KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 20. december 2011
om statsstøtte C 25/08 (ex NN 23/08) - reform af finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom indført af Den Franske Republiktil fordel for France Télécom
(meddelt under nummer K(2012) 9403)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2012/540/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a) (2),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (3) i overensstemmelse med disse artikler, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved en klage af 4. oktober 2002, der blev suppleret den 16. januar 2003, modtog Kommissionen påstande om, at Den Franske Republik havde iværksat statsstøtte til fordel for France Télécom, som delvist havde lettet selskabets økonomiske forpligtelser, navnlig forpligtelser i forbindelse med finansiering af pensioner. Ved brev af 17. marts 2004 modtog Kommissionen de oplysninger fra Den Franske Republik vedrørende klagen, som den havde anmodet om.
(2)
Ved brev af 2. april 2004 og 24. februar 2006 fremsendte klagerne yderligere oplysninger vedrørende klagen.
(3)
Ved brev af 20. maj 2008 meddelte Kommissionen Den Franske Republik, at den havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) over for støtten.
(4)
Den Franske Republik fremsatte sine bemærkninger den 18. juli 2008.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den omhandlede støtte.
(6)
Den 22. september 2008 modtog Kommissionen bemærkninger fra France Télécom, og efter forlængelse af fristen modtog Kommissionen bemærkninger fra klagerne og en telekommunikationsvirksomhed henholdsvis den 1. og den 16. oktober 2008. Kommissionen fremsendte dem efterfølgende til Den Franske Republik og gav denne mulighed for at fremsætte bemærkninger, som den modtog med brev af 13. februar 2009.
(7)
Den 16. februar 2009 fremsatte France Télécom sine bemærkninger med henvisning til en dom fra Domstolen af 28. november 2008 (5), der - ifølge France Télécom - støtter selskabets argumentation. Den 14. maj 2009 fremlagde den telekommunikationsvirksomhed, der er nævnt i betragtning 6, yderligere oplysninger i relation til de bemærkninger, der var tilgængelige under proceduren, med henvisning til en beslutning fra Kommissionen fra 11. februar 2009 (6), som ifølge virksomheden støtter dens bemærkninger.
(8)
Der blev på France Télécoms anmodning afholdt møder mellem repræsentanter for Kommissionen og France Télécom den 17. december 2009, den 23. september 2010 og den 12. oktober 2010. France Télécom fremsendte yderligere bemærkninger den 18. oktober 2010.
(9)
Den 18. marts 2010 fremlagde Den Franske Republik på Kommissionens anmodning yderligere oplysninger og en ajourføring af visse oplysninger i de først indgivne bemærkninger, der indeholdt et resumé af indholdet i disse.
(10)
Den 22. september 2010 modtog Kommissionen nye bemærkninger fra de franske myndigheder, der anmodede om et møde, som blev afholdt den 22. oktober 2010. Ved brev af 28. oktober 2010 gjorde Kommissionen rede for de konkrete punkter, der var blevet drøftet på dette møde, og for France Télécoms supplerende oplysninger og opfordrede Den Franske Republik til at fremsætte eventuelle bemærkninger. Den 17. november 2010 fremsendte Kommissionen de supplerende oplysninger, som de franske myndigheder den 10. november 2010 havde anmodet om for at udarbejde deres bemærkninger.
(11)
Ved brev af 9. december 2010, der blev suppleret den 24. juni 2011, fremsendte Den Franske Republik supplerende oplysninger sammen med en ajourføring af visse oplysninger i de først afgivne oplysninger. Den 28. juni og den 4. juli 2011 blev der afholdt møder med de franske myndigheder. Der blev fremlagt nye bemærkninger den 7. oktober 2011.
2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
(12)
De foranstaltninger, som denne sag vedrører, omhandler de ændringer, der blev indført i 1996 for virksomheden France Télécoms finansiering af tjenestemandspensioner. Den tidligere ordning blev indført i forbindelse med, at France Télécom i 1990 overgik fra at være et statsligt selskab til at være en selvstændig juridisk person. Konkret betød 1990-loven, at den tidligere praksis for France Télécoms sociale bidrag fortsatte. Der blev indført en ny ordning i 1996 dels i forbindelse med oprettelsen af France Télécom som et aktieselskab og selskabets børsnotering samt offentlig aktietegning for en større del af selskabets kapital, og dels en fuldstændig liberalisering af de markeder, France Télécom drev virksomhed på i Frankrig og i de øvrige medlemsstater i Den Europæiske Union. Den ordning, der blev indført i 1996, er stadig i alt væsentligt gældende.
2.1. Den retlige ramme for France Télécoms vedtægter og selskabets personalesituation mellem 1990 og 1996
2.1.1. France Télécoms vedtægter og personalesituationen mellem 1990 og 1996
(13)
I medfør af lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 (herefter kaldet »1990-loven«) (7) blev France Télécom oprettet som en offentligretlig juridisk person. Indtil da var selskabet et generaldirektorat under ministeriet for postvæsen og telekommunikation. Ved denne lov blev al løsøre og fast ejendom tilhørende staten, der var tilknyttet tjenester under dette generaldirektorat, uden videre og gratis overført til France Télécom.
(14)
Artikel 3 i 1990-loven tillægger bl.a. France Télécom følgende opgaver: (i) at sikre alle offentlige telekommunikationstjenester i nationale og internationale forbindelser (ii) at oprette, udvikle og drive de offentlige net, der er nødvendige for at levere disse tjenester og sikre opkobling til udenlandske net (iii) at levere alle andre telekommunikationstjenester, installationer og net og etablere net til kabeldistribution af radio- og tv-tjenester.
(15)
I medfør af artikel 29 i 1990-loven har France Télécoms personale en særlig status i medfør af loven om tjenestemænds rettigheder og forpligtelser og loven om vedtægtsmæssige bestemmelser for den offentlige forvaltning. 1990-loven gav mulighed for at ansætte personale på kontrakt på overenskomstvilkår inden for rammerne af en aftale mellem staten og virksomheden. Ifølge aftalen kunne højst 3 % af personalet være kontraktansatte.
(16)
Som en fortsættelse af den tidligere budgetpraksis fastsatte artikel 30 i 1990-loven fordelingen af ansvaret for finansieringen af de sociale bidrag mellem den franske stat og France Télécom som følger:
»De ansatte og de pensionerede i ministeriet for post- og telekommunikationsvæsen og ansatte og pensionerede i offentlige virksomheder, der er omfattet af de generelle vedtægter for tjenestemandsansatte, samt deres rettighedshavere, er omfattet af syge-, barsels- og invalideforsikring via den gensidige forsikringsordning for P.T.T. på de betingelser, der er foreskrevet i livre III, kapitel II, første afsnit i livre VII i code de la sécurité sociale (sygesikringsloven). Den del af bidraget, der påhviler staten i medfør af artikel L.712-9, pålægges de offentlige selskaber for deres tjenestemandsansatte.
Udbetalingen af pensioner til tjenestemænd i henhold til loven om civile og militære pensioner til tjenestemænd i La Poste og France Télécom varetages af staten. Til gengæld skal de offentlige selskaber betale staten:
a)
det beløb, der er trukket fra den ansattes løn, og som er fastsat i artikel L. 61 i loven om civile og militære pensioner
b)
et supplerende bidrag, der giver mulighed for fuld finansiering af de pensioner, der er udbetalt, eller som skal udbetales til pensionerede tjenestemænd.
De omkostninger, der følger af anvendelsen af artikel L. 134-1 i code de la sécurité sociale på ansatte i La Poste og France Télécom, påhviler fuldt ud de offentlige selskaber.
Et dekret fra Conseil d'Etat fastlægger om nødvendigt de nærmere vilkår for anvendelsen af disse bestemmelser.«
(17)
Mellem 1991 og 1996 og i medfør af artikel 30 i 1990-loven blev det »arbejdsgiverbidrag« (dvs. det »supplerende bidrag«, der er nævnt i artikel 30, litra b), i den oprindelige udformning af 1990-loven), som France Télécom skulle betale for de tjenestemandsansatte, fastsat som forskellen mellem det samlede pensionsbeløb udbetalt af den franske stat og den del, de aktive tjenestemænd indbetalte via deres løn. France Télécom deltog også i såkaldte »kompensations- overkompensationsordninger«, der indebar overførsler for at sikre balance mellem pensionsordninger for tjenestemænd i andre offentlige enheder. Lønmodtagernes andel af finansieringen af tjenestemandspensionerne var fastsat i artikel L 61 i loven om civile og militære pensioner via en lønindeholdelse på 7,85 % af den indeksbaserede bruttoløn.
(18)
France Télécoms indbetalinger steg fra 920 mio. EUR til 1 151 mio. EUR mellem 1991 og 1996 og fordeler sig som følger:
Tabel 1
Indbetalte pensionsbidrag fra ansatte og arbejdsgiver - France Télécom 1991-1996 (8)
(Mio. EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A /Indbetalte pensionsbidrag i alt
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/lønmodtagerbidrag
195
201
217
213
229
238
a 2/arbejdsgiverbidrag
743
782
853
866
944
976
B /Kompensation-overkompensation
176
188
277
136
201
175
Bidrag i alt (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécoms samlede andel (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom bogførte sine udgifter til pensioner på basis af de indbetalte bidrag. Da stigningen i disse omkostninger var sikker, og i betragtning af den forudsigelige udvikling for tjenestemandspensioner afsatte France Télécom i sit regnskab et årligt beløb til at udjævne den anslåede virkning af kommende stigninger over en periode på 30 år. Det samlede således afsatte beløb frem til 1996 udgjorde 23,4 mia. FRF (3,6 mia. EUR). De franske myndigheder oplyser, at da den franske stat var selvforsikrende, opbyggede den ikke reserver til disse pensionsudbetalinger (9).
2.1.2. Ændringerne i France Télécoms vedtægter og situationen for selskabets tjenestemandsansatte fra 1996
(20)
Lov nr. 96-660 af 26. juli 1996 (10) (herefter kaldet »1996-loven«) ændrede visse bestemmelser i 1990-loven. Med virkning fra den 31. december 1996 overgik France Télécom på den ene side til at være et offentligt selskab omfattet af de lovgivningsmæssige bestemmelser, der gælder for aktieselskaber, i det omfang disse ikke var i strid med loven, og på den anden side overførte loven uden omkostninger de fleste goder, rettigheder og forpligtelser tilhørende den offentligretlige juridiske person til det offentlige selskab France Télécom.
(21)
Selskabet France Télécom SA's kapital (»France Télécom«) blev ved bekendtgørelse fastsat til 25 mia. FRF (3,8 mia. EUR) på grundlag af egenkapitalen i regnskabet pr. 31. december 1995. France Télécom's aktier blev optaget på hovedmarkedet på Paris' fondsbørs og på New York Stock Exchange (NYSE). Ifølge årsberetningen for 1998 fordelte France Télécoms kapital sig mellem staten med 63,6 %, private investorer med 31,2 %, France Télécoms personale med 3,2 % og Deutsche Telekom med 2 %. Med overdragelsen af 10,85 % af kapitalen havde staten fra den 7. september 2004 ikke længere aktiemajoriteten. Efterfølgende faldt denne andel fortsat og var på 26,65 % af kapitalen pr. 31. december 2008. Med 26,65 % af stemmerettighederne og da der ikke findes andre store aktionærgrupper, udnævner den franske stat dog generaldirektøren, er fortsat France Télécoms vigtigste aktionær og kan i praksis bestemme udfaldet af afstemninger blandt aktionærerne i spørgsmål, der kræver simpelt flertal (11).
(22)
Den vedtægtsmæssige ændring for France Télécom ifølge 1996-loven medførte også forskellige bestemmelser vedrørende personalet. Ifølge loven er France Télécoms tjenestemandsansatte ansat i det statslige selskab France Télécom og henhører under dettes ledelse. Personale med tjenestemandsstatus bevarede denne status og de garantier, der er knyttet dertil. Ansættelsesvilkårene for tjenestemænd, der er ansat i France Télécom, er de samme som for statslige tjenestemænd, dvs. at de er sikret beskæftigelse og kun kan afskediges i tilfælde af alvorlig forsømmelse i de tilfælde, der er fastsat i loven. Hvad angår ansættelse af nyt personale, gav 1996-loven France Télécom mulighed for indtil den 1. januar 2002 at ansætte tjenestemænd, samtidig med at der blev ansat personale på kontrakt på overenskomstvilkår.
(23)
Pr. 31. december 1996 havde France Télécom 165 200 ansatte, hvoraf 94,1 % var tjenestemænd. I praksis ventede France Télécom ikke på udløbet af fristen den 1. januar 2002, som var fastsat i 1996-loven, men ophørte allerede fra 1997 med at ansætte tjenestemænd. Derfor faldt antallet af tjenestemænd med 47 % over 10 år, fra 133 434 tjenestemænd i 1997 til 69 892 i 2007. Dette fald er betydeligt større end faldet i det samlede antal ansatte i France Télécom (-25 %), der udgjorde 124 166 pr. 31. december 2007.
(24)
Artikel 6 i 1996-loven ændrede også artikel 30 i 1990-loven, og der blev føjet et litra c) og d) til den oprindelige tekst. Ifølge loven skal France Télécom til gengæld for statens beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom indbetale følgende til staten:
»c)
(…)et arbejdsgiverbidrag med frigørende virkning, der skal betales fra den 1. januar 1997 i forhold til de beløb, der er udbetalt i løn, hvoraf der skal betales pensionsbidrag. Dette bidrag med frigørende virkning beregnes, så det sikres, at de lønrelaterede sociale ydelser og skatter for France Télécom og andre virksomheder inden for telekommunikation, der er omfattet af de samme almindelige regler for sociale ydelser, bringes på linje med hinanden, for så vidt angår de risici, som er fælles for ansatte i private virksomheder og statslige tjenestemænd. Bidraget kan revideres, hvis de omhandlede udgifter ændres. Retningslinjerne for fastsættelse og betaling af arbejdsgiverbidrag til staten er fastsat ved dekret fra Conseil d'Etat
d)
(…)et ekstraordinært engangsbidrag, hvis beløb og retningslinjer for betaling fastsættes i finansloven inden den 31. december 1996«.
(25)
1996-loven udelukkede også France Télécom fra anvendelsesområdet for mekanismen for den generelle og særlige alderskompensation ifølge 1990-loven, der for France Télécoms vedkommende medførte betaling af kompensation og overkompensation ud over arbejdsgiverbidraget som nævnt i tabel 1. Mellem 1991 og 1996 udgjorde beløb indbetalt i den henseende 18 % af det pensionsbeløb, der blev udbetalt til tjenestemandsansat personale.
(26)
Arbejdsgiverbidraget med frigørende virkning, der blev indført ved 1996-loven, erstatter det ekstra bidrag, der er forekrevet i artikel 30, litra b), i 1990-loven. Bidraget er baseret på en sats, der sikrer lige konkurrencevilkår ved at udligne de nettolønrelaterede obligatoriske sociale bidrag og skatter. Udligningsmetoden er baseret på en rekonstruktion af omkostningerne for en konkurrent med samme beskæftigelsesstruktur, hvis ansatte er omfattet af de almindelige sociale sikringsregler, herunder pensioner, og skal sikre samme nettoløn som tjenestemandsansatte i France Télécom.
(27)
Metoden udelukker bidrag, som konkurrenterne betaler for at dække risici, som ikke er fælles for privatansatte og tjenestemandsansatte, bl.a. arbejdsløshed og manglende lønudbetaling i tilfælde af konkurs eller likvidation (»Assurance Garantie des Salaires« eller »AGS«). Denne forskel mellem France Télécom og selskabets konkurrenter kom tydeligt frem i forbindelse med afstemningen om 1996-loven, og det blev konstateret, at »bestemmelserne i artikel 6 giver France Télécom mulighed for at slippe for de UNEDIC-bidrag, som potentielle konkurrenter skal betale« (12).
(28)
France Télécoms arbejdsgiverbidrag, der beregnes årligt, udtrykkes i procent af de indeksbaserede bruttolønninger for tjenestemandsansatte. Dette arbejdsgiverbidrag har gennemsnitligt været på […] (13) % mellem 1997 og 2010 og udgør ifølge de franske myndigheder følgende (tabel 2):
Tabel 2
Frigørende arbejdsgiverbidrag betalt af France Télécom i perioden 1997-2010
År
Bidragssats
Mio. EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Stoppet for tjenestemandsansættelser fra 1997 begrænsede antallet af tjenestemænd i France Télécom. Selv om et stort antal tjenestemænd gik på pension mellem 1991 og 2010, viser tabellen, at det arbejdsgiverbidrag på 744 mio. EUR, som France Télécom betalte i 2010, var 407 mio. EUR lavere end de pensionsbidrag, som selskabet betalte til den franske stat før 1996-reformen og svarede til France Télécoms arbejdsgiverbidrag 20 år tidligere i 1991 (henholdsvis 1 151 mio. EUR og 743 mio. EUR, jf. tabel 1).
(30)
Den reform, der blev indført med 1996-loven, førte således til, at France Télécoms bidrag faldt i absolutte tal og ikke længere hænger sammen med antallet af pensionerede tjenestemænd. Den overførsel af omkostninger til staten, der følger af 1996-loven, fandt sted samtidig med, at senatet konstaterede en betydelig stigning i pensionsomkostningerne fra 2005 - 13 mia. FRF (1,98 mia. EUR) i 2007, 21,5 mia. FRF (3,3 mia. EUR) i 2017 og 34 mia. FRF (6,1 mia. EUR) i 2027 (14).
(31)
Det fremgår af debatten om lovforslaget i nationalforsamlingen og senatet, at der overføres 250 mia. FRF i pensionsomkostninger til statens budget, som 100 mia. FRF i årlige bidrag og 40 mia. FRF i ekstraordinært bidrag ikke kan dække, heller ikke med inddragelse af afkastet fra afhændelse af en del af selskabets aktier. Den samme debat angiver et skønnet beløb på højst 40 mia. FRF i ekstraordinært bidrag for at lette den nye tunge byrde for staten. Dette beløb blev fastsat sammen med bankrådet (conseil de banquiers), således at det var foreneligt med en gældsrate på 150 % og svarede til selskabets henlæggelser til pensioner og statens meromkostninger i en 10-årig periode, og kun 10 år, som følge af forskellen mellem de udbetalte pensioner og det frigørende bidrag, der skal betales fremover (15).
(32)
Formålet med statens kompensation nævnes både i artikel 30 i den lov, som lovgiveren vedtog, og under debatten om forslaget til 1996-loven, og i France Télécoms årsberetning for 1997, der nævner »betaling af et ekstraordinært bidrag på 37,5 mia. FRF til den franske stat i forbindelse med kommende pensioner til tjenestemænd« (16). De hensættelser, France Télécom havde foretaget, gjorde det muligt for France Télécom at lette selskabets finansielle nettobelastning, da det i bare et år skulle betale statens meromkostninger ved reformen i ti år.
(33)
Det ser således ud til, at France Télécoms årlige henlæggelser, der skulle udjævne følgerne af kommende bidragsstigninger i medfør af 1990-loven, som i 1996 i alt udgjorde 23,4 mia. FRF (3,6 mia. EUR), indgik i beregningen af det ekstraordinære bidrag. Den del af dette bidrag, der ikke modsvarede henlæggelserne, dækkede statens meromkostninger i en 10-årig periode. Dette beløb blev fastsat under hensyntagen til det beløb, som selskabet allerede havde henlagt, som det tydeligt fremgår af parlamentsdebatterne på det tidspunkt.
(34)
Da det årlige arbejdsgiverbidrag, som blev indført ved 1996-loven, har frigørende virkning, er France Télécoms eneste forpligtelse siden da at betale dette bidrag uden nogen forpligtelse til at dække eventuelle kommende underskud for hverken pensionsordningen for tidligere ansatte eller andre ordninger i den offentlige forvaltning. Henlæggelsen bortfaldt således i medfør af 1996-loven. Henlæggelsen blev opført som fortjeneste i France Télécoms resultatopgørelse pr. 31. december 1996 til en værdi af 17,5 mia. FRF (2,7 mia. EUR) (17).
(35)
Endvidere blev det ekstraordinære engangsbidrag i medfør af 1996-loven til gengæld for statens beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom fastsat til 37,5 mia. FRF i finansloven for 1997, dvs. 5,71 mia. EUR. Det blev finansieret ved en stigning i selskabets (18) kort- og langfristede gæld og betalt ad flere gange fra januar til oktober 1997. Indtægterne fra dette ekstraordinære bidrag gjorde det muligt at nedbringe underskuddet for den franske offentlige forvaltning til 41,8 mia. EUR i 1997. Uden dette bidrag ville underskuddet i det år have udgjort 3,7 % af BNP.
(36)
Indtægterne fra dette bidrag blev tilført Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom (offentligt selskab til forvaltning af France Télécoms ekstraordinære bidrag, herefter kaldet »forvaltningsorganet«), der blev oprettet ved finansloven for 1997. Det ekstraordinære bidrag og det eventuelle økonomiske afkast deraf er dette forvaltningsorgans eneste indtægt. Forvaltningsorganets udgifter er en årlig udbetaling til staten, der siden 2006 har været opført som indtægt på en konto, der er øremærket statens civile og militære pensioner. Denne betaling blev fastsat til 1 mia. FRF (152,4 mio. EUR) for 1997 og er siden steget 10 % hvet år, hvis der ikke var bestemt andet i finansloven. Dette offentlige forvaltningsorgan ophører med at eksistere, når samtlige selskabets indtægter er udbetalt til staten (19).
(37)
Anvendelsen af de foreskrevne bestemmelser i finansloven for 1997 om fastsættelse af de årlige betalinger medførte, at forvaltningsorganets levetid i 1999 blev beregnet til 17 år, hvis det ikke fik tilført nye midler. (20). På grund af større årlige udbetalinger end forventet i finansloven for 1997 blev levetiden imidlertid forkortet. Som det fremgår af tabel 3, androg forvaltningsorganets samlede årlige udbetalinger allerede 5,47 mia. EUR i 2010. Forvaltningsorganet forventes at ophøre den 31. december 2011, da alle midler så vil være udbetalt (21). Finansloven for 2011 foreskriver betaling af et beløb på 243 mio. EUR til den særlige pensionskonto for det pågældende år, og det skulle udtømme forvaltningsorganets indtægter (22).
(38)
Under alle omstændigheder svarer det ekstraordinære bidrag på 37,5 mia. FRF, der i 1997 tilgik forvaltningsorganet, til det beløb på under end 40 mia. FRF, der blev nævnt under debatten om forslaget til 1996-loven. Selv om dette bidrag blev betalt til statens budget i 1997 og årligt blev tilført dette til betaling af civile og militære pensioner, blev bidraget fastsat for at kompensere statens meromkostninger i medfør af 1996-loven.
(39)
Lønmodtagernes andel af finansieringen af tjenestemandspensionerne i medfør af artikel L 61 i loven om civile og militære pensioner efter oprettelsen af det offentlige selskab France Télécom i 1991 blev ikke ændret ved 1996-loven. I øvrigt ændrede lovene fra 1990 og 1996 ikke France Télécoms pensionsordning for overenskomstansatte, som er de almindelige socialsikringregler for pensionsforsikring suppleret af AGIRC-ordningen for overordnet personale og ARRC-ordningen for ikkeoverordnet personale. I medfør af denne ordning har France Télécom og selskabets overenskomstansatte medarbejdere de samme forpligtelser som konkurrerende selskaber, bl.a. hvad angår arbejdsgiverens frigørende bidrag.
(40)
I forbindelse med den reform, der fulgte af 1996-loven, vurderede de aktuarer, der rådgav den franske stat, at statens udbetaling af pensioner til tjenstgørende og pensionerede tjenestemænd i France Télécom ville andrage 242 mia. FRF (36,9 mia. EUR (23)) i estimeret nutidsværdi pr. 1. januar 1997 (24). Dette tal ligger tæt på det afrundede beløb på 250 mia. FRF, som senatet nævnte. Arbejdsgiverbidraget med frigørende virkning, som France Télécom skulle betale som modydelse, blev beregnet ud fra de samme aktuarmæssige antagelser til 15,2 mia. EUR, hvortil kommer det ekstraordinære bidrag på 5,7 mia. EUR, der blev betalt i sin helhed i oktober 1997. Da reformen trådte i kraft, vurderede de franske myndigheder værdien af de fremtidige lønmodtagerbidrag til […] mia. EUR. Værdien af det nettobeløb, France Télécom overførte til den franske stat, således som vurderet i 1996, udgjorde således […] mia. EUR.
(41)
I den tiårsperiode (1997-2006), der blev nævnt i debatten om forslaget til 1996-loven, anslog de aktuarer, der rådgav den franske stat, at de samlede betalinger ville udgøre […] mia. EUR. I den periode var de faktisk udbetalte beløb næsten identiske, […] mia. EUR, dvs. en afvigelse i forhold til overslagene på under 0,83 % (25). Det bekræfter, at de overslag, der lå til grund for debatten om loven, var præcise.
(42)
På basis af disse tal kan det konstateres, at beløbene og begrundelsen for disse, der blev debatteret i nationalforsamlingen og senatet med henblik på fastsættelse af France Télécoms ekstraordinære bidrag svarer til de beløb, der efterfølgende er blevet konstateret i den tiårsperiode, der var udgangspunktet i debatten om lovforslaget. Det angivne højeste ekstraordinære bidrag på 6 mia. EUR (40 mia. FRF) svarer til selskabets henlæggelser indtil 1996 til betaling af de forventede fremtidige pensioner, dvs. 3,6 mia. EUR (23,4 mia. FRF) plus forskellen på 2,4 mia. EUR på statens regning fordelt dels på arbejdsgiverbidrag og lønmodtagerbidrag opkrævet mellem 1997 og 2006 dels på skønnede pensionsbetalinger for samme tiårsperiode.
(43)
Oplysninger fra Den Franske Republik, der er gengivet i tabel 3, viser, at de samlede pensionsbetalinger til tjenestemænd i France Télécom, som staten skal finansiere som følge af reformen fra 1996, andrager […] mia. EUR. De omkostninger, der skal finansieres af staten, defineres som forskellen mellem det årlige bidrag fra France Télécom og selskabets tjenestemandsansatte og de udbetalte tjenestemandspensioner år efter år med fradrag af de årlige betalinger fra forvaltningsorganet. Mellem 1997 og 2010 udviklede omkostningerne sig som følger:
Tabel 3
Omkostninger for den franske stat som følge af 1996-reformen (1997-2010)
(mio. EUR)
Bidrag
(arbejdsgiver, lønmodtager)
Årlige udbetalinger fra forvaltningsorganet
Udbetalte beløb
Omkostninger for staten
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
([…]
I alt
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
På grund af bestemmelserne i finansloven for 1997 svarede de årlige betalinger fra forvaltningsorganet i 1997 ikke til de skønnede eller faktisk udbetalte ydelser til France Télécoms pensionerede personale og heller ikke til de omkostninger, som staten skulle finansiere, og de er heller ikke fastsat i forhold til disse beløb. En gennemgang af de faktisk udbetalte beløb bekræfter denne manglende sammenhæng. Selv om France Télécom betalte et ekstraordinært bidrag i 1997, viser tabel 3, at de pensioner, der er udbetalt til France Télécoms tjenestemænd, oversteg de årlige ressourcer fra og med 2004, bortset fra 2006.
(45)
France Télécoms årlige bidrag og de årlige udbetalinger fra forvaltningsorganet er således ikke specifikt og ex ante afsat til France Télécoms tjenestemandspensioner inden for rammerne af den særlige pensionskonto. Hvis det ekstraordinære bidrag siden 1997 udelukkende var blevet anvendt til finansiering af de omhandlede ydelser i stedet for systemet med en 10 % årlig stigning af det udbetalte beløb som foreskrevet i finansloven fra 1997, ville det have ført til forvaltningsorganets ophør ved udgangen af 2008 i stedet for udgangen af 2011 under hensyntagen til det beløb, der ikke er omfattet af de årlige bidrag i tabel 3. Under alle omstændigheder ville det ekstraordinære bidrag i begge tilfælde have været opbrugt pr. 31. december 2011.
2.2. Den gradvise og siden fuldstændige liberalisering af markedet for telekommunikation
(46)
Reformen af finansieringen af France Télécoms tjenestemandspensioner fandt sted, samtidig med en fuldstændig liberalisering af de tjenestemarkeder, som France Télécom drev virksomhed på. Fra 1988 blev telekommunikationssektoren gradvist liberaliseret i og med Kommissionens direktiv 88/301/EØF af 16. maj 1988 om konkurrence på teleterminalmarkederne (26) og Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester (27). Ifølge direktiv 90/388/EØF skulle der indføres liberaliseringsforanstaltninger før den 31. december 1990 for datakommunikation og taletelefoni og datatjenester for virksomhedsnet og lukkede brugergrupper. Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (28) omhandlede fuld liberalisering af telekommunikationssektoren fra den 1. januar 1998.
(47)
Den franske lov nr. 96-659 af 26. juli 1996 om regulering af telekommunikation fastsatte de betingelser, der giver mulighed for fuld liberalisering af sektoren ved at bringe France Télécoms monopol på fastnettelefoni og datatransmission til ophør og organisere tariffer og sammenkoblinger med konkurrenterne. Også i andre sektorer, der ikke var underkastet enerettigheder, og som siden 1987 har været udsat for konkurrence, som f.eks. mobiltelefoni, var France Télécom førende med en markedsandel, der faldt fra 53,5 % til 49,8 % fra 1997 til 2002 (29). Lov nr. 96-659 pålagde også France Télécom opgaver af almindelig økonomisk interesse og foreskrev oprettelse af en fond til finansiering af de dertil knyttede forpligtelser, som konkurrenterne skulle bidrage til.
(48)
I medfør af de bestemmelser, der er nævnt i betragtning 46 og 47, har France Télécom siden 1988 fået nye konkurrenter - nogle af dem delvist ejet af internationale koncerner - på markedet for varer og tjenester, hvor selskabet var aktivt i Frankrig, og hvoraf nogle, f.eks. inden for mobiltelefoni eller international kommunikation, har tværnational karakter. Denne tendens blev styrket på de liberaliserede markeder fra 1998. France Télécom har endvidere indgået alliancer med udenlandske operatører, f.eks. Deutsche Telekom og Sprint i 1996 (Global One) - og samtidig siden 1997 øget partnerskaber og kapitalinteresser - i Italien (Wind), Nederlandene (Casema) eller opnået mobillicenser i Danmark og Portugal (30).
(49)
Reformen af finansieringen af France Télécoms pensioner fandt således sted samtidig med liberaliseringen af markedet i Den Europæiske Union. Den har således haft virkninger på et fuldstændig liberaliseret marked, hvor France Télécom har indgået alliancer og erhvervet betydelige kapitalinteresser i andre medlemsstater. Ønsket om at fremme France Télécoms ekspansion på andre europæiske markeder end det franske danner baggrund for 1996-loven og åbningen af selskabet for privat kapital, således som det fremgår af erklæringerne i forbindelse med drøftelsen af forslaget, hvor man nævner de ambitioner, som den franske regering havde på vegne af sit nationale flagskib France Télécom (31).
(50)
På nuværende tidspunkt påstår France Télécom at være den største leverandør af bredbåndsinternet og den tredjestørste mobiloperatør i Europa og blandt de førende internationalt med hensyn til telekommunikationstjenester til multinationale selskaber. Uden for Frankrig er France Télécom væsentligst aktivt via selskabets datterselskaber og har en førende stilling i Spanien, Storbritannien, Polen, Slovakiet, Belgien og Østrig (32).
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN
(51)
I beslutningen om at indlede undersøgelsesproceduren fremsatte Kommissionen sin foreløbige vurdering af de foranstaltninger, der blev indført ved 1996-loven og sammenlignede dem med referencerammen for France Télécoms obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag ifølge 1990-loven. Kommissionen vurderede, at foranstaltningerne så ud til ved hjælp af statsmidler at give France Télécom en selektiv fordel, der kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, jf. artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
(52)
Kommissionen bemærkede endvidere, at hvis disse foranstaltninger udgør statsstøtte, er de ikke blevet anmeldt til Kommissionen før iværksættelsen, selv om de skal betragtes som ny støtte ifølge retspraksis. Den Franske Republik har således ikke overholdt sin anmeldelsesforpligtelse ifølge traktaten, og foranstaltningen må derfor betragtes som ulovlig.
(53)
Kommissionen konkluderede, at den kunne undersøge foranstaltningens forenelighed med det indre marked på grundlag af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Kommissionen bemærkede ligeledes, at den samme bestemmelse var blevet brugt i forbindelse med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste til at konkludere, at støtten var forenelig med det indre marked (33), og at det i betragtning af de to sagers lighed var relevant i den konkrete sag at foretage en lignende analyse.
(54)
I den indledende analyse af støttens forenelighed med det indre marked og uanset ligheden med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste fremførte Kommissionen følgende forbehold over for Den Franske Republik:
a)
Kommissionen understregede for det første, at selv om den ikke havde adgang til detaljerede oplysninger, der viste, at de bidrag, der var betalt af France Télécom, svarede til dem, der betales af private virksomheder i telekommunikationssektoren i Frankrig, der er underkastet de almindelige retsregler, giver den frigørende bidragssats, der siden 1997 har været gældende for France Télécom, ikke mulighed for at sikre ensartede konkurrencevilkår (»level playing field«) i forhold til selskabets konkurrenter. Det skyldes, at den sats, der gælder for France Télécom, kun tager højde for bidrag, der svarer til de fælles risici for overenskomstansatte og tjenestemænd, og i den henseende blandt andet udelukker bidrag, der modsvarer risici, der ikke er fælles, som f.eks. arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation.
b)
for det andet rådede Kommissionen ikke over tilstrækkelige oplysninger om, hvordan lempelsen af pensionsforpligtelserne påvirker konkurrencen, således at den kan vurdere, om der eventuelt er flere positive end negative virkninger. I den henseende skal Kommissionen i øvrigt tage højde for det forhold, at France Télécom endnu ikke fuldt ud har tilbagebetalt den ulovlige og uforenelige støtte i medfør af Kommissionens beslutning af 2. august 2004 om den statsstøtte, som Frankrig har ydet France Télécom (herefter kaldet »beslutningen om den erhvervsskatteordning, der gælder for France Télécom«) (34), en beslutning, som Frankrig ikke efterlevede inden for den fastsatte frist, jf. Domstolens dom (35).
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(55)
Bemærkninger fra interesserede parter resumeres nedenfor i punkt 4.1 til 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
I France Télécoms bemærkninger, som selskabet betragter som supplerende i forhold til de bemærkninger, Den Franske Republik har fremsat, anfører France Télécom, at selskabet konstant befinder sig i en situation med for mange ansatte på grund af sin tidligere status som et generaldirektorat, og at selskabet ikke for det pågældende personales vedkommende har de samme muligheder for fleksibilitet som sine konkurrenter. France Télécom skal således gøre en meget betydelig uddannelsesindsats, der beløber sig til 180 mio. EUR svarende til 4,5 % af lønsummen sammenlignet med 2,9 % for gennemsnittet af de franske virksomheder. France Télécom påberåber sig lønomkostninger, der er […] % højere, uden at der tages højde for tillæg og bonusser. Da France Télécom endvidere ikke kan iværksætte sociale ordninger, har selskabet finansieret ledsageforanstaltninger i forbindelse med tjenestemænds fratrædelse, f.eks. gradvis indstilling og ophør af arbejdsaktiviteterne mellem 1996 og 2006 til et beløb af 8 mia. EUR.
(57)
For det andet mener France Télécom, at pensionsomkostningerne mellem 1990 og 1996 var anormale og gav selskabet en strukturel ulempe i forhold til de private konkurrenter, jf. Combus-dommen (36), idet referencerammen til vurdering af, om de pågældende omkostninger var normale eller anormale er de almindelige retsregler, der gælder for konkurrenterne. Principperne i Combus-dommen skulle senere blive bekræftet af Rettens dom i Hotel Cipriani-sagen (37). France Télécom bestrider, at situationen for en operatør, i dette tilfælde selskabet selv, før og efter reformen som følge af 1996-loven er et egnet sammenligningsgrundlag med hensyn til at vurdere, om der er tale om en økonomisk fordel i medfør af retspraksis. Under alle omstændigheder gælder det, at hvis referencerammen skulle anvendes på France Télécom før og efter 1996-reformen, ville foranstaltningen ikke kunne beskrives som selektiv, da den blev anvendt ensartet inden for den pågældende ramme.
(58)
Det følger deraf, at de omhandlede foranstaltninger enten ikke udgør statsstøtte i medfør af traktaten, da de fratager France Télécom en anormal strukturel ulempe, eller ikke kan betegnes som en selektiv fordel, der udgør statsstøtte.
(59)
Subsidiært mener France Télécom, at statsstøtten, hvis en sådan foreligger, ville være forenelig med det indre marked ifølge de kriterier, Kommissionen har opstillet i sin beslutning om pensionsordningen for La Poste (herefter kaldet »La Poste-beslutningen«) (38). Det særlige ved selskabets ordning, der består i, at det betaler et bidrag, der udelukkende er beregnet på basis af fælles risici, betyder i den henseende ikke, at France Télécom har været i en gunstig situation i forhold til sine konkurrenter siden 1996: Ud over de strukturelle ulemper, der følger af de tjenestemandsansattes status, blev France Télécom pålagt at betale et betydeligt bidrag i forbindelse med 1996-reformen, hvis forenelighed med det indre marked skal analyseres, og hvis beløb på 5,7 mia. EUR langt overstiger det beløb, France Télécom skulle have betalt, hvis selskabets bidrag også omfattede ikkefælles risici.
(60)
France Télécom mener, at Kommissionen i La Poste-beslutningen (39) erkendte, at det ekstraordinære engangsbidrag (2 mia. EUR) inden for rammerne af en reform, der trådte i kraft efter anmeldelsen, men før Kommissionens beslutning, kompenserer for bidrag, der svarer til risici, som ikke er fælles, indtil det ekstraordinære engangsbidrag er opbrugt. Ifølge France Télécom er der intet, der begrunder, at Kommissionen fraviger dette princip, når de politiske erklæringer ved debatten om forslaget til 1996-loven ikke giver belæg for, at størrelsen af France Télécoms engangsbidrag skulle være blevet fastsat af lovgiveren for at bevare status quo i ti år.
(61)
Endvidere modsiger tallene for 1996 påstanden om, at beløbet på 5,7 mia. EUR på daværende tidspunkt blev fastsat, så det svarede præcist til statens meromkostninger i medfør af 1996-loven i ti år ved år efter år at kompensere for selskabets lavere årlige bidrag, selv om der tages højde for kompensationsomkostninger mellem pensionsordninger, som France Télécom blev fritaget for i 1996 (40). Formålet med det ekstraordinære bidrag var helt at kompensere den franske stat som følge af reformen. Der skal derfor nødvendigvis tages højde for det ved analysen af, om det har skabt »lige konkurrencevilkår« siden ikrafttrædelsen i 1997.
(62)
Endelig mener France Télécom, at da selskabet uden 1996-reformen ville have fået en betydelig konkurrencemæssig ulempe på de markeder, som EU ønskede liberaliseret, og at de franske myndigheder efterfølgende fuldt ud efterlevede beslutningen om den erhvervsskatteordning, der gælder for France Télécom (41), har foranstaltningen ikke negative følger for konkurrencen.
4.2. Klagerne
(63)
Klagerne er enige i Kommissionens vurdering i beslutningen om at indlede proceduren med hensyn til eksistensen af statsstøtte i medfør at traktaten for så vidt angår lempelsen af de pensionsbidrag, France Télécom skal betale ifølge 1996-loven. Ifølge ræsonnementet i nævnte beslutning, som ifølge klager mangler præcise tal, skulle støtten udgøre 12,3 mia. EUR og under ingen omstændigheder mindre end 9,9 mia. EUR (42). Klagerne mener, at det er følgerne af foranstaltningen, dvs. en lempelse af de sociale bidrag, det normalt pålægges virksomheden at betale, og ikke dens genstand, dvs. kompensation for en påstået ulempe, der er afgørende for, at støtten kan karakteriseres som statsstøtte. France Télécom har i øvrigt ingen ulemper ved at beskæftige tjenestemænd, da selskabets arbejdsløshedsbidrag og lønbaserede bidrag ligger 13 % under konkurrenternes, og da selskabet disponerer over et stabilt og fleksibelt personale, der giver mulighed for at nedbringe lønsummen ved hjælp af førtidspensionering og overgang til den offentlige sektor.
(64)
Ifølge klagerne er en sådan statsstøtte uforenelig med det indre marked. Den betydelige konkurrencemæssige fordel, der tillægges France Télécom, er så meget mere skadelig, som lempelsen af bidragene ikke var nødvendig for at undgå at bringe den finansielle struktur i fare: Ved at slippe for en pensionsgæld til en nettonutidsværdi på mindst 9,9 mia. EUR i 1996 og ikke længere skulle opføre denne omkostning i sit regnskab eller i bilaget dertil kunne France Télécom derefter forgælde sig til betydelig højere beløb og havde mellem 1997 og 2007 en gennemsnitlig nettogæld på 44 mia. EUR. Støtten, som endvidere fritog France Télécom for de pensionsbidrag, der var arvet fra monopolet, gav selskabet mulighed for at ekspandere internationalt og samtidig styrke sin stilling i Frankrig, hvor det havde betydelige monopollignende fordele, for hvilke bidragene kun var en rimelig modvægt.
(65)
De ulovlige og uforenelige støtteforanstaltninger, som ikke er tilbagebetalt, gjorde det i øvrigt umuligt at erklære den omhandlede driftsstøtte forenelig i betragtning af dens kumulerede virkning. 1996-reformen medførte ikke lige konkurrencevilkår, da selskabet ikke betalte bidrag, der modsvarede risikoen for arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation, og reformen kan derfor ikke erklæres forenelig med traktatens bestemmelser. France Télécoms pensionsgæld bør beregnes af en uafhængig ekspert, og Frankrig bør forpligte sig til at sikre en finansielt neutral ordning, bl.a. ved at indføre justeringsmekanismer for arbejdsgiverbidraget og udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR, hvis bidragene ændrer sig.
4.3. Telekommunikationsoperatøren
(66)
Telekommunikationsoperatøren er enig i og støtter Kommissionens indledende analyse i beslutningen om at indlede proceduren, der bruger betegnelsen ny og ulovlig statsstøtte for at beskrive de ændringer, der blev indført med 1996-loven, som skulle erstatte France Télécoms årlige frigørende bidrag med pensionsbetalinger varetaget af staten med fradrag af de bidrag, der blev indbetalt af ansatte med tjenestemandsstatus. Det samme gælder ifølge denne telekommunikationsoperatør for de sociale bidrag, der modsvarede de risici, som de overenskomstansatte ikke er omfattet af, som France Télécoms konkurrenter betaler, men som France Télécom i hvert fald siden 1996 ikke har betalt for de tjenestemandsansatte og de overenskomstansatte. I modsætning til sagen, der er omhandlet i La Poste-beslutningen (43), indgik disse bidrag ikke i beregningen af France Télécoms arbejdsgiverbidrag, hvilket stadig er tilfældet og ifølge operatøren udelukker dette, at støtten erklæres for forenelig.
(67)
Hvad angår den støtte, der følger af, at refusionen til staten for udbetalte persioner blev afskaffet, mener operatøren, at Kommissionens konkurrencemæssige vurdering i La Poste-beslutningen burde føre til en beslutning om uforenelighed. Denne analyse burde baseres på forholdene siden 1996 og ikke - som i La Poste-beslutningen - på hypoteser om fremtiden.
(68)
Ifølge telekommunikationsoperatøren hár France Télécom imidlertid på mange af sine markeder en stilling, der kan sidestilles med en dominerende stilling. Selskabet er derfor pålagt ex ante reguleringsforpligtelser på markederne for bredbånd og højhastighedsbredbånd, indledning og terminering af fastnetopkald. I sin beslutning af 16. juli 2003 om en procedure om anvendelse af EF-traktatens artikel 82 i sag COMP-38.233 fastslog og sanktionerede Kommissionen en overtrædelse af artikel 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde hos France Télécom via datterselskabet Wanadoo (44). Da selskabet var i en sund økonomisk situation, gav den modtagne støtte mulighed for at finansiere den internationale ekspansion og bl.a. erhverve Orange, Retevisión og AMENA.
(69)
Endelig beder telekommunikationsoperatøren Kommissionen om at sætte præcise tal på de omhandlede støttebeløb og i medfør af retspraksis fra Deggendorf-sagen (45) afvise at erklære de omhandlede foranstaltninger forenelige med det indre marked, så længe den hidtidige ulovlige støtte ikke er blevet tilbagebetalt.
5. KOMMENTARER FRA DEN FRANSKE REPUBLIK
(70)
Den franske republik mener ikke, at de ændringer, der blev indført i 1996 for finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom, indeholder statsstøtteelementer. Under alle omstændigheder er 1996-reformen forenelig med det indre marked, bl.a. i medfør af den begrundelse, Kommissionen anvendte i La Poste-beslutningen (46).
5.1. Spørgsmålet om statsstøtte
(71)
Ifølge Den Franske Republik bragte 1990-loven France Télécom i en anormal situation i relation til de almindeligt gældende regler, som foreskriver, at virksomhederne skal betale et frigørende arbejdsgiverbidrag i forhold til lønsummen, som ikke er knyttet til størrelsen af de udbetalte pensioner. France Télécoms bidrag var således anormale, da finansieringsgabet for delordningen for den omhandlede gruppe var åbenbart og med sikkerhed ville blive uholdbart i betragtning af det uundgåelige fald i antallet af tjenestemandsansatte og den deraf følgende stigning i antallet af pensionerede.
(72)
1996-reformen bragte finansieringen af pensioner ind under de almindelige regler uden derved at bringe selskabet i en mere gunstig konkurrencemæssig situation, da France Télécoms bidrag beregnes årligt for at rette selskabets sociale og skattemæssige bidrag ind efter konkurrenterne i telekommunikationssektoren. Den manglende hensyntagen til bidrag, der modsvarer risici, som ikke er fælles for overenskomstansatte og tjenestemandsansatte, i beregningen af bidraget i medfør af »satsen for lige konkurrencevilkår« (TEC), er begrundet i sidstnævntes status, der f.eks. udelukker risikoen for arbejdsløshed ud over særlige tilfælde af afskedigelse.
(73)
Den Franske Republik mener, at situationen for selskabets konkurrenter i Frankrig skal være referencerammen, når det skal bestemmes, om France Télécoms omkostninger var normale eller anormale. I betragtning af den urimelige, uretfærdige og på sigt uholdbare byrde, 1990-loven pålagde France Télécom som en undtagelse fra de almindeligt gældende regler betød afskaffelsen og tilpasningen til konkurrenternes situation i medfør af 1996-reformen i det konkrete tilfælde blot, at der blev genindført normale konkurrencevilkår. France Télécom er i øvrigt ikke blevet kompenseret for selskabets ulemper under denne ordning, selv om selskabet - som det fremgår af dets bemærkninger - stadig lider under strukturelle ulemper, meromkostninger og stivheder som følge af den status, der gælder for de tjenestemandsansatte, hvad angår ledsageforanstaltninger i forbindelse med tjenestemænds fratrædelse eller overførsel til statsforvaltningen, omkostninger i forbindelse med videreuddannelse og øgede lønomkostninger. Den nuværende ordning, der følger af reformen, giver derfor ikke France Télécom fordele og indeholder derfor ingen statsstøtteelementer i medfør af traktaten.
(74)
Denne fortolkning følger af de generelle principper fra Unionens retspraksis, ifølge hvilke kun indgreb, der letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, udgør statsstøtte, og en lov, der betyder, at en virksomheds budget ikke belastes af en byrde, som i en normal situation ikke ville forekomme, udgør ikke statsstøtte (47). Det samme gælder foranstaltninger, der frigører en offentlig konkurrent for en strukturel ulempe i forhold til dets private konkurrenter (48). Denne fortolkning er også i overensstemmelse med Kommissionens praksis (49).
(75)
Generelt finder Den Franske Republik det ikke relevant i denne procedure at inddrage de kompensations- og overkompensationsmekanismer, ifølge hvilke France Télécom afviklede sine forpligtelser mellem 1991 og 1996 (se tabel 1) for at fastslå, om der foreligger støtte, eller den dato, fra hvilken en given fordel som følge af 1996-reformen, der ikke indeholder nogen bestemmelser i den henseende, skulle være opstået. Betalingen af disse bidrag var også en følge af en undtagelsesordning i forhold til de almindeligt gældende regler, hvor den pensionsordning, der var gældende for France Télécom, blev betragtet som en selvstændig ordning, hvilket ikke har været tilfældet siden 1997.
(76)
Med dette forbehold har Den Franske Republik præciseret France Télécoms skøn over omkostninger, der er nævnt i betragtning 61, som selskabet ikke har betalt siden 1997. På grundlag af en reel rekonstruktion for 2008-2010 tilbagediskonteret med en overgangsfaktor mener Den Franske Republik, at de omkostninger, France Télécom har betalt i den henseende, var 165 mio. EUR lavere end det beløb, selskabet har beregnet.
5.2. Spørgsmålet om en eventuel statsstøttes forenelighed med det indre marked
(77)
Under alle omstændigheder mener Den Franske Republik, at hvis 1996-reformen vedrørende France Télécom skulle udgøre statsstøtte, bør den anses som forenelig med det indre marked med henvisning til den analyse, Kommissionen anvendte i La Poste-beslutningen (50). 1996-reformen frigør France Télécom for en strukturel omkostning, som påvirkede selskabets konkurrenceevne på et marked, der var ved at blive liberaliseret, og disse bidrag blev fra det tidspunkt beregnet på et grundlag, der skulle sikre lige konkurrencevilkår for fælles risici.
(78)
Det forhold, at det bidrag, France Télécom har betalt siden 1997, kun tager højde for risici, som er fælles for tjenestemænd og overenskomsansatte, er ikke til hinder for forenelighed med det indre marked. I den henseende viser tabel 4, der er baseret på oplysninger fra Den Franske Republik, forskellen mellem det bidrag, France Télécom betaler, og det bidrag, selskabet ville have betalt, hvis de risici, der ikke er fælles, indgik i beregningen, med fradrag af de ydelser, som France Télécom selv har forsikret, og andre bidrag, der er pålagt selskabet i forhold til konkurrenterne.
Tabel 4
France Télécoms arbejdsgiverbidrag i perioden 1997-2010 beregnet ud fra satsen for lige konkurrencevilkår (TEC) og en ændret sats for konkurrencevilkår (TEC*), der inddrager risici, der ikke er fælles
År
TEC
Mio. EUR
TEC
Mio. EUR
TEC- TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Den Franske Republik mener, at fra 1997 frem til 2043 vil nutidsværdien af France Télécoms faktisk betalte og kommende bidrag udgøre 13,5 mia. EUR. En sats for lige konkurrencevilkår ændret ved i beregningen at inddrage risici, som ikke er fælles, med fradrag af bidrag, der er pålagt France Télécom, men ikke dets konkurrenter, fører til et højere årligt bidrag for samme periode, nemlig 16,7 mia. EUR. De franske myndigheder finder ikke inddragelse af disse risici relevant, men har beregnet, at forskellen (3,2 mia. EUR) i høj grad opvejes af det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom betalte i 1997.
(80)
Den Franske Republik mener, at man ligesom i La Poste-beslutningen (51) kan antage, at dette engangsbidrag kan sammenlignes med et udligningsbeløb, der kompenserer for betaling af de bidrag, der følger af en ændret sats, som inddrager bidrag for risici, der ikke er fælles. Det ser således ud til, at dette udligningsbeløb på nuværende tidspunkt overstiger det beløb, der fremkommer som forskellen mellem den sats, der blev fastsat ved 1996-reformen, og den ændrede sats, der er angivet i tabel 4, således at dette udligningsbeløb ikke på noget tidspunkt opbruges fuldstændigt som følge af de forskellige satser. I det tilfælde er den tvivl, Kommissionen gav udtryk for i sin beslutning om at indlede proceduren med hensyn til fraværet af egentlige ensartede konkurrencevilkår mellem France Télécom og dets konkurrenter, grundløs.
(81)
Den Franske Republik mener, at reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i La Poste, der blev indført i 2006, og som var inspireret af reformen i France Télécom i 1996, helt og holdent kan sammenlignes med sidstnævnte i alle væsentlige aspekter. I betragtning af denne parallelisme er der intet, der kan begrunde, at Kommissionen ikke baserer sig på præcedens vedrørende La Poste. Kommissionen bør bl.a. acceptere, at det ekstraordinære engangsbidrag, der blev pålagt France Télécom, inddrages i analysen af, om reformen skabte lige konkurrencevilkår, og de facto betragtes som et forskud på bidrag for ikkefælles risici.
(82)
I modsat fald skulle debatten i nationalforsamlingen og senatet, hvor der på det tidspunkt var tale om en finansiel dækning i en tiårsperiode, have været baseret på punktuelle erklæringer. Et sådant ræsonnement findes ikke i begrundelsen for lovforslaget og heller ikke i de omhandlede love eller gennemførelsesakter. Lovgiverens hensigt i 1996 var at fastsætte France Télécoms pensionsbidrag på et niveau, der svarede til konkurrenternes, og ikke at fratage reformen virkninger i en tiårig periode, som det synes at fremgå af det ræsonnement, som Kommissionen kunne godtage på baggrund af erklæringer uden sammenhæng.
(83)
Det parlamentariske arbejde viser utvetydigt, at størrelsen af bidraget blev beregnet som et fast beløb uden forbindelse med de omkostninger, som staten faktisk påtog sig. I sin afgørelse nr. 96-385 DC af 30. december 1996 fastslog Forfatningsrådet på den ene side, at engangsbidraget på 37,5 mia. FRF var begrundet med statens overtagelse af pensioner til tjenestemænd, uden at det modsvarede beløbet, og på den anden side, at betalingerne til statens budget ikke ville blive øremærket til en bestemt udgift, men bidrage til at skabe balance på budgettet i overensstemmelse med artikel 18 i bekendtgørelse af 2. januar 1959 om finanslove.
(84)
Den Franske Republik anfører, at den præcise størrelse af det ekstraordinære bidrag blev fastsat i finansloven for 1997, ikke under hensyntagen til en tiårig periode, i hvilken bidraget skulle sikre »tilbagebetaling« til staten, men derimod under hensyntagen til virkningen for France Télécoms regnskab, som skulle forblive holdbar. Beregningen af beløbet blev ikke foretaget med henblik på at kompensere statens omkostninger, men ud fra selskabets bidragsevne.
(85)
Den måde, hvorpå dette bidrag er blevet forvaltet uden sammenhæng med de reelt udbetalte pensioner siden 1997, viser, at der var tale om et fast beløb. Det fremgår således af tal fra Den Franske Republik, at mellem 1997 og 2006 udgjorde pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom betalt via den særlige pensionskonto […] mia. EUR, og at forvaltningsorganet betalte et beløb på 3,4 mia. EUR ind på denne konto. I samme periode androg det restbeløb, som ikke var finansieret af de indbetalte bidrag, 1,2 mia. EUR. I 1997 blev det i øvrigt anslået, at dette organ ville få en levetid på mellem 17 og 25 år, hvilket ikke hænger sammen med den periode på ti år, som er udgangspunktet for det ræsonnement, Kommissionen støtter sig på.
(86)
Den Franske Republik mener ikke, at France Télécom kunne have klaret sig på markedet uden reformen med en bidragssats på 77 % af den indeksbaserede bruttoløn i 2010 og en henlæggelse i regnskabet til pensionsforpligtelser til de ansatte tjenestemænd. Reformen var således en afgørende fase i tilpasningen til liberaliseringen af markedet i overensstemmelse med EU's mål, og den var tilpasset dette mål og begrænset til det højst nødvendige. Uden reformen ville France Télécom være blevet presset ud af markedet og ville ikke have været i stand til at foretage de nødvendige investeringer, bl.a. for at muliggøre ubundtet adgang til abonnentledninger, uden en risiko for fallit, og reformen har således ikke haft negative følger for konkurrencen.
(87)
Endvidere mener Den Franske Republik ikke, at reformen af finansieringen af France Télécoms pensioner, herunder kravet om betaling af et ekstraordinært bidrag, medførte omkostninger for staten mellem 1997 og 2006, men faktisk medførte en nettoindtægt på over 9,1 mia. EUR til den franske stat ifølge skøn fra de franske myndigheder (52). Hvis der skulle foretages en beregning af afkastet af det ekstraordinære bidrag, mener Den Franske Republik, at der bør anvendes en diskonteringssats på 7 %. Princippet om et ekstraordinært bidrag var således fastslået allerede i 1996. Investeringshorisonten skulle være lang, da den forventede forskel mellem de ydelser, der skulle udbetales, og de forventede bidrag, først oversteg 500 mio. EUR i 2005, dvs. 9 år senere, og først oversteg 1 mia. EUR 12 år senere. I 1996 var den gennemsnitlige rente for tilsvarende statsobligationer med en 15-års løbetid på 6,9 %. France Télécom foretog obligationsudstedelser mellem november 1991 og november 1997 til en gennemsnitlig rente på 7 %.
(88)
Endvidere bør beslaglæggelsen af de beløb, Kommissionen krævede i medfør af sin beslutning om erhvervsskatteordningen for France Télécom (53) og den efterfølgende betaling af disse beløb, få Kommissionen til at betragte sin beslutning som gennemført, jf. Kommissionens beslutning fra 2007 i den henseende (54). Den kumulerede virkning af disse støtteforanstaltninger bør derfor ikke undersøges.
6. VURDERING AF STØTTEN
6.1. Statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(89)
Det bestemmes i artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde: »Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(90)
Anvendelsen af denne artikels kumulative betingelser i den konkrete sag gennemgås nedenfor i afsnit 6.1.1 til 6.1.5.
6.1.1. Statsstøtte, der ydes ved hjælp af statsmidler
(91)
1990-loven og 1996-loven er udstedt af den franske stat. De fastsætter den foranstaltning, ifølge hvilken France Télécom betaler et bidrag til gengæld for statens udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom. Da det bidrag, France Télécom betaler til den franske stat i medfør af 1996-loven, er mindre end i medfør af 1990-loven, er støtten til France Télécom ydet ved hjælp af midler fra den franske stat.
6.1.2. Støtte, der begunstiger visse virksomheder
(92)
Bestemmelserne i 1990-loven definerede den gældende ordning for det offentlige selskab France Télécom med status som juridisk person. 1996-loven om det offentlige selskab France Télécom ændrede denne ordning ved at indføre bestemmelser for France Télécom og retningslinjer, der kun gælder for dette selskab.
(93)
Den ordning, der blev indført ved 1990-loven, havde til formål at fastsætte en modydelse, der var specifik med hensyn til principperne for og størrelsen af det arbejdsgiverbidrag vedrørende pensioner, som France Télécoms skulle betale til den franske stat. Derfor er den modydelse, som France Télécom betalte i medfør af den oprindelige 1990-lov, som fandt anvendelse mellem 1991 og 1996, og den anden modydelse, der blev indført ved 1996-loven, og som har fundet anvendelse siden 1997, specifikke foranstaltninger, der udelukkende angår France Télécom, hvorfor de opfylder betingelsen om selektivitet i modsætning til, hvad France Télécom påstår.
6.1.3. Økonomisk fordel, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene
(94)
Det skal fastslås, om de foranstaltninger, der fastsætter størrelsen af den omhandlede kompensation, begunstiger France Télécom. Spørgsmålet om, hvorvidt 1996-lovens ændringer af artikel 30 i 1990-loven udgør statsstøtte ved at give France Télécom en økonomisk fordel, skal vurderes på baggrund af det omhandlede pensionssystems art og økonomi og konsekvenserne for France Télécom og ikke på baggrund af ændringernes begrundelse og mål. Målet med at ændre 1990-loven er således i princippet ikke relevant for at vurdere konsekvenserne i modsætning til, hvad den Den Franske Republik anfører.
(95)
Statens varetagelse af beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom sker i henhold til loven om civile og militære pensioner, som udelukkende finder anvendelse på de omhandlede tidligere tjenestemænd. Hverken 1990-loven eller 1996-loven har ændret disse tjenestemænds status og heller ikke princippet om, at staten varetager udbetaling af deres pension. Denne varetagelse synes at skyldes princippet om, at tjenestemænd tjener almenvellet i fuld uafhængighed. Det er ikke tilfældet, når disse tjenestemænd arbejder for en virksomhed, der udbyder betalingstjenester i denne virksomheds interesse og med indtjening for øje i konkurrence med andre virksomheder, der tilbyder de samme tjenester.
(96)
I det lys udgør betalingen af en modydelse til staten som foreskrevet både i 1990-lov og i den ændrede 1996-lov en undtagelse fra princippet om den franske stats varetagelse af betalingerne. Denne undtagelse skyldes arten af og strukturen i pensionsordningen for tjenestemandsansatte i France Télécom. Det forholder sig nemlig sådan, at den franske stat skal foretage udbetalingen af pensioner til tjenestemænd i henhold til loven om civile og militære pensioner til tjenestemænd i France Télécom, der er omfattet af den generelle status for tjenestemænd, og ikke de almindelige regler for sociale sikringsydelser.
(97)
Også uden en modydelse fra France Télécom ville den franske stat være forpligtet til at opfylde sine livsvarige forpligtelser over for de tjenestemandsansatte med den pågældende status, medmindre der blev foretaget en ensidig ændring af disse forpligtelser. Derimod ville en tilrådighedsstillelse af statslige tjenestemænd for France Télécom uden nogen form for modydelse med hensyn til de udbetalte pensioner udgøre en klar fordel for selskabet.
(98)
Da France Télécoms konkurrenter ikke har personale med tjenestemandsstatus, over for hvilke den franske stat har lignende finansielle forpligtelser, kan principperne for finansieringen af pensionerne og France Télécoms betaling af modydelser i medfør af loven ikke overføres på dem. Da konkurrenternes ansatte har en anden status med hensyn til risikoen for manglende lønudbetaling og er omfattet af de almindelige regler for sociale sikringsydelser, synes de franske myndigheder at mene, at betaling af sociale ydelser for dækning af denne risiko er berettiget i deres tilfælde. Men det er netop denne status, som de franske myndigheder påberåber sig, når de anfører, at inddragelse af risici, der ikke er fælles for tjenestemænd og overenskomstansatte, i beregningen af France Télécoms modydelse til staten i medfør af 1996-loven, ikke er berettiget.
(99)
Det følger således deraf, at hvad angår de bidrag, disse virksomheder betaler for deres overenskomstansatte personale, befinder de sig hverken retligt eller faktisk i en situation, der kan sammenlignes med France Télécoms tjenestemandsansatte i modsætning til, hvad Den Franske Republik og France Télécom hævder i deres bemærkninger.
(100)
Det er heller ikke muligt at sammenligne den modydelsesordning, der gælder for France Télécom, med den ordning, der er fastsat for andre offentlige enheder, der beskæftiger tjenestemænd, som f.eks. Monnaie de Paris eller Office National des Forêts, som for visse af deres aktiviteters vedkommende kan karakteriseres som virksomheder i medfør af artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, eller andre offentlige erhvervsvirksomheder, som f.eks. EDF eller GDF før i tiden. EDF og GDF havde specifikke pensionsordninger, der ikke var de samme som i den offentlige forvaltning. EDF's og GDF's ordninger er i øvrigt efterfølgende blevet tilpasset det almindelige pensionssystem, selv om det skal nævnes, at Kommissionen konkluderede, at der ikke foreslå statsstøtte, under forudsætning af at denne tilpasning var økonomisk neutral for staten (55), hvilket ikke er tilfældet i den her foreliggende 1996-reform.
(101)
Derimod var modydelsesordningen til fordel for staten for betaling pensioner til tjenestemandsansatte i La Poste før de ændringer, som Kommissionen beskrev og godkendte med forbehold i La Poste-beslutningen, også en ordning for et offentligt selskab, der kan sammenlignes med en offentlig erhvervsvirksomhed, og som i medfør af den oprindelige 1990-lov kunne sammenlignes med France Télécoms, da der også var tale om årlige tilbagebetalinger til staten for pensionsudbetalinger til tjenestemænd og betaling af de bidrag, der er omhandlet i artikel L134 i loven om social sikring.
(102)
Selv om La Poste ikke konkurrerer med France Télécom, og selv om de fordele, der er indrømmet France Télécom ville fordreje eller true med at fordreje en sådan konkurrence, forholder det sig ikke desto mindre sådan, at principperne og bestemmelserne for pensionsordningen for France Télécoms tjenestemandsansatte før 1996-reformen var de samme som for den tilsvarende ordning for La Poste på samme tidspunkt. Kommissionen vurderede i øvrigt i La Poste- beslutningen, at reformen af La Poste's ordning udgjorde statsstøtte i modsætning til, hvad Den Franske Republik nævner i sine bemærkninger om France Télécom. For at vurdere France Télécoms situation er referencerammen generelt situationen for en offentlig eller privat virksomhed, der beskæftiger tjenestemænd, som har bevaret deres status. Sådanne virksomheder ville befinde sig inden for samme referenceramme som France Télécom. Det er således i forhold til en sådan referenceramme, at det kan vurderes, om der er ydet statsstøtte til fordel for France Télécom.
(103)
På samme måde kan det heller ikke påstås, at en foranstaltning ikke giver en virksomhed, i dette tilfælde France Télécom, en fordel, blot fordi foranstaltningen kompenserer for en vis ulempe, som denne virksomhed har haft før i tiden, i modsætning til hvad Den Franske Republik og France Télécom fremfører. Kommissionen har endnu en gang for nylig tilbagevist et argument fremført af en historisk telekommunikationsoperatør, som konkurrerer med France Télécom, hvorefter særlige sociale pensionsrettigheder, der kan sammenlignes med de gældende rettigheder i den offentlige forvaltning, som er »arvet« fra tidligere ordninger, og som afviger fra de almenretlige rettigheder for en del af personalet, kan begrunde en nedsættelse af operatørens pensionsbidrag for denne personalekategori (56). Som de franske myndigheder fremhævede i forbindelse med drøftelserne om forslaget, indførte 1996-loven en ny og tung byrde for den franske stat, hvad angår udbetaling af pensioner til France Télécoms tjenestestemandsansatte. Samtidig betød 1996-loven, at den modydelse, France Télécom altid havde betalt, blev nedsat.
(104)
På grund af metoden til beregning af arbejdsgiverbidrag ifølge loven har France Télécom siden den 31. december 1996 betalt en modydelse til staten, som er lavere end den ydelse, selskabet ville have betalt, hvis loven ikke var blevet vedtaget. Da arbejdsgiverbidraget ifølge loven får frigørende virkning, overtog France Télécom straks den 31. december 1996 den henlæggelse, der var foretaget i regnskabet til betaling af selskabets fremtidige forpligtelser. Den byrde, som France Télécom blev fritaget for, var således hverken ny - da 1990-loven indførte den tidligere budgetpraksis - eller uforudsigelig, da selskabet foretog henlæggelser i den henseende, eller en undtagelsesordning i forhold til de almindeligt gældende sociale sikringsregler, da disse ikke finder anvendelse på den modydelse, som France Télécom betaler.
(105)
Straks da 1996-loven trådte i kraft, blev den franske stat pålagt en forpligtelse til at betale et årligt bidrag til fuldstændig dækning af finansieringen af pensionsudbetalinger til det omhandlede personale. Støttebeløbet i medfør af 1996-loven kan beregnes som den årlige forskel mellem den modydelse, der udgøres af France Télécoms frigørende arbejdsgiverbidrag til den franske stat, og de bidrag, selskabet skulle have betalt i medfør af 1990-loven, jf. tabel 1, hvis den var forblevet uændret, med fradrag af det engangsbeløb, der blev betalt i 1997.
(106)
Det fremgår af de skøn, Den Franske Republik har fremlagt, jf. betragtning 40, at på tidspunktet for 1996-reformen og indtil det planlagte ophør af de finansielle forpligtelser som følge af statens overtagelse, kunne de franske myndigheder anslå den samlede nettoværdi af disse nye forpligtelser indtil 2043, hvor statens finansielle forpligtelser i forhold til de pensionerede tjenestemænd eller deres rettighedshavere ville være ophørt, til […] mia. EUR. Den aktuelle nettoværdi af forpligtelserne var på […] mia. EUR i 1996 efter fradrag af France Télécoms årlige bidrag (15,2 mia. EUR), lønmodtagerbidrag ([…] mia. EUR) og det ekstraordinære engangsbeløb på 5,7 mia. EUR.
(107)
Det skal i øvrigt bemærkes, at de beløb, der blev estimeret i forbindelse med 1996-reformen, er en omtrentlig beregning af det faktiske beløb (57). De modydelser, der blev pålagt France Télécom i form af årlige bidrag, og udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR, der blev betalt i 1997, havde hverken til formål eller følge at sikre budgetmæssig neutralitet for den franske stat. Hvis det havde været tilfældet, ville der med forbehold af korrekte hypoteser i aktuarberegningen, have været balance mellem omkostninger og indtægter i hele perioden, og derved ingen økonomisk fordel for France Télécom.
(108)
De franske myndigheder var klar over, at overførslen af pensionsbidragene for France Télécoms tjenestemandsansatte til statens generelle budget var en ny og tung byrde for staten, som det ekstraordinære engangsbidrag eller indtægterne fra overdragelsen af en del af statens aktier i selskabet kun delvist dækkede. Således viser debatten som nævnt i betragtning 31, at den franske stat i 1996 ikke søgte fuld kompensation for den nye byrde, den påtog sig fremover, men tværtimod forsøgte at påtage sig en ny byrde med henblik på, at der først og fremmest blev taget hensyn til selskabets interesser.
(109)
Det er klart, at selv med andre aktuarmæssige hypoteser end den franske stats med hensyn til den nye byrde, staten påtog sig, og uanset det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt i 1997, indebar reformen en betydelig økonomisk fordel i form af mindre arbejdsgiverbidrag til pensioner. Men da det ekstraordinære bidrag eller udligningsbeløbet ikke gav mulighed for fuldt ud at dække de forpligtelser, der blev overført til den franske stat, men kun i bedste fald at lette dem, og da der var tale om store beløb, kan det ikke bekræftes, at den daværende anvendte aktuarberegning var korrekt og gav præcise skøn for hele perioden frem til 2043.
(110)
Endvidere er det ikke muligt at sammenligne de økonomiske fordele som følge af France Télécoms lavere bidrag med de påståede ulemper, der følger af beskæftigelsen af tjenestemænd, således som både France Télécom og Den Franske Republik påstår. 1996-loven forstærkede under ingen omstændigheder de påståede ulemper, da den ikke medførte ansættelse af yderligere tjenestemænd. 1996-loven fritog France Télécom for en del af selskabets økonomiske forpligtelser, men formålet med loven var ikke at kompensere for en påstået ulempe i forbindelse med lønningerne eller - som France Télécom udtrykker det - den mindre fleksibilitet som følge af beskæftigelsen af tjenestemænd.
(111)
Der er således i overmål muligt at gendrive argumenterne om de påståede ulemper ved beskæftigelse af tjenestemænd, som Den Franske Republik og France Télécom fremfører.
-
For det første havde France Télécom inden den fuldstændige liberalisering af det franske marked et uddannet og kompetent personale, som - hvis det var blevet fuldstændig udskiftet - ville have gjort det umuligt at fastholde selskabets stilling på markedet, hvilket France Télécom undlader at nævne i sine bemærkninger.
-
Endvidere udgør lønninger og investeringer i uddannelse af personale, som France Télécom analyserer som ulemper, en normal byrde i en virksomheds budget, og det er ikke påvist, at disse omkostninger ikke forbedrer personalets engagement og produktivitet i forhold til konkurrenterne.
-
Det er korrekt, at France Télécom ikke har mulighed for at justere lønsummen ved at gennemføre en nedskæringsplan for det pågældende personale, men det er tvivlsomt, om en sådan plan, der udelukkende tager sigte på tjenestemandsansatte, virkelig var relevant at gennemføre, da stoppet for tjenestemandsansættelser i 1997 og brug af overenskomstansatte gav selskabet en vis fleksibilitet med hensyn til at justere lønsummen.
-
Selv om selskabet bruger et betydeligt beløb på at opmuntre det pågældende personale til at gå på førtidspension, er det ikke desto mindre klart, at selskabets incitament til og interesse i at indføre en sådan ordning ville have været mindre, hvis ikke den franske stat i medfør af 1996-loven havde overtaget finansielle forpligtelser, som France Télécom hidtil havde varetaget. Ordningen giver således mulighed for at opmuntre til førtidspension, og for det berørte personales vedkommende en tidligere varetagelse fra statens side. Uden 1996-loven ville France Télécom fortsat skulle have varetaget denne forpligtelse.
(112)
Ligeså grundløs og uden sammenhæng med spørgsmålet om, hvorvidt de omhandlede foranstaltninger giver anledning til en økonomisk fordel, forekommer hensyntagen til France Télécoms konkurrencemæssige fordele i medfør af selskabets tidligere monopol, som klagerne fremfører. De påståede fordele og ulemper vedrører ikke spørgsmålet om lige konkurrencevilkår på telekommunikationsmarkederne, hvad angår sociale bidrag.
(113)
Kun det ekstraordinære engangsbidrag i medfør af 1996-loven udgjorde en umiddelbar belastning for France Télécoms omkostninger i forhold til den allerede identificerede referencesituation. Betalingen af engangsbeløbet nedbragte det støttebeløb, som France Télécom modtog og fortsat modtager indtil ophøret af den økonomiske byrde, staten har påtaget sig i stedet for France Télécom i medfør af 1996-loven. Uden at det berører nøjagtigheden af de aktuarberegninger, den franske stat anvendte på daværende tidspunkt, ville de omkostninger, som France Télécom blev fritaget for - uden dette engangsbeløb - have været på 18,9 mia. EUR og ikke […] mia. EUR i 1996-nettoværdi.
(114)
1996-loven gav og giver stadig France Télécom mulighed for at råde over øgede økonomiske midler til at drive forretning på de markeder, hvor selskabet er aktivt. Disse midler var således i medfør af 1996-loven større end de midler, France Télécom rådede over i medfør af den oprindelige 1990-lov. De markeder for telekommunikationstjenester, som selskabet France Télécom var og er aktivt på i hele Frankrig og i andre medlemsstater, er gradvist blevet liberaliseret i og med den gradvise ophævelse af enerettigheder og særrettigheder fra 1988, og bortset fra særlige undtagelser, fuldstændigt fra 1998. Liberaliseringen var helt gennemført i Frankrig i 2002. Ophævelsen af retlige hindringer blev ledsaget af tilstedeværelse af andre operatører, som France Télécom skulle og stadig skal konkurrere med, før de lovgivningsmæssige foranstaltninger i 1990 og 1996, som denne afgørelse omhandler.
(115)
Da France Télécom således var fritaget for forpligtelsen til at foretage henlæggelser til kommende pensionsudbetalinger til tjenestemandsansatte og omfattet af lavere årlige bidrag, kunne selskabet fremlægge et regnskab fri for disse forpligtelser og bidrag og derved lettere tiltrække kapital, hvilket placerede selskabet i en gunstigere situation end før 1996-loven. Fritaget for en omkostning på sit oprindelige franske marked kunne France Télécom således lettere ekspandere på de andre medlemsstaters markeder, som nu var åbne for konkurrenter, hvilket selskabet faktisk gjorde, som det fremgår af betragtning 48-50.
(116)
Det følger heraf, at lettelsen af France Télécoms omkostninger som følge af metoden til beregning af kompensationen til den franske stat for overtagelsen af tjenestemandspensionerne fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen mellem France Télécom og de nye operatører i Frankrig og i de øvrige medlemsstater, hvor France Télécom driver virksomhed.
6.1.4. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
(117)
De markeder, som France Télécom er aktiv på i Frankrig, er gradvist blevet liberaliseret siden 1988, og er derfor i vidt omfang åbne for samhandel mellem medlemsstaterne. Direktiv 96/19/EF indførte en fuldstændig liberalisering af markederne for teletjenester fra den 1. januar 1988. Operatører, hvis kapital delvist ejes af virksomheder i andre medlemsstater end Frankrig, etablerede sig således i Frankrig. Nogle af disse markeder vedrører international kommunikation mellem medlemsstater. Således yder France Télécom elektroniske telekommunikationstjenester i andre medlemsstater, navnlig Spanien, Belgien og Det Forenede Kongerige.
(118)
I den situation vil en foranstaltning, der letter France Télécoms generelle driftsomkostninger og dermed frigør midler, som selskabet kan bruge til at investere eller forbedre sine kommercielle tjenester i Frankrig eller til at etablere sig i andre medlemsstater, kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
6.1.5. Konklusion vedrørende tilstedeværelsen af statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(119)
Det følger af ovenstående, at ved at nedsætte den modydelse, som udgøres af det arbejdsgiverbidrag, der skal betales til staten for pensionsomkostningerne i medfør af den oprindelige 1990-lov, og erstatte den med den modydelse, der følger af 1996-loven, som er lavere end den tidligere anvendte, har Den Franske Republik ved hjælp af statsmidler ydet støtte til France Télécom, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne i medfør af artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, gennem overførslen af omkostninger i medfør af 1996-loven.
(120)
Det er derfor nødvendigt at undersøge, om denne støtte kan erklæres for forenelig med det indre marked.
6.2. Andre retsgrundlag til vurdering af støttens forenelighed
(121)
Kommissionen bemærker, at Frankrig ikke har påberåbt sig traktatens artikel 106, stk. 2, som grundlag for, at støtten til France Télécom skulle være forenelig med det indre marked.
(122)
Undtagelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og støtteforanstaltninger i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan klart ikke finde anvendelse i dette tilfælde.
(123)
Hvad angår undtagelsesbestemmelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 3, fastslår Kommissionen, at støtten ikke har til formål at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, at den ikke kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, eller at den ikke tager sigte på at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Frankrigs økonomi. Der er heller ikke tale om støtte til fremme af kulturen eller bevarelse af kulturarven.
(124)
Det eneste grundlag for at erklære foranstaltningen forenelig kunne således være TEUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c).
6.3. Støttens forenelighed med artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde
(125)
Det hedder i TEUF-traktatens artikel 107, stk. 3, litra c): »Som forenelige med det indre marked kan betragtes: (…) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse (…)«.
(126)
For at en støtteforanstaltning kan betragtes som forenelig med det indre marked med den begrundelse, at den fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, skal den forbedre den måde, hvorpå den økonomiske aktivitet udføres. Støtte er alene forenelig med artikel 107, stk. 3, litra c), når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. I sin vurdering tager Kommissionen særligt hensyn til nødvendigheds- og proportionalitetskriteriet (58).
(127)
Indledningsvis og under hensyntagen til den tvivl, Kommissionen rejste i beslutningen om at indlede proceduren, skal det bemærkes, at Den Franske Republik har tilbagesøgt et tilfredsstillende beløb hos France Télécom svarende til den tilbagebetaling af støtte, der blev krævet i Kommissionens beslutning om erhvervsskatteordningen for France Télécom (59). Efter Domstolens stadfæstelse af Rettens dom, der afviste et annulationssøgsmål vedrørende denne beslutning (60), mener Kommissionen, at Den Franske Republik har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre de forpligtelser, der følger af denne beslutning. Da den korrekte tilbagebetaling af støtten inden for rammerne af erhvervsskatteordningen fjerner en eventuel fordel for France Télécom i den henseende, er det ikke relevant at undersøge virkningerne af en eventuel kumulering med den støtte, der behandles i denne procedure.
(128)
I øvrigt skal det straks bemærkes, at en virksomheds sociale bidrag i modsætning til investeringsomkostninger er tilbagevendende driftsomkostninger, og at en støtte, der nedsætter disse, udgør driftsstøtte til virksomheden, hvis forenelighed med det indre marked ifølge Domstolens retspraksks skal vurderes meget restriktivt af Kommissionen.
6.3.1. Støtteforanstaltningens forenelighed med et mål af fælles interesse
(129)
I dette tilfælde kan den støtte, der har været ydet siden 1997, betragtes som støtte til fremme af udviklingen af den økonomiske aktivitet at udbyde elektroniske kommunikationstjenester i forbindelse med den fuldstændige liberalisering af disse markeder. 1996-loven blev vedtaget samtidig med lov nr. 96-659 af 26. juli 1996 om regulering af telekommunikationssektoren, der indabejdede Frankrigs forpligtelser som følge af EU-retten, i særdeleshed direktiv 96/19/EF.
(130)
I den henseende er det overordnede mål med 1996-loven for så vidt angår betalingen af den finansielle modydelse til den franske stat at justere de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger, så de bliver ens for France Télécom og de øvrige telekommunikationsselskaber, der er omfattet af de almindelige socialsikringsregler. Det middel, der anvendes, nemlig en støtteforanstaltning, der direkte og udelukkende vedrører den måde, hvorpå France Télécoms arbejdsgiverbidrag beregnes, forekommer hensigtsmæssigt til at nå det fastsatte mål.
(131)
En støtteforanstaltning, der tager sigte på at nedbringe de løbende sociale bidrag, som France Télécom betalte på et tidspunkt, hvor levering af en tjeneste på monopollignende vilkår som selskabets vigtigste aktivitet ikke krævede en effektiv økonomisk adfærd, kan i en anden konkurrencemæssig situation bidrage til at forbedre den måde, hvorpå de tjenester, der tidligere blev leveret på monopollignende vilkår, ydes, i det omfang de konkurrerende virksomheders afsættelse af midler til deres respektive sociale bidrag ikke medfører en forvridning af den meritbaserede konkurrence. Der fremføres ganske vist nedenfor visse forbehold, hvad angår relevansen af visse bestemmelser i loven med henblik på at opnå det opstillede mål. Der kan imidlertid hverken rejses tvivl om dens legitimitet eller overensstemmelse med målet af fælles interesse om at udvikle effektive markeder for elektroniske kommunikationstjenester ved at bidrage til den teknologiske og økonomiske udvikling af denne aktivitet.
6.3.2. Støtteforanstaltningens nødvendighed
(132)
Loftet over tjenestemandsansatte i France Télécom som følge af forbuddet mod ansættelse efter den 1. januar 2002, jf. 1996-loven betød nødvendigvis en betydelig stigning i France Télécoms pensionsomkostninger i forhold til de aktive tjenestemænd. Da France Télécom således ikke længere havde mulighed for at ansætte tjenestemænd, hvilket var forståeligt, da de omhandlede tjenester nu var liberaliserede, ville selskabet have haft uforholdsmæssigt store pensionsomkostninger for det omhandlede personale i forhold til de omkostninger, konkurrenterne havde og fortsat har. Det skal således bemærkes, at forpligtelsen til betaling af en modydelse til den franske stat i medfør af bestemmelserne i den oprindelige 1990-lov ikke kun vedrørte de tjenestemænd, der var tjenstgørende på de liberaliserede markeder i 1990 og efterfølgende, men også pensionerede tjenestemænd i post- og telekommunikationsministeriet i 1990.
(133)
Som eksempel kan nævnes, at det bidrag, som France Télécom ifølge Den Franske Republik skulle have betalt, hvis 1990-loven var forblevet i kraft, ville have været på 77 % af de indeksbaserede bruttolønninger for tjenestemandsansatte i 2010. Denne sats skal sammenholdes med en sats på […] %, der ville gøre det muligt at sikre lige konkurrencevilkår for fælles risici og ikkefælles risici mellem France Télécom og selskabets konkurrenter. I absolutte tal ville forskellen udgøre ca. […] mio. EUR i årlige meromkostninger i forhold til en bidragssats, der sikrer lige konkurrencevilkår. Da det ikke var stipuleret i loven, at France Télécoms arbejdsgiverbidrag var frigørende, ville France Télécom have stået over for betydelig større henlæggelsesbehov i forhold til de henlæggelser på 3,6 mia. EUR, der allerede var foretaget i 1996.
(134)
I den henseende er klagernes bemærkninger om det forhold, at France Télécom siden 1996 har kunnet klare en gæld, der var langt større end den byrde, den franske stat fratog selskabet for, ikke relevante, da de ikke vedrører den undersøgte sag. Selv om stigningen i France Télécoms gæld siden 1996 og de beløb, der er aktuelle på nuværende tidspunkt, synes at udelukke den risiko for fallit, som Den Franske Republik nævnte, hvis ordningen ifølge 1990-loven var fortsat, forekommer støtteforanstaltningen at være nødvendig i fremtiden for at give France Télécom mulighed for en meritbaseret konkurrence på de pågældende markeder uden at være tynget af fortidens sociale bidrag, som selskabets konkurrenter ikke har.
(135)
Klagernes og telekommunikationsoperatørens bemærkninger til relevansen af en samlet status til vurdering af støttens nødvendighed i forhold til France Télécoms andre fordele som følge af den tidligere monopolstilling er ikke begrundede i det konkrete tilfælde. Det er korrekt, at France Télécom siden 1996 har haft en stærk stilling på en række tjenestemarkeder, hvor selskabet er aktivt i Frankrig, bl.a. som følge af de netværkseffekter, der præger telekommunikationsmarkederne. France Télécom har ligeledes styrket sin tilstedeværelse på andre medlemsstaters markeder og opnået en betydelig vægt, bl.a. i Polen og Spanien. Som telekommunikationsoperatøren indirekte gør opmærksom på i sine bemærkninger, forholder det sig ikke desto mindre sådan, at France Télécom som følge af sin dominerende stilling i medfør af artikel 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde eller selskabets stærke markedsposition i medfør af rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester i EU (61) er omfattet af særlige asymmetriske forpligtelser, som konkurrerende virksomheder med mindre markedsstyrke ikke er omfattet af.
(136)
Formålet med disse forpligtelser, f.eks. vedrørende netadgang, omkostningsbaserede takster og fravær af kommerciel adfærd, som en virksomhed uden dominerende stilling ville kunne tillade sig, er netop at sikre, at France Télécoms stilling som følge af selskabets tidligere monopol ikke længere skader konkurrencen. Disse lovgivningsmæssige ad hoc instrumenter, som de nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen regelmæssigt anvender (62), er mere målrettede og effektive, når det drejer sig om at afhjælpe virkningerne af France Télécoms vedvarende ulemper som følge af selskabets tidligere monopol, som klagerne nævner.
(137)
Den statsstøtte, der behandles i denne procedure, forekommer derfor i princippet nødvendig for at nå et mål af fælles interesse, idet den forbedrer konkurrencevilkårene med hensyn til pensionsbidrag og derved ydelsen af elektroniske kommunikationstjenester.
6.3.3. Støtteforanstaltningens proportionalitet
(138)
Det må konstateres, at den finansielle modydelse til fordel for staten, der blev indført ved 1990-loven for beregning og udbetaling af pensioner, er specifik for France Télécom og sui generis. Princippet om fuldstændig tilbagebetaling som foreskrevet i den oprindelige 1990-lov blev erstattet af en anden ordning for beregning af den modydelse, der skulle betales til staten fra 1996. Flere alternative metoder til beregning af France Télécoms arbejdsgiverbidrag til staten, der gik så vidt som en fuldstændig varetagelse fra statens side uden tilbagebetaling, var teoretisk set mulige. Denne modydelse er siden 1997 blevet beregnet med henvisning til visse bidrag, som betales af konkurrerende virksomheder i sektoren. Med henblik på at afgøre, om støtten står i et rimeligt forhold til det fastsatte mål, er det således nødvendigt at undersøge, om referencen til fastsættelse af modydelsen i medfør af 1996-loven er objektiv og begrundet.
(139)
Det skal straks bemærkes, at i procedurer vedrørende nedsættelse af bidrag i relation til pensioner til tjenestemandsansatte hos tidligere teleoperatører med monopolrettigheder, OTE i Grækenland og BT i Det Forenede Kongerige, har Kommissionen bl.a. undersøgt, om disse virksomheder betalte de samme sociale bidrag som konkurrenterne for at afgøre, hvorvidt statsstøtten til de omhandlede operatører var henholdsvis forenelig eller uforenlig med det indre marked i medfør af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (63). Kommissionen konstaterer imidlertid i det konkrete tilfælde, at de frigørende bidrag, som France Télécom hvert år betalte ifølge 1996-loven, ikke giver mulighed for at sikre, at selskabets sociale bidrag svarer til konkurrenternes. Satsen for lige konkurrencevilkår (»taux d'équité concurrentielle«, TEC) er ikke opnået.
(140)
Den Franske Republik og France Télécom påberåber sig imidlertid det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom betalte i 1997 i medfør af 1996-loven. Størrelsen af dette engangsbidrag blev fastsat i 1996 for i en tiårig periode i medfør af 1996-loven at kompensere for statens forventede meromkostninger under hensyntagen til de regnskabsmæssige henlæggelser, France Télécom havde foretaget, og som selskabet kunne foretage i regnskabet for 1996-1997. Det ekstraordinære engangsbidrag kan deles op i to dele:
-
dels et beløb på 3,6 mia. EUR, der svarer til France Télécoms henlæggelser indtil 1996 med henblik på bidragene til de forventede kommende tjenestemandspensioner
-
dels et beløb på 2,1 mia. EUR (herefter kaldet »supplerende beløb«), der både i de offentlige myndigheders prognoser og i realiteten svarer til nettoudgifterne til de pensionsudbetalinger, som staten skulle varetage i en tiårig periode fra 1997 til 2006 på grund af overførslen af pensionsbetalingerne til tjenestemænd i telekommunikationssektoren.
(141)
Da formålet med engangsbeløbet på 5,7 mia. EUR aldrig var at kompensere for manglende lige konkurrencevilkår mellem France Télécom og konkurrenterne, er det ikke begrundet at relatere dette beløb til de årlige frigørende bidrag, som France Télécom ikke betalte, men som havde været nødvendige for at sikre reelle lige konkurrencevilkår.
(142)
Derimod fremgår det af undersøgelsen af de parlamentariske debatter, at det supplerende beløb på 2,1 mia. EUR skulle dække overførslen af pensionsudgifter fra 1997 til 2006 og i praksis fjerne støttens virkninger i en tiårig periode. France Télécoms nettobelastning, der svarer til dette supplerende beløb, tjente således til i en tiårig periode at finansiere den franske stats meromkostninger ved reformen.
(143)
Det ekstraordinære bidrag tager således højde for overtagelsen af de regnskabsmæssige hensættelser indtil 1996, som dermed bliver irrelevante. De henlæggelser, staten overtog, var opbygget af France Télécom for at tage højde for kommende pensionsudbetalinger, og overtagelsen fjerner støttens virkninger for den pensionsbetalingsperiode, de skulle dække.
(144)
1996-loven henviser imidlertid til et ekstraordinært engangsbidrag, uden at de gældende bestemmelser - både finansloven og efterfølgende bekendtgørelser - angiver, hvilket beløb som følge af henlæggelserne, der bør fratrækkes de omkostninger, der overføres til staten for denne periode. Artikel 6 i 1996-loven præciserer, at det ekstraordinære engangsbidrag betales som en modydelse for statens varetagelse af pensioner til det tjenestemandsansatte personale. Der skal således tages højde for det samlede ekstraordinære bidrag ved analysen af reformen.
(145)
Da France Télécom ved betalingen af dette ekstraordinære engangsbeløb har dækket omkostningerne til tjenestemandspensioner og kompensationen mellem ordningerne for en periode på ca. femten år, er støttens virkninger neutraliseret. France Télécom har således ved betalingen af dette ekstraordinære bidrag neutraliseret støttens virkninger i denne periode. Det er derfor berettiget, at France Télécom i denne periode ikke forpligtes til at opfylde betingelserne for støtteforenelighed, og at selskabet ikke betaler det årlige bidrag, der er nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår, som omfatter risici, der ikke er de samme som for overenskomstansatte.
(146)
Det er nødvendigt at se nærmere på denne argumentation.
(147)
Det må konstateres, at France Télécoms årlige frigørende indbetalinger siden 1996-reformen ikke giver mulighed for at opnå en sats for lige konkurrencevilkår således som nævnt i beslutningen om at indlede proceduren. Det skyldes, at den sats, der gælder for France Télécom, kun tager højde for bidrag, der svarer til de fælles risici for overenskomstansatte og tjenestemænd, og i den henseende blandt andet udelukker bidrag, der modsvarer ikkefælles risici, som f.eks. arbejdsløshed og risikoen for manglende lønudbetaling i tilfælde af selskabets konkurs eller likvidation.
(148)
Det følger således af tabel 4, at den manglende inddragelse af ikkefælles risici i beregningen af France Télécoms bidrag viser sig ved en betydelig forskel mellem den modydelse, France Télécom betaler til staten, og det beløb, selskabet skulle betale, hvis bidragssatsen var beregnet med henblik på at sikre fuldstændig lige konkurrencevilkår i forhold til beregningsgrundlaget for konkurrenterne. I den henseende opfylder støtteforanstaltningen ifølge loven ikke proportionalitetsprincippet. For at opfylde dette princip og for at nå det opstillede legitime mål om at forbedre konkurrencevilkårene ved at ensrette beregningsmåden for de bidrag, der skal betales af virksomheder, som er aktive på de omhandlede telekommunikationsmarkeder i Frankrig, skulle og skal støtten til France Télécom i medfør af 1996-loven faktisk sikre en fremtidig ensretning af de pågældende bidrag ved at tage højde for bidrag vedrørende ikkefælles risici for begge personalekategorier.
(149)
I den henseende er det argument, som Frankrig fremfører, ifølge hvilket tjenestemænd ikke er udsat for visse risici, og at der af den grund ikke bør betales bidrag for disse risici, ikke relevant. For det første er det i medfør af statslige foranstaltninger, at de omtalte risici ikke opstår, og det er ikke godtgjort, at France Télécom ikke drager en økonomisk fordel deraf. Det er f.eks. i medfør af den franske stats engagement over for de tjenestemandsansatte i France Télécom og det forhold, at den franske stat er selvforsikrende, at risikoen for manglende udbetaling af lønninger i tilfælde af selskabets konkurs ikke vil opstå. Men den mulighed, at France Télécom går konkurs, kan - som for konkurrenternes vedkommende - ikke udelukkes. I begge tilfælde er der ikke tale om, at der indrømmes en fordel til selskabet, men direkte til selskabets ansatte. Garantien for lønudbetaling indtræder, når selskabet er ophørt med at eksistere. En konkurrerende virksomhed vil imidlertid i modsætning til France Télécom skulle betale bidrag for at sikre lønudbetalinger efter dens ophør. Det er derfor ikke berettiget at indrømme France Télécom en fordel i form af et mindre bidrag, eller i praksis at udelukke denne risiko i grundlaget for beregning af France Télécoms bidrag.
(150)
Dernæst - og mere grundlæggende - var formålet med 1996-reformen, som ikke ser ud til at være blevet helt gennemført, at udligne konkurrencevilkårene med hensyn til skattemæssige og sociale bidrag mellem alle konkurrenter i sektoren, uanset personalets status og uanset France Télécoms faktiske forpligtelse til at være tilsluttet og betale bidrag til de kompetente forvaltningsorganer. Det er netop denne stræben efter at udjævne konkurrencevilkårene, der kan betyde, at den undersøgte foranstaltning er forenelig med det indre marked. Hvorvidt France Télécoms personale er udsat for sådanne risici, er således ikke relevant i denne sammenhæng.
(151)
Det kan konkluderes, at nedsatte pensionsforpligtelser med en overførsel af nettobidrag til staten kun kan overholde proportionalitetsprincippet, hvis nedsættelsen gav mulighed for at udjævne konkurrencevilkårene. France Télécom er imidlertid ikke blevet stillet i en situation, der helt svarer til situationen for virksomhederne i sektoren, hvad angår de lønrelaterede sociale bidrag, da de sociale og skattemæssige bidrag ikke indgår i grundlaget for beregningen af det årlige bidrag.
(152)
I modsætning til, hvad Den Franske Republik og France Télécom påstår, er det heller ikke berettiget at inddrage det ekstraordinære engangsbidrag på 5,7 mia. EUR, som France Télécom allerede betalte i 1997, og sammenligne det med France Télécoms utilstrækkelige frigørende bidragssats.
(153)
Kommissionen ønsker indledningsvis at minde om, at den i enhver situation skal fastslå, om betingelserne for at anvende undtagelsen i artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er opfyldt, uden at den er bundet at tidligere beslutningspraksis, hvis en sådan eksisterer (64).
(154)
Under alle omstændigheder adskiller den her undersøgte reform sig klart i flere henseender fra den reform, der er behandlet i La Poste-beslutningen (65), som de franske myndigheder forsøger at henvise til.
(155)
I modsætning til den reform, der er omhandlet i La Poste-beslutningen, indtraf reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i France Télécom lige inden liberaliseringen i EU af de markeder, som France Télécom kunne drive forretning på.
(156)
Det viser sig i øvrigt, at France Télécom drog fordel af denne liberalisering og etablerede sig på markeder i andre medlemsstater ikke kun takket være overgangen til aktieselskabsformen, men også delvist takket være fjernelsen af pensionsforpligtelser fra regnskabet og potentielt lavere forpligtelser i fremtiden som følge af reformen. Denne lempelse af pensionsforpligtelserne i France Télécoms regnskab gav mulighed for at øge selskabets solvens og lånekapacitet. Det fremgår af tal for selskabets gældsætning, som klagerne har fremlagt i deres bemærkninger, som Den Franske Republik ikke har bestridt med hensyn til beløbenes størrelse, at France Télécom nettogæld steg fra 19,2 mia. EUR i 1997 til 83 mia. EUR i 2002.
(157)
Det er korrekt, at denne volontaristiske ekspansive investeringspolitik på andre medlemsstaters markeder som følge af liberaliseringen kan være grunden til denne meget betydelige stigning i nettogælden. Ikke desto mindre blev tilvejebringelsen af den nødvendige kapital delvist muliggjort af lempelsen af pensionsforpligtelserne til et beløb af […] mia. EUR, som blev overført til den franske stat i 1996. Når telekommunikationsoperatøren således i sine bemærkninger forsøger at påvise, at støtten har givet France Télécom mulighed for at finansiere sin internationale ekspansion (bemærkningerne er anført i betragtning 68), er disse påstande ikke helt grundløse.
(158)
Derimod er de postmarkeder, som det franske selskab La Poste kan operere på i EU, endnu ikke helt liberaliseret og forventes først at blive det i 2012, dvs. seks år efter reformen af finansieringen af tjenestemandspensioner i La Poste (66). Den konkurrencebegrænsende virkning af støtten til France Télécom på fuldt liberaliserede markeder er derfor mere mærkbar end støtten til La Poste. En fuldstændig jævnføring på de betingelser, der er nødvendige for at vurdere støttens forenelighed, er således ikke mulig, da der er tale om forskellige konkurrencemæssige situationer på markeder, hvor målet med liberaliseringen på EU-niveau og bidraget til økonomiens konkurrenceevne også var forskellige. Det følger heraf, at kriteriet om et mål af fælles interesse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ikke nødvendigvis skal vurderes på samme måde i de to konkrete sager.
(159)
Endvidere kan situationen for La Poste og følgelig selskabets mulighed for en ekspansion på udenlandske markeder eller en styrkelse på det franske marked ikke sammenlignes med France Télécoms situation. Som det nævnes i La Poste-beslutningen, skulle La poste som følge af overgangen til nye regnskabsstandarder i sit regnskab bogføre en henlæggelse til forpligtelser over for staten, der hidtil var angivet som en ikkebalanceført post, til et beløb på 76 mia. EUR (67). I modsætning til La Poste foretog France Télécom imidlertid henlæggelser i sit regnskab med henblik på kommende forpligtelser uden reformen, hvilket objektivt set gjorde de to virksomheders finansielle situation forskellig.
(160)
Hvis der ikke var gennemført en reform for France Télécom, og ordningen som følge af 1990-loven var fortsat, ville det ligeledes have vist sig ved stigende pensionsforpligtelser, der ville blive betydelige fra 2005-2007 ifølge de daværende prognoser, jf. betragtning 30, hvilket bekræfter de senere resultater i tabel 3. På tidspunktet for reformen førte fortsættelsen af ordningen ifølge den lov, der gælder for La Poste, umiddelbart til årlige merudgifter på ca. […] mio. for La Poste (68).
(161)
Det er derfor ikke godtgjort, at situationen for de to virksomheder ifølge den lov, der var gældende før de respektive reformer og som følge deraf den konkurrencemæssige virkning, var den samme. Kendsgerningerne viser det modsatte. Det følger deraf, at en undersøgelse, der fører til samme konklusioner i de to sager, ikke er mulig.
(162)
I øvrigt var der i forbindelse med La Poste-beslutningen tilstrækkelige grunde til at antage, at det ekstraordinære engangsbidrag i fremtiden kunne anvendes som et forskud for betaling af bidragene i forbindelse med den ændrede sats for lige konkurrencevilkår. Disse grunde kan ikke gøres gældende i det konkrete tilfælde. Betingelsen om omfordeling af La Poste's ekstraordinære bidrag blev fastsat, efter at Kommissionen havde indledt den formelle undersøgelsesprocedure og gjort opmærksom på undervurderingen af det frigørende bidrag, der var nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår.
(163)
Selv om de franske myndigheder ikke udtrykkeligt indrømmer det, var tildelingen af det ekstraordinære engangsbidrag, der er omhandlet i La Poste-beslutningen således i høj grad resultatet af en forhandling mellem Kommissionen og medlemsstaten, der skulle sikre betaling af et frigørende bidrag til sikring af lige konkurrencevilkår. I den forhandling var de franske myndigheders udgangspunkt, således som det fremgår af anmeldelsen af 23. juni 2006 efter de første kontakter om sagen i december 2005, at La Poste's ekstraordinære bidrag ikke var nødvendigt for at sikre lige konkurrencevilkår i modsætning til det planlagte udkast til reform af det årlige bidrag.
(164)
Kommissionens afgørelse stadfæstede således ikke en reform, der allerede var trådt i kraft, som det synes at være tilfældet for France Télécoms vedkommende. Anmeldelsen og beslutningen om at indlede proceduren af 12. oktober 2006 gik forud for fastsættelsen størrelsen af det ekstraordinære bidrag ved lov nr. 2006-1771 af 30. december 2006 (tillægsfinanslov for 2006). Disse forhandlinger omhandlede flere aspekter af reformen, herunder hensyntagen til den fordel, som den anmeldte reform kunne have medført, beregningsgrundlaget for den planlagte bidragssats og retningslinjerne for hensyntagen til de særlige forhold for postbanken i forhold til postmæssige aktiviteter og det berørte personale. Disse forhandlinger fortsatte, og først i deres bemærkninger af 8. juni 2007 accepterede de franske myndigheder retningslinjerne for tildeling af det ekstraordinære bidrag inden for rammerne af en samlet aftale om reformen, idet de ændrede deres holdning til det ekstraordinære bidrag og beregningsmåden for de kommende årlige bidrag.
(165)
I modsætning til bestemmelserne i finansloven for 1997 om oprettelse af Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Telecom, der indeholder strenge regler for de årlige betalinger til staten, var Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de La Poste ikke omfattet af specifikke regler (69). Da der var tale om betaling af et ekstraordinært bidrag, der ikke var øremærket, mente Kommissionen, at Den Franske Republik kunne have nedsat beløbet og samtidig forhøjet La Poste's årlige bidrag.
(166)
Det må i øvrigt konstateres, at bestemmelserne i 1996-loven fastsætter parametrene for beregning af det årlige bidrag til staten som modydelse for tjenestemandspensionerne, uden at der er tale om at inddrage risici, som ikke er fælles for de tjenestemandsansatte og de overenskomstansatte. I den henseende har Retten og Domstolen vedrørende France Télécoms skyldige erhvervsskat fastslået, at en lempelse af forpligtelserne ikke kan opvejes af en anden specifik forpligtelse, f.eks. når medlemsstaten - i dette tilfælde Den Franske Republik - ikke har kunnet påvise, at de tidligere forpligtelser er indført med henblik på lavere fremtidige forpligtelser inden for rammerne af en anden beskatningsordning (70).
(167)
Kommissionen er ikke uvidende om, at formålet med det ekstraordinære engangsbidrag, der allerede blev betalt i 1997, var - som udtrykkeligt anført i artikel 6 i 1996-loven - delvist at kompensere den franske stat for den finansielle byrde, den påtog sig i medfør af 1996-loven.
(168)
Endvidere følger det af senatets rapport, jf. betragtning 27, at lovgiveren ved at vedtage princippet om et ekstraordinært bidrag ikke har ønsket at tage højde for og slet ikke kompensere for forskellen mellem France Télécoms årlige bidrag og konkurrenternes relativt højere bidrag. Tværtimod har lovgiveren forsætligt pålagt France Télécom at betale årlige bidrag, der ikke dækker de risici, som ikke er fælles for de to personalekategorier (tjenestemænd og ikke-tjenestemænd) uden at etablere en forbindelse mellem dette valg og opkrævningen af det ekstraordinære bidrag i 1997.
(169)
France Télécoms bidrag i form af engangsbidrag blev indbetalt som en almindelig indtægt på statens budget og opført hos Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom (forvaltningsorganet) og opbrugt. I den situation kan Kommissionen således ikke hverken helt eller delvist fiktivt og efterfølgende øremærke det allerede anvendte ekstraordinære engangsbidrag til et helt andet formål end det, de franske myndigheder og loven foreskrev, nemlig kompensation for manglende hensyntagen til bidrag, der modsvarer risici, som ikke er fælles for overenskomstansatte og tjenestemandsansatte. Engangsbidraget blev således ikke indført med henblik på inden for rammerne af en anden lovgivningsmæssig og administrativ ordning fuldstændigt at ligestille France Télécoms årlige bidrag med konkurrenternes.
(170)
Af disse grunde og på grund af reglerne om forvaltning og tilbagebetaling til statens budget som foreskrevet i finansloven siden 1997 og gennemført indtil nu kan Den Franske Republiks påstande og beregninger, der tager sigte på at vise, at 1996-reformen hidtil har medført et betydeligt overskud for staten, ikke godtages.
(171)
I betragtning af den måde, det kompetente forvaltningsorgan har forvaltet og anvendt France Télécoms ekstraordinære engangsbidrag, jf. finansloven, og tallene for de faktisk gennemførte udbetalinger siden 1997 fra Den Franske Republik, jf. betragtning 36 og 37 og tabel 3, må det konstateres, at de indtægter, som Den Franske Republik forsøger at påberåbe sig, investeret til en rente på 7 %, aldrig har eksisteret.
[…]. Endvidere afspejler denne påstand ikke de franske myndigheders faktiske adfærd. I betragtning af de forvaltningsregler, der er fastsat i de finanslove, som er vedtaget siden forvaltningsorganets oprettelse, har det omtalte forvaltningsorgan ikke skabt sådanne indtægter, hvilket i øvrigt heller ikke var planlagt, og har ikke skabt renteindtægter. Tværtimod skulle det offentlige selskabs midler være helt opbrugt pr. 31. december 2011. Midlerne ville have været opbrugt tidligere, hvis de var blevet brugt til finansiering af 1996-reformen - hvilket Den Franske Republik i øvrigt bestrider - selv hvis man indregner de øgede selskabsskatteindtægter, som de franske myndigheder nævner. I øvrigt er hensyntagen til øgede selskabsskatteindtægter uberettiget, da det fører til sammenblanding af statens forskellige roller. Den sammenblanding, de franske myndigheder foreslår mellem disse forskellige roller, kan ikke følges, og det er nødvendigt at skelne mellem på den ene side staten, der yder støtte til France Télécom ved at overtage betalingen af tjenestemandspensionerne for at udvikle en meritbaseret konkurrencesituation, og på den anden side staten som aktionær i France Télécom, og endelig staten som offentlig myndighed, der udøver sine skattemæssige beføjelser.
(172)
Endvidere skal det bemærkes, at Den Franske Republiks og France Télécoms anmodning om at tage hensyn til det ekstraordinære bidrag ved undersøgelsen af reformens forenelighed er i modstrid med Den Franske Republiks bemærkninger i brev af 17. marts 2004, hvori det hedder, at »det ekstraordinære engangsbidrag ifølge artikel 6 i loven af 26. juli 1996 kan således ikke betragtes som kompensation for en påstået »fordel«. Undersøgelsen af dette beløb er helt uden relevans i forhold til statsstøttereglerne, da dette beløb var et ekstraordinært bidrag til fordel for eneaktionæren [den franske stat], der kan sidestilles med en ekstraordinær dividende udloddet før kapitalen åbnes for private investorer«.
(173)
Det ræsonnement, der ligger til grund for Den Franske Republiks daværende argument, har en vis økonomisk og finansiel logik. Det er fornuftigt, at en eneaktionær inden åbningen af selskabets kapital for andre investorer i videst muligt omfang tilbageholder disponible midler, inden åbning af virksomhedens kapital, hvis dette ikke gør investeringen mindre attraktiv. Der blev taget højde for sidstnævnte aspekt i de finansielle parametre for France Télécoms åbningsbalance, som det ekstraordinære engangsbeløb indirekte stammer fra, således som nævnt i parlamentet i 1996. Det var derfor fuldstændig konsekvent af en fornuftig statslig eneaktionær at tilbageholde den størst mulige ekstraordinære dividende, som Den Franske Republik anfører, frem for at efterlade midlerne i selskabet, hvor den efter kapitalåbningen i 1997 højst ville få sin forholdsmæssige andel af kapitalen.
(174)
Gyldigheden af dette argument, der i sin tid blev fremført af de franske myndigheder, som anmodede om, at analysen af udligningsbeløbet på 5,7 mia. EUR slet ikke indgik i vurderingen af reformen for så vidt angår statsstøttereglerne, forstærkes i øvrigt af deres bemærkninger i løbet af proceduren. Ved at erklære, at beregningen af udligningsbeløbet ikke blev foretaget i forhold til statens anslåede omkostninger ved reformen eller France Télécoms fordele, men i forhold til selskabets evne til at bidrage, viser de franske myndigheder, at pålæggelsen af et udligningsbeløb i højere grad er resultatet af en fornuftig eneaktionærs adfærd end adfærden for en tilsynsmyndighed, der ønsker at afbalancere de pensionsforpligtelser, den blev pålagt i medfør af reformen.
(175)
Hvis man skulle følge et sådant ræsonnement, skulle Kommissionen ikke - som Den Franske Republik anmodede om i sin tid - tage højde for det ekstraordinære engangsbidrag i analysen af reformens forenelighed med statsstøttereglerne. Det følger heraf, at der kun skal tages højde for nedsættelsen af France Télécoms årlige bidrag under konkurrenternes niveau som følge af reformen siden 1997.
(176)
Af samme grunde er Kommissionen ikke enig i klagernes bemærkninger, hvori de kræver, at der indføres en justeringsmekanisme for det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt i 1997, og France Télécoms årlige arbejdsgiverbidrag for at sikre reformens finansielle neutralitet. Det ville også indebære en ny beregning og en fiktiv og efterfølgende omfordeling af hele eller dele af det ekstraordinære engangsbidrag, der blev betalt til statens budget i 1997. På samme måde ville den påberåbte mekanisme indebære, at der blev indført en efterfølgende kontrol år efter år, hvis formål ikke ville være at sikre den ydede støttes proportionalitet, dog nedsat med det ekstraordinære engangsbidrag i 1997, men at fjerne ethvert støtteelement i reformen.
(177)
Det bør derimod undersøges, om der kan tages højde for betalingen af det ekstraordinære bidrag i evalueringen af støtteforanstaltningens forenelighed med det indre marked ved at bruge begrundelsen for denne betaling ifølge 1996-loven.
(178)
I medfør af 1996-loven blev det ekstraordinære engangsbidrag i 1997 betalt som modydelse for statens varetagelse af pensioner til det tjenestemandsansatte personale. I den situation skal der tages højde for, hvordan pålæggelsen af dette bidrag påvirker hele balancen i medfør af den reform, der blev indført ved 1996-loven, således som den er blevet gennemført hidtil. Der skal tages højde for det tidsrum, i hvilket pensionsforpligtelserne er blevet dækket af det ekstraordinære engangsbidrag.
(179)
For at sammenligne France Télécoms finansielle strømme over tid, dvs. betalingen af det ekstraordinære engangsbidrag i 1997 og de efterfølgende lavere årlige bidrag som følge af 1996-loven, er det nødvendigt at beregne beløbenes nutidsværdi. I løbet af 1997 blev der indbetalt flere rater af det ekstraordinære bidrag frem til oktober 1997, selv om finansieringen af bidraget gennem lån betød, at den finansielle byrde for France Télécom i praksis først blev mærkbar senere. Samtidig blev der foretaget indbetalinger af frigørende bidrag fra begyndelsen af 1997. Diskonteringssatsen skal i princippet være den sats, der følger af Kommissionens meddelelse på området (71), og denne sats var eksempelvis 5,53 % i 1997. Det skal undersøges, om det i det konkrete tilfælde er relevant at anvende en anden sats end den, der er gældende ifølge meddelelsen, og således fravige de regler, der er meddelt medlemsstaterne, som Kommissionen har opstillet, og som skal anvendes undtagen i behørigt begrundede tilfælde.
(180)
I den henseende vil den sats på 7 %, som den franske regerings aktuar brugte til at diskontere de finansielle strømme i forbindelse med 1996-reformen indtil 2043, ikke være berettiget […], da analysen dækker en kortere periode på grund af den konstaterede forfaldsplan. Satsen på 7 % ligger også godt over gennemsnittet på 4,4 % for den årlige diskonteringssats for perioden 1997-2010, som Den Franske Republik nævnte i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren eller diskonteringssatsen på […] % for 1998 i reformen af finansieringen af pensionerne i La Poste (72).
(181)
Satser på omkring 7 % for 15-årige statsobligationer for 1996, som Den Franske Republik nævner, er heller ikke relevante her. Det er i 1997 og ikke som gennemsnittet for 1996, at satsen skal beregnes. Endvidere er en løbetid på 15 år for lang i forhold til størrelsen af de årlige betalingsstrømme, som det ekstraordinære engangsbidrag teoretisk set skulle dække i perioden, for hvilke renter alene ikke ville have været tilstrækkeligt. Alternativt kunne man fra den franske stats synspunkt forestille sig en sammensat sats baseret på forskellige satser for optimeret investering af det ekstraordinære engangsbidrag for at matche tidsplanen for de finansielle strømme som følge af 1996-reformen. Ud over, at en sådan sats omkring 5,50 % ikke ville afvige mærkbart fra Kommissionens referencesats for oktober 1997, ville et sådant valg ikke tage højde for, at analysen foretages ud fra France Télécoms synspunkt (73).
(182)
Endelig dækker henvisningen til 7 % for France Télécoms obligationslån mellem 1991 og 1997, som Den Franske Republik nævner, en seksårig periode, der ligger noget forud for de her omhandlede forhold. I dette tilfælde forholder det sig sådan, at France Télécom væsentligst finansierede det ekstraordinære engangsbidrag i 1996 ved kortfristede udstedelser og i langt mindre omfang ved obligationsudstedelser. En diskonteringssats som følge af de renter, France Télécom betalte for den nye gæld i 1996, ville således ligge på 4,8 % på basis af selskabets regnskab den 31. december 1996 (74). En sådan sats stemmer med France Télécoms reelle finansielle omkostninger på tidspunktet for finansiering af det ekstraordinære engangsbidrag. Det forekommer imidlertid rimeligt ikke at lade diskonteringssatsen afhænge af selskabets valg på daværende tidspunkt, men at bruge den objektive reference, Kommissionen har anvendt i sin meddelelse vedrørende diskonteringssats (75).
(183)
Det må konkluderes, at det i det konkrete tilfælde ikke er rimeligt at bruge en anden referencesats end den, der følger af Kommissionens meddelelse på området, og fravige de regler, der er meddelt medlemsstaterne, og som Kommissionen har opstillet.
Tabel 5
Finansielle strømme for France Télécom som følge af 1996-reformen (1997-2011)
(mio. EUR)
År
Udbetalte pensioner
(A)
Kompensation-overkompensation
(B)
Årlige bidrag
(C)
Fordel FT
(D)
(A + B - C) (76)
Engangs bidrag 1. januar
(E)
Renter
(F)
Engangsbidrag 31. dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(skøn)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Kapitaliseret med en diskonteringssats på 5,53 % skulle hensyntagen til udligningsbeløbet indtil første kvartal 2012 (78) kompensere for den lempelse af de årlige bidrag, der blev indrømmet France Télécom som følge af gennemførelsen af 1996-reformen.
(185)
Endvidere er udløbet af denne kompensation, der ophæver følgerne af reformen, i øvrigt på nær nogle måneder sammenfaldende med den faktiske afvikling af forvaltningsorganet, der er fastsat til den 31. december 2011. Ud over diskonteringsanalysen kommer det forhold, at det ekstraordinære engangsbidrag under alle omstændigheder ville være opbrugt. Der ville således ikke være beløb, der ikke var indbetalt til staten, som det ville muligt at omfordele på anden måde end foreskrevet i den gældende finanslov.
(186)
Det er således berettiget, at France Télécom på grund af betalingen af dette ekstraordinære engangsbidrag i 1997 ikke pålægges at betale et supplerende årligt bidrag for perioden fra den 1. januar 1997 og til en dato efter den 31. december 2010, der skal fastsættes nærmere. Da tallene for 2011 i tabel 5 og tallene for kompensation og overkompensation væsentligst fremkommer som følge af skøn, bør Den Franske Republik fastsætte den præcise dato på grundlag af de endelige datoer for de foretagne betalinger, de endelige beløb for betalte ydelser og France Télécoms lavere bidrag og andre fordele som følge af 1996-loven ifølge de beregningsprincipper, der er angivet i tabel 5.
(187)
Efter neutralisering af følgerne af det ekstraordinære bidrag og udløb af de midler, der blev indbetalt til staten, vil den støtte, der blev ydet France Télécom i 1996 få fuld effekt og i øvrigt give France Télécom en fordel i forhold til konkurrenterne. Støtten vil således kun kunne retfærdiggøres ved at pålægge France Télécom at betale et frigørende bidrag beregnet til en sats, der reelt sikrer lige konkurrencevilkår. Selv om bestemmelserne i 1990-loven som ændret ved 1996-loven samt de gældende afledte lovbestemmelser, der fastsætter, at det frigørende bidrag beregnes således, at det ensretter de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler, ved at begrænse beregningen til de risici, der er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd, forblev uændrede, opfylder støtten til France Télécom indtil udløbet af de finansielle forpligtelser, som den franske stat overtog fra France Télécom i medfør af 1996-loven, ikke proportionalitetsprincippet.
(188)
For at opfylde kriteriet om fælles interesse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal støtten for at være forenelig overholde de betingelser, der er nævnt i denne afgørelse.
7. BETINGELSER FOR FORENELIGHED I FREMTIDEN
(189)
Som følge heraf er det nødvendigt, at Den Franske Republik ændrer de lovgivningsmæssige og administrative bestemmelser for fastsættelse, beregning og opkrævning af det frigørende bidrag, som France Télécom skal betale, med henblik på at ensrette de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser. Endvidere skal det sikres, at beregningsmåde og beregningsparametre fastsættes på åben og objektiv vis og kan gøres til genstand for kontrol og klage.
(190)
Den Franske Republik skal ligeledes i forbindelse med beregningen af satsen for det frigørende bidrag effektivt ensrette de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, også under hensyntagen til risici, som ikke er fælles for ansatte i private virksomheder og tjenestemænd ansat i France Télécom.
(191)
I bemærkningerne fra Den Franske Republik, der uddybes nærmere i de ajourførte bilag III og V, fremlægger de franske myndigheder skøn over satsen for det frigørende bidrag, som France Télécom skulle have betalt siden 1997 (jf. tabel 4), hvis de risici, der ikke er fælles, var blevet indarbejdet i beregningsgrundlaget (herefter kaldet »ændret sats«). Den ændrede sats tager på en gang højde for arbejdsløshedsbidrag og forsikring mod manglende lønudbetaling, der forhøjer satsen, og specifikke bidrag, som France Télécoms konkurrenter ikke betaler, f.eks. 1 % solidaritetsbidrag og France Télécoms egen forsikring af kontante ydelser i tilfælde af arbejdsophør, der nedsætter den. Deraf følger en sats, der er 7 procentpoint højere end den sats, der faktisk anvendes på nuværende tidspunkt.
(192)
En sådan sats sikrer lige konkurrencevilkår i forhold til den kun delvise lighed, der blev indført med 1996-loven, samtidig med at der tages højde for France Télécoms særlige sociale bidrag. Kommissionen bestrider således ikke de principper, det beregningsgrundlag og beregningsmåder, som Den Franske Republik har fulgt for at fastsætte en ændret sats for det frigørende bidrag for at ensrette de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, således som angivet i Den Franske Republiks ajourførte bemærkninger, der er nærmere beskrevet i bilag III og V i de nævnte bemærkninger.
(193)
Den Franske Republiks årlige fastsættelse af den sats, der giver mulighed for at ensrette konkurrencevilkårene, bør følge de principper, det beregningsgrundlag og de beregningsmåder for det frigørende bidrag, der fremgår af bemærkningerne i betragtning 191. Den ændrede sats tager på en gang højde for arbejdsløshedsbidrag og forsikring mod manglende lønudbetaling og specifikke bidrag og forpligtelser, som France Télécoms konkurrenter ikke betaler, f.eks. 1 % solidaritetsbidrag og France Télécoms egen forsikring af ydelserne i tilfælde af arbejdsophør.
(194)
Denne faktiske ensretning sikrer effektivt lige konkurrencevilkår mellem France Télécom og selskabets konkurrenter og sikrer proportionalitet og forenelighed med det indre marked for en støtte, der blev iværksat i 1996.
8. KONKLUSION
(195)
Kommissionen konstaterer, at Den Franske Republik ulovligt har iværksat en statsstøtte til fordel for France Télécom i medfør af 1996-reformen af finansieringen af pensioner til France Télécoms tjenestemandsansatte, som siden iværksættelsen har udgjort en overtrædelse af artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
(196)
Denne støtte har siden 1997 gjort det muligt at lempe France Télécoms årlige sociale bidrag. Denne virkning blev imidlertid - i hvert fald indtil 2010 - neutraliseret af betalingen af det ekstraordinære engangsbidrag, som denne reform foreskrev. Denne neutralisering berettiger, at de betingelser, der reelt sikrer lige konkurrencevilkår for France Télécom og selskabets konkurrenter med hensyn til disse bidrag, og som kan gøre støtten forenelig med det indre marked, anvendes fra en dato efter den 31. december 2010, der skal fastsættes nærmere.
(197)
Hvis Den Franske Republik ved beregningen af France Télécoms frigørende bidrag tager højde for størrelsen af de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger i France Télécom og lønninger i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, ved at tage hensyn til fælles risici, og risici, der ikke er fælles, for overenskomstansatte og tjenestemænd, kan reformen som følge af 1996-loven erklæres for forenelig med det indre marked i medfør af artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Den Franske Republik skal således træffe de lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde den betingelse, der er nævnt i denne betragtning -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, der følger af nedsættelsen af den modydelse, der i henhold til loven om civile og militære pensioner skal betales til staten for beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom i medfør af lov nr. 96-660 af 26. juli 1996 om det statslige selskab France Télécom om ændring af lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen, er forenelig med det indre marked på de betingelser, der er nævnt i artikel 2.
Artikel 2
Det arbejdsgiverbidrag, som France Télécom skal betale i medfør af artikel 30, litra c), i lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen, beregnes og opkræves på en måde, der ensretter de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves i France Télécom og i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser.
For at opfylde denne betingelse senest syv måneder efter meddelelsen af denne afgørelse skal Den Franske Republik:
a)
ændre artikel 30 i lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen og eventuelle gennemførelsesakter, således at beregningsgrundlaget og opkrævningen af France Télécoms frigørende arbejdsgiverbidrag ikke er begrænset til risici, der er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd, men ligeledes omfatter risici, der ikke er fælles
b)
fra den dag, hvor det ekstraordinære engangsbidrag, der blev indført ved lov nr. 96-660 af 26. juli 1996, kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten, der finder anvendelse i dette tilfælde, er lig med de bidrag, som France Télécom fortsat skulle have betalt i medfør af artikel 30 i den oprindelige lov nr. 90-568 af 2. juli 1990, opkræver France Télécom et frigørende arbejdsgiverbidrag beregnet efter de retningslinjer, der er nævnt i punkt a), under hensyntagen til risici, der er fælles, og risici, der ikke er fælles, for overenskomstansatte og tjenestemænd.
Artikel 3
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse fremsender Den Franske Republik til Kommissionen en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er indført og planlagt med henblik på at efterkomme afgørelsen. Den giver ligeledes Kommissionen meddelelse om følgende:
a)
fremskridt med de lovgivningsmæssige og administrative ændringer, der er nævnt i artikel 2
b)
de endelige beløb for kompensationer og bidrag for 2011 og dem, der eventuelt er planlagt for 2012, bl.a. med hensyn til den eventuelle saldo for kapitaliseringen af det ekstraordinære bidrag
c)
beløbene for det frigørende arbejdsgiverbidrag beregnet ifølge retningslinjerne i artikel 2 for de kommende forfaldsdatoer i afventning af en ændring af lovgivningen
d)
de betalinger af arbejdsgiverbidrag, der er foretaget, efter at det ekstraordinære bidrag i medfør af lov nr. 96-660 af 26. juli 1996, kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten, der finder anvendelse i dette tilfælde, ikke længere neutraliserer virkningerne af 1996-reformen.
2. Den Franske Republik holder Kommissionen underrettet om de foranstaltninger, der træffes på nationalt plan for at efterkomme denne afgørelse. Den indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 20 päivänä joulukuuta 2011,
valtiontuesta C 25/08 (ex NN 23/08), jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut France Télécomin hyväksi sen palveluksessa olevien valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamiseksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2012) 9403)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/540/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan (2),
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (3) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komissio sai 4 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä kantelulla, jota täydennettiin 16 päivänä tammikuuta 2003, tietoonsa väitteet, joiden mukaan Ranskan tasavalta olisi toteuttanut France Télécomin hyväksi tukitoimenpiteen, jolla olisi osittain vähennetty sen taloudellisia kustannuksia, erityisesti eläkerahoitukseen liittyviä kustannuksia. Ranskan tasavalta välitti 17 päivänä maaliskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä komissiolle tiedot, joita tämä oli pyytänyt kantelun osalta.
(2)
Kantelijat toimittivat 2 päivänä huhtikuuta 2004 ja 24 päivänä helmikuuta 2006 päivätyillä kirjeillä lisätietoja kantelusta.
(3)
Komissio ilmoitti Ranskan tasavallalle 20 päivänä toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely kyseisestä tuesta.
(4)
Ranskan tasavalta esitti huomautuksensa 18 päivänä heinäkuuta 2008.
(5)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.
(6)
Komissio vastaanotti 22 päivänä syyskuuta 2008 huomautuksia France Télécomilta, ja määräajan jatkamisen jälkeen se vastaanotti huomautuksia 1 päivänä lokakuuta 2008 kantelijoilta ja 16 päivänä lokakuuta 2008 eräältä teleoperaattorilta. Komissio toimitti huomautukset Ranskan tasavallalle ja antoi sille mahdollisuuden kommentoida niitä. Komissio vastaanotti Ranskan tasavallan huomautukset 13 päivänä helmikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(7)
France Télécom esitti huomautuksensa 16 päivänä helmikuuta 2009 ja kiinnitti komission huomion unionin yleisen tuomioistuimen 28 päivänä marraskuuta 2008 antamaan tuomioon (5), joka France Télécomin mukaan vahvistaa sen väitteet. Johdanto-osan 6 kappaleessa mainittu teleoperaattori toimitti 14 päivänä toukokuuta 2009 lisätietoja menettelyn aikana tekemiensä huomautusten osalta ja viittasi komission 11 päivänä helmikuuta 2009 tekemään päätökseen (6), joka teleoperaattorin mukaan vahvistaa sen huomautukset.
(8)
Komission ja France Télécomin edustajat tapasivat France Télécomin pyynnöstä 17 päivänä joulukuuta 2009, 23 päivänä syyskuuta 2010 ja 12 päivänä lokakuuta 2010. France Télécom toimitti täydentäviä huomautuksia 18 päivänä lokakuuta 2010.
(9)
Ranskan tasavalta toimitti 18 päivänä maaliskuuta 2010 komission pyynnöstä tarkennuksia ja päivityksiä eräisiin alkuperäisissä huomautuksissa esittämiinsä tietoihin ja liitti mukaan yhteenvedon alkuperäisistä huomautuksista.
(10)
Ranskan viranomaiset toimittivat 22 päivänä syyskuuta 2010 komissiolle uusia huomautuksia ja pyysivät kokousta, joka järjestettiin 22 päivänä lokakuuta 2010. Komissio toimitti Ranskan viranomaisille 28 päivänä lokakuuta 2010 päivätyllä kirjeellä kyseisessä kokouksessa mainittuja käytännön tarkennuksia ja France Télécomin täydentävät huomautukset ja kehotti Ranskan tasavaltaa esittämään mahdolliset huomautuksensa. Komissio toimitti 17 päivänä marraskuuta 2010 täydentävät tarkennukset, joita Ranskan viranomaiset olivat pyytäneet huomautustensa laatimiseksi 10 päivänä marraskuuta 2010.
(11)
Ranskan tasavalta toimitti 9 päivänä joulukuuta 2010 päivätyllä ja 24 päivänä kesäkuuta 2011 täydennetyllä kirjeellä täydentävät huomautuksensa, joissa päivitettiin sen alkuperäisissä huomautuksissa esitettyjä tiettyjä tietoja. Ranskan viranomaisten kanssa järjestettiin kokoukset 28 päivänä kesäkuuta ja 4 päivänä heinäkuuta 2011. Uusia huomautuksia on esitetty 7 päivänä lokakuuta 2011.
2. TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
(12)
Tämän menettelyn kohteena olevat toimenpiteet koostuvat muutoksista, jotka tehtiin vuonna 1996 France Télécom -yrityksen virkamiesasemassa olevan henkilöstön eläkkeiden maksamiseen liittyvään kustannusjärjestelmään. Edellinen järjestelmä laadittiin, kun France Télécom perustettiin vuonna 1990 valtionhallinnosta erillisenä yrityksenä. Käytännössä vuoden 1990 lain nojalla otettiin uudelleen käyttöön aiempi käytäntö France Télécomin sosiaaliturvamaksujen osalta. Vuonna 1996 perustettiin uusi järjestelmä osittain siksi, että France Télécomista tehtiin osakeyhtiö, se listattiin pörssiin ja sen pääomasta avattiin suurempi osuus, ja osittain siksi, että markkinat, joilla se toimi Ranskassa ja muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, avattiin kokonaan kilpailulle. Vuonna 1996 käyttöön otettu järjestelmä on pääosin edelleen voimassa.
2.1 France Télécomin ja sen henkilökunnan aseman oikeudellinen kehys vuosina 1990-1996
2.1.1 France Télécomin asema ja sen henkilöstön tilanne vuosina 1990-1996
(13)
Heinäkuun 2 päivänä 1990 annetun lain nro 90-568 (jäljempänä ’vuoden 1990 laki’) (7) nojalla France Télécomista tehtiin erillinen julkinen operaattori ja oikeushenkilö. Se oli aiemmin posti- ja televiestintäministeriön pääosasto. Saman lain nojalla kyseisen pääosaston palveluihin liittyvä kaikki aineellinen ja aineeton omaisuus siirrettiin kokonaan ja korvauksetta France Télécomille.
(14)
Vuoden 1990 lain 3 pykälässä France Télécomin tehtäväksi annetaan muun muassa i) taata kaikki julkiset kotimaiset ja kansainväliset televiestintäpalvelut, ii) perustaa, kehittää ja hyödyntää näiden palvelujen toimittamiseen tarvittavia julkisia verkkoja ja varmistaa niiden yhteydet ulkomaisiin verkkoihin, iii) toimittaa kaikki muut televiestintäpalvelut, -laitteet ja -verkot sekä perustaa verkkoja, joissa lähetetään radio- tai televisiolähetyspalveluja kaapeliteitse.
(15)
Vuoden 1990 lain 29 pykälän nojalla France Télécomin henkilökuntaan sovelletaan erityisiä henkilöstösääntöjä virkamiesten oikeuksista ja velvollisuuksista annetun lain ja valtion virkamieskuntaa koskevista henkilöstösäännöistä annetun lain nojalla. Vuoden 1990 lain nojalla oli mahdollista ottaa palvelukseen sopimussuhteisia työntekijöitä työehtosopimusjärjestelmän mukaisesti valtion ja yrityksen välillä tehdyllä sopimuksella määritetyissä puitteissa. Sopimuksessa sovittiin kyseisen työvoiman hankinnan määrän ylärajaksi kolme prosenttia.
(16)
Aiemman talousarviokäytännön mukaisesti vuoden 1990 lain 30 pykälässä vahvistettiin henkilökunnan sosiaaliturvaetuuksien rahoitusta koskevan vastuun jakaminen Ranskan valtion ja France Télécomin kesken seuraavasti:
”Posti- ja televiestintäministeriön henkilöstö ja eläkeläiset sekä ne julkisten operaattoreiden työntekijät ja eläkeläiset, joihin sovelletaan valtion virkamiesten yleisiä henkilöstösääntöjä, sekä heidän edunsaajansa saavat sairaus-, vanhempain- ja työkyvyttömyysvakuutuksen luontaisetuuksia posti- ja televiestintäalan yleisestä keskinäisestä vakuutusyhtiöstä sosiaaliturvalain III kirjassa ja VII kirjan I osaston II luvussa tarkoitetuin ehdoin. Julkiset operaattorit vastaavat kuitenkin valtion vastuulle L. 712-9 pykälän nojalla kuuluvista maksuista omien virkamiestensä osalta.
Valtio maksaa La Posten ja France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena Ranskan siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain nojalla. Vastineeksi julkisten operaattorien on maksettava valtiolle
a)
virkamiehen palkasta pidätetty määrä, joka vahvistetaan siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L. 61 pykälässä;
b)
ylimääräinen osuus, jonka avulla se voi vastata eläkkeellä oleville virkamiehille maksetuista ja maksettavista eläkkeistä johtuvista menoista kokonaisuudessaan.
Julkiset operaattorit vastaavat kokonaisuudessaan kustannuksista, jotka johtuvat sosiaaliturvalain L. 134-1 pykälän soveltamisesta La Posten ja France Télécomin virkamiehiin.
Valtioneuvoston asetuksessa määritetään tarvittaessa näiden säännösten soveltamisehdot.”
(17)
Vuosina 1991-1996 vuoden 1990 lain 30 pykälän mukaisesti ”työnantajan” osuudeksi (eli vuoden 1990 lain alkuperäisen version 30 pykälän b alamomentissa tarkoitettu ”ylimääräinen osuus”), josta France Télécom vastaa palveluksessaan olevien virkamiesten osalta, vahvistettiin Ranskan valtion maksamien eläkkeiden kokonaismäärän ja sen palveluksessa edelleen olevien virkamiesten palkoistaan suorittamien maksujen välinen ero. France Télécom osallistui myös niin sanottuihin korvauksia ja liiallisia korvauksia koskeviin järjestelmiin, joissa määrätään siirroista, joiden tarkoituksena on taata tasapaino muiden julkisten laitosten virkamiesten eläkejärjestelmien kanssa. Virkamiesten eläkevastuiden rahoitukseen palkoista käytettävä osuus vahvistettiin siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L. 61 pykälän nojalla siten, että virkamiehen palkasta pidätetään osa, joksi vahvistettiin 7,85 prosenttia indeksisidonnaisesta bruttopalkasta.
(18)
France Télécomin maksut nousivat 920 miljoonasta eurosta 1 151 miljoonaan euroon vuosien 1991 ja 1996 välillä, ja ne jakautuivat seuraavasti:
Taulukko 1
France Télécom: työntekijöiden ja työnantajan eläkemaksut vuosina 1991-1996 (8)
miljoonaa euroa
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A Maksetut eläkkeet yhteensä
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1 työntekijämaksut
195
201
217
213
229
238
a 2 työnantajamaksu
743
782
853
866
944
976
B Korvaus ja liikakorvaus
176
188
277
136
201
175
Maksut yhteensä (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
France Télécomin osuus yhteensä (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom kirjasi eläkkeisiin liittyvät menot maksettujen maksujen perusteella. Koska nämä menot kasvaisivat varmasti entisille virkamiehille maksettavien eläkkeiden ennakoidun kehityksen takia, France Télécom kirjasi tileihinsä myös vuosittaisen varauksen, jonka tarkoituksena on jakaa maksujen tulevan kasvun arvioitu vaikutus 30 vuoden ajalle. Varauksen kokonaismäärä vuoteen 1996 asti oli siten 23,4 miljardia Ranskan frangia (3,6 miljardia euroa). Koska Ranskan valtio puolestaan toimi omana vakuutuksenantajanaan, se ei Ranskan viranomaisten mukaan ryhtynyt perustamaan rahastoja kyseisiä eläkkeitä varten (9).
2.1.2 France Télécomin asemaan ja sen virkamiesten tilanteeseen vuodesta 1996 alkaen tehdyt muutokset
(20)
Heinäkuun 26 päivänä 1996 annetulla lailla nro 96-660 (10) (jäljempänä ’vuoden 1996 laki’) muutettiin vuoden 1990 lain tiettyjä säännöksiä. Laki tuli voimaan 31 päivänä joulukuuta 1996, ja sen nojalla France Télécomille annettiin toisaalta kansallisen yrityksen asema, johon sovelletaan osakeyhtiöihin sovellettavia säännöksiä, mikäli ne eivät ole ristiriidassa lain kanssa, ja toisaalta siirrettiin veloituksetta julkisoikeudellisen oikeushenkilön France Télécomin omaisuus, oikeudet ja velvoitteet kansalliselle yritykselle France Télécomille.
(21)
France Télécom SA -yrityksen (jäljempänä ’France Télécom’) pääomaksi vahvistettiin määräyksen nojalla 25 miljardia Ranskan frangia (3,8 miljardia euroa) 31 päivän joulukuuta 1995 taseeseen kirjattujen omien varojen perusteella. France Télécomin osakkeet listattiin lokakuussa 1997 Pariisin ja New Yorkin pörsseihin. Vuoden 1998 vuosikertomuksen mukaan France Télécomin pääoma jakautui valtion (63,6 prosenttia), yksityisten sijoittajien (31,2 prosenttia), France Télécomin henkilöstön (3,2 prosenttia) ja Deutsche Telekomin (2 prosenttia) kesken. Syyskuun 7 päivästä 2004 alkaen Ranskan valtiolla ei ole ollut enää enemmistöosuutta, koska pääomasta myytiin 10,85 prosenttia. Myöhemmin tämä osuus on edelleen pienentynyt, ja 31 päivänä joulukuuta 2008 valtion osuus pääomasta oli 26,65 prosenttia. Koska Ranskan valtiolla kuitenkin on 26,65 prosenttia äänioikeuksista ja koska muita merkittäviä osakkeenomistajien ryhmiä ei ole, Ranskan valtio nimittää toimitusjohtajan, se on edelleen France Télécomin pääosakkeenomistaja ja se voi käytännössä päättää osakkeenomistajien äänestyksessä yksinkertaista enemmistöä edellyttävistä kysymyksistä (11).
(22)
Vuoden 1996 lailla säädetty France Télécomin yhtiöjärjestyksen muutos kattoi myös monia sen henkilöstöön liittyviä säännöksiä. Kyseisen lain mukaan France Télécomin virkamieskunta liitetään kansalliseen yritykseen France Télécomiin ja kuuluu sen hallintoon. Virkamiesasemassa oleva henkilöstö säilyttää asemansa ja siihen liittyvät takuut. France Télécomissa työskentelevien virkamiesten palvelussuhteen ehdot ovat samat kuin valtion virkamiesten: heillä on työllisyystakuu, ja heidät voidaan erottaa vain vakavan syyn takia laissa määritellyissä tapauksissa. Uuden henkilöstön palvelukseen ottamisen osalta vuoden 1996 lain nojalla säädettiin, että France Télécom pystyy ottamaan virkamiehiä palvelukseen 1 päivään tammikuuta 2002 asti. Se pystyy samalla ottamaan palvelukseen myös sopimussuhteisia toimihenkilöitä työehtosopimusjärjestelmän mukaisesti.
(23)
Joulukuun 31 päivänä 1996 France Télécomin palveluksessa oli 165 200 henkilöä, joista 94,1 prosenttia oli virkamiehiä. France Télécom lopetti itse asiassa virkamiesten palvelukseen ottamisen vuonna 1997 odottamatta vuoden 1996 lailla vahvistettua määräpäivää eli 1 päivää tammikuuta 2002. Virkamiesten määrä pieneni siksi 47 prosenttia kymmenessä vuodessa vuoden 1997 133 434 virkamiehestä 69 892 virkamieheen vuonna 2007. Tämä lasku on selkeästi merkittävämpi kuin lasku France Télécomin koko henkilöstömäärässä (- 25 prosenttia); yrityksessä oli 124 166 työntekijää 31 päivänä joulukuuta 2007.
(24)
Vuoden 1996 lain 6 pykälällä muutettiin myös vuoden 1990 lain 30 pykälää lisäämällä alkuperäiseen tekstiin c ja d alamomentti. Lailla määrätään France Télécom maksamaan valtiolle vastineeksi siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena,
”c)
(…), muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu, jota on maksettava 1 päivästä tammikuuta 1997 alkaen suhteessa määriin, jotka pidätetään palkasta eläkettä varten. Muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun osuus määritetään siten, että France Télécom ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat televiestintäalan muut yritykset maksavat yhtä suuret palkkasidonnaiset pakolliset sosiaaliturvamaksut ja veroluonteiset maksut niiden riskien osalta, jotka ovat yhteisiä yleisen työlainsäädännön nojalla palkatuille työntekijöille ja valtion virkamiehille. Osuutta voidaan tarkistaa, mikäli kyseiset kustannukset muuttuvat. Työnantajamaksujen määrittämistä ja maksamista valtiolle koskevat ehdot vahvistetaan valtioneuvoston asetuksella;
d)
(…), poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu, jonka määrä ja maksuehdot vahvistetaan talousarviolaissa ennen 31 päivää joulukuuta 1996”.
(25)
France Télécom suljettiin vuoden 1996 lailla myös vuoden 1990 lain nojalla säädetyn yleisiä ja erityisiä vanhuusetuuksia koskevan mekanismin soveltamisalan ulkopuolelle, ja siksi France Télécomin piti maksaa taulukossa 1 esitetyt työnantajamaksua täydentävät korvaukset ja liikakorvaukset. Vuosina 1991-1996 tämän vuoksi maksetut määrät olivat 18 prosenttia virkamieshenkilöstölle maksetuista eläkkeistä.
(26)
Vuoden 1996 lailla perustetulla muista maksuvelvoitteista vapauttavalla työnantajamaksulla korvataan vuoden 1990 lain 30 pykälän b alamomentissa tarkoitettu ylimääräinen maksu. Maksu perustuu tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaan maksuosuuteen, joka saadaan aikaan yhtenäistämällä yhtä suureen nettopalkkaan sovellettavien pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot. Yhtenäistämismenetelmä perustuu arviolaskelmaan, jossa määritetään sellaiselle kilpailijalle aiheutuvien kustannusten määrä, jonka palveluksessa olisi yleiseen sosiaaliturvamaksujärjestelmään, myös eläkkeiden osalta, kuuluvia työntekijöitä ja joka maksaisi työntekijöille France Télécomin virkamiesten palkkoja vastaavaa nettopalkkaa ja jonka työntekijärakenne olisi samanlainen.
(27)
Menetelmän ulkopuolelle jäävät maksut, jotka kilpailijat ovat maksaneet vakuuttaakseen työntekijöiden ja virkamiesten muut kuin yhteiset riskit, erityisesti työttömyysriskin ja riskin, että työntekijöiden palkkoja ei pystytä maksamaan selvitystilan tai konkurssin vuoksi (jäljempänä ’palkan vakuutustakuu’ tai ’AGS-maksu’). Vuoden 1996 laista äänestettäessä tämä France Télécomin ja sen kilpailijoiden välinen ero ei jäänyt huomaamatta lainsäätäjältä, joka totesi, että ”6 pykälän säännösten ansiosta France Télécom voi maksaa vähemmän UNEDIC-maksuja kuin sen mahdolliset kilpailijat” (12).
(28)
Joka vuosi uudelleen laskettava France Télécomin työnantajamaksu ilmaistaan prosenttiosuutena palveluksessa olevien virkamiesten indeksisidonnaisista bruttopalkoista. Työnantajamaksun osuus oli keskimäärin […] (13) prosenttia vuosina 1997-2010, ja se esitetään taulukossa 2 Ranskan tasavallan huomautusten mukaisesti:
Taulukko 2
France Télécomin vuosina 1997-2010 maksama muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu
Vuosi
Maksun osuus
Miljoonaa euroa
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Virkamiesten rekrytoinnin lopettaminen vuodesta 1997 alkaen rajoitti France Télécomin palveluksessa olevien virkamiesten määrää. Vaikka vuosina 1991-2010 jäi eläkkeelle yhä enemmän virkamiehiä, taulukko osoittaa, että France Télécomin vuonna 2010 maksama 744 miljoonan euron työnantajamaksu oli 407 miljoonaa euroa vähemmän kuin eläkemaksut, jotka yritys maksoi Ranskan valtiolle ennen vuoden 1996 uudistuksen voimaantuloa (1 151 miljoonaa euroa), ja että se vastasi pelkkää työnantajamaksua, jonka France Télécom maksoi 20 vuotta aiemmin, vuonna 1991 (743 miljoonaa euroa, katso taulukko 1).
(30)
Vuoden 1996 lailla käyttöön otettu uudistus on siis vaikuttanut siten, että France Télécomin maksun määrä vähenee absoluuttisena arvona, eikä se ole enää sidottu eläkkeelle jääneiden virkamiesten määrään. Vuoden 1996 lailla käyttöön otettu kustannusten siirto valtiolle toteutettiin, vaikka senaatin esittämissä ennustuksissa todettiin, että eläkekustannukset nousevat huomattavasti vuodesta 2005 alkaen. Ne olivat 13 miljardia Ranskan frangia (1,98 miljardia euroa) vuonna 2007, vuonna 2017 ne ovat 21,5 miljardia Ranskan frangia (3,3 miljardia euroa) ja vuonna 2027 34 miljardia Ranskan frangia (6,1 miljardia euroa) (14).
(31)
Kansalliskokouksessa ja senaatissa lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa käsiteltiin 250 miljardin Ranskan frangin suuruisten eläkekustannusten siirtoa valtion talousarvioon, mitä vuotuiset 100 miljardin Ranskan frangin maksut ja 40 miljardin Ranskan frangin poikkeuksellinen maksu eivät kata, vaikka siihen lisättäisiin yrityksen joidenkin osakkeiden myynnistä saatavat tulot. Näissä keskusteluissa mainittiin poikkeuksellisen maksun arvioiduksi enimmäismääräksi 40 miljardia Ranskan frangia valtiolle koituvien uusien ja raskaiden kustannusten vähentämiseksi. Määrä vahvistettiin yhdessä pankinjohtajien kanssa, jotta se olisi yhdenmukainen 150 prosentin nettovelkaantumisasteen kanssa ja jotta se vastaisi yrityksen luomia eläkevarauksia ja valtiolle kymmenen vuoden ajan aiheutuvia lisäkustannuksia, ja se perustui maksettujen eläkkeiden ja siitä lähtien perittävän, muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun väliseen eroon (15).
(32)
Valtion korvauksen tarkoitus mainitaan lainsäätäjän äänestämän lain 30 pykälän ja vuoden 1996 lakiehdotuksesta käytyjen keskustelujen lisäksi myös France Télécomin vuoden 1997 vuosikertomuksessa, jossa käsitellään ”entisten virkamiesten tuleviin eläkkeisiin liittyvää 37,5 miljardin frangin poikkeuksellista maksua Ranskan valtiolle” (16). France Télécom on luomiensa varausten avulla pystynyt pienentämään vastuullaan olevia nettorahoituskustannuksia, koska sen on maksettava yhtenä ainoana vuonna uudistuksesta valtiolle kymmenen vuoden ajalta koituvat lisäkustannukset.
(33)
Vaikuttaa siis siltä, että varaus, jonka France Télécom kirjasi vuosittain jakaakseen vuoden 1990 laista johtuvien maksujen tulevien korotusten vaikutuksen ja jonka yhteenlaskettu määrä oli 23,4 miljardia Ranskan frangia (3,6 miljardia euroa) vuonna 1996, on otettu huomioon poikkeuksellisen maksun (tai kertakorvauksen) määrän vahvistamiseksi. Se osa maksusta, joka ei ollut perustettujen varausten mukainen, kattaisi nämä ylimääräiset kustannukset kymmenen vuoden ajalta. Sen määrä on vahvistettu ottaen huomioon yrityksen jo varaama määrä, kuten aikanaan käydyistä keskusteluista selkeästi käy ilmi.
(34)
Koska vuoden 1996 lailla käyttöönotettu vuotuinen työnantajamaksu vapauttaa muista maksuvelvoitteista, France Télécomin ainoa velvollisuus on nykyään maksaa kyseinen maksu, eikä sillä ole velvollisuutta kattaa virkamiesasemassa olevien toimihenkilöidensä eläkejärjestelmän eikä muiden virkamieskuntaa koskevien järjestelmien mahdollisia tulevia alijäämiä. Kirjanpitovarauksesta on siis tullut tarpeeton vuoden 1996 lain vuoksi. Varaus kirjattiin voitoksi France Télécomin 31 päivän joulukuuta 1996 tulokseen, ja sen arvo oli 17,5 miljardia Ranskan frangia (2,7 miljardia euroa) nettotuloksessa (17).
(35)
Lisäksi poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun, josta säädettiin vuoden 1996 lailla ja joka maksetaan vastineeksi siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeestä vastaavana laitoksena, määräksi vahvistettiin 37,5 miljardia Ranskan frangia (5,71 miljardia euroa) vuoden 1997 talousarviolaissa. Se rahoitettiin lisäämällä yrityksen pitkä- ja lyhytaikaista velkaa (18) ja maksettiin useassa erässä vuoden 1997 tammi- ja lokakuun välisenä aikana. Tästä poikkeuksellisesta maksusta saatujen tulojen avulla Ranskan valtionhallinnon alijäämä saatiin supistettua 41,8 miljardiin euroon vuonna 1997. Ilman sitä alijäämä olisi ollut kyseisenä vuonna 3,7 prosenttia suhteessa BKT:hen.
(36)
Kyseisen maksun tulot osoitettiin France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavalle julkiselle laitokselle, joka perustettiin vuoden 1997 talousarviolailla. Poikkeuksellinen maksu on sen tuottamien mahdollisten rahoitustuotteiden ohella laitoksen ainoa tulo. Sen menoja ovat vuotuiset maksut valtion talousarvioon, ja ne on maksettu vuodesta 2006 alkaen valtion siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeiden erityiselle jakotilille. Maksuksi vahvistettiin 1 miljardi Ranskan frangia (152,4 miljoonaa euroa) vuodelle 1997, ja sen jälkeen sitä korotetaan vuosittain 10 prosenttia, ellei talousarviolaissa toisin säädetä. Julkisen laitoksen toiminta loppuu, kun kaikki sen tulot on maksettu valtiolle (19).
(37)
Vuoden 1997 talousarviolaissa vuotuisten maksujen vahvistamisesta säädettyjen säännösten soveltamisen nojalla vuonna 1999 julkisen laitoksen toiminnan kestoksi arvioitiin 17 vuotta ilman sen käteisvarojen lisäämistä (20). Koska vuotuiset maksut kuitenkin olivat suurempia kuin vuoden 1997 talousarviolaissa säädettiin, kestoa on lyhennetty. Kuten taulukosta 3 käy ilmi, laitoksen vuotuisten maksujen yhteenlaskettu määrä oli 5,47 miljardia euroa jo vuonna 2010. Kaikkien saatavilla olevien varojen maksusta johtuvan laitoksen toiminnan loppumisen arvioitiin tapahtuvan 31 päivänä joulukuuta 2011 (21). Vuoden 2011 talousarviolaissa määrätään 243 miljoonan euron maksusta eläkkeiden erityiselle jakotilille tämän vuoden osalta, minkä pitäisi tasata laitoksen tulot (22).
(38)
Joka tapauksessa France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavalle julkiselle laitokselle vuonna 1997 myönnetty 37,5 miljardin Ranskan frangin poikkeuksellinen rahoitus vastaa alle 40 miljardin Ranskan frangin maksun määrää, joka mainittiin vuoden 1996 lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa. Vaikka maksu suoritettiin valtion talousarvioon vuonna 1997 ja se osoitetaan vuosittain siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeiden maksamiseen, maksun määrä vahvistettiin, jotta voitaisiin korvata vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle johtuvat lisäkustannukset.
(39)
Virkamiesten eläkevastuiden rahoituksen palkkaosuutta, joka on vahvistettu siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain L 61 pykälän nojalla sen jälkeen, kun France Télécomista tuli vuonna 1991 julkinen operaattori, ei ole muutettu vuoden 1996 lailla. Vuosien 1990 ja 1996 laeilla ei ole myöskään muutettu France Télécomin yksityisoikeudellisten palkansaajien eläkejärjestelmää, joka on eläkevakuutusta koskeva yhteiseen sosiaaliturvalainsäädäntöön kuuluva järjestelmä ja jota on täydennetty AGIRC-järjestelmällä johtohenkilöstön ja ARRCO-järjestelmällä muun kuin johtohenkilöstön osalta. Tämän järjestelmän nojalla France Télécomilla ja sen yksityisoikeudellisilla palkansaajilla on samanlaiset velvoitteet kuin kilpailevilla yrityksillä muun muassa muista maksuvelvoitteista vapauttavien työnantajamaksujen maksamisen osalta.
(40)
Vuoden 1996 lailla käyttöönotetun uudistuksen yhteydessä Ranskan valtion neuvonantajaksi palkatut aktuaarit arvioivat, että kustannukset siitä, että valtio maksaa France Télécomin työssä ja eläkkeellä oleville virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, olisivat nykyarvona 242 miljardia Ranskan frangia (36,9 miljardia euroa (23)) 1 päivänä tammikuuta 1997 (24). Tämä luku on lähellä senaatin mainitsemaa noin 250 miljardiin Ranskan frangiin pyöristettyä lukua. Samoihin aktuaarien olettamuksiin perustuva arvio France Télécomin vastineeksi maksamasta, muista maksuvelvoitteista vapauttavasta työnantajamaksusta olisi samojen aktuaarien olettamuksien perusteella 15,2 miljardia euroa, johon on lisättävä 5,7 miljardin euron poikkeuksellinen korvaus tai maksu, joka maksettiin kokonaan lokakuussa 1997. Ranskan viranomaiset arvioivat uudistuksen voimaantulohetkellä tulevien palkansaajamaksujen arvoksi […] miljardia euroa. France Télécomin Ranskan valtiolle siirtämien nettokustannusten arvo oli vuoden 1996 arvioiden mukaan siis […] miljardia euroa.
(41)
Vuoden 1996 lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa mainitun kymmenen vuoden ajanjakson (1997-2006) osalta Ranskan valtion neuvostoksi määrätyn aktuaarikomitean arvioima maksettavien etuuksien kokonaismäärä oli […] miljardia euroa. Kyseisellä jaksolla todellisuudessa maksettujen suoritusten kokonaismäärä on ollut miltei sama, […] miljardia euroa, eli ero ennustukseen oli alle 0,83 prosenttia (25). Tämä vahvistaa jälkikäteen niiden ennusteiden oikeellisuuden, joita käytettiin laista käydyn keskustelun pohjana.
(42)
Näiden lukujen perusteella voidaan todeta, että kansalliskokouksessa ja senaatissa France Télécomin poikkeuksellisen korvauksen tai maksun vahvistamiseksi käsitellyt määrät ja niiden perustelut vastaavat suuruudeltaan lakiluonnoksesta käydyissä keskusteluissa mainitun kymmenen vuoden jakson aikana jälkikäteen tarkistettuja arvoja. Ilmoitettu poikkeuksellisen maksun enimmäismäärä, kuusi miljardia euroa (40 miljardia Ranskan frangia), vastaa yrityksen vuoteen 1996 asti perustamia varauksia, joilla pyrittiin kattamaan tuolloin ennakoidut tulevat eläkekustannukset eli 3,6 miljardia euroa (23,4 miljardia Ranskan frangia), sekä valtion maksamaa 2,4 miljardin euron erotusta vuosina 1997-2006 maksettujen työnantaja- ja palkansaajamaksujen ja toisaalta vuonna 1996 saman kymmenen vuoden jaksolla maksettaviksi arvioitujen maksujen välillä.
(43)
Toisaalta Ranskan valtion toimittamat ja taulukossa 3 esitettävät tiedot osoittavat, että vuosina 1997-2010 Ranskan valtion vuoden 1996 uudistuksen nojalla rahoittamat France Télécomin virkamiesten eläkemaksut olivat yhteensä […] miljardia euroa. Valtion rahoittamat kustannukset ovat France Télécomin ja sen työssä olevien virkamiesten vuotuisten maksujen ja eläkkeellä oleville virkamiehille vuosittain maksettavien eläkkeiden erotus, josta on vähennetty France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuosittain suorittamat maksut. Vuosina 1997-2010 kustannukset kehittyivät seuraavasti:
Taulukko 3
Ranskan valtiolle vuoden 1996 uudistuksesta johtuvat kustannukset (1997-2010)
(miljoonaa euroa)
Maksut
(työnantaja- ja työntekijämaksut)
France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuotuiset maksut
Maksetut etuudet
Valtion kustannukset
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Yhteensä
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen vuotuisten maksujen määriä koskevan vuoden 1997 talousarviolain säännösten vuoksi vuonna 1997 maksetut määrät eivät vastanneet arvioituja maksujen määriä tai France Télécomin eläkkeellä olevalle henkilöstölle todella maksettuja määriä eivätkä jäljellä olevia kustannuksia, jotka valtion oli rahoitettava, eikä niitä vahvistettu kyseessä olevien määrien mukaan. Todellisuudessa maksettujen määrien tarkastelu vahvistaa, että yhteyttä ei ole. France Télécomin vuonna 1997 maksamasta poikkeuksellisesta maksusta huolimatta taulukko 3 osoittaa, että France Télécomin eläkkeellä oleville virkamiehille maksetut maksut ylittivät vuotuiset varat vuodesta 2004 alkaen vuotta 2006 lukuun ottamatta.
(45)
France Télécomin vuosimaksuja ja poikkeuksellisesta maksusta vastaavan laitoksen vuotuisia maksuja ei osoitettu erikseen ja etukäteen France Télécomin eläkkeellä olevalle henkilöstölle eläkkeiden erityisestä jakotilistä maksettuihin etuuksiin. Jos poikkeuksellista maksua olisi sovellettu vuoden 1997 talousarviolaissa määrätyn kymmenellä prosentilla vuosittain korotettavaa määrää koskevan maksujärjestelmän sijasta, sen vaikutus pelkästään kyseisten etuuksien rahoitukseen vuodesta 1997 alkaen olisi itse asiassa johtanut julkisen laitoksen toiminnan lopettamiseen vuoden 2008 lopussa suunnitellun vuoden 2011 lopun sijasta, kun otetaan huomioon taulukossa 3 esitetty määrä, jota ei ole katettu vuosimaksuilla. Kummassakin tapauksessa poikkeuksellisen maksun määrä olisi käytetty loppuun 31 päivänä joulukuuta 2011.
2.2 Televiestintämarkkinoiden avaaminen ensin asteittain ja myöhemmin kokonaan
(46)
France Télécomin virkamiesten eläkkeiden rahoitusuudistus toteutettiin samaan aikaan, kun palvelumarkkinat, joilla France Télécom toimii, avattiin kokonaan kilpailulle. Televiestintäalaa on vapautettu asteittain vuodesta 1988 alkaen kilpailusta telepäätelaitemarkkinoilla 16 päivänä toukokuuta 1988 annetun komission direktiivin 88/301/ETY (26) ja kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun komission direktiivin 90/388/ETY (27) nojalla. Direktiivillä 90/388/ETY säädettiin vapauttamistoimenpiteistä, jotka oli pantava täytäntöön ennen 31 päivää joulukuuta 1990 tietojen välittämisen ja puhelintoiminta- ja datapalvelujen osalta yritysverkoissa ja käyttäjien suljetuissa verkoissa. Täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 annetussa komission direktiivissä 96/19/EY (28) säädettiin televiestintäalan täydellisestä vapauttamisesta 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen.
(47)
Televiestinnän sääntelystä 26 päivänä heinäkuuta 1996 annetulla lailla nro 96-659 vahvistettiin ehdot, joiden nojalla ala voitiin vapauttaa täysimääräisesti lopettamalla France Télécomin monopoli kiinteissä puhelinyhteyksissä ja datasiirrossa ja järjestämällä maksut ja yhteenliittämiset kilpailijoiden kanssa. Myös muilla aloilla, joihin ei kuitenkaan sovellettu yksinomaisia oikeuksia ja jotka olivat siis avoimia kilpailulle vuodesta 1987 alkaen, esimerkiksi matkapuhelinmarkkinoilla, France Télécomilla oli selvä johtoasema markkinaosuudellaan, joka vuosina 1997-2002 laski 53,3 prosentista 49,8 prosenttiin (29). Lain nro 96-659 nojalla France Télécomille on myös annettu yleisen taloudellisen edun mukaisia tehtäviä ja säädetty siihen liittyviä kilpailijoiden suorittamia velvoitteita koskevan rahoitusrahaston käyttöönotosta.
(48)
Edellä johdanto-osan 46 ja 47 kappaleessa mainittujen säännösten mukaisesti France Télécomilla on vuodesta 1988 alkaen ollut kilpailijoita - joista jotkin ovat osittain kansainvälisten konsernien omistamia - Ranskan tavara- ja palvelumarkkinoilla. Joillakin näistä markkinoista, kuten matkapuhelinten tai kansainvälisen viestinnän markkinoilla, esiintyy valtioiden rajat ylittävää toimintaa. Tämä toiminta on lisääntynyt vuodesta 1998 alkaen vapautetuilla markkinoilla. France Télécom on lisäksi muodostanut liittoutumia ulkomaisten operaattorien kanssa, muun muassa Deutsche Telekomin ja Sprintin (Global One) kanssa vuonna 1996 ja lisännyt vuodesta 1997 alkaen kumppanuuksia ja omistusosuuksia Italiassa (Wind), Alankomaissa (Casema) tai hankkimalla matkapuhelinlisenssejä Tanskassa ja Portugalissa (30).
(49)
France Télécomin eläkkeiden rahoitusuudistus toteutettiin siis samaan aikaan kuin markkinoiden vapauttaminen Euroopan unionin tasolla. Se tapahtui siis kilpailulle täysin avoimilla markkinoilla, joilla France Télécom on lisäksi muodostanut liittoutumia ja hankkinut huomattavia omistusosuuksia muissa jäsenvaltioissa. Taustalla vuoden 1996 laissa ja France Télécomin avaamisessa yksityiselle pääomalle oli itse asiassa halu edistää France Télécomin laajentumista Ranskan ulkopuolisille eurooppalaisille markkinoille, kuten käy ilmi lakiluonnoksesta käydyn keskustelun aikana annetuista lausunnoista, joissa puhutaan ”Ranskan hallituksen kansalliselle ylpeydelle, France Télécomille, asettamista tavoitteista” (31).
(50)
France Télécom ilmoittaa tällä hetkellä olevansa laajakaista-internetin suurin toimittaja ja kolmanneksi suurin matkapuhelinoperaattori Euroopassa ja yksi johtavista monikansallisten yritysten televiestintäpalvelujen tarjoajista. Ranskan lisäksi France Télécomilla on huomattavaa toimintaa tytäryritystensä kautta erityisesti Espanjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Puolassa, Slovakiassa, Belgiassa ja Itävallassa (32).
3. MENETTELYN ALOITTAMISEEN JOHTANEET SYYT
(51)
Tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio esitti alustavan arviointinsa vuoden 1996 lailla käyttöönotetuista toimenpiteistä vertaamalla niitä vuoden 1990 lailla vahvistettuja France Télécomin pakollisia sosiaaliturvamaksuja ja veroluonteisia maksuja koskevaan viitekehykseen. Se katsoi, että kyseiset toimet näyttävät antavan valtion varojen ansiosta France Télécomille valikoivan edun, joka saattaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja olla siten SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(52)
Komissio huomautti lisäksi, että mikäli nämä toimenpiteet ovat valtiontukea, siitä ei ole tehty ennen sen täytäntöönpanoa ilmoitusta komissiolle, vaikka se olisi katsottava uudeksi tueksi oikeuskäytännön mukaan. Ranskan tasavalta ei siis olisi noudattanut perussopimuksen mukaista ilmoitusvelvollisuutta, ja toimenpide olisi siksi katsottava sääntöjenvastaiseksi.
(53)
Komissio totesi, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella se voi tutkia tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Komissio pani myös merkille, että se oli voinut saman säännöksen nojalla todeta, että La Postelle sen virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamiseen myönnetty tuki soveltui sisämarkkinoille (33) ja että näiden kahden tapauksen samanlaisten piirteiden vuoksi olisi asianmukaista tehdä tässä tapauksessa samanlainen analyysi.
(54)
Alustavassa tutkimuksessaan tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille ja huolimatta samankaltaisuudesta La Posten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamisen kanssa komissio esitti Ranskan tasavallalle seuraavat epäilyt:
a)
ensinnäkin komissio korosti, että sillä ei ollut yksityiskohtaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että France Télécomin suorittamat maksuosuudet vastaisivat Ranskassa televiestintäalalla yleisen lainsäädännön mukaisesti toimivien yksityisten yritysten osuuksia, mutta se huomautti, että France Télécomiin vuodesta 1997 alkaen sovelletun muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden perusteella ei voitu taata tasapuolisia toimintaedellytyksiä sen kilpailijoiden kanssa. Tämä johtuu siitä, että France Télécomiin sovellettu osuus kattaa vain maksut, jotka vastaavat yleisen työlainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiä riskejä, ja siten sen ulkopuolelle jäävät maksut, jotka vastaavat muita kuin yhteisiä riskejä, esimerkiksi työttömyys tai työntekijöiden palkkojen maksamatta jääminen yrityksen selvitystilan tai konkurssin vuoksi;
b)
toiseksi komissiolla ei ollut riittäviä tietoja eläkekustannusten vähentämisen vaikutuksesta kilpailuun, jotta se voisi arvioida, ovatko myönteiset vaikutukset lopulta kielteisiä suurempia. Komission piti siksi kuitenkin ottaa huomioon lisäksi se, että France Télécom ei ollut vielä kokonaan maksanut takaisin sääntöjenvastaisia ja sisämarkkinoille soveltumattomia tukia Ranskan France Télécomille myöntämästä valtiontuesta 2 päivänä elokuuta 2004 tehdyn komission päätöksen (jäljempänä ’päätös elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin’) (34) mukaisesti. Ranska ei ollut noudattanut päätöksen määräaikaa, kuten Euroopan unionin tuomioistuin totesi (35).
4. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(55)
Asianomaisten huomautuksista esitetään yhteenveto 4.1-4.3 kohdassa.
4.1 France Télécom
(56)
France Télécom katsoo huomautuksissaan, joiden se katsoi täydentävän Ranskan tasavallan esittämiä huomautuksia, että sillä oli jatkuvasti ongelmia liiallisesta henkilöstöstä, mikä johtui sen aiemmasta hallinnollisesta asemasta, ja että sillä ei kyseessä olevan henkilöstön osalta ole samanlaista joustavaa työvoimaa kuin sen kilpailijoilla. France Télécomin on siksi toteutettava erittäin huomattavia, 180 miljoonan euron arvoisia koulutustoimia, joiden osuus on 4,5 prosenttia suhteessa palkkoihin verrattuna 2,9 prosenttiin ranskalaisten yritysten keskiarvosta. France Télécom viittaa myös siihen, että sen palkat ovat noin […] prosenttia korkeampia korotuksia ja palkkioita huomioon ottamatta. Koska France Télécom ei myöskään ole voinut panna täytäntöön sosiaalisia turvajärjestelmiä, se on rahoittanut virkamiesten työsopimuksen päättymiseen liittyviä tukijärjestelmiä, esimerkiksi uran lopuksi pidettävää lomaa, yli 8 miljardilla eurolla vuosina 1996-2006.
(57)
Toiseksi France Télécom katsoo, että vuosien 1990-1996 eläkekustannukset olivat epätavallisia ja saivat sen rakenteellisesti epäedulliseen tilanteeseen yksityisiin kilpailijoihinsa verrattuna asiassa Combus annetun tuomion (36) mukaisesti, koska kyseisten kustannusten tavallisuuden tai epätavallisuuden arvioimiseksi käytetty viitekehys oli kilpailijoihin sovellettava yleisen lainsäädännön mukainen järjestelmä. Unionin yleinen tuomioistuin on sen mukaan vahvistanut asiassa Combus antamassaan tuomiossa esitetyt periaatteet asiassa Hotel Cipriani antamassaan tuomiossa (37). France Télécom kiistää, että yhden operaattorin, kuten sen itsensä, tilanne vuoden 1996 lailla käyttöönotettua uudistusta ennen ja sen jälkeen on asianmukainen vertailukehys taloudellisen edun saamisen arvioimiseksi oikeuskäytännön mukaisesti. Joka tapauksessa, jos France Télécomille olisi muodostettava viitekehys tilanteesta ennen vuoden 1996 uudistusta ja sen jälkeen, toimenpidettä ei olisi pitänyt katsoa valikoivaksi, koska sitä olisi sovellettu yhtenäisesti kyseisen kehyksen puitteissa.
(58)
Siksi kyseiset toimenpiteet eivät joko ole perussopimuksessa tarkoitettua valtiontukea, koska ne vapauttavat France Télécomin epätavallisesta rakenteellisesta haitasta, tai niitä ei voida katsoa valikoivaksi eduksi, joka olisi valtiontukea.
(59)
Lisäksi France Télécom katsoo, että jos kyseessä olisi valtiontuki, se soveltuisi sisämarkkinoille komission La Posten eläkejärjestelyistä tekemän päätöksen (jäljempänä ’La Poste -päätös’) (38) mukaisesti. Siksi sen erityinen järjestelmä, jossa se maksaa ainoastaan yhteisten riskien perusteella lasketun maksuosuuden, ei tarkoita, että France Télécom olisi ollut vuodesta 1996 alkaen edullisessa asemassa kilpailijoihinsa nähden: palvelukseensa ottamien virkamiesten asemaan liittyvien rakenteellisten haittojen lisäksi France Télécomin piti maksaa vuoden 1996 uudistukseen liittyvä huomattava kustannus, jonka soveltuvuutta sisämarkkinoille on analysoitava ja jonka määrä, 5,7 miljardia euroa, on huomattavasti enemmän kuin määrä, joka France Télécomin olisi pitänyt maksaa, jos sen maksuun olisi sovellettu muita kuin yhteisiä riskejä.
(60)
France Télécom katsoo, että La Poste -päätöksessään (39) komissio myönsi, että poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun määrä (2 miljardia euroa) korvaa ilmoituksen jälkeen mutta ennen komission päätöstä voimaantulleen uudistuksen puitteissa muita kuin yhteisiä riskejä vastaavat maksut kiinteämääräisen maksun määrän loppumiseen asti. France Télécomin mukaan millään ei voida perustella komission poikkeamista tästä periaatteesta, koska vuoden 1996 lakiluonnoksesta käytyjen keskustelujen aikana annettujen poliittisten julistusten perusteella ei voida katsoa, että lainsäätäjä olisi vahvistanut France Télécomin kiinteämääräisen maksun määrän siten, että tilanne pysyisi muuttumattomana kymmenen vuoden ajan.
(61)
Lisäksi vuonna 1996 saatavilla olleet luvut olisivat ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, jonka mukaan tuolloin olisi arvioitu 5,7 miljardin euron määrän vastaavan täsmällisesti vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle kymmenen vuoden aikana johtuvia lisäkustannuksia ja korvaavan vuosi vuoden jälkeen yrityksen maksamat vähäisemmät vuosikustannukset, vaikka olisi otettu huomioon korvauskustannukset niiden eläkejärjestelmien välillä, joista France Télécom oli vapautettu vuonna 1996 (40). Poikkeuksellisen maksun määrän tarkoituksena oli korvata uudistus yleisesti Ranskan valtiolle. Se olisi siis otettava ehdottomasti huomioon analysoitaessa kilpailun tasapuolisuutta vuonna 1997 tapahtuneen voimaantulon jälkeen.
(62)
Lopuksi France Télécom katsoo, että koska se olisi ilman vuoden 1996 uudistusta joutunut huomattavan epäedulliseen kilpailuasemaan markkinoilla, joiden vapauttaminen oli unionin tavoite, ja koska Ranskan viranomaiset ovat siitä alkaen noudattaneet täysimääräisesti päätöstä elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin (41), toimenpiteellä ei ole kielteisiä vaikutuksia kilpailuun.
4.2 Kantelijat
(63)
Kantelijat ovat samaa mieltä menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä esitetystä arviosta, jonka mukaan toimenpiteessä on kyse perussopimuksessa tarkoitetusta valtiontuesta, koska France Télécomin maksettavia eläkekustannuksia on vähennetty vuoden 1996 lailla. Kyseisessä päätöksessä käytettyjä perusteluja ei kantelijoiden mielestä ole valitettavasti esitetty määrällisesti, mutta niiden mukaan tuen määrä olisi 12,3 miljardia euroa eikä missään tapauksessa alle 9,9 miljardia euroa (42). Kantelijat katsovat, että toimenpiteen, eli tavallisesti yrityksen talousarvioon kohdistuvien sosiaaliturvamaksujen vähentämisen, vaikutukset eikä sen tavoite, eli oletetun haitan korvaaminen, määrittävät, onko kyse valtiontuesta. France Télécomille ei myöskään koidu haittaa virkamiesten palvelukseen ottamisesta, koska yritys maksaa työttömyysmaksuja ja palkansaajakustannuksia 13 prosenttia kilpailijoitaan vähemmän ja sen henkilöstö on vakaata ja joustavaa, koska palkansaajien määrä vähenee varhaiseläkkeelle jäämisen ja julkishallintoon siirtymisen takia.
(64)
Kantelijoiden mukaan tällainen valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille. France Télécomille koituva huomattava kilpailuetu oli lisäksi erityisen vahingollista, koska kustannusten vähentäminen ei ollut välttämätöntä sen rahoitusrakenteen turvaamiseksi: sen ansiosta, että France Télécomilta poistettiin vuonna 1996 eläkevelka, jonka diskontattu arvo oli 9,9 miljardia euroa, eikä sillä enää ollut kyseistä kustannusta taseessaan tai sen liitteessä, se pystyi kasvattamaan velkaansa sen jälkeen huomattavasti, sillä vuosina 1997-2007 sen keskimääräinen nettorahoitusvelka oli 44 miljardia euroa. Lisäksi tuki, jolla France Télécom vapautettiin monopoliasemasta johtuvista eläkekustannuksista, on mahdollistanut yrityksen laajentumisen kansainvälisesti ja vahvistanut sen asemaa Ranskassa, jossa se on hyötynyt huomattavista monopoliaseman eduista, joista johtuvien kustannusten maksaminen olisi vain oikeudenmukaista.
(65)
Lisäksi aiemmat sääntöjenvastaiset ja sisämarkkinoille soveltumattomat tuet, joita ei ole maksettu takaisin, estävät kyseisen toimintatuen julistamisen sisämarkkinoille soveltuvaksi tukien yhteenlasketun vaikutuksen takia. Lopuksi, vuoden 1996 uudistuksesta puuttuvat tasapuoliset kilpailuedellytykset, koska sen nojalla ei makseta maksuja, jotka vastaavat työttömyysriskiä ja riskiä palkkojen maksamatta jäämisestä yrityksen konkurssitilanteessa, eikä uudistus siksi ole yhdenmukainen perussopimuksen sääntöjen kanssa. Riippumattoman asiantuntijan on kuitenkin laskettava France Télécomin eläkevelka ja Ranskan on sitouduttava takaamaan järjestelmän rahoituksen tasapuolisuus erityisesti säätämällä työnantajamaksun ja 5,7 miljardin euron korvauksen mukautusmekanismeista, mikäli kustannukset vaihtelevat.
4.3 Teleoperaattori
(66)
Teleoperaattori on samaa mieltä menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä esitetystä alustavasta analyysista ja tukee sitä. Analyysissa määritettiin vuoden 1996 lailla käyttöönotetut muutokset uudeksi ja sääntöjenvastaiseksi valtiontueksi, koska sillä pyritään korvaamaan valtion vastuulla käytännössä olevat eläkemaksut France Télécomin muista maksuvelvoitteista vapauttavilla vuosimaksuilla, joista on vähennetty virkamiesasemassa olevien työntekijöiden maksamat maksut. Samaa määritelmää sovellettaisiin kyseisen operaattorin mukaan myös yksityisoikeudellisten työntekijöiden muita kuin yhteisiä riskejä vastaaviin sosiaaliturvamaksuihin, jotka France Télécomin kilpailijat maksavat mutta joita France Télécom ei ole maksanut vuoden 1996 jälkeen virkamieshenkilöstöstään eikä yhteisen työlainsäädännön mukaisesta henkilöstöstään. Sitä paitsi, toisin kuin La Poste -päätöksen (43) kohteena olevassa asiassa France Télécomin työnantajamaksun laskenta ei ole kattanut eikä kata edelleenkään kyseisiä maksuja, minkä vuoksi tukea ei voisi julistaa soveltuvaksi.
(67)
Operaattori katsoo sen tuen osalta, joka perustuu siihen, ettei myönnettyjä eläkkeitä tarvitse maksaa takaisin valtiolle, että komission pitäisi päinvastoin todeta se sisämarkkinoille soveltumattomaksi La Poste -päätöksessä tekemänsä kilpailuvaikutusten analyysin perusteella. Tämän analyysin pitäisi perustua vuoden 1996 jälkeisiin tapahtumiin eikä La Poste -päätöksen tavoin tulevaisuuden olettamuksiin.
(68)
Kyseisen operaattorin mukaan France Télécomilla on määräävää markkina-asemaa vastaava valta-asema useilla markkinoilla, joilla se toimii. Siihen sovelletaan siksi ennakkosääntelyvelvoitteita nopean ja erittäin nopean internetin tukkumarkkinoilla ja kiinteiden puhelujen aloitus- ja lopetusmarkkinoilla. Komissio on lisäksi EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisesta menettelystä asiassa COMP-38.233 16 päivänä heinäkuuta 2003 tekemässään päätöksessä havainnut SEUT-sopimuksen 102 artiklan rikkomisen ja rankaissut siitä France Télécomia Wanadoo-tytäryrityksen kautta (44). Koska yrityksen talous on hyvässä kunnossa, se on voinut saamiensa tukien avulla rahoittaa kansainvälistä laajentumistaan, muun muassa hankkimalla Orangen, Retévisionin ja AMENAn.
(69)
Lopuksi operaattori pyytää komissiota määrittämään täsmällisesti kyseisen tuen määrät ja Deggendorf-oikeuskäytännön (45) mukaisesti kieltäytymään toteamasta, että kyseiset toimenpiteet soveltuvat sisämarkkinoille, koska aiempia sääntöjenvastaisia tukia ei ole maksettu takaisin.
5. RANSKAN TASAVALLAN HUOMAUTUKSET
(70)
Ranskan tasavalta katsoo, että France Télécomin palveluksessa olevien Ranskan valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyihin vuonna 1996 tehdyt muutokset eivät ole miltään osin valtiontukea. Joka tapauksessa vuoden 1996 uudistus soveltuisi sisämarkkinoille erityisesti komission La Poste -päätöksessään (46) noudattamien perustelujen mukaisesti.
5.1 Valtiontuen olemassaolo
(71)
Ranskan tasavallan mukaan vuoden 1990 laki sai France Télécomin epätavalliseen tilanteeseen, joka poikkeaa yleisestä lainsäädännöstä, jossa säädetään sen osalta, että yritykset maksavat muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun, joka suhteutetaan koko palkkasummaan ja joka ei liity maksettavien eläkkeiden tasoon. France Télécomin vastuulla olevat kustannukset olisivat siis epätavallisia, koska kyseistä henkilöstöä koskevan järjestelmän rahoitusvaje oli varma ja koska siitä oli todennäköisesti tulossa kestämätön työssä olevien virkamiesten määrän väistämättömän vähenemisen ja eläkkeellä olevien virkamiesten määrän vastaavan kasvun vuoksi.
(72)
Vuoden 1996 uudistuksella eläkkeiden rahoittamista olisi mukautettu yleiseen lainsäädäntöön saattamatta sen vuoksi yritystä suotuisampaan kilpailutilanteeseen, koska France Télécomin maksu lasketaan vuosittain siten, että sen pakolliset sosiaaliturvamaksut ja veroluonteiset maksut mukautetaan televiestintäalan kilpailijoiden vastaavien maksujen tasoon. Olisi siis perusteltua, että laskettaessa sellaista maksuosuutta, jonka avulla varmistetaan tasapuoliset kilpailuedellytykset, ei oteta huomioon yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja virkamiesten muita kuin yhteisiä riskejä vastaavia maksuja, sillä virkamiesten asema sulkee pois muun muassa työttömyysriskin lukuun ottamatta erottamista ja viraltapanoa koskevia poikkeustapauksia.
(73)
Ranskan tasavalta katsoo, että viitekehykseksi on otettava yrityksen kilpailijoiden tilanne Ranskassa, jotta voidaan määrittää, ovatko France Télécomin kustannukset tavallisia vai epätavallisia. Koska France Télécomille vuoden 1990 lailla säädetyt kustannukset olivat kohtuuttomia, yleisestä lainsäädännöstä poikkeavia, epätasa-arvoisia ja kestämättömiä, niiden poistamisella ja mukauttamisella kilpailijoiden tilanteeseen vuoden 1996 uudistuksen nojalla on vain saatu aikaan tavalliset kilpailuedellytykset. France Télécomille ei ole myöskään maksettu korvauksia kyseisessä järjestelmässä siihen kohdistuneista haitoista, vaikka, kuten sen huomautuksissa korostetaan, se kärsii edelleen rakenteellisista haitoista, liiallisista kustannuksista ja jäykkyydestä, jotka johtuvat sen palveluksessa oleviin virkamiehiin sovellettavista henkilöstösäännöistä ja liittyvät työsopimuksen päättämisen tai valtionhallintoon palaamisen yhteydessä sovellettaviin taloudellisiin tukivälineisiin, ammattikoulutukseen tai suurempiin palkkakustannuksiin. Uudistuksesta johtuvalla nykyisellä järjestelmällä ei siksi anneta France Télécomille mitään etua, eikä siinä ole miltään osin kyse perussopimuksessa tarkoitetusta valtiontuesta.
(74)
Tämä tulkinta perustuu unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä omaksuttuihin yleisiin periaatteisiin, joiden mukaan valtiontukea ovat vain toimet, joilla vähennetään yrityksen talousarvioon tavallisesti kohdistuvia kustannuksia, ja siksi laki, jonka nojalla voidaan välttää tilannetta, jossa yrityksen talousarvioon kohdistuu kustannuksia, joita ei tavallisessa tilanteessa olisi ollut, ei ole valtiontukea (47). Siitä olisi kyse toimenpiteissä, joilla vapautetaan julkisen sektorin kilpailija rakenteellisesta haitasta sen yksityisiin kilpailijoihin verrattuna (48). Tämä tulkinta vastaisi myös komission käytäntöä (49).
(75)
Lopuksi Ranskan tasavalta katsoo yleisemmin, että nykyiseen menettelyyn ei ole asianmukaista sisällyttää korvausta ja liiallista korvausta koskevia mekanismeja, joiden puitteissa France Télécom maksoi kustannuksia vuosina 1991-1996 (katso taulukko 1), jotta voidaan määrittää, onko valtiontukea myönnetty, tai päivämäärä, jona vuoden 1996 lailla käyttöönotetusta uudistuksesta johtuva etu on saatu, sillä kyseisessä laissa ei ole tästä säännöksiä. Kyseisten kustannusten maksaminen johtui yleisestä lainsäädännöstä poikkeavasta järjestelmästä, jossa France Télécomiin sovellettava eläkejärjestelmä katsottiin itsenäiseksi järjestelmäksi, eikä niin ole ollut vuodesta 1997 alkaen.
(76)
Ranskan tasavalta on tällä varauksella muuttanut johdanto-osan 61 kappaleessa mainittua, France Télécomin esittämää arviota kustannuksista, joita yritys ei enää maksanut vuodesta 1997 alkaen. Rekonstruoimalla vuosia 2008-2010 koskevan tilanteen ja soveltamalla siirtymäkerrointa Ranskan tasavalta katsoo, että kustannukset, jotka France Télécomin olisi pitänyt tältä pohjalta maksaa, ovat 165 miljoonaa euroa pienemmät kuin yrityksen itse laskemat kustannukset.
5.2 Mahdollisen valtiontuen soveltuvuus sisämarkkinoille
(77)
Ranskan tasavalta katsoo joka tapauksessa, että jos France Télécomia koskeva vuoden 1996 uudistus olisi valtiontukea, se pitäisi julistaa soveltuvaksi sisämarkkinoille komission La Poste -päätöksessään (50) tekemän analyysin mukaisesti. Vuoden 1996 uudistuksella France Télécom vapautettiin rakenteellisista kustannuksista, jotka vaikuttivat sen kilpailukykyyn markkinoilla niiden vapauttamisvaiheessa, ja sen maksut on siitä alkaen laskettu yhteisiä riskejä koskevan tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden perusteella.
(78)
Se, että France Télécomin vuodesta 1997 alkaen maksama maksu ei kata yksityisoikeudellisten työntekijöiden muita kuin yhteisiä riskejä, ei olisi este soveltuvuudelle sisämarkkinoille. Sen osalta taulukossa 4 esitetään Ranskan tasavallan keräämiä tietoja, jotka osoittavat eron France Télécomin maksaman maksun ja sen maksun välillä, jonka France Télécom olisi maksanut, jos muut kuin yhteiset riskit olisi otettu mukaan tähän laskelmaan, ja josta on vähennetty France Télécomin itse vakuuttamat suoritukset ja muut maksut, jotka rasittavat yritystä sen kilpailijoihin verrattuna.
Taulukko 4
France Télécomin vuosien 1997-2010 työnantajamaksu laskettuna sovelletun, tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden (TEC) perusteella ja tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden (TEC*) perusteella, jossa on otettu huomioon muut kuin yhteiset riskit
Vuosi
TEC
Miljoonaa euroa
TEC*
Miljoonaa euroa
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Ranskan tasavalta katsoo, että vuodesta 1997 vuoteen 2043 asti France Télécomin todellisuudessa maksamien ja sen maksettaviksi tulevien maksujen diskontattu arvo olisi 13,5 miljardia euroa. Tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistava maksuosuus, jota on muutettu ottamalla laskennassa huomioon muut kuin yhteiset riskit ja josta vähennetään France Télécomille mutta ei sen kilpailijoille aiheutuvat maksut, johtaisi samalla jaksolla suurempaan vuotuiseen maksuun eli 16,7 miljardiin euroon. Ranskan viranomaisten mukaan kyseisiä riskejä ei tarvitse ottaa huomioon, ja ne ovat laskeneet, että erotus (3,2 miljardia euroa) korvautuisi suurelta osin France Télécomin vuonna 1997 maksamalla poikkeuksellisella 5,7 miljardin euron kiinteämääräisellä maksulla.
(80)
Ranskan tasavalta katsoo, että La Poste -päätöksen (51) tavoin voidaan katsoa, että tämä kiinteämääräinen maksu voidaan rinnastaa korvaukseen, joka todennäköisesti korvaa muita kuin yhteisiä riskejä koskevat maksut kattavaan muutettuun osuuteen liittyvien osuuksien maksun. Tässä tapauksessa vaikuttaa siltä, että korvauksen määrä on tällä hetkellä suurempi kuin vuoden 1996 uudistuksella vahvistetun osuuden ja taulukossa 4 esitetyn muutetun osuuden välinen ero ja että korvauksen määrää ei koskaan täysin käytetä osuuksien välisen eron perusteella. Näin ollen komission menettelyn aloittamispäätöksessään ilmaisemat epäilykset todellisen tasapuolisen kilpailun puuttumisesta France Télécomin ja sen kilpailijoiden välillä hälvenisivät.
(81)
Ranskan tasavallan mielestä La Posten virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistus, joka otettiin käyttöön vuonna 2006 ja jonka mallina käytettiin France Télécomin vuoden 1996 uudistusta, on täysin verrattavissa France Télécomin uudistukseen olennaisilta osiltaan. Tämän vertailukelpoisuuden vuoksi komissiolla ei ole mitään perusteita poiketa La Postea koskevasta ennakkopäätöksestä. Komission pitäisi erityisesti hyväksyä, että France Télécomille säädetty poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu otetaan huomioon analysoitaessa uudistuksen vaikutuksia tasapuolisiin kilpailuedellytyksiin ja että se katsotaan tosiasiallisesti muihin kuin yhteisiin riskeihin liittyvien maksujen ennakkomaksuksi.
(82)
Sitä vastoin kansalliskokouksessa ja senaatissa käydyissä keskusteluissa, joissa mainittiin uudistuksen kattamaksi rahoituskaudeksi kymmenen vuotta, annettiin satunnaisia lausuntoja. Tällaista perustelua ei ollut lakiluonnoksen perusteluissa eikä asiaankuuluvissa laeissa eikä niiden soveltamiseksi laadituissa teksteissä. Lainsäätäjän tarkoituksena vuonna 1996 oli ilmeisesti vahvistaa France Télécomin eläkekustannukset kilpailijoita vastaavalle tasolle eikä poistaa uudistuksen vaikutusta kymmenen vuoden ajaksi, kuten todetaan perusteluissa, joita komissio voisi käyttää, jos se ottaa huomioon asiayhteydestään irrotettuja lausuntoja.
(83)
Parlamentin teksteissä osoitettiin yksiselitteisesti, että maksun määräksi vahvistettiin kiinteämääräinen maksu, joka ei liittynyt mitenkään valtiolle todellisuudessa aiheutuviin kustannuksiin. Samoin perustuslakineuvosto totesi 30 päivänä joulukuuta 1996 tekemässään päätöksessä nro 96-385 DC, että 37,5 miljardin Ranskan frangin kiinteämääräistä maksua voitiin perustella sillä, että valtio vastasi virkamiesten eläkkeistä ilman vastinetta, vaikka valtion talousarvioon maksettavia maksuja ei osoitettaisi tiettyihin menoihin, vaan ne edistäisivät osaltaan talousarvion tasapainoa talousarviolaeista 2 päivänä tammikuuta 1959 annetun määräyksen 18 pykälän mukaisesti.
(84)
Ranskan tasavalta katsoo, että poikkeuksellisen maksun täsmällinen määrä vahvistettiin vuoden 1997 talousarviolailla eikä siinä otettu huomioon kymmenen vuoden jaksoa, jonka aikana kyseisellä maksulla korvattaisiin valtiolle aiheutuvia kustannuksia, vaan maksun osalta otettiin päinvastoin huomioon sen vaikutus France Télécomin taseen rakenteeseen, jonka pitäisi pysyä kohtuullisena. Maksun määrän tasaamista ei tehty valtiolle aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi vaan ottaen huomioon yrityksen maksukyky.
(85)
Maksua on hallittu vuodesta 1997 alkaen tosiasiallisesti maksetuista eläkemaksuista irrallisena, mikä vahvistaa sen kiinteämääräisyyden. Ranskan tasavallan toimittamista luvuista käy ilmi, että vuosina 1997-2006 France Télécomin virkamiehille eläkkeiden jakotilin kautta maksetut eläkkeet nousivat […] miljardiin euroon, vaikka France Télécomin poikkeuksellisesta maksusta vastaava julkinen laitos maksoi kyseiselle tilille 3,4 miljardia euroa. Samalla jaksolla jäljellä oleva määrä, jota ei rahoitettu maksetuista maksuista, nousi 1,2 miljardiin euroon. Lisäksi vuonna 1997 arvioitiin, että tämä rahasto olisi voimassa 17-25 vuotta, mikä ei liity mitenkään siihen kymmenen vuoden jaksoon, jota komissio näyttää haluavan käyttää perustelujensa pohjana.
(86)
Ranskan tasavalta katsoo, että France Télécom olisi joutunut ilman uudistusta markkinoiden ulkopuolelle, koska maksuosuus nousi 77 prosenttiin indeksisidonnaisesta bruttopalkasta vuonna 2010 ja koska yrityksen täytyi kirjata taseeseensa palveluksessaan olevien virkamiesten eläkesitoumuksia koskevia varauksia. Uudistus on siksi ratkaiseva vaihe mukautumisessa markkinoiden vapauttamiseen unionin tavoitteen mukaisesti, ja uudistusta on mukautettu tavoitteeseen ja rajoitettu mahdollisimman paljon. Ilman uudistusta France Télécom olisi poistunut markkinoilta, eikä se olisi voinut tehdä tarvittavia investointeja, erityisesti tilaajakäytön eriyttämiseksi, ilman konkurssin riskiä, joten uudistuksella ei ollut kielteisiä vaikutuksia kilpailuun.
(87)
Ranskan tasavallan mukaan France Télécomin eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistaminen ja etenkään poikkeuksellisen maksun käyttöönotto eivät myöskään olisi johtaneet kustannuksiin valtiolle vuosina 1997-2006, vaan ne itse asiassa tuottivat Ranskan valtiolle yli 9,1 miljardin euron nettotulot Ranskan viranomaisten arvioiden mukaan (52). Jos poikkeukselliselle maksulle olisi laskettava tuotto, Ranskan tasavalta katsoo, että olisi sovellettava 7 prosentin diskonttokorkoa. Poikkeuksellisen maksun periaate luotiin jo vuonna 1996. Sijoitusajan pitäisi olla pitkä, koska maksettavien etuuksien ja odotettavissa olevien maksujen välinen ero ylittäisi 500 miljoonaa euroa vasta vuonna 2005 eli yhdeksän vuotta myöhemmin ja 1 miljardi euroa vasta 12 vuotta myöhemmin. Vuonna 1996 Ranskan valtion 15 vuoden obligaatioiden (jäljempänä ’OAT-obligaatiot’) korko oli keskimäärin 6,9 prosenttia. France Télécom puolestaan laski vuoden 1991 marraskuun ja vuoden 1997 marraskuun välillä liikkeelle obligaatioita, joiden korko oli keskimäärin 7 prosenttia.
(88)
Lopuksi koska elinkeinoveron soveltamista France Télécomiin koskevassa komission päätöksessä (53) vaadittu varojen asettaminen sulkutilille on toteutettu ja varat on maksettu, komission olisi katsottava, että päätös on pantu täytäntöön sen vuonna 2007 asiasta antaman tiedonannon (54) mukaisesti. Siksi näiden tukien yhteenlaskettua vaikutusta ei pitäisi tutkia.
6. TUEN ARVIOINTI
6.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolo
(89)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(90)
Tämän artiklan kaikkien ehtojen soveltamista kyseessä oleviin tosiseikkoihin tarkastellaan 6.1.1-6.1.5 kohdassa.
6.1.1 Valtion varoista myönnetty valtiontuki
(91)
Ranskan valtio on laatinut vuoden 1990 lain ja vuoden 1996 lain. Niissä säädetään toimenpiteestä, jonka mukaan France Télécom maksaa valtiolle vastineen siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena. Koska France Télécomin vuoden 1996 lain mukaisesti valtiolle maksama vastine on vähemmän kuin vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa, tuki myönnetään France Télécomille Ranskan valtion varoista.
6.1.2 Tiettyjen yritysten suosiminen
(92)
Vuoden 1990 lain säännöksillä määritettiin järjestelmä, jota sovelletaan julkiseen operaattoriin France Télécomiin, jolla on oikeushenkilöys. Kansalliseen yritykseen France Télécomiin liittyvällä vuoden 1996 lailla muutettiin kyseistä järjestelmää France Télécomiin sovellettavien säännösten nojalla niiden ehtojen mukaan, jotka siinä on määritetty vain kyseistä yritystä varten.
(93)
Vuoden 1990 lain nojalla perustetun järjestelmän tavoitteena on määrittää erityinen vastine France Télécomin Ranskan valtiolle eläkkeistä maksamia työnantajamaksuja koskevien periaatteiden ja määrien osalta. Myös vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa, jota sovellettiin vuosina 1991-1996, France Télécomin maksettavaksi säädetty vastine sekä vuodesta 1997 alkaen sovelletulla vuoden 1996 lailla perustettu eri vastine, ovat erityisiä toimenpiteitä, jotka koskevat ainoastaan France Télécomia, ja ne täyttävät siten valikoivuusehdon, toisin kuin France Télécom väittää.
6.1.3 Taloudellinen etu, joka vääristää tai saattaa vääristää kilpailua
(94)
On määritettävä, suositaanko kyseisen korvauksen määrän vahvistavilla toimenpiteillä France Télécomia. Kysymystä siitä, ovatko vuoden 1996 lailla vuoden 1990 lain 30 pykälään tehdyt muutokset tukea France Télécomille koituvan taloudellisen edun osalta, on arvioitava kyseisen eläkejärjestelmän luonteen ja yleisen rakenteen ja siitä France Télécomille koituvien vaikutusten perusteella eikä muutosten syiden tai tavoitteiden perusteella. Vuoden 1990 lain muuttamisen tavoite ei siis periaatteessa ole merkityksellinen muutoksen vaikutusten arvioimiseksi, toisin kuin Ranskan tasavalta katsoo.
(95)
Se, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, johtuu siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain soveltamisesta, sillä ainoastaan sitä sovelletaan kyseisiin entisiin virkamiehiin. Vuoden 1990 tai vuoden 1996 lailla ei ole muutettu näiden virkamiesten asemaa eikä periaatetta, jonka mukaan valtio vastaa heidän eläkkeidensä maksamisesta. Tämä vastuu näyttää johtuvan periaatteesta, jonka mukaan virkamiehet palvelevat riippumattomasti yleisiä etuja. Niin ei ole, jos nämä virkamiehet työskentelevät yrityksessä, joka tarjoaa palveluja korvausta vastaan omaksi edukseen ja hyödykseen kilpaillen muiden samoja palveluja tarjoavien yritysten kanssa.
(96)
Siksi vastineen maksaminen valtiolle, mistä säädetään vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa sekä siihen vuoden 1996 lailla tehdyissä muutoksissa, on poikkeus periaatteeseen, jonka mukaan vastuu on Ranskan valtiolla. Tätä poikkeusta perustellaan France Télécomin palveluksessa olevien virkamiesten eläkkeisiin sovellettavan järjestelmän luonteella ja yleisellä rakenteella. Ranskan valtion on siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain mukaisesti maksettava myönnetyt eläkkeet ja toimittava niistä vastaavana laitoksena niiden France Télécomin virkamiesten osalta, joilla on Ranskan valtion virkamiesten yleinen asema ja jotka eivät kuulu sosiaaliturvaetuuksia koskevan yhteisen lainsäädännön piiriin.
(97)
Vaikka France Télécom ei edes maksaisi vastinetta, Ranskan valtion olisi silti huolehdittava eläkesitoumuksistaan kyseisessä asemassa olevaa virkamieshenkilöstöä kohtaan, ellei se muuttaisi yksipuolisesti kyseisiä sitoumuksia. Jos taas valtion kouluttamat virkamiehet annettaisiin France Télécomin käyttöön ilman mitään vastinetta jo maksetuista tai myöhemmin maksettavista eläkkeistä, France Télécomille annettaisiin selkeä etu.
(98)
Koska France Télécomin kilpailijoilla ei ole palveluksessaan virkamieshenkilöstöä, jonka osalta Ranskan valtiolla olisi vastaava rahoitusvelvoite, niihin ei voida soveltaa lain nojalla perustetun eläkkeiden rahoitusta ja France Télécomin vastineiden maksamista koskevan järjestelmän perusteluja. Tätä tukee se seikka, että koska kilpailijoiden palveluksessa olevan henkilöstön asema on erilainen sosiaaliturvaetuuksia koskevan yleisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien palkkojen maksamatta jäämisen riskien suhteen, Ranskan viranomaiset näyttävät katsovan, että niiden osalta on perusteltua maksaa sosiaaliturvamaksuja kyseisen riskin kattamiseksi. Juuri tähän asemaan Ranskan tasavalta kuitenkin vetoaa katsoessaan, että virkamiesten ja yksityisoikeudellisen henkilöstön muiden kuin yhteisten riskien sisällyttäminen France Télécomin valtiolle vuoden 1996 lain mukaisesti maksaman vastineen laskentaan ei ole perusteltua.
(99)
Siitä siis johtuu, että yksityisoikeudellisen henkilöstön palkkaamisen vuoksi maksettavien kustannusten osalta kyseiset yritykset eivät ole oikeudellisesti eivätkä tosiasiallisesti tilanteessa, jota voitaisiin verrata France Télécomin tilanteeseen sen virkamieshenkilöstön osalta, toisin kuin Ranskan tasavalta ja France Télécom huomautuksissaan katsovat.
(100)
Vastaavasti France Télécomiin sovellettavaa vastinejärjestelmää ei voida verrata järjestelmään, jota sovelletaan muihin julkisiin tahoihin, kuten Ranskan valtion rahapajaan (Monnaie de Paris) tai kansalliseen metsävirastoon, joiden palveluksessa on virkamiehiä ja jotka voidaan määritellä joidenkin toimiensa osalta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yrityksiksi, tai muihin teollisiin tai kaupallisiin julkisiin laitoksiin, kuten aiemmin EDF tai GDF. EDF:llä ja GDF:llä oli erityiset eläkejärjestelmät, joita ei ollut mukautettu virkamiesten eläkejärjestelmiin. EDF:n ja GDF:n järjestelmät on sitä paitsi sulautettu myöhemmin yleiseen järjestelmään, vaikka on korostettava, että komissio on todennut, että tukea ei ole myönnetty, jos sulautuminen tapahtuu valtiolle taloudellisesti neutraalilla tavalla (55), mistä ei ollut kyse vuoden 1996 uudistuksessa.
(101)
Vastaavasti La Posten palveluksessa olevien virkamiesten eläkkeistä valtiolle maksettavaa vastinetta koskeva järjestelmä oli ennen komission La Poste -päätöksessä kuvaamia ja ehdollisesti hyväksymiä muutoksia myös kansallisen yrityksen järjestelmä, joka vastaa teollisen ja kaupallisen julkisen laitoksen järjestelmää ja joka pysyi vuoden 1990 lain alkuperäisen version nojalla France Télécomin järjestelmää vastaavana sen osalta, että siinä säädettiin eläkkeellä oleville virkamiehille maksettavien eläkkeiden vuotuisesta korvaamisesta valtiolle ja sosiaaliturvalain L-134 pykälässä tarkoitettujen kustannusten maksamisesta.
(102)
Vaikka vaikuttaa siltä, että La Posten ja France Télécomin välillä ei ole kilpailua, jota France Télécomille myönnetyt tuet vääristäisivät todennäköisesti tai saattaisivat vääristää, France Télécomin virkamiesten eläkejärjestelmän perustelut ja säännökset ennen vuoden 1996 uudistusta olivat kuitenkin samanlaiset kuin La Posteen samaan aikaan sovelletun järjestelmän perustelut ja säännökset. Lisäksi komissio katsoo La Poste -päätöksessään, että La Posteen sovellettavan järjestelmän uudistaminen oli valtiontukea, toisin kuin Ranskan tasavalta katsoo France Télécomin osalta. France Télécomin tilanteen arvioimiseksi yleisemmin vertailutilanteena käytetään sellaisen julkisen tai yksityisen yrityksen tilannetta, jolla on palveluksessaan virkamieshenkilöstöä, joka on säilyttänyt asemansa. Sellaisten yritysten tilannetta voidaan verrata France Télécomiin. Juuri tämän vertailujärjestelmän mukaisesti voidaan arvioida, onko France Télécomille myönnetty valtiontukea.
(103)
Ei voida myöskään katsoa, että toimenpiteellä ei anneta etua yritykselle, tässä tapauksessa France Télécomille, ainoastaan siitä syystä, että sillä korvataan tietty haitta, joka yritykselle olisi aiemmin koitunut, toisin kuin Ranskan tasavalta ja France Télécom katsovat. Komissio on äskettäin torjunut televiestintäalalla France Télécomin kanssa kilpailleen operaattorin väitteen, jonka mukaan virkamieshenkilöstön eläkkeisiin verrattavilla erityisillä eläkettä koskevilla sosiaalisilla oikeuksilla, jotka on saavutettu aiemmin ja jotka eräiden työntekijöiden osalta eroavat yleiseen lainsäädäntöön kuuluvista eduista, voitaisiin perustella toimenpiteet tämän henkilöstöryhmän eläkkeistä operaattorille aiheutuvien sosiaaliturvamaksujen vähentämiseksi (56). Kuten Ranskan viranomaiset korostivat vuoden 1996 lakia koskevasta luonnoksesta käydyssä keskustelussa, kyseisen lain nojalla säädetään tämän osalta Ranskan valtion uusista ja raskaista kustannuksista, jotka johtuvat siitä, että valtio maksaa France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena. Vuoden 1996 laki on siis vaikuttanut niin, että France Télécomin jatkuvasti maksama vastine pienenee.
(104)
Laissa säädettyjen työnantajamaksujen määrää koskevien laskentasääntöjen perusteella France Télécom on maksanut 31 päivästä joulukuuta 1996 alkaen valtiolle vastinetta, joka on pienempi kuin minkä se olisi maksanut, jos lakia ei olisi säädetty. Koska tällä lailla käyttöön otettu työnantajamaksu lisäksi vapauttaa muista maksuvelvoitteista, France Télécom peruutti tulevien velvoitteiden maksamista varten kirjanpitoonsa tekemänsä varaukset heti 31 päivänä joulukuuta 1996. Siten kustannukset, joista France Télécom vapautettiin, eivät olleet uusia, koska vuoden 1990 laissa sovellettiin uudelleen aiempaa talousarviokäytäntöä, eivätkä ennakoimattomia, koska yritys perusti varauksia sitä varten, eivätkä ne poikenneet yleisestä sosiaaliturvalainsäädännöstä, koska sitä ei sovelleta France Télécomin maksamaan vastineeseen.
(105)
Vuoden 1996 lain nojalla on sen voimaantulosta alkaen siirretty Ranskan valtiolle vuotuinen maksuvelvoite, joka kattaa lopulta kokonaan kyseisen henkilöstön eläkkeiden rahoituskustannukset. Siten vuoden 1996 lain nojalla myönnetyn tuen määrä voidaan laskea lain voimaantulosta alkaen määrittämällä France Télécomin Ranskan valtiolle maksamasta, muista maksuvelvoitteista vapauttavasta työnantajamaksusta muodostuvan vastineen ja taulukossa 1 esitettyjen, vuoden 1990 alkuperäisen lain nojalla maksettavien kustannusten vuotuinen erotus, josta on vähennetty vuonna 1997 maksettu kiinteämääräinen maksu.
(106)
Ranskan tasavallan toimittamista, johdanto-osan 40 kappaleessa esitetyistä arvioista käy ilmi, että vuoden 1996 uudistuksen aikaan ja Ranskan valtion vastuulla olevista kustannuksista johtuvien rahoitusvelvoitteiden ennakoituun loppumiseen asti Ranskan viranomaiset pystyivät arvioimaan näiden uusien kustannusten kokonaisnettomäärän vuoteen 2043 asti, jolloin valtion rahoitusvelvoitteet eläkkeellä olevien virkamiesten tai näiden edunsaajien osalta olisivat päättyneet, […] miljardiksi euroksi. Nettokustannusten nykyarvo oli […] miljardia euroa vuonna 1996 sen jälkeen, kun niistä oli vähennetty France Télécomin vuotuiset maksut (15,2 miljardia euroa), työntekijämaksut ([…] miljardia euroa) ja 5,7 miljardin euron poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu.
(107)
Lisäksi on pantava merkille, että vuoden 1996 uudistuksen aikaan arvioidut määrät ovat todellisen määrän likiarvoja (57). France Télécomille vuotuisten maksujen muodossa määrättyä vastinetta tai vuonna 1997 maksettua 5,7 miljardin euron korvausta ei vahvistettu sitä varten, että niiden tavoitteena olisi ollut budjettineutraalius Ranskan valtion talousarviossa eikä niillä ollut tällaista vaikutusta. Jos tästä olisi ollut kyse ja edellyttäen, että vakuutusmatemaattisen laskennan olettamukset olisivat olleet asianmukaisia, kustannukset ja tulot olisivat olleet yhtä suuret koko ajanjaksolla eikä France Télécomille olisi siten koitunut taloudellista etua.
(108)
Ranskan viranomaiset olivat tietoisia siitä, että France Télécomin virkamiesten eläkekustannusten siirtäminen valtion yleiseen talousarvioon oli valtiolle uusi ja raskas rasitus, joka katettaisiin vain osittain määräämällä poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu tai myymällä osa valtion omistamista yrityksen osakkeista. Myös johdanto-osan 31 kappaleessa mainitut keskustelut osoittavat, että Ranskan valtio ei pyrkinyt vuonna 1996 korvaamaan kokonaan uusia kustannuksia, jotka se otti tulevaisuuden osalta vastuulleen, vaan se päinvastoin pyrki ottamaan vastuulleen uudet kustannukset ja pyrki huolehtimaan siitä, että yrityksen edut otettaisiin ensin huomioon.
(109)
On selvää, että vaikka sovellettaisiin erilaisia vakuutusmatemaattisia olettamuksia kuin Ranskan valtio on soveltanut arvioidessaan uusia kustannuksiaan ja huolimatta vuonna 1997 maksetusta poikkeuksellisesta kiinteämääräisestä maksusta, uudistuksella on myönnetty huomattava taloudellinen etu, koska työnantajan eläkemaksut ovat pienemmät. Koska kiinteämääräisellä maksulla tai korvauksella ei voitu kattaa kaikkia Ranskan valtiolle siirrettyjä kustannuksia, vaan sillä korkeintaan vähennettiin kustannuksia, ja ottaen huomioon kyseessä olevien määrien suuruusluokan ei ole tarpeen vahvistaa aiemmin käytetyn vakuutusmatemaattisen laskennan asianmukaisuutta ja siitä johtuvien arvioiden täsmällisyyttä koko kaudelle vuoteen 2043 asti.
(110)
Ei ole myöskään tarpeen verrata France Télécomin pienemmistä maksuista johtuvia taloudellisia etuja virkamiesten palvelukseen ottamisesta johtuviin oletettuihin haittoihin, kuten France Télécom Ranskan tasavallan tukemana vaatii. Vuoden 1996 lailla ei joka tapauksessa ole lisätty oletettuja haittoja, koska se ei ole johtanut uusien virkamiesten palvelukseen ottamiseen. Lisäksi vuoden 1996 lailla France Télécom vapautettiin osasta sen rahoitusvelvoitteita, ja sen tavoitteena ei ollut korvata palkkoihin liittyvää oletettua haittaa tai, France Télécomin sanoin, virkamieshenkilöstön palvelukseen ottamiseen liittyvää pienempää joustavuutta.
(111)
Siksi on tarpeetonta vastata väitteisiin virkamiesten palvelukseen ottamisen oletetuista haitoista, jotka Ranskan tasavalta ja France Télécom ovat maininneet.
-
Ensinnäkin France Télécomilla oli ennen Ranskan markkinoiden avaamista kilpailulle koulutettu ja pätevä henkilöstö, jota ilman, jos se olisi pitänyt vaihtaa kokonaan, se ei olisi pystynyt säilyttämään asemaansa markkinoilla, minkä France Télécom jättää mainitsematta huomautuksissaan.
-
Lisäksi palkkojen määrä ja investoinnit henkilöstön koulutukseen, jotka France Télécom katsoo haitaksi, ovat tavanomaisia kustannuksia yrityksen talousarviossa, eikä ole osoitettu, että ne eivät parantaisi henkilöstön sitoutumista ja tuottavuutta kilpailijoihin verrattuna.
-
Vaikka on totta, että France Télécomilla ei ole mahdollisuuksia mukauttaa palkkamenojaan ottamalla käyttöön kyseisen henkilöstön määrän vähentämistä koskeva sosiaalinen suunnitelma, on kyseenalaista, voisiko se panna asianmukaisesti täytäntöön suunnitelman, joka kohdistuu ainoastaan virkamiehiin, kun taas virkamiesten palvelukseen ottamisen lopettaminen vuonna 1997 ja yksityisoikeudellisen henkilöstön käyttäminen tarjoavat sille tiettyjä mahdollisuuksia mukauttaa palkkamenoja.
-
Vaikka on lisäksi totta, että yritys käyttää huomattavasti määrärahoja kannustaakseen kyseistä henkilöstöä jäämään varhaiseläkkeelle, kyseisen välineen käyttöönotto olisi ollut yrityksen kannalta vähemmän kannustavaa ja edullista, jos Ranskan valtiolle ei olisi siirretty France Télécomin rahoitusvelvoitteita, mistä säädetään vuoden 1996 lailla. Välineen nojalla on siis mahdollista kannustaa henkilöstöä varhaiseläkkeelle ja siten aikaistaa valtion vastuuta kyseisen henkilöstön osalta. Ilman vuoden 1996 lakia vastuu olisi edelleen ollut France Télécomilla.
(112)
Yhtä perusteettomalta vaikuttaisi France Télécomin aiemmasta monopolistaan saamien kilpailuetujen huomioon ottaminen, jonka kantelijat ovat maininneet, koska se ei liity tarkasteltavana olevista toimenpiteistä johtuvan taloudellisen edun saamista tai saamatta jäämistä koskevaan kysymykseen. Oletetut edut tai haitat eivät liity televiestintämarkkinoiden kilpailuedellytysten tasapuolistamista koskevaan kysymykseen sosiaaliturvakustannusten osalta.
(113)
Ainoastaan vuoden 1996 laissa tarkoitettu poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu kohdistui välittömästi France Télécomin kustannuksiin jo määritetyssä vertailutilanteessa. Kiinteämääräisen maksun maksaminen on vähentänyt sen tuen määrää, jota France Télécom on saanut ja saa siihen asti, että rahoituskustannukset, joista Ranskan valtio vastaa vuoden 1996 lain mukaisesti France Télécomin sijasta, loppuvat. Riippumatta Ranskan hallituksen kyseiseen aikaan käyttämien vakuutusmatemaattisten menetelmien paikkansapitävyydestä ilman tätä kiinteämääräistä maksua niiden kustannusten määrä, joista France Télécom olisi vapautettu, olisi ollut 18,9 miljardia euroa eikä […] miljardia euroa vuoden 1996 nettoarvona.
(114)
France Télécom on siis saanut vuoden 1996 lain nojalla enemmän varoja käyttöönsä markkinoilla, joilla se toimii. Nämä varat olivat vuoden 1996 lain ansiosta myös suuremmat kuin varat, jotka France Télécomilla oli käytössään vuoden 1990 lain alkuperäisen version nojalla. Televiestintäpalvelujen markkinoita, joilla France Télécom toimi ja toimii koko Ranskan alueella ja muissa jäsenvaltioissa, on kuitenkin asteittain avattu kilpailulle poistamalla vähitellen yksinoikeudet tai erityiset oikeudet vuodesta 1988 alkaen ja kokonaan vuodesta 1998 alkaen lukuun ottamatta eräitä poikkeuksia. Markkinat avattiin kokonaan kilpailulle Ranskassa vuonna 2002. Oikeudellisten esteiden poistamiseen on liittynyt muiden sellaisten toimijoiden markkinoille tulo, jotka kilpailevat France Télécomin kanssa ja kilpailivat jo ennen vuosien 1990 ja 1996 säädöksiä, joita tässä päätöksessä käsitellään.
(115)
Koska France Télécom vapautettiin velvoitteesta vastata tulevista eläkekustannuksista virkamieshenkilöstönsä eläkkeiden osalta ja siihen sovellettiin pienempää vuotuista maksua, se kykeni poistamaan taseestaan sitoumuksia ja kustannuksia, minkä ansiosta sen oli helpompi hankkia pääomaa ja siten sen tilanne oli suotuisampi kuin ennen vuoden 1996 uudistusta. Koska France Télécom vapautettiin myös Ranskan aiemmista markkinoista johtuvista kustannuksista, sen oli helpompi kehittää toimintaansa muiden jäsenvaltioiden markkinoilla, jotka on avattu hiljattain kilpailulle, ja näin se on tosiaan tehnyt, kuten johdanto-osan 48-50 kappaleessa osoitetaan.
(116)
Tästä johtuu, että France Télécomin kustannusten vähentäminen, joka johtuu säännöistä, joiden mukaisesti lasketaan Ranskan valtiolle maksettava korvaus siitä, että valtio vastaa yrityksen virkamieshenkilöstön eläkkeistä, vääristää tai saattaa vääristää kilpailua France Télécomin ja uusien kilpailijoiden välillä Ranskassa ja muissa jäsenvaltioissa, joissa France Télécom toimii.
6.1.4 Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(117)
Markkinoita, joilla France Télécom toimii Ranskassa, on avattu asteittain kilpailulle vuodesta 1988 alkaen, ja siksi ne ovat pääosin avoinna jäsenvaltioiden väliselle kaupalle. Direktiivin 96/19/EY tarkoituksena oli televiestintäalan täydellinen vapauttaminen 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen. Markkinoille on tullut myös operaattoreita, joiden pääoman omistavat osittain yritykset muissa jäsenvaltioissa kuin Ranskassa. Tietyt näistä markkinoista koskevat jäsenvaltioiden välistä kansainvälistä viestintää. Vastaavasti France Télécom tarjoaa tytäryritystensä kautta sähköisiä viestintäpalveluja muissa jäsenvaltioissa, muun muassa Espanjassa, Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
(118)
Näissä olosuhteissa toimenpide, jolla vähennetään France Télécomin yleisiä käyttö- ja toimintakustannuksia ja vapautetaan siten kyseisen yrityksen käytössä olevia varoja investointeihin tai sen kaupallisen tarjonnan parantamiseen Ranskassa tai toiminnan aloittamiseen muissa jäsenvaltioissa, vaikuttaa todennäköisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
6.1.5 Päätelmä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolosta
(119)
Edellä sanotusta johtuu, että pienentämällä vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa tarkoitetuista eläkekustannuksista valtiolle työnantajamaksun muodossa maksettavaa vastinetta ja korvaamalla se vuoden 1996 laissa tarkoitetulla vastineella, joka on pienempi kuin aiemmin sovellettu vastine, Ranskan tasavalta on myöntänyt omista varoistaan France Télécomille tukea, joka vääristää tai saattaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla vuoden 1996 lain nojalla toteutetun kustannusten siirron vuoksi.
(120)
Siksi on tarpeen tutkia, voidaanko kyseinen tuki katsoa soveltuvaksi sisämarkkinoille.
6.2 Tuen soveltuvuuden vaihtoehtoiset oikeusperustat
(121)
Komissio panee merkille, että Ranska ei vetoa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan kyseisten toimenpiteiden soveltuvuuden perustana.
(122)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut poikkeukset, jotka liittyvät yksittäisille kuluttajille myönnettävään sosiaaliseen tukeen, tukeen luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi tai tukeen joillekin Saksan liittotasavallan alueille, eivät selkeästi ole asiaankuuluvia kyseisessä tapauksessa.
(123)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten osalta komissio toteaa, että kyseistä tukea ei ole tarkoitettu tukemaan taloudellisen kehityksen edistämistä alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, että se ei ole Euroopan yhteistä etua koskeva tärkeä hanke, eikä sillä pyritä poistamaan Ranskan taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Sillä ei myöskään pyritä edistämään kulttuuria tai kulttuuriperintöä.
(124)
Siksi vaikuttaa siltä, että vain SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohtaa voitaisiin soveltaa tämän toimenpiteen sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioimiseen.
6.3 Tuen soveltuvuus SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella
(125)
Perustamissopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätään seuraavaa: ”Sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää: (…) tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla (…)”.
(126)
Jotta tuki katsottaisiin soveltuvaksi sisämarkkinoille siksi, että sillä edistetään tietyn taloudellisen toiminnan tai talouden alan kehitystä, sillä on parannettava tapaa, jolla taloudellista toimintaa harjoitetaan. Tuki on soveltuvaa 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla vain, jos sillä ei muuteta kaupan olosuhteita yleisen edun vastaisesti. Komissio kiinnittää arvioinnissaan erityistä huomiota välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta koskeviin periaatteisiin (58).
(127)
Alustavasti ja komission menettelyn aloittamispäätöksessään esittämien epäilyksien perusteella on pantava merkille, että Ranskan tasavalta on perinyt France Télécomilta tyydyttävän määrän, joka vastaa komission elinkeinoveron soveltamisesta France Télécomiin tekemässä päätöksessä edellyttämää tukien takaisinperintää (59). Komissio katsoo, että sen jälkeen, kun unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa vahvistettiin kyseisen päätöksen kumoamista Euroopan unionin tuomioistuimessa koskevan kanteen hylkääminen (60), Ranskan tasavalta on toteuttanut tarvittavat toimenpiteet kyseisestä päätöksestä johtuvien velvoitteiden täyttämiseksi. Koska elinkeinoveroa soveltamalla maksettujen tukien asianmukainen takaisinperintä poistaa taloudellisen edun, jonka France Télécom olisi siitä saanut, ei ole tarpeen tutkia mahdollisia yhteisvaikutuksia tämän menettelyn kohteena olevan tuen kanssa.
(128)
Muilta osin on pantava heti merkille, että toisin kuin investointikustannukset, yrityksen sosiaaliturvamaksut ovat toistuvia toimintakustannuksia ja että niitä vähentävä tuki on tukea yrityksen toiminnalle, ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komission on arvioitava erittäin huolellisesti sen soveltuvuus sisämarkkinoille.
6.3.1 Tukitoimenpiteen yhdenmukaisuus yleistä etua koskevan tavoitteen kanssa
(129)
Vuodesta 1997 alkaen annetun tuen tarkoitukseksi voidaan katsoa sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen liittyvän taloudellisen toiminnan kehittämisen edistäminen kyseisten markkinoiden täydellisen vapauttamisen yhteydessä. Vuoden 1996 laki annettiin samalla kuin televiestinnän sääntelystä 26 päivänä heinäkuuta 1996 annettu laki nro 96-659, jossa saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä Ranskalle unionin lainsäädännöstä ja erityisesti direktiivistä 96/19/EY johtuvat velvoitteet.
(130)
Tältä osin vuoden 1996 lain yleisenä tavoitteena taloudellisen vastineen maksamisessa Ranskan valtiolle on France Télécomin ja sosiaalietuuksien yhteisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tason lähentäminen. Käytetty väline eli tukitoimenpide, jonka kohteena on suoraan ja yksinomaan tapa, jolla France Télécomin työnantajamaksut laaditaan, vaikuttaa riittävältä vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi.
(131)
Tukitoimenpide, jolla pyritään vähentämään France Télécomin nykyisiä sosiaaliturvamaksuja, jotka ovat tulleet sen vastuulle aikana, jolloin suurin osa sen toiminnasta kuului monopoliasemaan eikä palvelun toimittaminen edellyttänyt taloudellisesti tehokasta toimintaa, voi erilaisessa kilpailutilanteessa osaltaan parantaa sitä tapaa, jolla aiemmin monopoliin kuuluvia palveluja tarjotaan, mikäli kilpailevien yritysten omiin sosiaaliturvamaksuihinsa osoittamat varat eivät häiritse ansioihin perustuvaa kilpailumenettelyä. Jäljempänä tietenkin esitetään varauksia lain tiettyjen säännösten asianmukaisuudesta siinä vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi. Ei voida kuitenkaan kyseenalaistaa sen legitiimiyttä tai sen yhdenmukaisuutta yleisen edun mukaisen tavoitteen kanssa, joka koskee tehokkaaseen kilpailuun perustuvien sähköisten viestintäpalvelujen markkinoiden kehittämistä ja kyseisen toiminnan teknologista edistystä ja taloudellista kehitystä.
6.3.2 Tukitoimenpiteen välttämättömyys
(132)
Vuoden 1996 laissa säädetty kielto virkamiesten palvelukseen ottamisesta 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen rajoitti France Télécomin palveluksessa olevaa virkamieshenkilöstöä, ja sen seurauksena France Télécomin eläkekustannuksista olisi tullut väistämättä huomattavan raskaat suhteessa työssä olevaan virkamieshenkilöstöön. Koska France Télécomilla ei myöskään ollut enää mahdollisuutta ottaa virkamiehiä palvelukseensa valtionhallinnosta, mikä on ymmärrettävää siksi, että kyseiset palvelut kuuluivat siitä alkaen kilpailun piiriin, France Télécomin kyseistä henkilöstöä koskevien eläkemaksujen kustannukset olisivat olleet liiallisia verrattuna niihin, joista sen kilpailijoiden piti ja pitää vastata. On myös pantava merkille, että vuoden 1990 lain alkuperäisissä säännöksissä tarkoitetut Ranskan valtiolle maksettavaa vastinetta koskevat sitoumukset eivät koskeneet ainoastaan virkamieshenkilöstöä kilpailumarkkinoilla vuonna 1990 ja sen jälkeen vaan myös vuonna 1990 eläkkeellä olevia posti- ja televiestintäministeriön pääosaston virkamiehiä.
(133)
Esimerkiksi maksuosuus, joka olisi tullut France Télécomin maksettavaksi, jos vuoden 1990 lain säännöksiä ei olisi muutettu, olisi Ranskan tasavallan mukaan ollut 77 prosenttia vuonna 2010 työssä olleen virkamieshenkilöstön indeksisidonnaisesta bruttopalkasta. Tätä osuutta voidaan verrata […] prosentin osuuteen, jonka avulla voitaisiin varmistaa yhteisiä ja muita kuin yhteisiä riskejä koskeva täydellinen kilpailun tasapuolisuus France Télécomin ja sen kilpailijoiden välillä. Absoluuttisena arvona erotus merkitsisi noin […] miljoonan euroa vuotuista lisäkustannusta verrattuna kilpailun tasapuolisuuden varmistavaan maksuosuuteen. Koska lakiin ei myöskään kirjattu, että työnantajamaksut vapauttavat siitä lähtien muista maksuvelvoitteista, France Télécomin olisi pitänyt edelleen kirjata taseeseensa huomattavasti suuremmat varaukset verrattuna vuoteen 1996 mennessä vahvistettuihin 3,6 miljardin euron varauksiin.
(134)
Tämän osalta kantelijoiden näkemykset siitä, että France Télécom on vuodesta 1996 alkaen voinut ottaa huomattavasti suuremman rahoitusvelan kuin se, josta Ranskan valtio oli vapauttanut yrityksen, eivät ole asiaankuuluvia, koska niillä ei ole yhteyttä tutkimuksen kohteena olevaan kysymykseen. Vaikka France Télécomin rahoitusvelan kasvu vuodesta 1996 alkaen ja tarkasteltavana olevat määrät näyttävät kumoavan Ranskan tasavallan mainitsemaan riskin yrityksen konkurssista, jos vuoden 1990 laissa säädettyä järjestelmää olisi jatkettu, tukitoimenpide vaikuttaa tulevaisuudessa välttämättömältä, jotta France Télécom voi osallistua kyseisillä markkinoilla ansioihin perustuvaan kilpailuun ilman haittaa aiemmista ajoista johtuvista raskaista sosiaaliturvamaksuista, joista sen kilpailijoiden ei tarvitse vastata.
(135)
Kantelijoiden ja teleoperaattorin koko taseen asiaankuuluvuutta koskevat näkemykset, joiden nojalla pyritään arvioimaan tuen välttämättömyyttä France Télécomin aiemmasta monopoliasemastaan saamien muiden etujen kannalta, eivät ole tässä tapauksessa perusteltuja. On totta, että France Télécomilla on ollut vuodesta 1996 alkaen hallitseva asema suuressa osassa palvelumarkkinoita, joilla se Ranskassa toimii, erityisesti viestintämarkkinoiden verkon vaikutusten vuoksi. Vastaavasti France Télécom on laajentanut toimintaansa muiden jäsenvaltioiden markkinoille hankkimalla huomattavan aseman muun muassa Puolassa ja Espanjassa. Kuten teleoperaattori huomautuksissaan epäsuorasti korostaa, France Télécomiin sovelletaan edelleen sen SEUT-sopimuksen 102 artiklassa tarkoitetun määräävän aseman tai sähköiseen viestintään unionissa sovellettavissa säädöksissä (61) tarkoitetun huomattavan markkina-aseman vuoksi erityisiä yksipuolisia velvoitteita, joita ei sovelleta kilpaileviin yrityksiin, joiden markkina-asema on pienempi.
(136)
Näillä velvoitteilla, joita ovat muun muassa France Télécomin verkkoon pääsy, kustannuslähtöiset hinnat tai sellaisesta kaupallisesta toiminnasta pidättäytyminen, joka olisi sallittua yritykselle, joka ei ole määräävässä asemassa, pyritään kuitenkin juuri siihen, että France Télécomin aiemmasta monopolista johtuva asema ei vahingoittaisi enää kilpailua. Näillä erityisillä sääntelyvälineillä, joita kansalliset sääntely- ja kilpailuviranomaiset ja komissio laativat ja soveltavat säännöllisesti (62), voidaan korjata kohdennetummin ja tehokkaammin France Télécomin aiemmasta monopoliasemasta johtuvat, kantelijoiden mainitsemat jatkuvat haitat.
(137)
Myös tämän menettelyn kohteena oleva valtiontuki näyttäisi periaatteessa välttämättömältä yleistä etua koskevan tavoitteen saavuttamiseksi, koska sillä parannetaan eläkekustannuksiin liittyviä kilpailuedellytyksiä ja siten sähköisten viestintäpalvelujen tarjontaa.
6.3.3 Tukitoimenpiteen oikeasuhteisuus
(138)
On pantava merkille, että vuoden 1990 lailla käyttöönotettu rahallinen vastine, joka maksetaan valtiolle sitä, että se maksaa eläkkeet ja toimii eläkkeistä vastaavana laitoksena, on France Télécomia koskeva erityinen sui generis -oikeus. Vuoden 1990 lain alkuperäisessä versiossa tarkoitettu kokonaiskorvauksen periaate on korvattu vuodesta 1996 alkaen valtiolle maksettavan vastineen määrän erilaisella määrittämismenetelmällä. France Télécomin maksaman työnantajamaksun määrän määrittämiseksi oli periaatteessa käytettävissä monia eri vaihtoehtoja, muun muassa jopa se, että valtio vastaisi kustannuksista kokonaan ilman korvausta. Tämä vastine on laskettu vuodesta 1997 alkaen viittaamalla tiettyihin alan kilpailevien yritysten maksamiin kustannuksiin. Sen määrittämiseksi, onko tuki oikeassa suhteessa vahvistetun tavoitteen saavuttamiseen, on siis tutkittava vuoden 1996 lailla säädetyn vastineen määrän vahvistamiseen käytettävän vertailukohdan puolueettomuutta ja asianmukaisuutta.
(139)
Aluksi on pantava merkille, että menettelyissä, jotka ovat koskeneet virkamieshenkilöstön eläkekustannusten vähentämistä televiestintäalalla aiemmin monopoliasemassa olleissa yrityksissä, kuten OTE Kreikan tasavallassa ja BT plc Yhdistyneessä kuningaskunnassa, komissio on tarkistanut erityisesti, onko näihin yrityksiin sovellettu kilpailijoita vastaavia sosiaaliturvamaksuja, päättääkseen, soveltuvatko kyseisille operaattoreille myönnetyt valtiontuet sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti (63). Komissio kuitenkin toteaa, että tässä asiassa France Télécomin joka vuosi maksamien ja vuoden 1996 laissa tarkoitettujen muista maksuvelvoitteista vapauttavien maksujen perusteella ei voida varmistaa, että maksetut sosiaaliturvamaksut vastaisivat kilpailijoiden kustannuksia. Tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta (’TEC’) ei ole saatu aikaan.
(140)
Ranskan tasavalta ja France Télécom vetoavat kuitenkin France Télécomin vuoden 1996 lain mukaisesti vuonna 1997 maksamaan poikkeukselliseen 5,7 miljardin euron kiinteämääräiseen maksuun. Kiinteämääräisen maksun määrä vahvistettiin vuonna 1996 korvaukseksi vuoden 1996 lain soveltamisesta valtiolle kymmenen vuoden aikana koituvista lisäkustannuksista ja siinä otettiin lisäksi huomioon varaukset, jotka France Télécom oli perustanut ja joita yritys voisi käyttää varainhoitovuonna 1996-1997. Poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu jakautuu kahteen osaan:
-
3,6 miljardin euron määrään, joka vastaa France Télécomin vuoteen 1996 asti perustamia varauksia tuolloin ennakoituihin virkamiesten tulevista eläkkeistä johtuviin kustannuksiin vastaamiseksi;
-
2,1 miljardin euron määrään (jäljempänä ’täydentävä määrä’), joka vastaa sekä viranomaisten ennustuksia että eläkkeiden maksamiseen liittyvien sosiaaliturvamaksujen nettokustannuksia, joista valtion olisi vastattava kymmenen vuoden ajan vuosina 1997-2006, televiestintäalan virkamiesten eläkekustannusten siirron takia.
(141)
Koska 5,7 miljardin euron kiinteämääräisen maksun tavoitteena ei koskaan ollut korvata sitä, että France Télécomilla ja sen kilpailijoilla ei ollut tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta, ei olisi perusteltua asettaa vastakkain tätä summaa ja muista maksuvelvoitteista vapauttavia vuotuisia maksuja, joita France Télécom ei ole maksanut, vaikka ne olisivat olleet tarpeen todelliset tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden aikaansaamiseksi.
(142)
Sitä vastoin parlamentissa käytyjen keskustelujen tarkastelusta käy ilmi, että täydentävä 2,1 miljardin euron määrä oli tarkoitettu kattamaan tämä kustannusten siirto vuosina 1997-2006 ja itse asiassa poistamaan tuen vaikutukset kymmenen vuoden ajaksi. Tätä täydentävää määrää vastaavalla France Télécomin nettomaksulla on myös rahoitettu kymmenen vuoden ajan Ranskan valtiolle uudistuksesta koituneet lisäkustannukset.
(143)
Lisäksi poikkeuksellinen maksu kattaa vuoteen 1996 asti perustettujen ja tarpeettomiksi käyneiden varausten käytön. France Télécom oli perustanut valtiolle siirretyt varaukset tulevien eläkekustannusten kattamiseksi, ja tällä siirrolla poistettiin tuen vaikutukset niiden eläkkeiden maksamisen ajaksi, jotka varauksilla oli tarkoitus kattaa.
(144)
Vuoden 1996 laissa kuitenkin viitataan yhteen poikkeukselliseen maksuun, eikä talousarviolain tai myöhempien asetusten sovellettavissa säännöksissä erotettu varauksista johtuvaa määrää, joka olisi pitänyt vähentää valtiolle tämän jakson ajaksi siirrettävistä kustannuksista. Vuoden 1996 lain 6 pykälässä täsmennetään selvästi, että poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu maksetaan vastineeksi siitä, että valtio vastaa virkamieshenkilöstölle maksettavista eläkkeistä. Poikkeuksellisen maksun määrä on siis otettava kokonaisuudessaan huomioon uudistuksen analyysissa.
(145)
Koska France Télécom on tämän poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun maksamalla kattanut televiestintäalan virkamiesten eläkkeistä aiheutuvat kustannukset ja järjestelmien väliset korvauskustannukset noin 15 vuoden ajalta, tuen vaikutukset ovat poistuneet. France Télécom on siis poikkeuksellisen maksun maksamalla poistanut tuen vaikutukset kyseiseltä ajanjaksolta. Siksi on perusteltua, että France Télécomia ei kyseisen jakson ajalta pakoteta täyttämään tuen soveltuvuutta koskevia ehtoja ja että se ei maksa tarvittavaa vuosimaksua tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden takaamiseksi, mukaan luettuna yksityisoikeudellisten työntekijöiden muut kuin yhteiset riskit.
(146)
Tämän perustelun yksityiskohtia on käsiteltävä tarkemmin.
(147)
On pantava merkille, että France Télécomin vuoden 1996 uudistuksesta alkaen vuosittain maksamilla muista maksuvelvoitteista vapauttavilla maksuilla ei saada aikaan tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaa maksuosuutta, kuten menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä korostettiin. Se johtuu siitä, että France Télécomiin sovellettu taso kattaa vain maksut, jotka vastaavat yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiä riskejä, ja siten sen ulkopuolelle jäävät maksut, jotka vastaavat muita kuin yhteisiä riskejä, esimerkiksi työttömyysriskiä tai riskiä palkansaajien palkkojen maksamatta jääminen yrityksen selvitystilan tai konkurssin vuoksi.
(148)
Taulukon 4 perusteella voidaan todeta, että muiden kuin yhteisten riskien huomioon ottamatta jättäminen France Télécomin maksaman maksun laskennassa tarkoittaa huomattavaa eroa France Télécomin valtiolle maksaman vastineen ja sen vastineen välillä, jonka se maksaisi, jos maksuosuus olisi laskettu täydellisten tasapuolisten kilpailuedellytysten takaamiseksi kilpailijoiden kustannusten laskentaperusteiden kanssa. Siksi lakiin perustuva tukitoimenpide ei vastaa oikeasuhteisuusperiaatetta. Tämän periaatteen täyttämiseksi ja jotta olisi mahdollista saavuttaa kilpailuedellytysten parantamiseen liittyvä perusteltu tavoite yhtenäistämällä Ranskan televiestintämarkkinoilla toimivien yritysten kustannuksia koskevat laskentatavat, France Télécomille vuoden 1996 lain nojalla myönnetyllä tuella olisi pitänyt ja pitäisi tulevaisuudessa yhtenäistää tosiasiallisesti kyseiset kustannukset ottamalla huomioon kustannukset, jotka liittyvät kahden henkilöstöluokan muihin kuin yhteisiin riskeihin.
(149)
Tältä osin Ranskan väitettä, jonka mukaan valtion virkamiehet eivät altistu tietyille riskeille ja siksi ei ole perusteltua kerätä maksua näiden riskien varalta, ei voida hyväksyä. Ensinnäkin näiden riskien puuttuminen johtuu valtion toimenpiteistä, joten ei ole perusteltua, että France Télécom saa siitä taloudellista etua. Esimerkiksi se, että yrityksen joutuessa konkurssiin ei ole olemassa riskiä palkkojen maksamatta jäämisestä, johtuu Ranskan valtion France Télécomin palveluksessa oleville virkamiehille antamasta sitoumuksesta ja siitä, että Ranskan valtio toimii omana vakuutuksenantajanaan. Ei voida kuitenkaan sulkea pois mahdollisuutta, että France Télécom jättää kilpailijoidensa tapaan konkurssihakemuksen. Kummassakaan tapauksessa ei ole kyse yritykselle annetusta edusta vaan suoraan palkansaajille myönnetystä edusta. Palkkojen maksamistakuuta sovelletaan sen jälkeen, kun yritys lakkaa olemasta. Kilpailevan yrityksen on kuitenkin maksettava takuusta, jolla katetaan riski palkkojen maksamatta jäämisestä yrityksen toiminnan loppumisen jälkeen, toisin kuin France Télécomin. Ei siis ole perusteltua antaa sille etua pienempien maksujen muodossa tai itse asiassa sulkemalla kyseinen riski pois France Télécomin maksujen laskentatavasta.
(150)
Vieläkin merkityksellisempää on se, että vuonna 1996 käyttöönotetun uudistuksen tavoite, joka näyttää jääneen osittain saavuttamatta, on yhtenäistää sosiaaliturvamaksuja ja veroluonteisia maksuja koskevat kilpailuedellytykset kaikkien alan kilpailijoiden välillä riippumatta niiden henkilöstön asemasta ja siitä, onko France Télécomilla todella velvollisuus liittyä toimivaltaisiin hallintaelimiin ja maksaa niille. Juuri tämän kilpailuedellytysten yhtenäistämistä koskevan periaatteen johdosta toimenpide voitaisiin katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi. Periaatteen mukaan ei ole merkityksellistä, koskevatko kyseiset riskit France Télécomin henkilöstöä vai eivät.
(151)
Lopuksi, eläkkeiden rahoituksen vähentäminen ja nettokustannusten siirto valtiolle on oikeasuhteisuusperiaatteen mukaista vain, jos niiden avulla voitaisiin yhtenäistää kilpailuedellytykset. France Télécom ei ole kuitenkaan päässyt täydellisen yhdenvertaiseen tilanteeseen alan yritysten kanssa palkkoja koskevien sosiaaliturvamaksujen osalta, koska tiettyjä sosiaaliturvamaksuja ja veroluonteisia maksuja ei ole sisällytetty vuotuisen maksun määräytymisperusteisiin.
(152)
Toisin kuin Ranskan tasavalta ja France Télécom väittävät, ei ole myöskään perusteltua ottaa huomioon France Télécomin jo vuonna 1997 maksamaa 5,7 miljardin euron poikkeuksellista kiinteämääräistä maksua France Télécomiin sovellettavan muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden riittämättömyyden arvioimiseksi.
(153)
Komissio haluaa aluksi muistuttaa, että sen on jokaisessa tilanteessa arvioitava, täyttyvätkö SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisehdot riippumatta mahdollisesta aiemmasta päätöskäytännöstä (64).
(154)
Joka tapauksessa tarkasteltavana oleva uudistus eroaa selkeästi ja monilta osin La Poste -päätöksessä (65) tarkoitetusta uudistuksesta, johon Ranskan viranomaiset haluavat vedota.
(155)
Toisin kuin La Poste -päätöksessä tarkoitetussa uudistuksessa, johon Ranskan tasavalta ja France Télécom vetoavat, France Télécomin virkamieshenkilöstön eläkkeiden rahoitusjärjestelyjä koskeva uudistus on toteutettu juuri ennen kuin unionin tasolla avattiin markkinat, joilla France Télécom voi toimia.
(156)
Näyttää lisäksi siltä, että France Télécom on hyötynyt markkinoiden vapautumisesta, sillä se on päässyt muiden jäsenvaltioiden markkinoille ei vain siksi, että se on muuttunut osakeyhtiöksi, vaan osittain myös siksi, että sen taseesta poistettiin eläkekustannuksia koskevat sitoumukset ja että sen mahdolliset tulevat kustannukset vähenivät uudistuksen vuoksi. Näiden taseeseen sisältyvien sitoumusten vähenemisen vuoksi France Télécom on voinut kasvattaa vakavaraisuuttaan ja lainavalmiuksiaan. Kantelijoiden huomautuksissa esitetyistä velkaantuneisuusluvuista, joiden määriä Ranskan tasavalta ei ole kiistänyt, käy ilmi, että France Télécomin nettorahoitusvelka kasvoi 19,2 miljardista eurosta vuonna 1997 83 miljardiin euroon vuonna 2002.
(157)
On totta, että markkinoiden vapautumisen mahdollistamat aktiiviset investointitoimet, joiden tavoitteena oli toiminnan laajentaminen muiden jäsenvaltioiden markkinoilla, saattavat olla syynä tämän rahoitusvelan erittäin huomattavaan kasvuun. Myös tarvittavien varojen saaminen oli mahdollista osittain siksi, että eläkekustannukset vähenivät nettomääräisesti […] miljardia euroa, jotka siirrettiin Ranskan valtiolle vuonna 1996. Siksi teleoperaattorin huomautukset, joissa pyritään osoittamaan, tosin epäsuorasti, että France Télécom olisi tuen avulla pystynyt rahoittamaan kansainvälisen laajentumisensa (johdanto-osan 68 kappaleessa esitetyt huomautukset), eivät ole täysin perusteettomia.
(158)
Sitä vastoin koko postimarkkinoita, joilla Ranskan La Poste voi toimia unionissa, ei ole vielä avattu kokonaan kilpailulle, eikä niitä avata ennen vuotta 2012 eli kuusi vuotta La Posten eläkkeiden rahoitusuudistuksen jälkeen (66). France Télécomille myönnetyn tuen kilpailua rajoittava vaikutus täysin avoimilla markkinoilla on siis merkittävämpi kuin La Posten tuen vaikutus. Sen vuoksi tuen sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevat edellytykset eivät ole täysin vertailukelpoiset, koska kyse on erilaisista kilpailutilanteista markkinoilla, joiden avaamisen merkitys unionin tasolla ja vaikutus niiden talouden kilpailukykyyn olivat myös erilaiset. Siitä johtuu, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua yleistä etua koskevaa ehtoa ei tarvitse välttämättä arvioida samalla tavalla näissä kahdessa tapauksessa.
(159)
La Posten rahoitustilannetta ja siten sen laajentumisvalmiuksia ulkopuolisille markkinoille tai valmiuksia vahvistaa asemaansa Ranskan markkinoilla ei voida verrata France Télécomiin. Kuten La Poste -päätöksessä korostettiin, ilman vuoden 2006 uudistusta La Posten olisi pitänyt tehdä uusiin tilinpitostandardeihin siirtymisen vuoksi kirjanpitoonsa varaus valtiolle eläkesitoumuksista, jotka olivat siihen asti olleet taseen ulkopuolisia ja joiden arvo oli ollut 76 miljardia euroa (67). Toisin kuin La Poste, France Télécom kuitenkin perusti varauksia vastatakseen tuleviin sitoumuksiin ilman uudistusta, minkä vuoksi yritysten rahoitustilanteet olivat selkeästi erilaiset.
(160)
Vastaavasti France Télécomia koskevan uudistuksen puuttuminen ja vuoden 1990 lain nojalla laaditun järjestelmän noudattaminen olisivat merkinneet eläkekustannusten kasvua, joka olisi ollut huomattavaa vuosista 2005-2007 alkaen johdanto-osan 30 kappaleessa esitettyjen, tuolloin laadittujen ennusteiden mukaisesti, minkä taulukossa 3 esitetyt myöhemmät tulokset vahvistavat. Uudistuksen aikaan La Posteen sovellettavan lain nojalla laaditun järjestelmän noudattaminen tarkoitti kuitenkin välittömästi noin […] miljoonan euron vuotuisia lisäkustannuksia La Postelle (68).
(161)
Siksi ei ole osoitettu, että näiden kahden yrityksen tilanne niihin ennen uudistuksia sovelletun lain nojalla ja siten uudistusten vaikutukset kilpailuun olisivat olleet samanlaiset. Tosiseikat osoittavat päinvastaista. Ei ole myöskään mahdollista, että tutkimus johtaisi molemmissa tapauksissa samanlaisiin päätelmiin.
(162)
Lisäksi La Poste -päätöksessä oli riittävästi syitä katsoa, että poikkeuksellista kiinteämääräistä maksu voitaisiin tulevaisuudessa katsoa ennakkomaksuksi tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavaan muutettuun maksuosuuteen liittyvistä maksuista. Tällaisia syitä ei ole tässä tapauksessa. Itse asiassa ehto, jolla säädetään La Posten poikkeuksellisen maksun uudelleensoveltamisesta, vahvistettiin sen jälkeen, kun komissio oli aloittanut muodollisen tutkintamenettelyn ja kyseenalaistanut tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden aikaansaamiseksi tarvittavan, muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun aliarvioinnin.
(163)
Vaikka Ranskan viranomaiset eivät tunnustaneet sitä yksiselitteisesti, kyseisen poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun soveltaminen La Poste -päätöksessä johtui siis suurelta osin komission ja jäsenvaltion välisistä neuvotteluista, joiden tarkoituksena oli taata tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden takaavan, muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun maksaminen. Asiassa järjestettiin ensimmäinen yhteydenpito joulukuussa 2005, ja 23 päivänä kesäkuuta 2006 antamassaan ilmoituksessa Ranskan viranomaiset asettivat neuvottelujen lähtökohdaksi sen, että La Postelle säädetty poikkeuksellinen maksu ei ollut tarpeen kilpailun tasapuolisuuden vuoksi toisin kuin vuotuista maksua koskeva suunniteltu uudistus.
(164)
Komission päätöksen tarkoituksena ei siis ollut vahvistaa jo voimaan tullutta uudistusta, kuten France Télécom näyttää väittävän. Itse asiassa ilmoitus ja 12 päivänä lokakuuta 2006 tehty päätös menettelyn aloittamisesta edelsivät poikkeuksellisen maksun määrän vahvistamista 30 päivänä joulukuuta 2006 annetulla lailla nro 2006-1771 (vuoden 2006 lisätalousarviosta annettu laki). Kyseisissä neuvotteluissa käsiteltiin monia uudistuksen näkökulmia ja erityisesti sen edun huomioon ottamista, joka ilmoitetusta uudistuksesta olisi aiemmin voitu saada, suunnitellun maksuosuuden laskennan laajuutta ja postipankin erityisominaisuuden huomioon ottamista koskevia ehtoja postitoiminnan ja asiaankuuluvan henkilöstön osalta. Näitä neuvotteluja jatkettiin ja vasta 8 päivänä kesäkuuta 2007 antamissaan huomautuksissa Ranskan viranomaiset hyväksyivät poikkeuksellisen maksun soveltamisehdot uudistusta koskevan yleisen sopimuksen puitteissa ja tarkistivat poikkeuksellista maksua ja tulevien vuotuisten maksujen laskentatapaa koskevaan kantaansa.
(165)
Toisaalta toisin kuin vuoden 1997 talousarviolain säännöksissä, joiden nojalla perustettiin France Télécomin maksusta vastaava julkinen laitos ja laadittiin tiukat säännöt valtiolle maksettavista vuotuisista maksuista, La Posten maksusta vastaavaan julkiseen laitokseen ei sovellettu erityisiä sääntöjä (69). Koska kyse oli poikkeuksellisesta maksusta, joka oli maksettava ja jota ei ollut osoitettu tiettyyn tarkoitukseen, komissio katsoi, että Ranskan tasavalta olisi voinut pienentää maksun määrää ja nostaa samanaikaisesti La Posten vuotuista maksuosuutta.
(166)
Lisäksi on todettava, että vuoden 1996 lain ehdoissa määritetään valtiolle virkamieshenkilöstön eläkkeistä vastineena maksettavan vuotuisen maksun laskennan laajuus ottamatta huomioon virkamiesten ja yksityisoikeudellisen henkilöstön muita kuin yhteisiä riskejä. Unionin yleinen tuomioistuin ja unionin tuomioistuin ovat täsmentäneet France Télécomilta perittävän elinkeinoveron osalta, että kustannusten vähentämistä ei voida korvata erilaisella erityismaksulla siksi, että jäsenvaltio, tässä tapauksessa Ranskan tasavalta, ei pysty osoittamaan, että aiemmat kustannukset olisi laadittu ennakoiden pienempiä tulevia kustannuksia erilaisessa sääntelyjärjestelmässä (70).
(167)
Komissio ei voi olla ottamatta huomioon, että jo vuonna 1997 maksetun erityisen kiinteämääräisen maksun tavoite oli, kuten vuoden 1996 lain 6 pykälässä yksiselitteisesti todetaan, korvata Ranskan valtiolle osittain rahoituskustannukset, jotka se otti vastuulleen vuoden 1996 lain nojalla.
(168)
Lisäksi johdanto-osan 27 kappaleessa mainitun senaatin mietinnön sisällöstä käy ilmi, että äänestäessään poikkeuksellista maksua koskevasta periaatteesta lainsäätäjä ei pyrkinyt ottamaan huomioon eikä etenkään korvaamaan France Télécomin vuotuisten maksujen ja kilpailijoiden suhteellisesti suurempien vuotuisten maksujen eroa. Sitä vastoin lainsäätäjä on tarkoituksellisesti määrännyt France Télécomille vuotuiset maksut, jotka eivät kata kahden henkilöstöryhmän (virkamiehet ja muut kuin virkamiehet) muita kuin yhteisiä riskejä, yhdistämättä mitenkään tätä valintaa ja vuonna 1997 maksettavaksi määrättyä poikkeuksellista maksua.
(169)
France Télécomin kiinteämääräinen maksu maksettiin valtion talousarvioon yleisinä tuloina, jotka osoitettiin sen hallinnasta vastaavalle julkiselle laitokselle ja käytettiin. Näissä olosuhteissa komissio ei voi siis osoittaa uudelleen teoreettisesti ja jälkikäteen, joko kokonaan tai osittain, jo käytettyä poikkeuksellista kiinteämääräistä maksua täysin Ranskan viranomaisten osoittamasta kohteesta poikkeavaan kohteeseen, josta ei ole säädetty lailla, eli sen korvaamiseen, että yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten muita kuin yhteisiä riskejä ei ole otettu huomioon. Tätä kiinteämääräistä maksua ei siis ole laadittu sitä varten, että France Télécomin vuotuiset kustannukset voitaisiin erilaisessa lainsäädäntö- ja sääntelyjärjestelmässä yhtenäistää täydellisesti sen kilpailijoiden kustannusten kanssa.
(170)
Samasta syystä vuodesta 1997 alkaen talousarviolaissa tarkoitettujen ja tähän asti sovellettujen, hallintaa ja talousarvioon takaisin maksamista koskevien sääntöjen vuoksi Ranskan tasavallan väitteitä ja laskelmia, joilla pyritään osoittamaan, että vuoden 1996 uudistus on tuottanut tähän mennessä huomattavan tulojen ylijäämän valtiolle, ei pitäisi ottaa huomioon.
(171)
Kun otetaan huomioon France Télécomin poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun hallinta- ja käyttöehdot, joita sovelletaan toimivaltaiseen julkiseen laitokseen, sellaisena kuin ne on vahvistettu talousarviolaissa, ja Ranskan tasavallan toimittamat, johdanto-osan 36 ja 37 kappaleessa ja taulukossa 3 esitetyt vuodesta 1997 alkaen todella maksettuja maksuja koskevat luvut, on todettava, että tuloja, joihin Ranskan tasavalta haluaa vedota, tai 7 prosentin koron tuottavaa sijoitusta ei ole koskaan ollut.
[…]. Väite ei myöskään kerro Ranskan viranomaisten todellisesta käyttäytymisestä. Kun otetaan huomioon kyseisen julkisen laitoksen perustamisesta alkaen sovelletut talousarviolaeissa vahvistetut hallintasäännöt, laitos ei ole tuottanut kyseisiä tuloja, eikä tällaisia tuloja myöskään ole ennakoitu eivätkä ne ole tuottaneet korkoja. Laitoksen varat olisi päinvastoin pitänyt käyttää kokonaan 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä. Se olisi tapahtunut jo aiemmin, jos ne olisi liitetty vuoden 1996 uudistuksen rahoitukseen - minkä Ranskan tasavalta sitä paitsi kiistää - myös silloin, jos niihin olisi sisällytetty yritysveron tulojen ylijäämä, kuten Ranskan viranomaiset väittävät. Yritysveron tulojen ylijäämän huomioon ottaminen ei myöskään ole perusteltua, koska se aiheuttaa hämmennystä valtion eri tehtävistä. Ranskan viranomaisten esittämää yhteyttä näiden eri tehtävien välillä ei voida vahvistaa, ja on säilytettävä ero toisaalta sen välillä, että valtio myöntää tukea France Télécomille rahoittamalla virkamiesten eläkkeiden maksun kehittääkseen ansioihin perustuvaa kilpailumenettelyä, ja toisaalta France Télécomin osakkaana olevan valtion ja lopuksi verotusoikeuttaan käyttävän ja julkista valtaa edustavan valtion välillä.
(172)
Lisäksi on pantava merkille, että Ranskan tasavallan ja France Télécomin pyyntö ottaa huomioon poikkeuksellinen maksu uudistuksen soveltuvuuden tutkimisessa on ristiriidassa niiden huomautusten kanssa, jotka Ranskan tasavalta on esittänyt 17 päivänä maaliskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään ja joiden mukaan ”26 päivänä heinäkuuta 1996 annetun lain 6 pykälässä tarkoitettua poikkeuksellista kiinteämääräistä maksua ei siis pitäisi analysoida oletetun ”edun” korvauksena. Sen määrän analysointi ei ole asiaankuuluvaa etenkään valtiontukisääntöjen osalta” koska tämä määrä oli ”yrityksen ainoalle osakkaalle [Ranskan valtio] maksettu poikkeuksellinen maksu, joka voidaan rinnastaa poikkeukselliseen osinkoon, joka jaetaan ennen pääoman avaamista yksityisille sijoittajille.”
(173)
Ranskan valtion aikanaan esittämän väitteen taustalla olevissa perusteluissa on tiettyä talouteen ja rahoitukseen liittyvää logiikkaa. On järkevää, että ennen pääoman avaamista muille sijoittajille yrityksen ainoa osakas ottaa omaan käyttöönsä mahdollisuuksien mukaan yrityksessä ennen pääoman avaamista saatavilla olevat varat, mikäli näin ei vaaranneta sijoituksen houkuttelevuutta. Tämä näkökohta on otettu huomioon France Télécomin tilikauden aloittavan taseen rahoitusluvuissa, jotka vaikuttavat epäsuorasti poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun määrään, kuten parlamentissa vuonna 1996 todettiin. Siksi ainoana osakkaana olevan valtion kannalta oli täysin johdonmukaista nostaa mahdollisimman suuri määrä poikkeuksellista osinkoa, Ranskan tasavallan määritelmän mukaan, sen sijaan, että se olisi jättänyt varat yritykseen, josta se ei vuonna 1997 tapahtuneen pääoman avaamisen jälkeen saisi enää kuin määräsuhteessa lasketun osuutensa olemassa olevasta pääomasta.
(174)
Ranskan tasavalta vaati alun perin, että 5,7 miljardin euron maksun määrän analysointia ei otettaisi mitenkään huomioon arvioitaessa uudistusta valtiontukisääntöjen nojalla. Ranskan perusteluja tukivat myös sen menettelyn aikana esittämät huomautukset. Kun Ranskan tasavalta ilmoitti, että korvauksen määrän tasaamista ei tehty valtion arvioimien uudistuksen kustannusten tai France Télécomin saamien etujen perusteella vaan yrityksen maksukyvyn perusteella, se antoi ymmärtää, että maksun määrä johtui enemmän kyseisen ainoan osakkaan toiminnasta kuin sääntelyviranomaisena toimivasta valtiosta, joka huolehti uudistuksen nojalla vastattavikseen tulevien eläkekustannusten tasapainosta.
(175)
Jos noudatettaisiin kyseistä perustelua, komission ei pitäisi, kuten Ranskan tasavalta aikoinaan vaati, ottaa poikkeuksellista kiinteämääräistä maksua huomioon analysoidessaan uudistuksen yhdenmukaisuutta valtiontukisääntöjen kanssa. Siitä seuraa, että olisi otettava huomioon vain France Télécomin vuosimaksujen vähentäminen kilpailijoiden maksujen tason alapuolelle, mikä on ollut uudistuksen tavoitteena vuodesta 1997 alkaen.
(176)
Samoista syistä komissio ei voi hyväksyä kantelijoiden huomautuksia, joissa vaaditaan ottamaan käyttöön mekanismit vuonna 1997 maksetun poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun ja France Télécomin vuotuisen työnantajamaksun mukauttamiseksi ja siten uudistuksen rahoitusvaikutusten puolueettomuuden takaamiseksi. Se merkitsisi myös valtion talousarvioon vuonna 1997 maksetun poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun tai sen osan uutta laskentaa ja jälkikäteen tehtävää teoreettista uudelleenkohdentamista. Lisäksi mainittu mekanismi merkitsisi jälkikäteen vuosittain suoritettavaa valvontaa, ja sen tavoitteena ei olisi myönnetyn avun oikeasuhteisuuden varmistaminen, vaikka siitä vähennettäisiinkin vuoden 1997 poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu, vaan kaiken tuen poistaminen uudistuksesta.
(177)
Sitä vastoin on tutkittava, voidaanko poikkeuksellisen maksun maksaminen ottaa huomioon arvioitaessa tukitoimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille ja soveltaa tätä maksua koskevaa perustelua sellaisena kuin se on esitetty vuoden 1996 laissa.
(178)
Vuoden 1996 lain nojalla vuoden 1997 poikkeuksellinen kiinteämääräinen maksu maksettiin vastineeksi siitä, että Ranskan valtio vastaa eläkkeistä. Näissä olosuhteissa on otettava huomioon sen vaikutukset vuoden 1996 lailla, sellaisena kuin sitä on sovellettu tähän asti, käyttöönotetun uudistuksen koko rahoitusvaikutukseen. On otettava huomioon jakso, jonka aikana eläkemaksujen kustannukset on katettu poikkeuksellisella kiinteämääräisellä maksulla.
(179)
Jotta voidaan verrata France Télécomin tietylle ajalle jaettuja rahoitusvirtoja eli vuonna 1997 maksettua poikkeuksellista maksua ja vuoden 1996 laista sen jälkeen johtuneita pienempiä vuotuisia maksuja, määrät on muutettava nykyarvoiksi. Poikkeuksellista maksua maksettiin vuoden 1997 aikana useassa erässä lokakuuhun 1997 asti, vaikka maksun rahoittaminen lainalla itse asiassa lykkäsi France Télécomin rahoituskustannuksia. Toisaalta muista maksuvelvoitteista vapauttavaa maksua maksettiin vuoden 1997 alusta alkaen. Diskonttokoron on periaatteessa oltava diskonttokoroista annetun komission tiedonannon (71) mukainen eli esimerkiksi lokakuussa 1997 5,53 prosentin korko. On tutkittava, onko tässä tapauksessa asianmukaista soveltaa muuta kuin kyseisen tiedonannon mukaan määräytyvää korkoa ja siten poikettava komission antamista ja jäsenvaltioille ilmoittamista säännöistä, joita sen on sovellettava lukuun ottamatta asianmukaisesti perusteltuja poikkeuksia.
(180)
Tältä osin Ranskan hallituksen aktuaarin vuoden 1996 uudistuksen rahoitusvirtojen diskonttaamiseksi vuoteen 2043 valitsema 7 prosentin korko ei olisi perusteltu, […] koska tämä analyysi koskee lyhyempää jaksoa ilmoitetun maksuaikataulun vuoksi. Kyseinen 7 prosentin korko on myös huomattavasti suurempi kuin keskimääräinen vuotuinen 4,4 prosentin diskonttokorko, jota Ranskan tasavalta on vuosien 1997-2010 osalta käyttänyt huomautuksissaan menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen, tai vuonna 1998 La Posten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistusta varten käytetty […] prosentin diskonttokorko (72).
(181)
Ranskan tasavallan 15 vuoden OAT-obligaatioille vuonna 1996 käyttämää noin 7 prosentin korkoa ei voida myöskään soveltaa. Koron on perustuttava vuoteen 1997 eikä vuoden 1996 keskiarvoon. Lisäksi 15 vuoden kesto on liian pitkä niiden vuotuisten maksuvirtojen osalta, jotka poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun olisi teoriassa pitänyt kattaa jakson aikana ja joiden osalta pelkästään korot eivät olisi riittäneet. Vaihtoehtoisesti voitaisiin käyttää yhdistelmäkorkoa, joka koostuu poikkeuksellisen maksun sijoittamisen optimointia koskevista eri koroista, jotta voidaan käsitellä vuoden 1996 uudistuksesta johtuvaa virtojen määräaikaa Ranskan valtion kannalta. Sen lisäksi, että kyseinen noin 5,5 prosentin korko ei eroaisi huomattavasti komission lokakuun 1997 viitekorosta, valinnassa ei otettaisi huomioon, että analyysi tehdään France Télécomin näkökulmasta (73).
(182)
Lopuksi, Ranskan valtion France Télécomin obligaatiolainojen osalta vuosina 1991-1997 käyttämä 7 prosentin viitekorko kattaa kuuden vuoden jakson kauan ennen tutkimuksen kohteena olevia tapahtumia. Itse asiassa France Télécom rahoitti poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun vuonna 1996 pääasiassa lyhyen aikavälin liikkeeseenlaskulla ja vähemmässä määrin obligaatioiden liikkeeseenlaskulla. France Télécomin vuonna 1996 ottamista uusista lainoista maksamista koroista johtuva diskonttokorko kuitenkin nousi 4,8 prosenttiin sen 31 päivän joulukuuta 1996 taseen perusteella (74). Kyseinen korko vastaa France Télécomille kyseisenä aikana poikkeuksellisen maksun rahoittamisesta aiheutuneita todellisia kustannuksia. Vaikuttaa kuitenkin asianmukaiselta olla käyttämättä yrityksen aikanaan valitsemaa diskonttokorkoa vaan käyttää sen sijaan diskonttokorkoon sovellettavassa komission tiedonannossa käytettyä puolueetonta viitekorkoa (75).
(183)
Yleisesti tässä asiassa ei ole asianmukaista käyttää erilaista viitekorkoa kuin kyseisessä komission tiedonannossa ja poiketa komission antamista, jäsenvaltioille ilmoitetuista säännöistä.
Taulukko 5
Vuoden 1996 uudistuksesta France Télécomille johtuvat rahoitusvirrat (1997-2011)
miljoonaa euroa
Vuosi
Maksetut eläkkeet
(A)
Korvaus ja liikakorvaus
(B)
Vuotuiset maksut
(C)
FT:n saama etu
(D)
(A + B - C) (76)
Korvaus 1.1.
(E)
Korko
(F)
Korvaus 31.12.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(arvio)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Korvaus on kapitalisoitu 5,53 prosentin diskonttokoron mukaan, ja sen huomioon ottamisella olisi korvattava vuoden 2012 ensimmäiseen neljännekseen asti (78) vuotuisten maksujen vähentäminen, josta France Télécom on saanut hyötyä vuoden 1996 uudistuksen täytäntöönpanon takia.
(185)
Uudistuksen vaikutuksen poistavan korvauksen määräaika päättyi lisäksi muutama kuukausi ennen France Télécomin poikkeuksellisen maksun hallinnasta vastaavan julkisen laitoksen varojen päättymistä, joka oli suunniteltu 31 päiväksi joulukuuta 2011. Diskonttausanalyysi liittyy myös siihen, että joka tapauksessa poikkeuksellinen maksu oli käytetty. Siten jäljelle ei jäisi valtion talousarvioon maksamattomia määriä, joita voitaisiin osoittaa uudelleen muuten kuin sovellettavassa talousarviolaissa säädetään.
(186)
Siksi on perusteltua, että tämän vuonna 1997 maksetun poikkeuksellisen maksun vuoksi France Télécomin ei tarvitse maksaa ylimääräistä vuotuista maksua ajanjaksolla, joka alkaa 1 päivästä tammikuuta 1997 ja päättyy myöhemmin määritettävänä, 31 päivän joulukuuta 2010 jälkeisenä päivämääränä. Siltä osin kuin taulukossa 5 esitetyt vuoden 2011 luvut ja korvausten ja liikakorvausten kustannuksia koskevat luvut johtuvat arvioista, Ranskan tasavallan on määrättävä täsmällinen päivämäärä maksettujen maksujen lopullisten päivämäärien, maksettujen etuuksien lopullisten määrien sekä pienempien maksujen ja muiden France Télécomille vuoden 1996 laista johtuvien etujen perusteella taulukossa 5 esitettyjen laskentaperiaatteiden mukaisesti.
(187)
Sitä vastoin poikkeuksellisen maksun vaikutusten poistumisen ja valtiolle maksettujen varojen loppumisen jälkeen France Télécomille vuonna 1996 myönnetyn tuen vaikutukset näkyvät täysimääräisesti ja antavat France Télécomille edun sen kilpailijoihin verrattuna. Tuki voidaan siksi perustella vain soveltamalla France Télécomiin todelliset tasapuoliset kilpailuedellytykset varmistavan maksuosuuden perusteella laskettua muista maksuvelvoitteista vapauttavaa maksua. Jos siis vuoden 1990 lain säännökset, sellaisina kuin ne ovat muutettuina vuoden 1996 lailla, sekä sovellettavat johdetut säädökset pysyisivät muuttumattomina sen osalta, mitä niissä säädetään muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden laskemisesta siten, että sillä yhtenäistetään France Télécomin ja sosiaaliturvamaksujen yhteisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen taso ja rajoitetaan laskenta riskeihin, jotka ovat yhteisiä yksityisoikeudellisille työntekijöille ja valtion virkamiehille, tuki, jota France Télécomille on myönnetty Ranskan valtion vastuulla France Télécomin sijasta vuoden 1996 lain nojalla olevien rahoitusvelvoitteiden loppumiseen asti, ei täyttäisi oikeasuhteisuuden periaatetta.
(188)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun, yleisen edun vastaavuutta koskevan kriteerin täyttämiseksi tuen soveltuvuus edellyttää siis tässä päätöksessä esitettyjen ehtojen noudattamista.
7. TULEVAT SOVELTUVUUSEHDOT
(189)
Siksi on välttämätöntä, että Ranskan tasavalta muuttaa France Télécomin maksaman muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun vahvistamiseen, laskemiseen ja perintään sovellettavia lakeja ja asetuksia siten, että France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot yhtenäistetään. Lisäksi laskentatavat ja -muuttujat on laadittava avoimesti ja puolueettomasti, ja niihin on voitava soveltaa valvontaa ja muutoksenhakua.
(190)
Ranskan tasavallan on muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden laskennan aikana yhtenäistettävä tosiasiallisesti France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot ottaen huomioon myös France Télécomin yksityisoikeudellisiin työntekijöihin ja virkamiehiin liittyvät muut kuin yhteiset riskit.
(191)
Ranskan tasavallan huomautuksissa, jotka on esitetty yksityiskohtaisemmin päivitetyissä liitteissä III ja V, Ranskan viranomaiset ovat esittäneet arvioita siitä, mikä France Télécomin muista maksuvelvoitteista vapauttava maksuosuus olisi ollut vuodesta 1997 alkaen (katso taulukko 4), jos muut kuin yhteiset riskit olisi sisällytetty laskentatapaan (jäljempänä ’muutettu osuus’). Muutettu osuus kattaa työttömyysmaksut ja palkanmaksun takaavan vakuutusmaksun, jotka nostavat maksuosuutta, sekä erityismaksut, joita France Télécomin kilpailijat eivät maksa, kuten 1 prosentin solidaarisuusveron ja työstä poissaoloa koskevat käteismaksut, jotka France Télécom on itse vakuuttanut ja jotka vähentävät maksuosuutta. Tuloksena on maksuosuus, joka on noin 7 prosenttiyksikköä suurempi kuin tällä hetkellä sovellettava osuus.
(192)
Kyseisellä osuudella taataan aidosti tasapuoliset kilpailuedellytykset verrattuna vuoden 1996 lailla aikaansaatuun vain osittaiseen tasapuolisuuteen, ja siinä otetaan huomioon France Télécomin erityiset sosiaaliturvamaksut. Komissio ei siis kiistä periaatteita, määräytymisperusteita ja laskentatapoja, joita Ranskan tasavalta on noudattanut määrätessään muutetun muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksuosuuden yhtenäistääkseen France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot ja jotka esitetään huomautuksissa, jotka Ranskan tasavalta on päivittänyt ja joita on kuvattu yksityiskohtaisesti kyseisten huomautusten liitteissä III ja V.
(193)
Siksi Ranskan tasavallan on kilpailuedellytykset yhtenäistävää vuotuista maksuosuutta määrittäessään noudatettava muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun laskennan periaatteita, määräytymisperusteita ja tapoja, jotka esitetään johdanto-osan 191 kappaleessa tarkoitetuissa huomautuksissa. Muutettu osuus kattaa erityisesti työttömyysmaksut ja palkanmaksun takaavan vakuutusmaksun sekä erityismaksut, joita France Télécomin kilpailijat eivät maksa, kuten 1 prosentin solidaarisuusveron ja työstä poissaoloa koskevat käteismaksut, jotka France Télécom on itse vakuuttanut.
(194)
Tällä yhtenäistämisellä taataan France Télécomin ja sen kilpailijoiden todelliset tasapuoliset kilpailuedellytykset ja varmistetaan vuonna 1996 täytäntöönpannun tuen oikeasuhteisuus ja soveltuvuus sisämarkkinoille.
8. PÄÄTELMÄT
(195)
Komissio toteaa, että Ranskan tasavalta on myöntänyt sääntöjenvastaisesti France Télécomille sen palveluksessa olevien valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjä koskevan vuoden 1996 lain nojalla käyttöön otettua valtiontukea, joka on voimaantulostaan alkaen ollut ristiriidassa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan kanssa.
(196)
Tämän tuen täytäntöönpanolla on voitu vuodesta 1997 alkaen vähentää France Télécomille johtuvia vuotuisia sosiaaliturvamaksuja. Tämä vaikutus on kuitenkin poistettu ainakin vuoteen 2010 asti kyseisessä uudistuksessa tarkoitetun poikkeuksellisen kiinteämääräisen maksun maksamisella. Tällä poistamisella voidaan perustella se, että ehtoja, joilla luotaisiin todelliset tasapuoliset edellytykset France Télécomin ja sen kilpailijoiden välille kyseisten kustannusten osalta ja joiden ansiosta kyseinen tuki soveltuisi sisämarkkinoille, sovelletaan myöhemmin määrättävästä, 31 päivän joulukuuta 2010 jälkeisestä päivämäärästä alkaen.
(197)
Siltä osin kuin Ranskan tasavalta ottaa France Télécomin maksaman muista maksuvelvoitteista vapauttavan maksun laskennassa huomioon France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot sekä yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteiset ja muut kuin yhteiset riskit, vuoden 1996 lain nojalla käyttöön otettu uudistus voidaan katsoa soveltuvaksi sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Ranskan tasavallan on siksi ryhdyttävä erityisesti tarvittaviin sääntelytoimenpiteisiin täyttääkseen tässä johdanto-osan kappaleessa mainitun ehdon,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, joka johtuu sen vastineen vähentämisestä, joka valtiolle on maksettava siksi, että se maksaa siviili- ja sotilashallinnon virkamiesten eläkkeistä annetun lain mukaisesti France Télécomin virkamiehille myönnetyt eläkkeet ja toimii niistä vastaavana laitoksena posti- ja televiestintäalan julkisen palvelun järjestämisestä 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain nro 90-568 muuttamisesta ja kansallisesta yrityksestä France Télécomista 26 päivänä heinäkuuta 1996 annetun lain nro 96-660 nojalla, soveltuu sisämarkkinoille 2 artiklassa tarkoitettujen ehtojen mukaisesti.
2 artikla
Posti- ja televiestintäalan julkisen palvelun järjestämisestä 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain nro 90-568 30 pykälän c momentin nojalla France Télécomin maksettavaksi lankeava muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu lasketaan ja peritään siten, että France Télécomin ja yleisen sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien televiestintäalan muiden yritysten kaikkien palkkasidonnaisten pakollisten sosiaaliturvamaksujen ja veroluonteisten maksujen tasot yhtenäistetään.
Tämän ehdon täyttämiseksi Ranskan tasavallan on viimeistään seitsemän kuukauden kuluttua tämän päätöksen tiedoksiantamisesta
a)
muutettava posti- ja televiestintäalan julkisen palvelun järjestämisestä 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain nro 90-568 30 pykälää ja sen soveltamiseksi annettuja säädöksiä ja muita tekstejä siten, että France Télécomin maksettavaksi lankeavan muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun laskentaperusteet ja perintä eivät rajoitu ainoastaan yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteisiin riskeihin vaan ne sisältävät myös muut kuin yhteiset riskit;
b)
perittävä France Télécomilta siitä päivästä alkaen, jolloin asiassa sovellettavan, viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun komission tiedonannon mukaisesti määräytyvän diskonttokoron mukaan diskontatun, 26 päivänä heinäkuuta 1996 annetulla lailla nro 96-660 vahvistetun poikkeuksellisen maksun määrät ovat samat kuin maksut ja kustannukset, joita France Télécom olisi edelleen maksanut 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain nro 90-568 30 pykälän alkuperäisen version nojalla, a alakohdassa täsmennettyjen ehtojen mukaan laskettu muista maksuvelvoitteista vapauttava työnantajamaksu ottaen huomioon yksityisoikeudellisten työntekijöiden ja valtion virkamiesten yhteiset ja muut kuin yhteiset riskit.
3 artikla
1. Ranskan tasavallan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka se on jo toteuttanut ja aikoo toteuttaa tämän päätöksen noudattamiseksi. Se tiedottaa komissiolle erityisesti
a)
2 artiklassa tarkoitettujen lakien ja asetusten muuttamisen etenemisestä;
b)
vuoden 2011 korvausten ja maksujen lopullisista määristä ja tarvittaessa vuodelle 2012 suunniteltujen korvausten ja maksujen määristä ja erityisesti poikkeuksellisen maksun kapitalisoitujen määrien lopullisesta taseesta;
c)
2 artiklassa täsmennettyjen ehtojen mukaan tulevien määräaikojen osalta lasketun, muista maksuvelvoitteista vapauttavan työnantajamaksun määristä ennen lainsäädännön muutosta;
d)
työnantajamaksuista, jotka on maksettava sen jälkeen, kun asiassa sovellettavan, viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun komission tiedonannon mukaisesti määräytyvän diskonttokoron mukaan diskontatun, 26 päivänä heinäkuuta 1996 annetulla lailla nro 96-660 perustetun poikkeuksellisen maksun määrät eivät enää mitätöi vuoden 1996 uudistuksen vaikutuksia.
2. Ranskan tasavallan on tiedotettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettujen kansallisten toimenpiteiden etenemisestä. Sen on toimitettava välittömästi komission pyynnöstä kaikki tiedot toimenpiteistä, jotka on toteutettu ja joita on suunniteltu tämän päätöksen noudattamiseksi.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2011.