EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 1080/2011/EU
af 25. oktober 2011
om en EU-garanti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til og lånegarantier for projekter uden for Unionen og om ophævelse af afgørelse nr. 633/2009/EF
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209 og 212,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Foruden sin hovedopgave, der består i at finansiere investeringer i Den Europæiske Union, har Den Europæiske Investeringsbank (EIB) siden 1963 gennemført finansieringstransaktioner uden for Unionen til støtte for Unionens politikker i forhold til tredjelande. Dette gør det muligt at supplere Unionens budgetmidler, der er tilgængelige for eksterne regioner, med EIB's finansielle styrke til fordel for modtagerlandene. EIB bidrager ved gennemførelsen af disse finansieringstransaktioner til etableringen af de generelle vejledende principper og Unionens politiske målsætninger, herunder udviklingen af tredjelande og af Unionens velstand i den nye verdensøkonomiske situation. EIB-finansieringstransaktioner til understøttelse af Unionens eksterne politikker bør fortsat gennemføres i overensstemmelse med principperne om forsvarlig bankpraksis.
(2)
Det fremgår af artikel 209, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), sammenholdt med artikel 208 i TEUF, at EIB på de betingelser, der er fastsat i dens vedtægter, bidrager til iværksættelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at forfølge målene i Unionens politik for udviklingssamarbejde.
(3)
I overensstemmelse med artikel 19 i vedtægterne for EIB skal ansøgninger om EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i henhold til denne afgørelse, og som forelægges EIB direkte, forelægges for Kommissionen med henblik på udtalelse (»ansøgning om EIB-finansiering«).
(4)
Med henblik på at understøtte Unionens eksterne aktioner og sætte EIB i stand til at finansiere investeringer uden for Unionen uden at skade EIB's kreditværdighed har de fleste af EIB's transaktioner i regioner uden for Unionen været dækket af en EU-budgetgaranti (»EU-garanti«), som forvaltes af Kommissionen.
(5)
EU-garantien blev vedtaget for perioden 2007-2011 ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 633/2009/EF af 13. juli 2009 om en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til og lånegarantier for projekter uden for Fællesskabet (2).
(6)
Garantifonden for aktioner i forhold til tredjelande (»garantifonden«), der blev oprettet ved Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 480/2009 af 25. maj 2009 om oprettelse af en garantifond for aktioner i forhold til tredjeland (3), udgør en likviditetsmæssig stødpude for Unionens budget mod tab i forbindelse med EIB-finansieringstransaktioner og andre eksterne EU-aktioner.
(7)
I overensstemmelse med afgørelse nr. 633/2009/EF har Kommissionen og EIB gennemført en midtvejsevaluering af EIB's finansiering i tredjelande på grundlag af en uvildig ekstern evaluering, der er blevet overvåget af en styringskomité bestående af en række sagkyndige personer, en evaluering gennemført af et eksternt konsulentfirma og specifikke evalueringer gennemført af EIB. Den 12. februar 2010 forelagde styringskomitéen en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og EIB indeholdende komitéens konklusioner og anbefalinger.
(8)
I sin rapport konkluderede styringskomitéen, at EU-garantien udgør et effektivt og kraftfuldt politikinstrument med stor finansiel og politisk indflydelse, og at den bør bibeholdes for at dække risici af politisk eller statslig karakter. Styringskomitéen foreslog at ændre afgørelse nr. 633/2009/EF på visse punkter for at opnå størst mulig merværdi af EIB's transaktioner i tredjelande og gøre dem mere virkningsfulde.
(9)
Det er vigtigt at oprette en liste over lande, der er potentielt berettigede til EIB-finansiering under EU-garantien. Det er ligeledes hensigtsmæssigt at udvide listen over lande, der er berettigede til EIB-finansiering under EU-garantien, som fremgår af bilag I til afgørelse nr. 633/2009/EF.
(10)
For at afspejle en betydningsfuld udvikling i politikkerne bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår ændringer af denne afgørelses bilag III. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører hensigtsmæssige høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(11)
De beløb, der dækkes af EU-garantien i hver region, bør fortsat udgøre lofter for EIB's finansiering under EU-garantien og ikke mål, som EIB er forpligtet til at nå.
(12)
Inden for rammerne af EU-støtten til tredjelande med henblik på at håndtere den globale økonomiske og finansielle krise fremskyndede EIB sin eksterne låneaktivitet i 2009 og 2010, hovedsagelig i førtiltrædelses- samt naboskabs- og partnerskabslandene, i henhold til sit nuværende mandat. Endvidere kræver uroen i det sydlige Middelhavsområde i begyndelsen af 2011, at Unionen hjælper de berørte lande med midler til at genopbygge og modernisere deres økonomier. For den resterende mandatperiode bør loftet for det generelle mandat derfor revideres og forøges med 1 684 000 000 EUR for bedre at håndtere disse midlertidige og usædvanlige omstændigheder uden at foregribe lofterne under den næste flerårige finansielle ramme.
(13)
EIB-finansieringstransaktioner som følge af den ovennævnte forhøjelse af loftet for det generelle mandat bør svare til de politiske reformer, som de enkelte partnerlande har påtaget sig, og som Kommissionen med inddragelse af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) har vurderet under hensyntagen til Europa-Parlamentets beslutninger og Rådets afgørelser og konklusioner. Revisionen af den europæiske naboskabspolitik og den fornyede vægt på differentiering bør også afspejles i denne evaluering. I førtiltrædelseslandene vil EIB's finansiering fortsat supplere Unionens bistand.
(14)
Som supplement til de regionale lofter bør det fakultative mandat på 2 000 000 000 EUR aktiveres og afsættes som et rammebeløb til støtte for EIB-finansieringstransaktioner til fordel for modvirkning af og tilpasning til klimaforandringer i de regioner, der er omfattet af mandatet. EIB kunne i tæt samarbejde med Kommissionen bidrage med sin ekspertise og sine ressourcer for at bistå offentlige myndigheder og den private sektor med at bekæmpe klimaforandringer og for at udnytte de disponible finansieringsmuligheder optimalt. For projekter til modvirkning af og tilpasning til klimaforandringer bør EIB's ressourcer, hvor det er muligt og relevant, suppleres med midler, der på fordelagtige vilkår stilles til rådighed over Unionens budget gennem en effektiv og konsekvent kombination af gavebistand og lån til finansiering af foranstaltninger til bekæmpelse af klimaforandringer som led i Unionens bistand til tredjelande. Det er i denne henseende passende, at Kommissionens årlige beretning til Europa-Parlamentet og Rådet indeholder en detaljeret beretning om de finansielle instrumenter, der er anvendt til finansiering af disse projekter, idet beløbene for EIB's finansiering under det fakultative mandat og de tilsvarende beløb i form af gavebistand identificeres.
(15)
Berettigelse til at modtage EIB-finansiering til modvirkning af klimaforandringer under EU-garantien kunne under klimaforandringsmandatet begrænses for lande, der ikke findes at have forpligtet sig til at nå passende klimarelaterede mål. Enhver sådan begrænsning af finansieringsberettigelsen bør baseres på komplekse og omfattende politiske vurderinger. Rådet bør derfor have beføjelse til efter forslag fra Kommissionen med inddragelse af EU-Udenrigstjenesten at begrænse et lands berettigelse til at modtage EIB-finansiering til modvirkning af klimaforandringer under EU-garantien. Sådanne begrænsninger bør kun gælde for EIB-finansieringstransaktioner, for hvilke en ansøgning om EIB-finansiering er indgivet efter denne afgørelses ikrafttræden, og som er undertegnet efter den 1. januar 2012.
(16)
Der bør indbygges en vis fleksibilitet med hensyn til den regionale fordeling under klimaforandringsmandatet for så hurtigt og effektivt som muligt at udnytte den disponible finansiering i de tre år fra 2011 til 2013, samtidig med at der sigtes mod at sikre en ligelig fordeling mellem regionerne i denne periode med udgangspunkt i prioriteringerne for ekstern støtte under det generelle mandat.
(17)
Midtvejsevalueringen af gennemførelsen af EIB's eksterne mandat viste, at skønt EIB's finansieringstransaktioner i den af evalueringen omfattede periode (2000-2009) generelt var i overensstemmelse med Unionens eksterne politikker, bør forbindelsen mellem Unionens politiske mål og EIB's praktiske implementering heraf forstærkes, tydeliggøres og struktureres.
(18)
For at sikre større sammenhæng i mandatet og i højere grad fokusere EIB's eksterne finansieringsvirksomhed på foranstaltninger, der understøtter Unionens politikker, og sikre modtagerne det størst mulige udbytte bør denne afgørelse fastsætte horisontale overordnede målsætninger for mandatet for EIB-finansieringstransaktioner i alle finansieringsberettigede regioner og lande, idet der tages udgangspunkt i EIB's komparative fordele på de områder, hvor den påviseligt har opnået gode resultater. I de regioner, der er omfattet af denne afgørelse, bør EIB således finansiere projekter inden for områderne modvirkning af og tilpasning til klimaforandringer (herunder gennem overførsel af teknologi med relation til nye energikilder), social og økonomisk infrastruktur (særlig inden for transport, energi, inkl. vedvarende energi, energisikkerhed, energiinfrastruktur, miljøinfrastruktur, inkl. vandforsyning og spildevandsbortskaffelse, samt informations- og kommunikationsteknologi) og udvikling af lokale private sektorer, især til støtte for små og mellemstore virksomheder (SMV'er). Der mindes om, at forbedret adgang for SMV'er til finansiering kan spille en afgørende rolle med hensyn til fremme af den økonomiske udvikling og bekæmpelse af arbejdsløsheden. På disse områder bør regional integration blandt partnerlande, herunder økonomisk integration mellem førtiltrædelseslande, naboskabslande og Unionen, udgøre et af de grundlæggende mål med EIB-finansieringstransaktioner. EIB bør have mulighed for at støtte Unionens tilstedeværelse i partnerlande gennem direkte udenlandske investeringer, som bidrager til fremme af teknologi- og vidensoverførsel enten under EU-garantien for investeringer i de førnævnte områder eller på egen risiko.
(19)
For effektivt at nå ud til SMV'er bør EIB samarbejde med lokale finansielle mellemled i de finansieringsberettigede lande, navnlig for at sikre, at en del af de økonomiske fordele videregives til deres kunder og skaber en merværdi i forhold til andre finansieringskilder. EIB bør, hvor det er relevant, gennem sine samarbejdsaftaler med disse finansielle mellemled anmode om, at deres kunders projekter tjekkes i forhold til vedtagne kriterier i overensstemmelse med Unionens udviklingsmål for at skabe en merværdi. De finansielle mellemleds aktiviteter til støtte for SMV'er bør være fuldstændig gennemsigtige og indberettes regelmæssigt til EIB.
(20)
Endvidere bør EIB-finansieringstransaktioner bidrage til de generelle principper for Unionens optræden udadtil, jf. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), dvs. fremme og konsolidere demokrati, retsstatsprincippet, menneskerettigheder og grundlæggende rettigheder, og til gennemførelse af internationale miljøaftaler, hvori Unionen er part. EIB-finansieringstransaktioner bør, navnlig i forhold til udviklingslandene, jf. definitionen i fortegnelsen over modtagere af officiel udviklingsbistand (ODA), der er fastsat af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), fremme følgende: en bæredygtig udvikling i økonomisk, social og miljømæssig henseende i disse lande, særlig i de dårligst stillede, en harmonisk og gradvis integration af disse lande i verdensøkonomien, bekæmpelse af fattigdom og overholdelse af de principper, som Unionen har godkendt inden for rammerne af FN og andre kompetente internationale organisationer.
(21)
Selv om EIB's styrke fortsat ligger i dens særlige rolle som investeringsbank, bør EIB i henhold til denne afgørelse målrette de eksterne operationers udviklingsmæssige konsekvenser i tæt samarbejde med Kommissionen, under Europa-Parlamentets demokratiske kontrol og efter principperne i Den Europæiske Konsensus om Udvikling og i artikel 208 i TEUF såvel som principperne om bistandseffektivitet i Pariserklæringen fra 2005 og Accrahandlingsplanen fra 2008. Dette bør udmøntes i praksis gennem en række konkrete foranstaltninger, især ved at forbedre bankens evne til at vurdere projekters miljømæssige, sociale og udviklingsmæssige aspekter, herunder menneskerettigheder og konfliktrelaterede risici, og ved at fremme høringer på lokalt plan af de offentlige myndigheder og af civilsamfundet. EIB bør, hvor det er relevant og i overensstemmelse med Unionens sociale og miljømæssige principper, i forbindelse med sin rettidige kontrol af et projekt kræve, at projektlederen gennemfører lokale høringer og offentliggør resultaterne heraf. EIB bør desuden i højere grad fokusere på sektorer, som den har solide erfaringer med i kraft af finansieringstransaktioner inden for Unionen, og som vil fremme udviklingen i det pågældende land, f.eks. adgang til finansiering for SMV'er og mikroenheder, miljøinfrastrukturer, inkl. vandforsyning og spildevandsbortskaffelse, bæredygtig transport og foranstaltninger til modvirkning af klimaforandringer, særlig inden for vedvarende energi. Finansiering kunne også omfatte projekter til støtte af sundheds- og uddannelsesinfrastruktur, hvor der er en klar merværdi.
(22)
EIB bør også gradvist øge sine aktiviteter til fordel for tilpasninger til klimaforandringer, eventuelt i samarbejde med andre internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter. De supplerende krav, der indføres med denne afgørelse, vil kræve, at banken får adgang til ressourcer på gunstige vilkår, og en gradvis tilpasning af de menneskelige ressourcer, samtidig med at effektivitet og synergieffekter bør tilstræbes og udnyttes. EIB's virksomhed bør også supplere Unionens mål og prioriteringer med hensyn til opbygning af institutioner og sektorreformer. Endelig bør EIB udvikle resultatindikatorer, der er forbundet med de udviklingsmæssige og miljømæssige aspekter af projekterne og deres resultater.
(23)
Med Lissabontraktatens ikrafttræden blev der oprettet en stilling som Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (»højtstående repræsentant«) med henblik på, at Unionens optræden udadtil bliver mere virkningsfuld og sammenhængende.
(24)
Der har de seneste år også fundet en udbygning og styrkelse sted af Unionens politikker på det eksterne område. Dette gælder især førtiltrædelsesstrategien, den europæiske naboskabspolitik, EU-strategien for Centralasien, de fornyede partnerskaber med Latinamerika og Sydøstasien samt Unionens strategiske partnerskaber med Rusland, Kina og Indien. Det gælder endvidere i forhold til Unionens politikker for udviklingssamarbejde, som nu omfatter samtlige udviklingslande. Siden 2007 er Unionens eksterne forbindelser også blevet understøttet af nye finansielle instrumenter, nemlig instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA), det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI), instrumentet for udviklingssamarbejde (DCI), det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR) og stabilitetsinstrumentet.
(25)
I lyset af oprettelsen af EU-Udenrigstjenesten og efter ikrafttrædelsen af denne afgørelse bør Kommissionen og EIB ændre aftalememorandummet om samarbejdet og koordinationen inden for de regioner, der er omfattet af Rådets afgørelse 2006/1016/EF af 19. december 2006 om en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til og lånegarantier for projekter uden for Fællesskabet (4) samt i givet fald og med samtykke fra den højtstående repræsentant udvide det nye aftalememorandum til også at omfatte EU-Udenrigstjenesten, navnlig hvad angår den regelmæssige og systematiske dialog mellem Kommissionen og EIB på det strategiske plan, som også bør omfatte EU-Udenrigstjenesten og andre aspekter, der henhører under EU-Udenrigstjenestens kompetence.
(26)
EIB bør, samtidig med at den i overensstemmelse med artikel 209, stk. 3, i TEUF bidrager til iværksættelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at forfølge målene i Unionens politik for udviklingssamarbejde, stræbe mod indirekte at støtte fuldførelsen af 2015-målene i alle de regioner, hvor den er aktiv.
(27)
Med henblik på at forbedre sammenhængen i den samlede EU-støtte i de pågældende regioner bør der udnyttes muligheder for eventuelt at kombinere EIB-finansiering med EU-budgetmidler i form af f.eks. garantier, risikovillig kapital, rentetilskud og samfinansiering af investeringer sammen med teknisk bistand til projektforberedelse og -gennemførelse via IPA, ENPI, DCI, EIDHR og stabilitetsinstrumentet. Når en sådan kombination af EIB-finansiering sammen med andre EU-budgetmidler forekommer, bør alle finansieringsafgørelser klart identificere de ressourcer, der er involveret. Kommissionens årlige beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i henhold til denne afgørelse, bør indeholde en detaljeret oversigt over de enkelte budgetmidler og finansielle instrumenter, der er anvendt i kombination med EIB-finansieringen.
(28)
I alle faser, dvs. lige fra den indledende strategiske planlægning til den efterfølgende projektudvikling, bør det sikres, at EIB's eksterne finansieringstransaktioner er i overensstemmelse med og understøtter Unionens eksterne politikker og de overordnede mål fastsat i denne afgørelse. For at øge sammenhængen mellem eksterne EU-aktioner bør dialogen vedrørende politik og strategi mellem Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EIB intensiveres yderligere. Til samme formål bør samarbejdet og den tidlige udveksling af oplysninger mellem Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EIB på operationelt niveau også intensiveres. EIB's kontorer uden for Unionen bør fortrinsvis være beliggende i Unionens delegationskontorer, så der skabes et sådant samarbejde, samtidig med at driftsomkostningerne kan deles. Det er særlig vigtigt at sikre en tidlig udveksling af synspunkter mellem Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EIB, hvis det er relevant, i forbindelse med udarbejdelsen af planlægningsdokumenter med det formål at tilvejebringe maksimal synergi mellem disse tre EU-organers aktiviteter.
(29)
De praktiske foranstaltninger til realisering af det generelle mandats mål skal beskrives i de regionale tekniske operationelle retningslinjer. Sådanne retningslinjer bør være i overensstemmelse med de bredere regionalpolitiske rammer, som er fastlagt i denne afgørelse. Disse retningslinjer bør afspejle Unionens landestrategier og tage sigte på at sikre, at EIB's finansiering fungerer som et supplement til Unionens tilsvarende politikker, programmer og instrumenter for bistand til de forskellige regioner.
(30)
EIB bør i samarbejde med Kommissionen udarbejde en vejledende flerårig programmering af den planlagte mængde af undertegnede EIB-finansieringstransaktioner, så der kan opnås en passende budgetplanlægning for tilførsel af kapital til garantifonden og sikres kompatibilitet mellem EIB's forventede finansieringstransaktioner og lofterne i denne afgørelse. Kommissionen bør tage hensyn til disse forventede finansieringstransaktioner i den almindelige budgetplanlægning, der forelægges budgetmyndigheden.
(31)
Udviklingen af en »EU-platform for samarbejde og udvikling« bør undersøges med det formål at optimere mekanismerne til kombinering af gavebistand og lån til regioner uden for Unionen. Med henblik herpå bør Kommissionen nedsætte en gruppe af eksperter fra medlemsstaterne, EU-Udenrigstjenesten og EIB, som kan vurdere omkostninger og fordele forbundet med en sådan platform. Denne gruppe bør i sine overvejelser foretage høring af andre relevante aktører, herunder europæiske multilaterale og bilaterale finansieringsinstitutter. En sådan platform vil stadig fremme synergier og arrangementer med henblik på gensidig bistand på basis af de forskellige institutters komparative fordele og samtidig respektere Kommissionens og EIB's rolle og prærogativer i forbindelse med gennemførelsen af henholdsvis Unionens budget og EIB-lån. Baseret på denne ekspertgruppes resultater bør Kommissionen senest i midten af 2012 rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet og om nødvendigt stille et forslag vedrørende platformen.
(32)
EIB bør tilskyndes til at forøge antallet af transaktioner og diversificere sine finansielle instrumenter uden for Unionen uden at gøre brug af EU-garantien, så brugen af garantien kan fremmes for de lande og projekter, som har ugunstige adgangsvilkår til markedet, under hensyntagen til gældsbæredygtighedskriterier, og hvor garantien dermed bibringer en højere merværdi. EIB bør følgelig, og altid med det formål at understøtte politikmålsætningerne for Unionens eksterne forbindelser, samtidig med at der tages hensyn til dens egen risikoabsorptionskapacitet, tilskyndes til at forøge de beløb, der udlånes på egen risiko, herunder gennem støtte af Unionens økonomiske interesser, især i førtiltrædelseslande, naboskabslande og investeringsværdige lande i andre regioner, men også til lande med lavere kreditværdighed, når EIB har modtaget passende garantier fra tredjeparter. I samråd med Kommissionen bør EIB udforme en politik, der kan benyttes til at afgøre, om et projekt skal henføres til mandatet under EU-garantien eller til EIB-finansiering på egen risiko. En sådan politik vil navnlig tage hensyn til de pågældende landes og projekters kreditværdighed.
(33)
EIB bør overveje at øge sine finansielle transaktioner, der skal gennemføres i henhold til denne afgørelse, til lokale og regionale offentlige organer, når disse transaktioner har en passende EIB-kreditrisikovurdering.
(34)
EIB bør udvide sit udbud af nye og innovative finansieringsinstrumenter, bl.a. ved i højere grad at fokusere på udvikling af garantiinstrumenter i det omfang, det er muligt, under hensyntagen til EIB's egen risikopolitik. Desuden bør EIB opfordres til at yde lån i lokale valutaer og udstede obligationer på lokale markeder, forudsat at partnerlandene gennemfører de nødvendige strukturreformer, især inden for finanssektoren, og træffer andre foranstaltninger til at lette EIB's aktiviteter.
(35)
For at sikre, at EIB opfylder mandatets krav i de forskellige regioner og underregioner, bør der gradvis afsættes tilstrækkelige menneskelige og finansielle ressourcer til EIB's eksterne aktiviteter. Det bør navnlig sikres, at EIB har tilstrækkelig kapacitet til at understøtte Unionens målsætninger på udviklingssamarbejdsområdet, til at fokusere mere på de forudgående vurderinger af de miljømæssige, sociale og udviklingsmæssige aspekter af sine aktiviteter og til at føre effektivt tilsyn med projekterne i gennemførelsesfasen. Muligheder for yderligere at fremme effektiviteten bør udnyttes og synergieffekter tilstræbes aktivt.
(36)
I forbindelse med de af sine finansieringstransaktioner uden for Unionen, der er omfattet af denne afgørelses anvendelsesområde, bør EIB bestræbe sig på yderligere at udbygge koordinationen og samarbejdet med internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter, herunder eventuelt samarbejdet om sektorbetingelser og gensidig tillid til procedurer, brug af samfinansiering og deltagelse i globale initiativer, der tager sigte på f.eks. at forbedre koordinationen og effektiviteten af støtte. Koordinationen og samarbejdet bør tilstræbe at mindske eventuelle dobbeltomkostninger og unødvendig overlapning. Disse bestræbelser skal bygge på gensidighed. Principperne i denne afgørelse bør også finde anvendelse, når EIB's finansiering gennemføres via samarbejdsaftaler med andre internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter.
(37)
Navnlig bør EIB i de lande uden for Unionen, hvor flere intervenerer, øge samarbejdet med de andre europæiske finansieringsinstitutter gennem aftaler såsom trepartsaftalememorandummet mellem Kommissionen, EIB-Gruppen og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) for så vidt angår samarbejdet uden for Unionen og ved at give EIB-Gruppen og EBRD mulighed for at supplere hinanden, så de kan udnytte deres respektive komparative fordele.
(38)
EIB's rapportering og formidling af oplysninger til Kommissionen bør styrkes for at give Kommissionen mulighed for at forbedre sin årlige beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i henhold til denne afgørelse. De supplerende rapporteringskrav, der er nævnt i denne betragtning, bør kun gælde for EIB-finansieringstransaktioner, for hvilke en ansøgning om EIB-finansiering er indgivet efter denne afgørelses ikrafttræden, og som er undertegnet efter den 1. januar 2012. Beretningen bør navnlig indeholde en vurdering af, om EIB- finansieringstransaktioner er i overensstemmelse med denne afgørelse, under hensyn til de regionale tekniske operationelle retningslinjer, og bør indeholde afsnit om følgende: EIB's merværdi, som f.eks. støtte til Unionens eksterne politikker, mandatkrav, kvaliteten af finansierede aktiviteter, videregivelse af økonomiske fordele til kunder, og afsnit om samarbejdet, herunder samfinansiering, med Kommissionen og samarbejdet med andre internationale finansieringsinstitutter og bilaterale donorer. Beretningen bør endvidere omfatte en vurdering af i hvilket omfang, EIB har taget hensyn til den økonomiske, finansielle, miljømæssige og sociale bæredygtighed ved udformningen og overvågningen af de finansierede projekter. Den bør endvidere indeholde et særligt afsnit med en detaljeret vurdering af de foranstaltninger, EIB har truffet for at overholde det nuværende mandat som fastlagt i afgørelse nr. 633/2009/EF, med særlig opmærksomhed rettet mod EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres ved anvendelse af finansielle instrumenter i ikke-samarbejdsvillige jurisdiktioner. EIB bør i forbindelse med sine finansieringstransaktioner gennemføre sine politikker med hensyn til løst regulerede eller ikke-samarbejdsvillige jurisdiktioner korrekt med henblik på at bidrage til den internationale bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse. Beretningen bør også indeholde en evaluering af de sociale og udviklingsmæssige aspekter af projekterne. Beretningen bør offentliggøres og således give civilsamfundet og modtagerlandene mulighed for at udtale sig. Om nødvendigt bør beretningen indeholde henvisninger til væsentlige forandringer i omstændighederne, der måtte retfærdiggøre yderligere ændringer af mandatet inden dets ophør. Beretningen bør navnlig indeholde en oversigt over EIB-finansiering i henhold til denne afgørelse sammen med alle Unionens finansielle ressourcer og andre donorer, hvorved der gives et overblik over de økonomiske risici forbundet med de finansielle transaktioner.
(39)
EIB-finansieringstransaktioner bør fortsat forvaltes i henhold til EIB's egne regler og procedurer, herunder passende kontrolforanstaltninger og foranstaltninger mod skatteunddragelse, samt i henhold til de relevante regler og procedurer vedrørende Revisionsretten og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).
(40)
I forbindelse med forelæggelsen af forslaget om EU-garantien som led i den næste finansielle ramme, bør Kommissionen navnlig opfordres til, i tæt samarbejde med EIB og under hensyntagen til konsekvenserne for tilførslen af midler til garantifonden, at undersøge de lofter, som EU-garantien dækker, listen over potentielt finansieringsberettigede lande og EIB's muligheder for at yde finansiering af mikrokreditter og andre instrumenter. Kommissionen og EIB bør ligeledes undersøge mulighederne for fremover at øge synergieffekten mellem finansiering via IPA, ENPI, DCI, EIDHR og stabilitetsinstrumentet og EIB's eksterne mandat.
(41)
Denne afgørelse bør ikke berøre forhandlingerne og afgørelserne om den næste flerårige finansielle ramme.
(42)
På denne baggrund og af hensyn til retssikkerheden og den retlige klarhed bør afgørelse nr. 633/2009/EF ophæves -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
EU-garanti
1. Den Europæiske Union yder Den Europæiske Investeringsbank (EIB) en EU-budgetgaranti for finansieringstransaktioner uden for Unionen (»EU-garanti«). EU-garantien ydes som en generalgaranti til dækning af alle udeblevne, men forfaldne betalinger til EIB i forbindelse med lån til og lånegarantier for EIB-investeringsprojekter, der kan henføres under garantien i henhold til stk. 2. EIB's finansieringsaktiviteter skal være i overensstemmelse med de generelle vejledende principper og bidrage til gennemførelsen af målene og de politiske målsætninger for Unionens optræden udadtil. Et af målene for EIB-finansieringstransaktioner i udviklingslande, jf. definitionen i fortegnelsen over modtagere af officiel udviklingsbistand (ODA), der er fastsat af OECD, er indirekte at støtte udviklingsmålsætninger som bekæmpelse af fattigdom gennem inklusiv vækst og bæredygtig økonomisk og social udvikling.
2. Under EU-garantien kan henføres EIB-lån og -lånegarantier til investeringsprojekter i de lande, der er opført på listen i bilag III, og som er ydet i overensstemmelse med EIB's egne regler og procedurer, herunder EIB's erklæring om sociale og miljømæssige normer, og til støtte for relevante målsætninger i Unionens eksterne politikker, forudsat at EIB-finansieringen er ydet i henhold til en undertegnet aftale, som hverken er udløbet eller er blevet opsagt (»EIB-finansieringstransaktioner«).
3. EU-garantien begrænses til 65 % af det samlede beløb for lån og lånegarantier, der er blevet udbetalt og stillet inden for rammerne af EIB-finansieringstransaktioner, med fradrag af tilbagebetalte beløb og med tillæg af alle hermed forbundne beløb.
4. EU-garantien dækker EIB-finansieringstransaktioner, der er undertegnet i perioden fra den 1. februar 2007 til den 31. december 2013. EIB-finansieringstransaktioner, der er undertegnet i henhold til Rådets afgørelse 2006/1016/EF og 2008/847/EF (5) og i henhold til afgørelse nr. 633/2009/EF, er fortsat omfattet af EU-garantien i henhold til nærværende afgørelse.
5. Hvis Europa-Parlamentet og Rådet ikke ved udløbet af den i stk. 4 omhandlede periode har vedtaget en afgørelse om at give EIB en ny EU-garanti for dens finansieringstransaktioner uden for Unionen, jf. artikel 16, forlænges perioden automatisk med seks måneder.
Artikel 2
Mandatlofter
1. Det maksimale beløbsloft for EIB-finansieringstransaktioner under EU-garantien i hele perioden 2007-2013 med fradrag af annullerede beløb må ikke overstige 29 484 000 000 EUR. Dette maksimale beløbsloft opdeles i to dele:
a)
et generelt mandat på 27 484 000 000 EUR
b)
et klimaforandringsmandat på 2 000 000 000 EUR.
2. Det generelle mandat opdeles i regionale lofter og underlofter i overensstemmelse med bilag I. Inden for de regionale lofter sikrer EIB gradvis en ligelig fordeling i de regioner, der dækkes af det generelle mandat.
3. Det generelle mandat dækker alene EIB-finansieringstransaktioner, der forfølger de mål, der er fastsat i artikel 3.
4. Klimaforandringsmandatet dækker EIB-finansieringstransaktioner i alle de lande, der er omfattet af denne afgørelse, forudsat at de pågældende transaktioner understøtter Unionens centrale politiske målsætning om at modvirke klimaforandringer ved at yde støtte til projekter til modvirkning af og tilpasning til klimaforandringer, der bidrager til opfyldelsen af den overordnede målsætning for De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, særlig ved inden for områderne vedvarende energi, energieffektivitet og bæredygtig transport at forhindre eller mindske udledningen af drivhusgasser eller ved at øge sårbare landes, sektorers og samfunds robusthed over for de negative virkninger af klimaforandringer. Klimaforandringsmandatet gennemføres i tæt samarbejde med Kommissionen, og hvor det er muligt, kombineres EIB's finansiering med EU-budgetmidler.
Rådet kan, hvor det er relevant og efter forslag fra Kommissionen, træffe afgørelse om at begrænse et lands berettigelse til at modtage EIB-finansiering til modvirkning af klimaforandringer under EU-garantien. Enhver sådan begrænsning af et lands finansieringsberettigelse i forbindelse med klimaforandringsmandatet gælder kun for EIB-finansieringstransaktioner, for hvilke en ansøgning om EIB-finansiering er indgivet efter den 30. oktober 2011, og som er undertegnet efter den 1. januar 2012.
5. For så vidt angår klimaforandringsmandatet bestræber EIB sig på frem til udgangen af den i artikel 1, stk. 4, nævnte periode at sikre en afbalanceret fordeling af finansieringstransaktioner mellem de regioner, der er omfattet af bilag III. EIB sørger især for, at den i punkt A i bilag III nævnte region ikke modtager mere end 40 % af det beløb, der er afsat til dette mandat, at den i punkt B nævnte region ikke modtager mere end 50 % af dette beløb, at den i punkt C i nævnte region ikke modtager mere end 30 % af dette beløb, og at den i punkt D nævnte region ikke modtager mere end 10 % af dette beløb. Generelt skal klimaforandringsmandatet anvendes til finansiering af projekter, der er nært forbundet med EIB's nøglekompetencer, tilføjer merværdi og optimerer indvirkningen på tilpasningen til og modvirkningen af klimaforandringer.
6. Både det generelle mandat og klimaforandringsmandatet skal forvaltes i overensstemmelse med principperne om forsvarlig bankpraksis.
Artikel 3
Generelle mandatmål
1. EU-garantien ydes for EIB-finansieringstransaktioner, der understøtter et eller flere af følgende generelle mål:
a)
udvikling af den lokale private sektor, især støtte til SMV'er
b)
udvikling af sociale og økonomiske infrastrukturer, herunder transport-, energi- og miljøinfrastrukturer samt informations- og kommunikationsteknologi
c)
modvirkning af og tilpasning til klimaforandringer som omhandlet i artikel 2, stk. 4.
2. EIB-finansieringstransaktioner i henhold til denne afgørelse skal inden for rammerne af EIB's nøglekompetencer bidrage til de generelle principper for Unionens optræden udadtil, jf. artikel 21 i TEU, og medvirke til gennemførelse af internationale miljøaftaler, hvori Unionen er part.
3. Regional integration blandt partnerlande, herunder økonomisk integration mellem førtiltrædelseslande, naboskabslande og Unionen, er et af de underliggende formål med EIB-finansieringstransaktioner på områder, der er omfattet af de i stk. 1 nævnte generelle mål.
4. EIB overvejer at udvide sine aktiviteter til støtte for sundheds- og uddannelsesinfrastruktur, hvor der er en klar merværdi herved.
Artikel 4
Omfattede lande
1. Listen over de lande, der er potentielt berettigede til EIB-finansiering under EU-garantien, er fastsat i bilag II. Listen over de lande, der er berettigede til EIB-finansiering under EU-garantien, er fastsat i bilag III og må ikke omfatte andre lande end de i bilag II opførte. For så vidt angår lande, der ikke er opført i bilag II, afgøres deres berettigelse til EIB-finansiering under EU-garantien i hvert enkelt tilfælde efter den almindelige lovgivningsprocedure.
2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 5 vedrørende ændringer af bilag III. Kommissionen træffer sine afgørelser på grundlag af en overordnet økonomisk og politisk evaluering, herunder aspekter vedrørende demokrati, menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder samt de relevante beslutninger fra Europa-Parlamentet og Rådets afgørelser og konklusioner. Delegerede retsakter om ændring af bilag III berører ikke EU-garantiens dækning af EIB-finansieringstransaktioner, der er undertegnet inden disse delegerede retsakters ikrafttræden.
3. EU-garantien dækker kun EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i finansieringsberettigede lande, som har indgået en rammeaftale med EIB, der fastsætter de retlige betingelser, hvorunder sådanne transaktioner skal gennemføres.
4. EU-garantien dækker ikke EIB-finansieringstransaktioner i et bestemt land, hvis aftalen vedrørende sådanne transaktioner er blevet undertegnet, efter at landet har tiltrådt Unionen.
Artikel 5
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel anførte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 4, tillægges Kommissionen for en ubegrænset periode fra den 30. oktober 2011.
3. Den i artikel 4 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 4 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 6
EIB-finansieringstransaktioners bidrag til gennemførelse af EU-politikker
1. Kommissionen udformer sammen med EIB regionale tekniske operationelle retningslinjer for EIB-finansieringen i henhold til denne afgørelse.
De regionale tekniske operationelle retningslinjer, der har til formål at sikre, at EIB-finansieringstransaktioner støtter EU-politikker, skal være i overensstemmelse med Unionens bredere regionalpolitiske rammer, som er fastlagt i bilag IV. De regionale tekniske operationelle retningslinjer vil navnlig sikre, at EIB-finansieringen i henhold til denne afgørelse supplerer de tilsvarende politiker, programmer og instrumenter for EU-bistand i de forskellige regioner.
Ved opstillingen af disse retningslinjer vil Kommissionen og EIB om nødvendigt foretage høring af EU-Udenrigstjenesten angående politiske spørgsmål og tager hensyn til relevante beslutninger fra Europa-Parlamentet og Rådets afgørelser og konklusioner.
Kommissionen fremsender retningslinjerne og enhver ajourføring heraf til Europa-Parlamentet og Rådet, så snart de er fastlagt.
Inden for rammerne af de regionale tekniske operationelle retningslinjer definerer EIB tilsvarende finansieringsstrategier og sikrer, at de gennemføres.
2. Sammenhængen mellem EIB-finansieringstransaktioner og Unionens eksterne politiske målsætninger overvåges i henhold til artikel 11. EIB udvikler resultatindikatorer i forbindelse med de finansierede projekters udviklings-, miljø- og menneskerettighedsaspekter under hensyntagen til de relevante indikatorer i Pariserklæringen om bistandens effektivitet for at fremme en sådan overvågning. Indikatorerne for projekternes miljøaspekter bør omfatte kriterier for »rene teknologier«, som i princippet er orienteret mod energieffektivitet og teknologier til nedbringelse af emissioner.
3. En EIB-finansieringstransaktion omfattes ikke af EU-garantien, hvis Kommissionen afgiver en negativ udtalelse om transaktionen inden for rammerne af den procedure, der er omhandlet i artikel 19 i EIB's vedtægter.
4. EIB forelægger i samarbejde med Kommissionen og i overensstemmelse med Unionens og de internationale klimaændringsmål senest den 31. december 2012 en strategi for, hvordan man under dens eksterne mandat gradvist og konstant kan øge andelen af projekter, der fremmer nedbringelsen af CO2-emissioner, og udfase finansieringen af projekter, som indvirker negativt på opfyldelsen af Unionens klimamål.
5. EIB's styrende organer sikrer med henblik på de supplerende krav, der indføres med denne afgørelse, at EIB's ressourcer, herunder personale, gradvis tilpasses for at opfylde kravene i denne afgørelse korrekt. Muligheder for yderligere at fremme effektiviteten bør udnyttes og synergieffekter tilstræbes aktivt.
Artikel 7
EIB-evaluering af udviklingsrelaterede aspekter af projekter
1. EIB udviser rettidig omhu og kræver, hvor det er relevant i overensstemmelse med Unionens sociale og miljømæssige principper, at der afholdes passende lokale offentlige høringer om de udviklingsrelaterede aspekter af projekter, der er dækket af EU-garantien.
EIB's egne regler og procedurer skal omfatte de nødvendige bestemmelser om evaluering af den miljømæssige og sociale effekt af projekter og af aspekter med relation til menneskerettigheder for derved at sikre, at der i henhold til denne afgørelse kun ydes støtte til projekter, der er bæredygtige i økonomisk, finansiel, miljømæssig og social henseende.
Kommissionen skal lade sin årlige beretning til Europa-Parlamentet og Rådet omfatte en vurdering i sammenfattet form af udviklingsdimensionerne i EIB's aktiviteter på grundlag af de undersøgelser af rettidig omhu, der er gennemført for projekter.
I påkommende tilfælde skal vurderingen også omfatte en evaluering af, hvordan kapaciteten hos dem, der begunstiges af EIB-finansiering, kan forstærkes over hele projektforløbet ved hjælp af teknisk bistand.
2. Ud over den forudgående evaluering af de udviklingsrelaterede aspekter skal EIB kræve, at projektlederne under projektgennemførelsen og indtil afslutningen gennemfører en grundig kontrol med bl.a. projektets udviklingseffekt og indvirkning på miljøet og menneskerettighederne. EIB vurderer de oplysninger, den modtager fra projektlederne. EIB's kontrol omfatter så vidt muligt overvågning af de finansielle mellemleds resultater til støtte for SMV'er. Resultaterne af kontrollen offentliggøres, hvor det er muligt.
3. EIB forelægger Kommissionen årlige beretninger med en evaluering af de forventede udviklingsmæssige konsekvenser af de aktioner, der er finansieret i årets løb.
Beretningerne tager udgangspunkt i EIB's resultatindikatorer som omhandlet i artikel 6, stk. 2. Kommissionen forelægger EIB's udviklingsberetninger for Europa-Parlamentet og Rådet inden for rammerne af den årlige beretning i henhold til artikel 11 og offentliggør dem, så interessenter, herunder civilsamfundet og modtagerlandene, også kan tilkendegive deres holdning hertil.
Europa-Parlamentet drøfter de årlige beretninger under hensyntagen til alle interesserede parters holdning.
4. Kravene i denne artikel gælder kun for EIB-finansieringstransaktioner, for hvilke en ansøgning om EIB-finansiering er indgivet efter den 30. oktober 2011, og som er undertegnet efter den 1. januar 2012.
Artikel 8
Samarbejde med Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten
1. Sammenhængen mellem EIB's eksterne aktiviteter og Unionens eksterne politikmålsætninger forstærkes med det formål at maksimere synergien mellem EIB's finansiering og Unionens budgetmidler, særlig gennem opstilling af de i artikel 6 nævnte regionale tekniske operationelle retningslinjer og gennem en regelmæssig og systematisk dialog og tidlig udveksling af oplysninger om:
a)
strategidokumenter udarbejdet af Kommissionen og/eller EU-Udenrigstjenesten, alt efter hvad der er relevant, f.eks. landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter, vejledende programmer, handlingsplaner og førtiltrædelsesdokumenter
b)
EIB's strategiske planlægningsdokumenter og projektplanlægning
c)
andre politiske og operationelle aspekter.
2. Samarbejdet gennemføres på regionsbasis under hensyntagen til EIB's rolle og Unionens politik i hver enkelt region.
Artikel 9
Samarbejde med andre offentlige finansieringsinstitutter
1. EIB-finansieringstransaktioner skal, hvor det er hensigtsmæssigt, i større udstrækning gennemføres i samarbejde med andre internationale finansieringsinstitutter eller europæiske bilaterale finansieringsinstitutter for at maksimere synergieffekten, samarbejdet og effektiviteten og for at sikre en forsigtig og rimelig risikodeling og sammenhængende projekt- og sektorbetingelser med henblik på at mindske eventuelle dobbeltomkostninger og unødvendig overlapning.
2. Det i stk. 1 omhandlede samarbejde fremmes ved koordination, navnlig, hvor det er relevant, inden for rammerne af aftalememoranda eller andre EU-rammer for regionalt samarbejde mellem Kommissionen, EIB og de vigtigste internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter, der opererer i de forskellige regioner, under hensyntagen til EU-Udenrigstjenestens kompetenceområder.
Artikel 10
EU-garantiens dækning og betingelser
1. For EIB-finansieringstransaktioner, der indgås med eller garanteres af en stat, samt for andre EIB-finansieringstransaktioner, der indgås med regionale eller lokale myndigheder eller statsejede og/eller statskontrollerede offentlige virksomheder eller institutioner, og hvor disse andre EIB-finansieringstransaktioner har en passende EIB-kreditrisikovurdering, der tager hensyn til kreditrisikoen i det pågældende land, dækker EU-garantien alle udeblevne, men forfaldne betalinger til EIB (»totalgaranti«).
2. Med henblik på stk. 1 repræsenteres Vestbredden og Gazastriben af Den Palæstinensiske Myndighed, og Kosovo (6) repræsenteres af FN's mission i Kosovo eller af en administration, der er angivet i de regionale tekniske operationelle retningslinjer, der er omhandlet i artikel 6.
3. For andre EIB-finansieringstransaktioner end de i stk. 1 nævnte dækker EU-garantien alle udeblevne, men forfaldne betalinger til EIB, hvor misligholdelsen skyldes forekomsten af en af følgende politiske risici (»garanti mod politiske risici«):
a)
manglende overførsel af valuta
b)
ekspropriation
c)
krig eller civile uroligheder
d)
manglende adgang til domstolsprøvelse af kontraktbrud.
4. EIB udformer i samråd med Kommissionen en klar og gennemsigtig fordelingspolitik for beslutninger om finansieringskilden til transaktioner, der både kan dækkes af EU-garantien og finansieres af EIB for egen risiko.
5. Når EU-garantien indfris, giver EIB Unionen de relevante rettigheder i overensstemmelse med den i artikel 13, stk. 2, omhandlede aftale.
Artikel 11
Årlig rapportering og regnskabsaflæggelse
1. Kommissionen aflægger årligt beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i henhold til denne afgørelse. Beretningen skal omfatte en vurdering af EIB-finansieringstransaktionerne på projekt-, sektor-, lande- og regionsplan samt en vurdering af disse finansieringstransaktioners bidrag til opfyldelse af målsætningerne for Unionens eksterne politik og de strategiske målsætninger. Beretningen skal give et overblik over de igangværende projekter i sammenfattet form.
Beretningen skal især omfatte en vurdering af EIB-finansieringstransaktionernes overensstemmelse med denne afgørelse under hensyntagen til de i artikel 6 omhandlede regionale tekniske operationelle retningslinjer og skal indeholde afsnit om merværdien for opfyldelsen af Unionens politiske målsætninger, om evaluering af de forventede udviklingsmæssige konsekvenser i sammenfattet form, i hvilket omfang EIB har taget hensyn til den miljømæssige og sociale bæredygtighed ved udformningen og overvågningen af finansierede projekter og om samarbejdet med Kommissionen og andre internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter, herunder om samfinansiering.
Beretningen skal navnlig indeholde en oversigt over alle finansielle ressourcer i Unionen, der bruges i kombination med EIB-finansiering og andre donorer, hvorved der gives et overblik over de økonomiske risici forbundet med de finansielle transaktioner, der gennemføres i henhold til denne afgørelse. Den skal endvidere indeholde et særligt afsnit med en detaljeret vurdering af de foranstaltninger, EIB har truffet med henblik på at overholde artikel 1, stk. 2.
2. EIB fortsætter med at forelægge alle sine uafhængige evalueringsrapporter, som vurderer de praktiske resultater af EIB's specifikke aktiviteter under de eksterne mandater, for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
3. Med henblik på stk. 1 forelægger EIB årlige beretninger for Kommissionen om de EIB-finansieringstransaktioner, der gennemføres i henhold til nærværende afgørelse, på projekt-, sektor-, lande- og regionsplan, om opfyldelsen af målsætningerne for Unionens eksterne politik og de strategiske målsætninger, herunder om samarbejdet med Kommissionen, andre internationale finansieringsinstitutter og europæiske bilaterale finansieringsinstitutter såvel som en udviklingskonsekvensanalyse, som nævnt i artikel 7. Ethvert aftalememorandum mellem EIB og andre internationale finansieringsinstitutter eller europæiske bilaterale finansieringsinstitutter vedrørende gennemførelsen af finansieringstransaktioner i henhold til denne afgørelse offentliggøres eller, hvor offentliggørelse ikke er en mulighed, meddeles Europa-Parlamentet og Rådet som led i Kommissionens årlige beretning efter denne artikels stk. 1.
4. EIB forsyner Kommissionen med de fornødne statistiske, finansielle og regnskabsmæssige data om hver af EIB's finansieringstransaktioner såvel som alle yderligere oplysninger, som Kommissionen har brug for til at opfylde sine rapporteringsforpligtelser eller besvare henvendelser fra Revisionsretten, samt med en revisionserklæring om udestående beløb i EIB's finansieringstransaktioner.
5. Med henblik på Kommissionens regnskabsføring og rapportering af de risici, der dækkes af totalgarantien, jf. definitionen i artikel 10, stk. 1, forsyner EIB Kommissionen med EIB's risikovurdering og kreditvurderingsoplysninger vedrørende EIB's finansieringstransaktioner med andre låntagere eller garanterede debitorer end stater.
6. EIB tilvejebringer de i stk. 3, 4 og 5 omhandlede oplysninger for egen regning.
7. EIB offentliggør ligeledes generelt de i stk. 3 og 4 omhandlede oplysninger, dog med undtagelse af eventuelle fortrolige oplysninger.
8. Oplysninger om, hvorvidt projektet er omfattet af EU-garantien, skal fremgå af det projektresumé, der offentliggøres på EIB's websted efter godkendelsen.
9. EIB medtager i sin årlige beretning en opfølgende vurdering af, hvorledes aftalememorandummet med Den Europæiske Ombudsmand har fungeret, i det omfang dette memorandum vedrører EIB-finansieringstransaktioner, der er omfattet af denne afgørelse.
10. Kravene i stk. 1 og 3 gælder kun for EIB-finansieringstransaktioner, for hvilke en ansøgning om EIB-finansiering er indgivet efter den 30. oktober 2011, og som er undertegnet efter den 1. januar 2012.
Artikel 12
Ikke-samarbejdsvillige jurisdiktioner
EIB tolererer i forbindelse med sine finansieringstransaktioner ikke nogen former for ulovlige aktiviteter, herunder hvidvaskning af penge, finansiering af terrorisme, skattesvig og skatteunddragelse. Navnlig deltager EIB ikke i nogen former for finansieringstransaktioner, der gennemføres i et finansieringsberettiget land via en fremmed ikke-samarbejdsvillig jurisdiktion, der er identificeret som sådan af OECD, Den Finansielle Aktionsgruppe (FATF) eller andre relevante internationale organisationer.
Artikel 13
Inddrivelse af betalinger foretaget af Kommissionen
1. Foretager Kommissionen en betaling under EU-garantien, påhviler det EIB i Kommissionens navn og på dennes vegne at inddrive fordringer vedrørende udbetalte beløb.
2. Senest på datoen for indgåelsen af den i artikel 14 omhandlede garantiaftale indgår Kommissionen og EIB en aftale, der fastsætter de nærmere bestemmelser og procedurer for inddrivelse af fordringer.
3. Af hensyn til gennemsigtigheden offentliggør Kommissionen specifikke oplysninger om enhver inddrivelse i henhold til den i artikel 14 omhandlede garantiaftale på sit websted, medmindre fortrolighed er påkrævet.
Artikel 14
Garantiaftale
Kommissionen og EIB indgår en garantiaftale, der fastsætter de nærmere bestemmelser og procedurer vedrørende EU-garantien, og underretter Europa-Parlamentet herom.
Artikel 15
Revisionsrettens revision
EU-garantien og betalinger og inddrivelser i henhold til denne, som kan henføres til Den Europæiske Unions almindelige budget, revideres af Revisionsretten.
Artikel 16
Revisionsklausul
Kommissionen forelægger om nødvendigt Europa-Parlamentet og Rådet et forslag om indførelse af EU-garantien som led i den næste flerårige finansielle ramme.
Artikel 17
Endelig rapport
Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en endelig rapport om anvendelsen af denne afgørelse senest den 31. oktober 2014.
Artikel 18
Ophævelse
Afgørelse nr. 633/2009/EF ophæves.
Artikel 19
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Strasbourg, den 25. oktober 2011.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS N:o 1080/2011/EU,
annettu 25 päivänä lokakuuta 2011,
EU:n takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille unionin ulkopuolella toteutettaviin hankkeisiin liittyvistä lainoista ja lainatakauksista aiheutuvien tappioiden varalta ja päätöksen N:o 633/2009/EY kumoamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 209 ja 212 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (1),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euroopan investointipankin (EIP) päätehtävä on rahoittaa investointeja Euroopan unionissa, minkä lisäksi se on vuodesta 1963 alkaen toteuttanut rahoitustoimia unionin ulkopuolella sen ulkosuhdepolitiikan tukemiseksi. Näin unionin ulkopuolisten alueiden käytettäväksi tarkoitettuja unionin talousarviovaroja voidaan vastaanottajamaiden hyödyksi täydentää EIP:n taloudellisilla valmiuksilla. Toteuttamalla tällaisia rahoitustoimia EIP myötävaikuttaa unionin yleisten pääperiaatteiden ja poliittisten tavoitteiden täytäntöönpanoon, mukaan lukien kolmansien maiden kehitys ja unionin vauraus maailmantalouden uudessa tilanteessa. Unionin ulkosuhdepolitiikkaa tukevat EIP:n rahoitustoimet olisi jatkossakin toteutettava hyvän pankkitavan mukaisia periaatteita noudattaen.
(2)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 209 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä mainitun sopimuksen 208 artiklan kanssa, määrätään, että EIP myötävaikuttaa perussäännössään määrätyin ehdoin niiden toimenpiteiden täytäntöönpanoon, jotka ovat tarpeen unionin kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden toteuttamiseksi.
(3)
EIP:n perussäännön 19 artiklan mukaisesti suoraan EIP:lle jätettävistä hakemuksista, jotka koskevat tämän päätöksen mukaisesti toteutettavia EIP:n rahoitustoimia, on pyydettävä komission lausunto, jäljempänä ’EIP:n rahoitushakemus’.
(4)
Unionin ulkoisen toiminnan tukemiseksi ja sen mahdollistamiseksi, että EIP rahoittaa investointeja unionin ulkopuolella ilman, että EIP:n luottokelpoisuus kärsii, suurimmalle osalle unionin ulkopuolisilla alueilla toteutetuista EIP:n toimista on myönnetty komission hallinnoima EU:n talousarviotakuu, jäljempänä ’EU:n takuu’.
(5)
EU:n takuu vahvistettiin vuosiksi 2007-2011 yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolella toteutettuihin hankkeisiin liittyvistä lainoista ja lainatakauksista aiheutuvien tappioiden varalta 13 päivänä heinäkuuta 2009 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 633/2009/EY (2).
(6)
Ulkosuhteisiin liittyville hankkeille perustettu takuurahasto, jäljempänä ’takuurahasto’, joka perustettiin takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille 25 päivänä toukokuuta 2009 annetulla neuvoston päätöksellä (EY, Euratom) N:o 480/2009 (3), toimii likviditeettipuskurina, joka suojaa unionin talousarviota EIP:n rahoitustoimista ja unionin muusta ulkoisesta toiminnasta aiheutuvilta tappioilta.
(7)
Päätöksen N:o 633/2009/EY mukaisesti komissio ja EIP ovat laatineet EIP:n ulkoista rahoitusta koskevan väliarvioinnin, joka perustuu ”viisaista henkilöistä” kootun valmistelukomitean valvonnassa suoritettuun riippumattomaan ulkopuoliseen arvioon, ulkopuolisen konsultin arviointiin ja EIP:n tekemiin erityisarvioihin. Valmistelukomitea antoi 12 päivänä helmikuuta 2010 Euroopan parlamentille, neuvostolle, komissiolle ja EIP:lle kertomuksen, joka sisältää sen päätelmät ja suositukset.
(8)
Valmistelukomitea katsoi kertomuksessaan, että EU:n takuu on toimiva ja tehokas väline, jolla on merkittävä rahoituksellinen ja poliittinen painoarvo, ja se olisi säilytettävä poliittisten ja valtiollisten riskien kattamiseksi. Päätökseen N:o 633/2009/EY ehdotettiin eräitä muutoksia mahdollisimman suuren lisäarvon ja EIP:n ulkoisten toimien tuloksellisuuden varmistamiseksi.
(9)
On olennaisen tärkeää laatia luettelo maista, jotka mahdollisesti voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta. On myös asianmukaista laajentaa luetteloa maista, jotka voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, sellaisena kuin kyseinen luettelo on tällä hetkellä päätöksen N:o 633/2009/EY liitteessä I.
(10)
Merkittäviin poliittisiin tapahtumiin vastaamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan tämän päätöksen liitettä III. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(11)
Niiden määrien, jotka katetaan EU:n takuulla kullakin alueella, olisi edelleen oltava enimmäismääriä, jotka EIP rahoittaa EU:n takuulla, eikä tavoitteita, jotka EIP:n on saavutettava.
(12)
Unionin tukiessa kolmansia maita, jotta ne voivat vastata maailmanlaajuiseen talous- ja rahoituskriisiin, EIP aikaisti ulkoista lainanantoaan vuosina 2009 ja 2010 pääosin liittymistä valmistelevissa maissa sekä naapuruus- ja kumppanuusmaissa nykyisen valtuutensa mukaisesti. Lisäksi Välimeren eteläpuolisella alueella vuoden 2011 alussa ilmenneiden levottomuuksien vuoksi unionin olisi autettava niitä maita, joihin levottomuudet vaikuttivat, löytämään keinot talouksiensa uudistamiseksi ja nykyaikaistamiseksi. Näin ollen yleisen valtuuden enimmäismäärää olisi tarkistettava valtuuden jäljellä olevaksi kaudeksi ja sitä olisi nostettava 1 684 000 000 eurolla, jotta näihin väliaikaisiin ja poikkeuksellisiin olosuhteisiin voitaisiin vastata paremmin, vaikuttamatta kuitenkaan seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen mukaisiin enimmäismääriin.
(13)
Edellä mainitusta yleisen valtuuden enimmäismäärän nostosta johtuvilla EIP:n rahoitustoimilla olisi vastattava komission ja Euroopan ulkosuhdehallinnon arvioimiin yksittäisten kumppanuusmaiden toteuttamiin poliittisiin uudistuksiin ottaen huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat sekä neuvoston päätökset ja päätelmät. Tässä arvioinnissa olisi otettava huomioon myös Euroopan naapuruuspolitiikan uudelleentarkastelu ja eriyttämisen uusi korostaminen. Liittymistä valmistelevissa maissa EIP:n rahoituksella täydennetään edelleen unionin tukea.
(14)
Alueellisten enimmäismäärien lisäksi olisi otettava käyttöön 2 000 000 000 euron suuruinen valinnainen valtuus, joka olisi kohdennettava EIP:n rahoitustoimien tukemiseen ilmastonmuutoksen lieventämisen ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen aloilla kaikilla valtuuden piiriin kuuluvilla alueilla. EIP voisi tiiviissä yhteistyössä komission kanssa tukea asiantuntemuksellaan ja voimavaroillaan sekä viranomaisia että yksityissektoria ilmastonmuutoksen tuomiin haasteisiin vastaamiseksi ja käytettävissä olevan rahoituksen hyödyntämiseksi parhaalla mahdollisella tavalla. Lieventämis- ja sopeutumishankkeissa EIP:n varoja olisi mahdollisuuksien ja tarpeen mukaan täydennettävä unionin talousarviosta saatavilla pehmeäehtoisilla varoilla yhdistämällä tehokkaasti ja johdonmukaisesti avustuksia ja lainoja ilmastonmuutokseen liittyvään rahoitukseen unionin ulkoisen avun yhteydessä. Tältä osin on asianmukaista sisällyttää komission Euroopan parlamentille ja neuvostolle antamaan vuotuiseen kertomukseen yksityiskohtainen selvitys näiden hankkeiden rahoitukseen käytetyistä rahoitusvälineistä, ja siinä olisi yksilöitävä valinnaisen valtuuden piiriin kuuluva EIP:n rahoitus sekä avustusten vastaavat määrät.
(15)
Kelpoisuutta saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta ilmastonmuutoksen lieventämiseen voitaisiin rajoittaa ilmastonmuutosvaltuuden nojalla sellaisten maiden osalta, joiden ei katsota sitoutuneen asianmukaisten ilmastonmuutokseen liittyvien tavoitteiden saavuttamiseen. Tällaisten kelpoisuutta koskevien rajoitusten olisi perustuttava monipuolisiin ja kattaviin poliittisiin arviointeihin. Sen vuoksi neuvostolla olisi oltava valta päättää komission ehdotuksesta, jonka laatimiseen Euroopan ulkosuhdehallinto osallistuu, että jonkin maan kelpoisuutta saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta ilmastonmuutoksen lieventämiseen rajoitetaan. Tällaisia rajoituksia olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin EIP:n rahoitustoimiin, joiden osalta EIP:n rahoitusta koskeva hakemus on jätetty tämän päätöksen voimaantulon jälkeen ja jotka on allekirjoitettu 1 päivän tammikuuta 2012 jälkeen.
(16)
Ilmastonmuutosvaltuuden alueellisessa jaossa olisi oltava jonkin verran joustoa, jotta käytettävissä oleva rahoitus otettaisiin mahdollisimman nopeasti ja tuloksellisesti käyttöön kolmivuotiskautena 2011-2013, ja samalla olisi pyrittävä varmistamaan varojen tasapuolinen jakautuminen alueiden välillä tällä kaudella yleisen valtuuden mukaisten ulkoisen avun periaatteiden mukaan.
(17)
EIP:n ulkoisen valtuuden täytäntöönpanoa koskeva väliarviointi osoitti, että EIP:n toteuttamat rahoitustoimet arvion kattamana ajanjaksona (2000-2009) olivat yleisesti unionin ulkosuhdepolitiikan mukaisia, mutta yhteyttä, joka vallitsee unionin poliittisten tavoitteiden ja näiden tavoitteiden EIP:n toimina tapahtuvan täytäntöönpanon välillä, olisi vahvistettava, selkeytettävä ja jäsenneltävä entisestään.
(18)
Valtuuden johdonmukaisuuden lisäämiseksi, EIP:n ulkoisen rahoitustoiminnan keskittämiseksi enemmän unionin politiikkojen tukemiseen ja edunsaajien hyödyn saattamiseksi mahdollisimman suureksi tässä päätöksessä olisi asetettava horisontaaliset korkean tason tavoitteet valtuudelle, joka koskee EIP:n rahoitustoimia kaikilla alueilla ja kaikissa maissa, jotka voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, hyödyntäen EIP:n suhteellisia vahvuuksia aloilla, joilla se on todistettavasti toiminut hyvin. EIP:n olisi siksi rahoitettava tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvilla alueilla hankkeita, jotka liittyvät ilmastonmuutoksen lieventämiseen ja siihen sopeutumiseen (myös uusiin energialähteisiin liittyvän teknologian siirron avulla), sosiaaliseen ja taloudelliseen infrastruktuuriin (erityisesti liikenteeseen ja energiaan, mukaan lukien uusiutuva energia, energiavarmuus, energiainfrastruktuuri ja muun muassa vesihuollon ja puhtaanapidon kaltaiset ympäristöön liittyvät infrastruktuurit, sekä tieto- ja viestintätekniikkaan) ja paikallisen yksityissektorin kehittämiseen erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, jäljempänä ’pk-yritykset’, hyväksi. Olisi muistettava, että pk-yritysten rahoituksensaannin parantamisella voi olla keskeinen merkitys taloudellisen kehityksen edistämisessä ja työttömyyden torjumisessa. Näillä aloilla EIP:n rahoitustoimien taustalla olevana tavoitteena olisi oltava kumppanuusmaiden alueellinen yhdentyminen, mukaan lukien taloudellinen yhdentyminen liittymistä valmistelevien maiden ja naapuruusmaiden sekä unionin välillä. EIP:n olisi voitava tukea unionin läsnäoloa kumppanuusmaissa sellaisilla suorilla ulkomaisilla investoinneilla, jotka edistävät teknologian ja tietämyksen siirtoa, joko edellä mainituilla aloilla tehtäviä investointeja koskevalla EU:n takuulla tai sen omalla riskillä.
(19)
Jotta EIP kykenisi auttamaan pk-yrityksiä tehokkaasti, sen olisi maissa, jotka voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, toimittava yhteistyössä paikallisten rahoitusvälityslaitosten kanssa erityisesti sen varmistamiseksi, että osa taloudellisesta hyödystä välitetään näiden asiakkaille ja että se tuottaa lisäarvoa muihin rahoituslähteisiin verrattuna. EIP:n olisi kyseisten välityslaitosten kanssa tekemiensä yhteistyösopimusten avulla tarvittaessa vaadittava, että lisäarvon saamiseksi niiden asiakkaiden hankkeet tarkistetaan ottaen huomioon sovitut perusteet, jotka ovat linjassa unionin kehitystavoitteiden kanssa. Pk-yritysten tukemiseen suunnattujen rahoitusvälitystoimien olisi oltava täysin avoimia, ja niistä olisi raportoitava säännöllisesti EIP:lle.
(20)
EIP:n rahoitustoimien olisi lisäksi oltava Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklassa tarkoitetun unionin ulkoisen toiminnan yleisten periaatteiden mukaisia, ja niiden olisi edistettävä demokratian ja oikeusvaltion sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kehittämistä ja lujittamista ja niiden kansainvälisten ympäristösopimusten noudattamista, joissa unioni on osapuolena. Kehitysmaissa, sellaisina kuin ne on määritetty Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) laatimassa virallisen kehitysavun saajien luettelossa, EIP:n rahoitustoimilla olisi kehitettävä erityisesti seuraavaa: näiden maiden kestävä taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöpoliittinen kehitys, etenkin kaikista heikoimmassa asemassa olevissa maissa; niiden sopusointuinen ja vähittäinen yhdentyminen maailmantalouteen; köyhyyden vastaiset toimet ja niiden tavoitteiden noudattaminen, jotka unioni on hyväksynyt Yhdistyneissä Kansakunnissa ja muissa toimivaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä.
(21)
Vaikka EIP:n vahvuus on edelleen siinä, että se on selkeästi investointipankki, EIP:n olisi tämän päätöksen mukaisesti muotoiltava ulkoisten toimiensa kehityspoliittiset vaikutukset tiiviissä yhteistyössä komission kanssa Euroopan parlamentin demokraattisessa valvonnassa ja noudatettava kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen periaatteita, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklassa määrättyjä periaatteita sekä vuoden 2005 Pariisin julistuksessa ja vuoden 2008 Accran toimintasuunnitelmassa esitettyjä avun tuloksellisuutta koskevia periaatteita. Tämä olisi toteutettava konkreettisina toimenpiteinä, erityisesti vahvistamalla EIP:n valmiutta arvioida hankkeiden ympäristöön liittyviä, sosiaalisia ja kehityspoliittisia näkökohtia, myös ihmisoikeuksia ja konflikteihin liittyviä riskejä, ja edistämällä viranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan kuulemista. Huolehtiessaan hankkeen asianmukaisesta tarkistamisesta EIP:n olisi tarvittaessa ja unionin sosiaali- ja ympäristöpoliittisten periaatteiden mukaisesti velvoitettava hankkeen toteuttaja järjestämään paikallisia kuulemisia ja julkistamaan niiden tulokset yleisölle. EIP:n olisi lisäksi keskitettävä toimiaan enemmän niille aloille, joiden rahoituksesta sillä on unionissa vankka kokemus ja jotka edistävät kyseessä olevan maan kehitystä, kuten pk-yritysten ja mikroyritysten rahoituksensaantimahdollisuuksiin, ympäristöön liittyviin infrastruktuureihin, joihin kuuluvat vesihuolto ja puhtaanapito, kestävään liikenteeseen sekä ilmastonmuutoksen lieventämiseen, etenkin uusiutuvan energian osalta. Rahoituksen piiriin voisivat kuulua myös hankkeet, joilla tuetaan terveydenhuolto- ja koulutusinfrastruktuuria, kun lisäarvoa on selkeästi saatavissa.
(22)
EIP:n olisi myös vähitellen ja tarpeen mukaan yhteistyössä muiden kansainvälisten rahoituslaitosten ja eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa lisättävä ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevaa toimintaansa. Tällä päätöksellä käyttöön otettavat lisävaatimukset edellyttäisivät pehmeäehtoisten varojen saantia ja henkilöstöresurssien vaiheittaista sopeuttamista siten, että samalla pyritään tehokkuuteen, vaikuttavuuteen ja synergiaan ja niiden hyödyntämiseen. EIP:n toiminnan olisi lisäksi oltava yhteiskunnan rakenteiden kehittämistä ja alakohtaisia uudistuksia koskevia unionin tavoitteita ja painopisteitä täydentävää. EIP:n olisi myös määriteltävä hankkeiden kehitys- ja ympäristöpoliittisiin näkökohtiin ja niiden tuloksiin liittyvät suoritusindikaattorit.
(23)
Lissabonin sopimuksen tultua voimaan perustettiin unionin ulkosuhteiden vaikuttavuuden ja johdonmukaisuuden lisäämiseksi unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan, jäljempänä ’korkea edustaja’, tehtävä.
(24)
Unionin ulkosuhdepolitiikkaa on viime vuosina lisäksi laajennettu ja vahvistettu. Tämä koskee erityisesti liittymistä valmistelevaa strategiaa, Euroopan naapuruuspolitiikkaa sekä Keski-Aasiaa koskevaa unionin strategiaa, Latinalaista Amerikkaa ja Kaakkois-Aasiaa koskevia uusittuja kumppanuuksia samoin kuin unionin strategisia kumppanuuksia Venäjän, Kiinan ja Intian kanssa. Sama koskee myös unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa, joka on nyt laajennettu kattamaan kaikki kehitysmaat. Vuodesta 2007 unionin ulkosuhteiden tukena on ollut myös uusia rahoitusvälineitä eli liittymistä valmisteleva tukiväline, eurooppalainen naapuruuden ja kumppanuuden väline, kehitysyhteistyön rahoitusväline, eurooppalainen demokratian ja ihmisoikeuksien edistämistä koskeva rahoitusväline sekä vakautusväline.
(25)
Euroopan ulkosuhdehallinnon perustamisen vuoksi ja tämän päätöksen voimaantulon seurauksena komission ja EIP:n olisi muutettava yhteisymmärryspöytäkirjaa, joka koskee yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolella toteutettuihin hankkeisiin liittyvistä lainoista ja lainatakauksista mahdollisesti aiheutuvien tappioiden varalta 19 päivänä joulukuuta 2006 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2006/1016/EY (4) tarkoitetuilla alueilla tehtävää yhteistyötä ja koordinointia, sekä tapauksen mukaan ja korkean edustajan suostumuksella laajennettava uusi yhteisymmärryspöytäkirja koskemaan Euroopan ulkosuhdehallintoa, erityisesti komission ja EIP:n välisen säännöllisen ja järjestelmällisen strategisen tason vuoropuhelun osalta, johon olisi sisällytettävä Euroopan ulkosuhdehallinto, ja muiden Euroopan ulkosuhdehallinnon toimivaltaan kuuluvien näkökohtien osalta.
(26)
EIP:n olisi pyrittävä tukemaan välillisesti ponnisteluja vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi vuonna 2015 kaikilla alueilla, joilla se toimii, samalla kun se myötävaikuttaa unionin kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden edistämisen edellyttämien toimenpiteiden täytäntöönpanoon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 209 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(27)
Kyseessä oleville alueille annettavan unionin kokonaistuen johdonmukaisuuden lisäämiseksi olisi tarpeen ja tapauksen mukaan tartuttava mahdollisuuksiin yhdistää EIP:n rahoitus ja unionin talousarviovarat esimerkiksi takauksina, riskipääomana ja korkotukina tai investointien yhteisrahoituksena liittymistä valmistelevan tukivälineen, eurooppalaisen naapuruuden ja kumppanuuden välineen, kehitysyhteistyön rahoitusvälineen, eurooppalaisen demokratian ja ihmisoikeuksien edistämistä koskevan rahoitusvälineen sekä vakautusvälineen kautta hankevalmisteluun ja -toteutukseen myönnettävän teknisen avun ohella. Aina kun EIP:n rahoitusta ja muita unionin talousarviovaroja yhdistetään tällä tavalla, kaikissa rahoituspäätöksissä olisi selvästi yksilöitävä käytettävät resurssit. Komission Euroopan parlamentille ja neuvostolle antamaan vuotuiseen kertomukseen tämän päätöksen mukaisesti toteutetuista EIP:n rahoitustoimista olisi sisällytettävä niiden talousarviovarojen ja rahoitusvälineiden yksityiskohtainen erittely, joita on käytetty yhdistettyinä EIP:n rahoitukseen.
(28)
Olisi taattava, että EIP:n ulkoiset rahoitustoimet ovat kaikilla tasoilla alkuvaiheen strategisesta suunnittelusta loppuvaiheen hankekehitykseen asti unionin ulkosuhdepolitiikkojen ja tässä päätöksessä asetettujen korkean tason tavoitteiden mukaisia ja niitä tukevia. Unionin ulkoisen toiminnan johdonmukaisuuden parantamiseksi komission, Euroopan ulkosuhdehallinnon ja EIP:n välistä vuoropuhelua politiikasta ja strategiasta olisi edelleen lisättävä. Samaa tarkoitusta varten komission, Euroopan ulkosuhdehallinnon ja EIP:n yhteistyötä sekä aikaisessa vaiheessa tapahtuvaa keskinäistä tietojenvaihtoa olisi lisättävä toiminnallisella tasolla. EIP:n unionin ulkopuolella olevat toimistot olisi pääasiassa sijoitettava unionin edustustoihin, jotta edistetään tällaista yhteistyötä ja voidaan jakaa toimintakustannukset. On erityisen tärkeää, että komissio, Euroopan ulkosuhdehallinto ja EIP vaihtavat tarvittaessa näkemyksiään aikaisessa vaiheessa ohjelma-asiakirjoja valmisteltaessa, jotta synergia näiden kolmen unionin elimen toimien välillä olisi mahdollisimman suuri.
(29)
Käytännön toimenpiteet, joilla yleisen valtuuden tavoitteet yhdistetään niiden täytäntöönpanoon, on vahvistettava aluekohtaisissa teknisissä toimintaohjeissa. Tällaisissa toimintaohjeissa olisi noudatettava tässä päätöksessä säädettyä laajempaa unionin aluepoliittista toimintakehystä. Niissä olisi otettava huomioon unionin maakohtaiset strategiat ja pyrittävä varmistamaan, että EIP:n rahoitus täydentää unionin vastaavaa avustuspolitiikkaa, ohjelmia ja välineitä eri alueilla.
(30)
EIP:n olisi komissiota kuullen valmisteltava allekirjoitettavien EIP:n rahoitustoimien kaavailtua määrää koskeva ohjeellinen monivuotinen ohjelma, jolla varmistetaan takuurahaston rahoittamiseen liittyvä tarkoituksenmukainen budjetointisuunnitelma ja EIP:n ennakoidun rahoituksen yhteensopivuus tässä päätöksessä säädettyjen enimmäismäärien kanssa. Komission olisi otettava tämä ennuste huomioon budjettivallan käyttäjälle esittämässään tavanomaisessa budjettisuunnitelmassa.
(31)
Olisi selvitettävä unionin yhteistyö- ja kehitysfoorumin kehittämistä, jotta avustusten ja lainojen yhdistämiseen unionin ulkopuolisilla alueilla käytettävät mekanismit toimisivat parhaalla mahdollisella tavalla. Komission olisi sitä varten perustettava jäsenvaltioiden, Euroopan ulkosuhdehallinnon ja EIP:n asiantuntijaryhmä, joka arvioisi tällaisen foorumin kustannuksia ja etuja. Tämän ryhmän olisi kuultava muita asiaankuuluvia toimijoita, mukaan lukien eurooppalaisia monen- ja kahdenvälisiä rahoituslaitoksia. Foorumi edistäisi edelleen synergioita ja keskinäiseen luottamukseen perustuvia järjestelyjä, joissa otetaan huomioon eri laitosten suhteellinen etu ja samalla komission ja EIP:n asema ja valtaoikeudet unionin talousarvion ja EIP:n lainojen täytäntöönpanossa. Komission olisi annettava tämän asiantuntijaryhmän lausuntojen pohjalta Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuoden 2012 puoliväliin mennessä kertomus ja tehtävä tarvittaessa ehdotus foorumista.
(32)
EIP:tä olisi kannustettava lisäämään unionin ulkopuolella ilman EU:n takuuta toteutettavia toimia ja monipuolistamaan niihin liittyviä rahoitusvälineitään, jotta takuun käyttöä voidaan edistää velan kestävyyteen liittyvät näkökohdat huomioon ottaen sellaisten maiden ja hankkeiden osalta, joiden edellytykset päästä markkinoille ovat heikot ja joiden yhteydessä takuu näin ollen tuo suuremman lisäarvon. EIP:tä olisi tästä syystä kannustettava sen oma riskinsietokyky huomioon ottaen ja unionin ulkosuhdepoliittisten tavoitteiden tukemiseksi lisäämään sen omalla riskillä myöntämien lainojen määrää, myös unionin taloudellisia etuja tukemalla, etenkin liittymistä valmistelevissa maissa ja naapuruusmaissa sekä investointiluokkaan kuuluvissa maissa muilla alueilla, samoin kuin alhaisemman luokituksen saaneissa maissa silloin, kun EIP:llä on riittävät takaukset kolmansilta osapuolilta. EIP:n olisi komissiota kuullen kehitettävä toimintapolitiikka, jota noudatetaan tehtäessä päätöksiä siitä, toteutetaanko hankkeet EU:n takuun piirin kuuluvalla valtuudella vai EIP:n omalla riskillä myönnettävällä rahoituksella. Tällaisessa toimintapolitiikassa olisi erityisesti otettava huomioon kyseisten maiden ja hankkeiden luottokelpoisuus.
(33)
EIP:n olisi harkittava valtiotason alapuolisille julkisyhteisöille tämän päätöksen nojalla suunnattavien rahoitustoimien lisäämistä, kun tällaisista toimista on tehty asianmukainen EIP:n luottoriskianalyysi.
(34)
EIP:n olisi laajennettava tarjoamiensa uusien ja innovatiivisten rahoitusvälineiden valikoimaa muun muassa keskittymällä mahdollisuuksien mukaan enemmän takausvälineiden kehittämiseen EIP:n riskipolitiikka huomioon ottaen. Lisäksi EIP:tä olisi kannustettava myöntämään lainoja paikallisvaluutoissa ja laskemaan liikkeeseen joukkovelkakirjalainoja paikallisilla markkinoilla edellyttäen, että kumppanuusmaat toteuttavat tarvittavat rakenneuudistukset, etenkin rahoitusalalla, ja muut EIP:n toimintaa helpottavat toimenpiteet.
(35)
Sen varmistamiseksi, että EIP noudattaa valtuuteen liitettyjä vaatimuksia kaikilla alueilla ja osa-alueilla, sen ulkoiseen toimintaan olisi ajan myötä osoitettava riittävästi henkilöstöresursseja ja taloudellisia resursseja. Tähän olisi erityisesti sisällyttävä riittävä kapasiteetti unionin kehitysyhteistyötavoitteiden tukemiseen, EIP:n toimien ympäristö-, yhteiskunta- ja kehityspoliittisten näkökohtien ennakkoarvioinnin lisäämiseen ja tehokkaaseen hankevalvontaan täytäntöönpanon aikana. Kaikki mahdollisuudet tehokkuuden ja tuloksellisuuden lisäämiseen olisi käytettävä hyväksi, ja synergiaetuja olisi tavoiteltava aktiivisesti.
(36)
Tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvien unionin ulkopuolella toteutettavien rahoitustoimien osalta EIP:n olisi pyrittävä edelleen lisäämään koordinointia ja yhteistyötä kansainvälisten rahoituslaitosten ja eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa, mukaan lukien soveltuvin osin yhteistyö alakohtaisten ehtojen osalta ja keskinäisten menettelyjen käyttö, yhteisrahoituksen käyttö ja osallistuminen maailmanlaajuisiin hankkeisiin, kuten tuen koordinointia ja tuloksellisuutta edistäviin hankkeisiin. Tällaisella koordinoinnilla ja yhteistyöllä olisi pyrittävä minimoimaan mahdolliset kaksinkertaiset kustannukset ja toimien tarpeeton päällekkäisyys. Näiden toimien on perustuttava vastavuoroisuuteen. Tässä päätöksessä vahvistettuja periaatteita olisi sovellettava myös silloin, kun EIP:n rahoitus toteutetaan muiden kansainvälisten rahoituslaitosten tai eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa tehtävillä yhteistyösopimuksilla.
(37)
EIP:n olisi unionin ulkopuolisissa yhteisissä toimintamaissa parannettava erityisesti yhteistyötään muiden eurooppalaisten rahoituslaitosten kanssa komission, EIP-ryhmän sekä Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin välisen kolmikantaisen yhteisymmärryspöytäkirjan kaltaisin sopimuksin, jotka koskevat unionin ulkopuolista yhteistyötä, ja mahdollistamalla sen, että EIP-ryhmä ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki toimivat toisiaan täydentäen käyttämällä hyväksi kunkin suhteellisia etuja.
(38)
EIP:n raportointia ja tietojen välitystä komissiolle olisi lisättävä, jotta komissio voi parantaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettavaa vuotuista kertomustaan tämän päätöksen nojalla toteutetuista EIP:n rahoitustoimista. Tässä johdanto-osan kappaleessa mainittuja lisäraportointivaatimuksia olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin EIP:n rahoitustoimiin, joiden osalta EIP:n rahoitushakemus on jätetty tämän päätöksen voimaantulon jälkeen ja jotka on allekirjoitettu 1 päivän tammikuuta 2012 jälkeen. Kertomuksessa olisi arvioitava erityisesti sitä, ovatko EIP:n rahoitustoimet, aluekohtaiset tekniset toimintaohjeet huomioon ottaen, tämän päätöksen mukaisia, ja siinä olisi oltava seuraavat osiot: EIP:n tuoma lisäarvo, esimerkiksi tuki unionin ulkosuhdepolitiikalle; valtuuteen liittyvät vaatimukset; rahoitettujen toimien laatu; asiakkaille siirtynyt taloudellinen hyöty; lisäksi siinä olisi oltava osiot, jotka koskevat komission sekä muiden kansainvälisten rahoituslaitosten ja kahdenvälisten avunantajien kanssa tehtävää yhteistyötä, myös yhteisrahoitusta. Kertomuksessa olisi arvioitava myös sitä, missä määrin EIP on ottanut taloudellisen, rahoituksellisen ja sosiaalisen kestävyyden sekä ympäristön kestävyyden huomioon rahoittamiensa hankkeiden suunnittelussa ja seurannassa. Siihen olisi sisällytettävä myös erityinen osio, jossa arvioidaan yksityiskohtaisesti toimenpiteitä, joita EIP on toteuttanut päätöksellä N:o 633/2009/EY vahvistetun nykyisen valtuutensa toteuttamiseksi, ja tällöin olisi kiinnitettävä erityistä huomiota EIP:n rahoitustoimiin, joissa käytetään yhteistyöhaluttomien oikeudenkäyttöalueiden rahoitusvälineitä. EIP:n olisi rahoitustoimissaan pantava asianmukaisesti täytäntöön heikosti säänneltyjä tai yhteistyöhaluttomia oikeudenkäyttöalueita koskevat toimintaperiaatteensa, jotta edistetään kansainvälistä veropetosten ja veronkierron torjuntaa. Kertomuksessa olisi myös arvioitava hankkeiden sosiaalisia ja kehityspoliittisia näkökohtia. Se olisi julkistettava, jotta kansalaisyhteiskunta ja vastaanottajamaat voivat ilmaista kantansa siihen. Kertomuksessa olisi tarvittaessa viitattava olosuhteiden merkittäviin muutoksiin, jotka olisivat peruste muuttaa valtuutta edelleen ennen sen voimassaolon päättymistä. Kertomukseen olisi erityisesti sisällytettävä erittely tämän päätöksen mukaisesta EIP:n rahoituksesta yhdistettynä kaikkiin unionin rahoitusvaroihin ja muiden avunantajien rahoitukseen ja siten annettava selvitys rahoitustoimista aiheutuvasta taloudellisesta riskistä.
(39)
EIP:n rahoitustoimia olisi edelleen hallinnoitava EIP:n omia sääntöjä ja menettelyjä noudattaen, mukaan lukien soveltuvat valvontatoimenpiteet ja toimenpiteet veronkierron välttämiseksi, sekä tilintarkastustuomioistuimen ja Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sääntöjä ja menettelyjä noudattaen.
(40)
Kun komissio jättää ehdotuksensa EU:n takuusta seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä, sitä olisi pyydettävä tarkastelemaan tiiviissä yhteistyössä EIP:n kanssa ja ottaen huomioon takuurahaston rahoittamisen vaikutukset erityisesti seuraavia seikkoja: EU:n takuun kattamat enimmäismäärät, luettelo maista, jotka mahdollisesti voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, sekä EIP:n mahdollisuus tarjota mikroluottorahoitusta ja muuntyyppisiä välineitä. Komission ja EIP:n olisi myös tarkasteltava mahdollisuuksia tehostaa tulevaisuudessa liittymistä valmistelevan tukivälineen, eurooppalaisen naapuruuden ja kumppanuuden välineen, kehitysyhteistyön rahoitusvälineen, eurooppalaisen demokratian ja ihmisoikeuksien edistämistä koskevan rahoitusvälineen ja vakautusvälineen kautta tapahtuvan rahoituksen sekä EIP:n ulkoisen valtuuden välistä synergiaa.
(41)
Tämä päätös ei saisi vaikuttaa seuraavaa monivuotista rahoituskehystä koskeviin neuvotteluihin eikä siitä tehtäviin päätöksiin.
(42)
Näin ollen sekä oikeusvarmuuden ja selkeyden takia päätös N:o 633/2009/EY olisi kumottava,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
EU:n takuu
1. Euroopan unioni myöntää Euroopan investointipankille (EIP) EU:n talousarviotakuun rahoitustoimille, jotka toteutetaan unionin ulkopuolella, jäljempänä ’EU:n takuu’. EU:n takuu myönnetään yleisenä takuuna, joka kattaa saamatta jääneet mutta EIP:lle kuuluvat maksut, jotka liittyvät 2 kohdan mukaisesti rahoituskelpoisiin EIP:n investointihankkeisiin myönnettyihin lainoihin ja lainatakauksiin. EIP:n rahoitustoimien on oltava unionin ulkoisen toiminnan yleisten ohjaavien periaatteiden mukaisia, ja niiden on myötävaikutettava unionin ulkoisen toiminnan tavoitteiden saavuttamiseen ja sitä koskevan politiikan täytäntöönpanoon. Yhtenä EIP:n kehitysmaissa, sellaisina kuin on määritetty OECD:n laatimassa virallisen kehitysavun saajien luettelossa, toteuttaman rahoituksen tavoitteena on oltava myötävaikuttaa välillisesti kehitystavoitteisiin, kuten köyhyyden vähentämiseen osallistavan kasvun sekä kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kautta.
2. EU:n takuu voidaan myöntää EIP:n lainoille ja lainatakauksille, jotka myönnetään liitteessä III luetelluissa maissa toteutettaville investointihankkeille unionin asiaankuuluvien ulkosuhdepoliittisten tavoitteiden tukemiseksi EIP:n omia sääntöjä ja menettelyjä sekä sosiaalisia normeja ja ympäristönormeja koskevaa EIP:n lausuntoa noudattaen, kun EIP:n rahoitus on myönnetty sellaisen allekirjoitetun sopimuksen perusteella, jonka voimassaolo ei ole päättynyt ja jota ei ole peruutettu, jäljempänä ’EIP:n rahoitustoimet’.
3. EU:n takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia EIP:n rahoitustoimien puitteissa maksettujen lainojen ja myönnettyjen takausten kokonaismäärästä, josta on vähennetty takaisin maksetut määrät ja johon on lisätty kaikki lainoihin ja takauksiin liittyvät määrät.
4. EU:n takuulla katetaan EIP:n rahoitustoimet, jotka on allekirjoitettu 1 päivän helmikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 välisenä ajanjaksona. Neuvoston päätösten 2006/1016/EY ja 2008/847/EY (5) sekä päätöksen N:o 633/2009/EY nojalla allekirjoitetut EIP:n rahoitustoimet kuuluvat vastaisuudessakin tämän päätöksen mukaisen EU:n takuun soveltamisalaan.
5. Jos Euroopan parlamentti ja neuvosto eivät ole 4 kohdassa tarkoitetun ajanjakson päättyessä hyväksyneet päätöstä uuden EU:n takuun myöntämisestä EIP:lle sen unionin ulkopuolella toteuttamia rahoitustoimia varten 16 artiklan mukaisesti, tämä ajanjakso jatkuu automaattisesti kuudella kuukaudella.
2 artikla
Valtuuden enimmäismäärät
1. EIP:n rahoitustoimien enimmäismäärä, joka voidaan kattaa EU:n takuulla vuosien 2007 ja 2013 välisenä aikana ja josta on vähennetty peruutetut määrät, saa olla enintään 29 484 000 000 euroa, joka jakautuu kahteen osaan:
a)
27 484 000 000 euron suuruinen yleinen valtuus;
b)
2 000 000 000 euron suuruinen ilmastonmuutosvaltuus.
2. Yleinen valtuus jaetaan liitteessä I vahvistetulla tavalla alueellisiin enimmäismääriin ja alaotsakkeen enimmäismääriin. EIP:n on alueellisten enimmäismäärien rajoissa asteittain varmistettava, että määrät jakautuvat tasaisesti maittain yleisen valtuuden piiriin kuuluvilla alueilla.
3. Yleisen valtuuden piiriin kuuluvat ainoastaan ne EIP:n rahoitustoimet, joilla pyritään 3 artiklassa säädettyihin tavoitteisiin.
4. Ilmastonmuutosvaltuus kattaa EIP:n rahoitustoimet kaikissa tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvissa maissa, kun näillä toimilla pyritään ilmastonmuutoksen torjumista koskevaan unionin keskeiseen poliittiseen tavoitteeseen tukemalla hankkeita, jotka tähtäävät ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen ja myötävaikuttavat ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen yleistavoitteeseen erityisesti siten, että niillä vältetään tai pienennetään kasvihuonekaasupäästöjä uusiutuvan energian, energiatehokkuuden ja kestävän liikenteen aloilla tai parannetaan haavoittuvien maiden, alojen ja yhteisöjen kykyä sietää ilmastonmuutoksesta aiheutuvia haitallisia vaikutuksia. Ilmastonmuutosvaltuus pannaan täytäntöön tiiviissä yhteistyössä komission kanssa, ja EIP:n rahoitus yhdistetään unionin talousarviovaroihin siinä määrin, kuin se on mahdollista ja asianmukaista.
Neuvosto voi tarvittaessa ja komission ehdotuksesta päättää rajoittaa jonkin maan kelpoisuutta saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta ilmastonmuutoksen hillitsemiseen. Tällaisia rajoituksia, jotka koskevat kelpoisuutta saada rahoitusta ilmastonmuutosvaltuuden kautta, sovelletaan ainoastaan niihin EIP:n rahoitustoimiin, joiden osalta EIP:n rahoitushakemus on jätetty 30 päivän lokakuuta 2011 jälkeen ja jotka on allekirjoitettu 1 päivän tammikuuta 2012 jälkeen.
5. EIP:n on ilmastonmuutosvaltuuden osalta pyrittävä varmistamaan, että allekirjoitetut rahoitustoimet jakautuvat 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun ajanjakson päättyessä tasaisesti kaikille liitteen III soveltamisalaan kuuluville alueille. EIP:n on erityisesti varmistettava, että liitteessä III olevassa A kohdassa tarkoitettu alue saa kyseisen valtuuden osana jaettavasta määrästä enintään 40 prosenttia, B kohdassa tarkoitettu alue enintään 50 prosenttia, C kohdassa tarkoitettu alue enintään 30 prosenttia ja D kohdassa tarkoitettu alue enintään 10 prosenttia. Ilmastonmuutosvaltuutta on yleisesti ottaen käytettävä sellaisten EIP:n keskeiseen toimivaltaan tiiviisti liittyvien hankkeiden rahoitukseen, jotka tuovat lisäarvoa ja saavat aikaan mahdollisimman suuren vaikutuksen ilmastonmuutokseen sopeutumiseen ja sen hillitsemiseen.
6. Sekä yleistä valtuutta että ilmastonmuutosvaltuutta on hallinnoitava hyvän pankkitavan mukaisia periaatteita noudattaen.
3 artikla
Yleisen valtuuden tavoitteet
1. EU:n takuu myönnetään EIP:n rahoitustoimille, joilla tuetaan mitä tahansa seuraavista yleistavoitteista:
a)
paikallisen yksityissektorin kehittäminen, erityisesti pk-yritysten tukeminen;
b)
sosiaalisen ja taloudellisen infrastruktuurin kehittäminen, mukaan lukien liikenne, energia, ympäristöön liittyvät infrastruktuurit sekä tieto- ja viestintätekniikka;
c)
ilmastonmuutoksen hillitseminen ja siihen sopeutuminen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2. Tämän päätöksen nojalla toteutettavien EIP:n keskeiseen toimivaltaan liittyvien EIP:n rahoitustoimien on oltava Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklassa tarkoitettujen unionin ulkoista toimintaa ohjaavien yleisten periaatteiden mukaisia ja edistettävä osaltaan niiden kansainvälisten ympäristösopimusten noudattamista, joissa unioni on osapuolena.
3. Edellä 1 kohdassa lueteltujen yleistavoitteiden soveltamisalaan kuuluvilla aloilla EIP:n rahoitustoimien taustalla olevana tavoitteena on oltava kumppanuusmaiden alueellinen yhdentyminen, mukaan lukien taloudellinen yhdentyminen liittymistä valmistelevien maiden, naapuruusmaiden ja unionin välillä.
4. EIP harkitsee toimintansa tehostamista terveydenhuollon ja koulutuksen alan infrastruktuurien tukemiseksi, kun tästä saadaan selkeästi lisäarvoa.
4 artikla
Soveltamisalaan kuuluvat maat
1. Liitteessä II on luettelo maista, jotka mahdollisesti voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta. Liitteessä III on luettelo maista, jotka voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, ja siihen voi sisältyä ainoastaan liitteessä II lueteltuja maita. Niiden maiden, joita ei ole lueteltu liitteessä II, kelpoisuudesta saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta päätetään tapauskohtaisesti tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen.
2. Siirretään komissiolle valta antaa 5 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, jotka koskevat liitteeseen III tehtäviä muutoksia. Komissio tekee päätöksensä taloudellisen ja poliittisen kokonaisarvioinnin perusteella, johon kuuluvat demokratiaan, ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin sekä asiaan kuuluviin Euroopan parlamentin päätöslauselmiin sekä neuvoston päätöksiin ja päätelmiin liittyvät näkökohdat. Delegoidut säädökset, joilla muutetaan liitettä III, eivät vaikuta sellaisiin EU:n takuun piiriin kuuluviin EIP:n rahoitustoimiin, jotka on allekirjoitettu ennen kyseisten delegoitujen säädösten voimaantuloa.
3. EU:n takuu koskee ainoastaan EIP:n rahoitustoimia, jotka toteutetaan maissa, jotka voivat saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta ja jotka ovat tehneet EIP:n kanssa puitesopimuksen oikeudellisista ehdoista, joiden mukaisesti nämä toimet toteutetaan.
4. EU:n takuu ei kata EIP:n rahoitustoimia tietyssä maassa, jonka kanssa tällaisia toimia koskeva sopimus on allekirjoitettu sen jälkeen, kun kyseinen maa on liittynyt unioniin.
5 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin.
2. Edellä 4 artiklassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä siirretään komissiolle määräämättömäksi ajaksi 30 päivästä lokakuuta 2011.
3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 4 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
5. Edellä olevan 4 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä, tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
6 artikla
EIP:n rahoitustoimien suhde unionin politiikkoihin
1. Komissio laatii yhdessä EIP:n kanssa aluekohtaiset tekniset toimintaohjeet tämän päätöksen mukaista EIP:n rahoitusta varten.
Aluekohtaisten teknisten toimintaohjeiden, joiden tarkoituksena on varmistaa, että EIP:n rahoitustoimilla tuetaan unionin politiikkoja, on noudatettava liitteessä IV vahvistettua laajempaa unionin aluepoliittista toimintakehystä. Aluekohtaisilla teknisillä toimintaohjeilla varmistetaan erityisesti se, että tämän päätöksen mukainen EIP:n rahoitus täydentää unionin vastaavia avustuspolitiikkoja, -ohjelmia ja -välineitä eri alueilla.
Komissio ja EIP kuulevat näitä ohjeita laatiessaan poliittisten kysymysten osalta tarvittaessa Euroopan ulkosuhdehallintoa ja ottavat huomioon asiaan kuuluvat Euroopan parlamentin päätöslauselmat sekä neuvoston päätökset ja päätelmät.
Komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle ohjeet ja niiden ajan tasalle saattamiseksi tehdyt mahdolliset muutokset heti, kun ne on laadittu.
EIP:n on aluekohtaisissa teknisissä toimintaohjeissa asetetuissa puitteissa määritettävä vastaavat rahoitusstrategiat ja varmistettava niiden täytäntöönpano.
2. EIP:n rahoitustoimien johdonmukaisuutta unionin ulkosuhdepoliittisten tavoitteiden kanssa seurataan 11 artiklan mukaisesti. Tämän seurannan helpottamiseksi EIP:n on laadittava suoritusindikaattorit, jotka koskevat rahoitettujen hankkeiden kehityspoliittisia näkökohtia sekä ympäristö- ja ihmisoikeusnäkökohtia ottaen huomioon myös aiheelliset avun tuloksellisuutta koskevan Pariisin julistuksen mukaiset indikaattorit. Hankkeiden ympäristönäkökohtia koskeviin indikaattoreihin olisi sisällyttävä ”puhtaan teknologian” kriteerejä, jotka perustuvat periaatteessa energiatehokkuuteen ja päästöjen vähentämiseen käytettävään tekniikkaan.
3. EU:n takuu ei kata EIP:n rahoitustoimea, jos komissio antaa tällaisesta toimesta kielteisen lausunnon EIP:n perussäännön 19 artiklassa säädetyssä menettelyssä.
4. Unionin ja kansainvälisten ilmastonmuutostavoitteiden mukaisesti EIP:n on yhteistyössä komission kanssa esitettävä 31 päivään joulukuuta 2012 mennessä strategia siitä, miten hiilidioksidipäästöjen vähentämistä edistävien hankkeiden prosentuaalista osuutta voidaan vähitellen tasaisesti lisätä sen ulkoisen valtuutuksen mukaisesti ja samalla vaiheittain päättää rahoitushankkeita, jotka haittaavat unionin ilmastotavoitteiden saavuttamista.
5. Tällä päätöksellä käyttöön otetut lisävaatimukset huomioon ottaen EIP:n hallintoelinten on varmistettava, että EIP:n resursseja, henkilöstöresurssit mukaan lukien, mukautetaan asteittain, jotta tässä päätöksessä säädettyihin vaatimuksiin voidaan vastata asianmukaisesti. Mahdollisuuksia lisätä edelleen tehokkuutta ja tuloksellisuutta olisi tutkittava, ja synergiaetuja olisi tavoiteltava aktiivisesti.
7 artikla
EIP:n arvio hankkeiden kehityspoliittisista näkökohdista
1. EIP:n on tarkistettava huolellisesti EU:n takuun kattamien hankkeiden kehityspoliittiset näkökohdat sekä tarvittaessa ja unionin sosiaali- ja ympäristöpoliittisten periaatteiden mukaisesti pyydettävä asianmukaista paikallista julkista kuulemista.
EIP:n omissa säännöissä ja menettelyissä on oltava tarvittavat määräykset arvioinneista, jotka koskevat hankkeiden ympäristövaikutuksia ja sosiaalisia vaikutuksia sekä ihmisoikeuksiin liittyviä näkökohtia, sen varmistamiseksi, että tämän päätöksen mukaisesti tuetaan ainoastaan taloudellisesti, rahoituksellisesti, ympäristöpoliittisesti ja sosiaalisesti kestäviä hankkeita.
Komissio sisällyttää Euroopan parlamentille ja neuvostolle esitettävään vuosittaiseen kertomukseensa hankkeiden huolellisen tarkistuksen perusteella kokonaisarvion EIP:n toiminnan kehityspoliittisesta ulottuvuudesta.
Arvioinnissa on tarpeen mukaan selvitettävä, miten EIP:n rahoitusta saavien tahojen valmiuksia voidaan teknisellä avulla vahvistaa hankkeen eri vaiheissa.
2. Kehityspoliittisia näkökohtia koskevan ennakkoarvioinnin lisäksi EIP:n on edellytettävä hankkeiden toteuttajilta, että ne seuraavat hankkeiden täytäntöönpanon aikana hankkeen loppuunsaattamiseen asti huolellisesti muun muassa hankkeen vaikutuksia kehitykseen, ympäristöön ja ihmisoikeuksiin. EIP:n on arvioitava hankkeen toteuttajien toimittamat tiedot. EIP:n toteuttaman seurannan on mahdollisuuksien mukaan katettava myös pk-yrityksiä tukevien rahoituksen välittäjien toiminnan seuranta. Seurannan tulokset on mahdollisuuksien mukaan julkistettava.
3. EIP:n on toimitettava komissiolle vuosittaisia kertomuksia, joissa arvioidaan vuoden aikana rahoitettujen toimien arvioituja kehityspoliittisia vaikutuksia.
Kertomusten on perustuttava 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin EIP:n suoritusindikaattoreihin. Komissio esittää kehitystä koskevat EIP:n kertomukset Euroopan parlamentille ja neuvostolle 11 artiklan mukaisen vuotuisen raportoinnin yhteydessä ja asettaa ne julkisesti saataville, jotta asiaan liittyvät sidosryhmät, kansalaisyhteiskunta ja vastaanottajamaat mukaan lukien, voivat myös ilmaista kantansa.
Euroopan parlamentti keskustelee vuosittaisista kertomuksista ottaen huomioon kaikkien asian osapuolten näkemykset.
4. Tässä artiklassa tarkoitettuja vaatimuksia sovelletaan ainoastaan sellaisiin EIP:n rahoitustoimiin, joiden osalta EIP:n rahoitushakemus on jätetty 30 päivän lokakuuta 2011 jälkeen ja jotka on allekirjoitettu 1 päivän tammikuuta 2012 jälkeen.
8 artikla
Yhteistyö komission ja Euroopan ulkosuhdehallinnon kanssa
1. EIP:n ulkoisten toimien johdonmukaisuutta unionin ulkosuhdepoliittisten tavoitteiden kanssa on vahvistettava, jotta saadaan parhaat mahdolliset synergiaedut EIP:n rahoituksen ja unionin talousarviovarojen välillä, erityisesti laatimalla 6 artiklassa tarkoitetut aluekohtaiset tekniset toimintaohjeet sekä käymällä säännöllistä ja järjestelmällistä vuoropuhelua ja järjestämällä varhaisessa vaiheessa tietojenvaihtoa seuraavista:
a)
komission ja/tai tapauksen mukaan Euroopan ulkosuhdehallinnon laatimat strategiset asiakirjat, kuten maa- ja aluekohtaiset strategia-asiakirjat, maa- ja alueohjelmat, toimintasuunnitelmat ja liittymistä valmistelevat asiakirjat;
b)
EIP:n strategiset suunnitteluasiakirjat ja hankekokonaisuuden valmistelu;
c)
muut poliittiset ja toiminnalliset näkökohdat.
2. Yhteistyö eriytetään aluekohtaisesti siten, että otetaan huomioon EIP:n asema ja unionin politiikat kullakin alueella.
9 artikla
Yhteistyö muiden julkisten rahoituslaitosten kanssa
1. EIP:n rahoitustoimet toteutetaan entistä suuremmassa määrin tarvittaessa yhteistyössä muiden kansainvälisten rahoituslaitosten tai eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa mahdollisimman suuren synergian, yhteistyön ja tuloksellisuuden aikaansaamiseksi ja jotta riskien järkevä ja kohtuullinen jakautuminen sekä hankkeita ja aloja koskevien ehtojen johdonmukaisuus voidaan varmistaa ja siten minimoida mahdolliset kaksinkertaiset kustannukset ja toimien tarpeeton päällekkäisyys.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua yhteistyötä helpotetaan koordinoinnilla, joka toteutetaan tilanteen mukaan erityisesti komission, EIP:n ja eri alueilla toimivien tärkeimpien kansainvälisten rahoituslaitosten ja eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten välisin yhteisymmärryspöytäkirjoin tai muissa unionin alueellisissa yhteistyökehyksissä ottaen huomioon Euroopan ulkosuhdehallinnon toimivalta.
10 artikla
EU:n takuun kattavuus ja ehdot
1. EU:n takuulla katetaan kaikki saamatta jääneet mutta EIP:lle kuuluvat maksut sellaisten EIP:n rahoitustoimien osalta, joista on tehty sopimus valtion kanssa tai joilla on valtion takaus, sekä muiden sellaisten EIP:n rahoitustoimien osalta, joista on tehty sopimus alueellisten tai paikallisten viranomaisten taikka julkisessa omistuksessa ja/tai määräysvallassa olevien yritysten tai elinten kanssa, jos tällaisista muista EIP:n rahoitustoimista on tehty asianmukaiset, kyseisen maan luottoriskitilanteen huomioon ottavat EIP:n luottoriskianalyysit, jäljempänä ’kokonaistakuu’.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovellettaessa Länsirantaa ja Gazaa edustaa palestiinalaishallinto ja Kosovoa (6) edustaa Yhdistyneiden Kansakuntien väliaikainen hallinto Kosovossa tai 6 artiklassa tarkoitetuissa aluekohtaisissa teknisissä toimintaohjeissa nimetty hallinto.
3. Muiden kuin 1 kohdassa tarkoitettujen EIP:n rahoitustoimien osalta EU:n takuulla katetaan kaikki saamatta jääneet mutta EIP:lle kuuluvat maksut, jotka ovat jääneet maksamatta jonkin seuraavassa luetellun poliittisen riskin toteutumisen vuoksi, jäljempänä ’poliittisen riskin takuu’:
a)
valuutansiirtojen estyminen;
b)
pakkolunastus;
c)
sota tai kansalaislevottomuudet;
d)
oikeussuojan epääminen sopimusrikkomustapauksissa.
4. EIP laatii komissiota kuullen selkeän ja avoimen toimintapolitiikan, jota noudatetaan tehtäessä päätöksiä rahoituslähteestä tapauksissa, joissa toimea voidaan rahoittaa sekä EU:n takuun piirissä että EIP:n omalla riskillä.
5. Kun EU:n takuun perusteella esitetään vaatimuksia, EIP siirtää unionille asiaa koskevat oikeudet 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sopimuksen mukaisesti.
11 artikla
Vuotuinen raportointi ja kirjanpito
1. Komissio antaa vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän päätöksen nojalla toteutetuista EIP:n rahoitustoimista. Kertomuksen on sisällettävä arvio EIP:n rahoitustoimista hanke-, ala-, maa- ja aluekohtaisesti sekä siitä, miten näillä rahoitustoimilla on tuettu unionin ulkosuhdepoliittisten ja strategisten tavoitteiden saavuttamista. Kertomuksessa on esitettävä kootusti kokonaisarvio käynnissä olevista hankkeista.
Kertomuksessa on arvioitava erityisesti sitä, ovatko EIP:n rahoitustoimet 6 artiklassa tarkoitetut aluekohtaiset tekniset toimintaohjeet huomioon ottaen tämän päätöksen mukaisia, ja siinä on oltava osiot, joissa käsitellään lisäarvoa unionin poliittisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta, ennakoitujen kehityspoliittisten vaikutusten kokonaisarviointia kootusti ja sitä, missä määrin EIP on ottanut ympäristön kestävyyden ja sosiaalisen kestävyyden huomioon rahoitettujen hankkeiden suunnittelussa ja seurannassa, sekä yhteistyötä komission ja muiden kansainvälisten rahoituslaitosten ja eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa, mukaan lukien yhteisrahoitus.
Kertomukseen on erityisesti sisällytettävä kaikkien niiden unionin rahoitusvarojen erittely, joita on käytetty yhdistettyinä EIP:n ja muiden avunantajien myöntämään rahoitukseen, ja siten esitettävä selvitys tämän päätöksen nojalla toteutettujen rahoitustoimien aiheuttamasta taloudellisesta riskistä. Lisäksi siihen on sisällytettävä erityinen osio, jossa arvioidaan yksityiskohtaisesti toimenpiteitä, joita EIP on toteuttanut 1 artiklan 2 kohdan noudattamiseksi.
2. EIP toimittaa jatkossakin Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle kaikki riippumattomat arviointikertomuksensa, joissa arvioidaan EIP:n ulkoisten valtuuksien mukaisilla erityistoimilla saavutettuja käytännön tuloksia.
3. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi EIP toimittaa komissiolle vuosittaiset kertomukset tämän päätöksen mukaisesti toteutetuista EIP:n rahoitustoimista hanke-, ala-, maa- ja aluekohtaisesti sekä unionin ulkosuhdepoliittisten ja strategisten tavoitteiden saavuttamisesta, mukaan lukien yhteistyö komission, muiden kansainvälisten rahoituslaitosten ja eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten kanssa, sekä 7 artiklassa tarkoitetun kehityspoliittisten vaikutusten arviointikertomuksen. EIP:n ja muiden kansainvälisten rahoituslaitosten tai eurooppalaisten kahdenvälisten rahoituslaitosten väliset yhteisymmärryspöytäkirjat, jotka koskevat rahoitustoimien toteuttamista tämän päätöksen nojalla, on julkaistava tai, jos tämä ei ole mahdollista, niistä on ilmoitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle osana tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettua komission vuosittaista kertomusta.
4. EIP toimittaa komissiolle tilasto-, rahoitus- ja kirjanpitotietoja jokaisesta rahoitustoimestaan sekä kaikki lisätiedot siinä määrin kuin on tarpeen, jotta komissio voi täyttää raportointivelvoitteensa tai vastata tilintarkastustuomioistuimen selvityspyyntöihin, sekä tilintarkastustodistuksen rahoitustoimiinsa liittyvistä suorittamatta olevista määristä.
5. Komission kirjanpitoa ja 10 artiklan 1 kohdassa määritellyn kokonaistakuun piiriin kuuluvia riskejä koskevaa raportointia varten EIP toimittaa komissiolle riskianalyysit ja luokitustiedot sellaisista rahoitustoimistaan, joissa lainanottajana tai velallisena, jonka puolesta takaus annetaan, on muu kuin valtio.
6. EIP toimittaa 3, 4 ja 5 kohdassa tarkoitetut tiedot omalla kustannuksellaan.
7. EIP asettaa 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut tiedot yleisesti myös julkisesti saataville, luottamuksellisia tietoja lukuun ottamatta.
8. Tieto siitä, kattaako EU:n takuu hankkeen, sisällytetään ”hankeyhteenvetoon”, joka julkaistaan EIP:n verkkosivustolla hyväksyntävaiheen jälkeen.
9. EIP sisällyttää vuosikertomukseensa Euroopan oikeusasiamiehen kanssa tehtyä yhteisymmärryspöytäkirjaa koskevan seuranta-arvioinnin siltä osin, kuin kyseinen pöytäkirja koskee tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvia EIP:n rahoitustoimia.
10. Edellä 1 ja 3 kohdassa mainittuja vaatimuksia sovelletaan tilanteen mukaan ainoastaan sellaisiin EIP:n rahoitustoimiin, joiden osalta EIP:n rahoitushakemus on jätetty 30 päivän lokakuuta 2011 jälkeen ja jotka on allekirjoitettu 1 päivän tammikuuta 2012 jälkeen.
12 artikla
Yhteistyöhaluttomat oikeudenkäyttöalueet
EIP ei hyväksy rahoitustoimissaan minkäänlaisia laittomassa tarkoituksessa tehtyjä toimia, kuten rahanpesua, terrorismin rahoitusta, veropetoksia ja veronkiertoa. EIP ei etenkään osallistu rahoitustoimiin, jotka toteutetaan maassa, joka voi saada EU:n takuun piiriin kuuluvaa EIP:n rahoitusta, OECD:n, rahanpesunvastaisen toimintaryhmän tai muiden asiaan liittyvien järjestöjen yksilöimien ulkomaisten yhteistyöhaluttomien oikeudenkäyttöalueiden kautta.
13 artikla
Komission suorittamien maksujen takaisinperintä
1. Kun komissio suorittaa EU:n takuun nojalla maksun, EIP toteuttaa suoritettujen maksujen osalta saatavien takaisinperinnän komission nimissä ja sen lukuun.
2. Komissio ja EIP tekevät saatavien takaisinperintää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja menettelyistä sopimuksen viimeistään sinä päivänä, jona 14 artiklassa tarkoitettu takuusopimus tehdään.
3. Komissio asettaa avoimuuden vuoksi verkkosivustolleen julkisesti saataville yksityiskohtaiset tiedot kaikista 14 artiklassa tarkoitetun takuusopimuksen mukaisista takaisinperintätapauksista, paitsi jos asia edellyttää luottamuksellisuutta.
14 artikla
Takuusopimus
Komissio ja EIP tekevät takuusopimuksen, jossa määrätään EU:n takuuta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja menettelyistä, ja ilmoittavat asiasta Euroopan parlamentille.
15 artikla
Tilintarkastustuomioistuimen suorittamat tarkastukset
Tilintarkastustuomioistuin tarkastaa Euroopan unionin yleisestä talousarviosta katettavan EU:n takuun ja siihen perustuvat maksut ja takaisinperinnät.
16 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio esittää tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen EU:n takuun vahvistamisesta seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä.
17 artikla
Loppukertomus
Komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle loppukertomuksen tämän päätöksen soveltamisesta viimeistään 31 päivänä lokakuuta 2014.
18 artikla
Kumoaminen
Kumotaan päätös N:o 633/2009/EY.
19 artikla
Voimaantulo
Tämä päätös tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tehty Strasbourgissa 25 päivänä lokakuuta 2011.