KOMMISSIONS AFGØRELSE
af 12. juni 2012
om statsstøtte SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) som Finland har ydet til Osuuskunta Karjaportti
(meddelt under nummer C(2012) 3249)
(Kun den finske og den svenske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2013/8/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler,
under hensyntagen til disse bemærkninger (1), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 15. januar 2009 anmeldte Finland redningsstøtte til Kommissionen bestående af en garanti til og omlægning af gæld for Osuuskunta Karjaportti (i det følgende benævnt "Karjaportti"; på tidspunktet for anmeldelsen var virksomheden kendt under navnet Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Finland fremsendte yderligere oplysninger til Kommissionen ved breve af 5. februar 2009, 11. februar 2009, 16. februar 2009 og 20. februar 2009.
(2)
Ved brev af 8. april 2009 meddelte Kommissionen Finland, at den havde besluttet at indlede den i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmådes (TEUF) (2) artikel 108, stk. 2, omhandlede procedure med hensyn til de anmeldte foranstaltninger og flere foranstaltninger, som var gennemført tidligere. Efter denne åbningsbeslutning fremsendte Finland yderligere oplysninger til Kommissionen i brev af 13. maj 2009.
(3)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at indsende deres bemærkninger til støtteforanstaltningerne.
(4)
Kommissionen modtog bemærkninger fra én interesseret part. Den videresendte dem til Finland, som fik mulighed for at kommentere dem. Disse bemærkninger indkom i brev af 28. august 2009. Finland fremlagde yderligere oplysninger i en e-mail af 3. november 2009.
(5)
Ved brev af 15. december 2009 informerede Kommissionen Finland om, at den havde besluttet at udvide proceduren i henhold til artikel 108, stk. 2, i TEUF, til også at omfatte andre støtteforanstaltninger, der var gennemført tidligere. Finland fremsendte yderligere oplysninger i brev af 12. februar 2010.
(6)
Kommissionens beslutning om at udvide proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til støtteforanstaltningerne. Kommissionen modtog ikke yderligere bemærkninger fra interesserede parter.
(7)
Den 1. marts 2010 informerede Finland Kommissionen om, at man havde trukket anmeldelsen af garantien til Karjaportti tilbage. Ved brev af 26. marts 2010 meddelte Kommissionen Finland, at den ville behandle tilbagetrækningen af anmeldelsen af garantien i den endelige afgørelse sammen med de øvrige omhandlede foranstaltninger. Kommissionen stillede desuden en række spørgsmål til Finland, som Finland besvarede i brev af 22. april 2010. Kommissionen sendte en anmodning om oplysninger til Finland den 15. juli 2010, som Finland besvarede den 20. august 2010. Kommissionen sendte endnu en anmodning om oplysninger den 28. september 2010, som Finland besvarede den 29. november 2010. Endelig anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger i brev af 16. november 2011. Finland indsendte disse oplysninger den 16. december 2011.
2. STØTTEMODTAGER
2.1. Kooperativet Karjaportti
(8)
Karjaportti er en kooperativ virksomhed, der ligger i Mikkeli, med produktionsfaciliteter i Mikkeli og Kouvola, begge i Østfinland (Itä-Suomi), en region, der er berettiget til regionalstøtte efter artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Kooperativet blev oprettet i 1914. I 1950 fik det navnet Osuusteurastamo Karjaportti. Fra den 31. december 2002 kaldtes det Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, og siden den 14. december 2010 har det haft navnet Karjaportti. I dag har Karjaportti 300 fastansatte og beskæftiger yderligere 100 til 120 sæsonansatte om foråret og om sommeren.
(9)
Karjaportti beskæftiger sig med fremstilling af fødevarer, navnlig forædling af kød til produkter som kødboller og pølser. Desuden sælger kooperativet pakket kød, kødstykker og slagtekroppe. Karjaportti eksporterer kun lidt til andre medlemsstater.
2.2. Karjaporttis økonomiske situation
(10)
Siden den 1. december 2004 har Karjaportti været omfattet af en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure i henhold til lov om omstrukturering af virksomheder 47/1993 (5) (i det følgende benævnt "domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer"). Der findes nærmere oplysninger om den domstolsovervågede omstrukturering i betragtning 31-43).
(11)
Nedenstående tabel indeholder oplysninger om Karjaporttis økonomiske situation før og under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure:
Tabel I
Økonomiske nøgletal for Karjaportti i EUR
År
Omsætning
Driftsresultat
Nettoresultat (overskud/tab)
Underskud i foregående regnskabsår
Aktiekapital / reserver og nødreserve
Egenkapital
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411 / 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809 / 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428 / 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778 / 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608 / 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913 / 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610 / 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277 / 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185 / 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160 / 216 662
-19 907 828
(12)
I 2008 indgav de finske skattemyndigheder to gange konkursbegæring mod Karjaportti. Første gang, den 7. oktober 2008, fremsatte myndighederne et betalingspåbud på 461 579 EUR. Dette krav blev senere trukket tilbage af skattemyndighederne. Den 1. december 2008 fremsatte myndighederne et nyt betalingspåbud på 981 658 EUR. Konkursproceduren mod Karjaportti blev afsluttet i juni 2009, idet kooperativet har betalt sin udestående gæld til skattemyndighederne.
3. BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGERNE
(13)
De omhandlede foranstaltninger består af støtteforanstaltninger, som Mikkeli Kommune, hvor Karjaportti ligger, har gennemført, og foranstaltninger, som Finnvera Oyj (i det følgende benævnt "Finnvera") har gennemført. Finnvera er et specialiseret finansieringsselskab, der ejes af den finske stat, og som er Finlands officielle eksportkreditagentur (6). Nedenfor beskrives først de foranstaltninger, der blev gennemført af Mikkeli Kommune (afsnit 3.1.) og derefter de foranstaltninger, der blev gennemført af Finnvera (afsnit 3.2.).
3.1. Foranstaltninger gennemført af Mikkeli Kommune
3.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1) og overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(14)
Foranstaltning 1: Ved beslutning af 12. juni 2000 ydede Mikkeli Kommune en absolut garanti ("takaus") til Karjaportti, der dækkede 100 % af et fremtidigt lån på 25 mio. FIM (omkring 4,2 mio. EUR (7)). Lånet blev ydet til Karjaportti i september 2000 til en fast rente på 5,35 % og en løbetid på 10 år af banken Tapiola Pankki Oy (i det følgende benævnt "Tapiola"). Samtidig blev garantien iværksat af byrådet i Mikkeli, som underskrev garantiaftalen. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en absolut garanti, hvor kautionisten hæfter for hovedstolen, som om det var kautionistens egen gæld, hvilket betyder, at kreditor kan bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfalder. Det garanterede lån blev ydet til finansiering af opførelsen af et produktionsanlæg i Tikkala-distriktet i Mikkeli (8).
(15)
Der blev stillet sikkerhed for garantien i form af et eksisterende ejendomspant med en tinglyst værdi på 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) (9). Da foranstaltning 1 blev gennemført, var der omtrent 3 mio. FIM af ejendomspantet til rådighed som sikkerhed. Desuden blev der stillet sikkerhed for garantien i form af erhvervspant (10) med en tinglyst værdi på henholdsvis 25 mio. FIM og 30,5 mio. FIM i Karjaporttis løsøre.
(16)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune skulle indfri Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have foretaget disse udbetalinger til Tapiola indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
(17)
Foranstaltning 2: Ligeledes i 2000 fik Karjaportti overdraget en grund af Mikkeli-landdistriktet til opførelse af Tikkala-produktionsanlægget (11). Grunden havde et areal på 152 366 m2, og Mikkeli Kommune overdrog den vederlagsfrit til Karjaportti, det vil sige, at der ikke blev erlagt nogen købspris. Desuden forpligtede Mikkeli Kommune sig til at overdrage grunden i byggemodnet stand. Med henblik på dette godtgjorde Mikkeli Kommune Karjaportti udgifterne til nivellering af grunden, svarende til omkring 2 000 000 FIM (omkring 336 376 EUR) (12).
(18)
Der blev iværksat andre foranstaltninger over for Karjaportti i forbindelse med opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala. Finnvera ydede lån og garantier på 20 000 000 FIM (omkring 3 363 759 EUR), Ministeriet for Beskæftigelse og Økonomi (det daværende Ministerium for Handel og Industri) ydede direkte støtte på 15 000 000 FIM (omkring 2 552 819 EUR).
(19)
Samlet set havde de foranstaltninger, der beskrives i betragtning 14-18 vedrørende opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala en nominel værdi på 63 783 719 FIM (omkring 10 757 652 EUR). Bruttosubventionsækvivalent ved de gennemførte foranstaltninger, udgjorde 3 617 143 EUR i henhold til oversigten i nedenstående tabel:
Tabel II
Bruttosubventionsækvivalent ved de gennemførte foranstaltninger i EUR
Foranstaltning
Beløb
Bruttosubventionsækvivalent
Garanti fra Mikkeli Kommune
4 204 698
345 786
Overdragelse af grund fra Mikkeli Kommune
300 000
300 000
Nivellering af grunden betalt af Mikkeli Kommune
336 376
336 376
Lån fra Finnvera
1 681 879
82 162
Direkte støtte fra Ministeriet for Handel og Industri
2 552 819
2 552 819
I ALT
10 757 652
3 617 143
(20)
Finland beregnede bruttosubventionsækvivalenten for garantien fra Mikkeli Kommune på følgende måde: Man sammenlignede markedssatsen for en sammenlignelig garanti (1,75 %) med den garantipræmie, som Mikkeli Kommune opkrævede (0 %). Støtteelementet i garantien svarer til forskellen mellem de to præmier, nemlig 1,75 %. Hvis Mikkeli Kommune havde opkrævet en præmie til den sats, ville kommunen have modtaget i alt 2 406 250 FIM som præmie i garantiens 10-årige løbetid, hvilket med en kalkulationsrente på 5,7 % på datoen for garantiens ikrafttræden ville udgøre 1 055 949 FIM (omkring 345 786 EUR).
(21)
Finland beregnede bruttosubventionsækvivalenten for Finnvera-lånet på følgende måde: Man sammenlignede den rente, som Finnvera krævede for lånet (6-måneders EURIBOR plus 1,75 %), med referencerenten i henhold til Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (13), som var gældende på det tidspunkt, hvor lånet blev ydet. Støtteelementet svarer til forskellen mellem de to satser i lånets løbetid (10 år). Provisionen, som Karjaportti skulle betale for lånet (0,5 %), blev fratrukket beregningsresultatet. Med en kalkulationsrente på 5,7 % pr. den dato, hvor garantien blev ydet, udgjorde støtteelementet 82 162 EUR.
(22)
De støtteberettigede investeringsomkostninger blev beregnet på grundlag af omkostningerne vedrørende anskaffelsespriserne i henhold til opdelingen i følgende tabel:
Tabel III
Opdeling af projektomkostninger vedrørende anskaffelsespriser i EUR
Grunde og bygninger
14 208 192
Maskineri og udstyr
11 155 379
Kontorudstyr/software
572 356
I ALT
25 935 928
(23)
Støtteelementet på 3 617 143 EUR svarer til en støtteintensitet på 13,95 % af de samlede støtteberettigede omkostninger på 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti havde ansøgt om de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune traf, inden projektet gik i gang (14). Finland traf foranstaltningerne for at fremme den regionale udvikling. Det nye produktionsanlæg skulle efter planen øge antallet af arbejdspladser i regionen fra omkring 400 til 550 eller 600.
3.1.2. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(25)
Den 28. februar 2002 købte Mikkeli Kommune seks grunde og en bygning med tilhørende lejemål af Karjaportti. Den erlagte købspris var 6 646 787 EUR (15). På den dato, hvor Mikkeli Kommune købte grundene, og for den ene grunds vedkommende på den dato, hvor ejerskabet blev overdraget til Mikkeli Kommune, var grundene fri for pantehæftelser.
3.1.3. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(26)
Ved beslutning af 8. marts 2004 ydede Mikkeli Kommune en garanti, der dækkede 100 % af et lån på 607 054 EUR, som skulle ydes af Tapiola. Den 14. april 2004 blev lånet ydet til en fast rente på 4 % og en løbetid på 10 år. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en selvskyldnergaranti. Lånet og garantien blev ydet som erstatning for et lån fra Tapiola, for hvilket Mikkeli Kommune oprindelig havde ydet en garanti ved beslutning af 2. november 1992. Det oprindelige lån androg 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) og blev ydet til en rente på 4,5 % og med en løbetid på 10 år.
(27)
Der blev stillet sikkerhed for garantien i form af ejendomspantet i produktionsanlægget i Tikkala, som allerede var anvendt som sikkerhed for foranstaltning 1. Desuden havde Mikkeli Kommune et erhvervspant med en tinglyst værdi i erhvervspanteregistret på 25 mio. FIM. Dette erhvervspant var også allerede blevet anvendt som sikkerhed til foranstaltning 1.
(28)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune betalte Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have gennemført disse betalinger trådte Mikkeli Kommune ind som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
3.1.4. Garanti ydet den 10. maj (foranstaltning 5)
(29)
Ved beslutning af 10. maj 2004 stillede byrådet i Mikkeli en absolut garanti, der dækkede 100 % af et lån på 1,7 mio. EUR, som skulle ydes af Tapiola. Herefter besluttede Tapiola den 8. juni 2004 at yde det treårige investeringslån på 1,7 mio. EUR til en variabel rente på 12-måneders EURIBOR plus en fast margen på 0,3 %. Garantien blev ydet uden garantipræmie og som en absolut garanti. Der blev stillet sikkerhed for garantien med det samme ejendomspant i produktionsanlægget i Tikkala som for foranstaltning 1 og foranstaltning 4 og det erhvervspant (16), som Mikkeli Kommune var indehaver af. Desuden modtog Mikkeli Kommune et nyt instrument med pant i fast ejendom med en tinglyst værdi på 1 135 268 EUR i produktionsanlægget i Tikkala som et særligt pant.
(30)
Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure blev indledt i december 2004, krævede Tapiola, at Mikkeli Kommune betalte Karjaporttis udestående gæld i henhold til garantien. Efter at have foretaget disse betalinger indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti i stedet for Tapiola (se betragtning 34).
3.1.5. Foranstaltninger truffet i forbindelse med den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(31)
Den 17. november 2004 bad Karjaportti sammen med kreditorerne Nordea Bank Finland Abp (i det følgende benævnt "Nordea Bank"), Nordea Rahoitus Suomi Oy (i det følgende benævnt "Nordea Financing") og OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (siden 1. marts 2008 har denne virksomhed haft navnet Pohjola Pankki Oyj, i det følgende benævnt "OKO/Pohjola Bank") byretten i Mikkeli iværksætte den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Ifølge finsk lov kan sådanne omstruktureringsprocedurer gennemføres for at genoprette en levedygtig forretning for en kriseramt debitor med henblik på at sikre dennes fortsatte levedygtighed og indgå aftaler vedrørende gælden. (17) Den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure vedrørende Karjaportti blev indledt ved byretten i Mikkelis beslutning af 1. december 2004. Ifølge lovgivningen må debitor ikke tilbagebetale omstruktureret gæld eller stille sikkerhed for denne gæld, mens proceduren er i gang (18). Omstruktureret gæld er alle gældsposter, der er opstået inden datoen for procedurens iværksættelse.
(32)
Derefter blev der indsendt et omstruktureringsprogram til byretten den 23. juni 2005 og et revideret omstruktureringsprogram den 30. november 2005. Omstruktureringsprogrammet, som byretten godkendte den 30. januar 2006, havde en løbetid på 10 år (frem til den 1. juli 2015). Mellem 2004 og 2008 har Karjaportti opsagt 372 medarbejdere og udliciteret nogle af sine aktiviteter som indkøb, slagtning og opskæring.
(33)
Samlet set skyldte man omkring [30-70] (19) % af den omstrukturerede gæld, der var genstand for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, til private kreditorer. De private kreditorer med den største andel af denne gæld var ovennævnte banker, Nordea Bank og OKO/Pohjola Bank samt Nordea Financing.
(34)
Den 16. december 2004 bad Tapiola i forbindelse med den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure Mikkeli Kommune betale restgælden på de tre lån, som Mikkeli Kommune havde stillet garanti for som beskrevet under (13), 3.1.2 og (27). Efter at have betalt Tapiola indtrådte Mikkeli Kommune som kreditor over for Karjaportti for det samlede beløb på de tre udestående lån, nemlig 5 356 895 EUR. Lånene blev sikret med den garanti, som er beskrevet i betragtning 15, 27 og 29.
(35)
Desuden fremsatte Mikkeli Kommune et krav på 682 087 EUR i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure vedrørende ubetalte afgifter til kommunens ejendomsadministration, vandforsyningen i Mikkeli og affaldsforvaltningen i Mikkeli. Dette krav blev også sikret med den garanti, der er beskrevet i betragtning 15, 27 og 29.
(36)
Lånene og de øvrige gældsposter (ubetalte afgifter) til Mikkeli Kommune blev betragtet som store sikrede gældsposter (20) i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De øvrige store, sikrede krav tilhørte private parter (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) samt Finnvera (21).
Tabel IV
Store sikrede gældsposter i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Beløb
Andel i %
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Mikkeli Kommune - lån som følge af udløste garantier
[…]
[10-40] %
Mikkeli Kommune - andre gældsposter (ubetalte afgifter)
[…]
[0-20] %
I ALT
24 579 150
100 %
(37)
I forbindelse med lån fra og andre gældsposter (ubetalte afgifter) over for Mikkeli Kommune omfattede omstruktureringsprogrammet følgende foranstaltninger:
(38)
Lånet på 5 356 895 EUR fra Mikkeli Kommune blev behandlet som en "sikret gældspost" og blev opdelt i to dele. For begge deles vedkommende blev rentesatserne nedsat i henhold til omstruktureringsprogrammet: På en del på 4,0 mio. EUR udgjorde rentesatsen […] EURIBOR minus […] % (men renten skulle ikke være højere end […] % eller lavere end […] %) indtil den 31. december 2010. Efter denne dato har man opkrævet en rente på […] EURIBOR. For den resterende del på 1 356 895 mio. EUR er der opkrævet en rente på […] EURIBOR (22). Som det var tilfældet for lånene, blev de ubetalte afgifter på 682 087 EUR behandlet som "sikrede gældsposter", og rentesatsen blev nedsat til […] EURIBOR (23).
(39)
I omstruktureringsprogrammet fastsættes der ligeledes en rentesats på […] EURIBOR for private kreditorers sikrede gældsposter. For et vist beløb for hver af kreditorerne undtagen […] blev der frem til den 31. december 2010 fastsat en reduceret rentesats svarende til […] EURIBOR minus […] %, minimumsrente […] % og maksimumsrente […] %. Efter den 31. december 2010 har rentesatsen for alle sikrede gældsposter været […] EURIBOR.
Tabel V
Rentebeløb for store sikrede gældsposter i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Rentesats på […] EURIBOR minus […] % indtil 31. december 2010; efter denne dato er der opkrævet en rente på […] EURIBOR for et beløb på
Rentesats på […] EURIBOR for et beløb på
Nordea Bank og Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkeli Kommune - lån som følge af udløste garantier
[…]
[…]
Mikkeli Kommune - andre gældsposter (ubetalte afgifter)
[…]
(40)
Mikkeli Kommune gik med til en udskydelse af afdragene på ovennævnte gældsposter. I henhold til omstruktureringsprogrammet skal tilbagebetalingen af Mikkeli Kommunes sikrede gældsposter være afsluttet i 2015. Første rate skulle have været betalt den 1. juli 2009, fra 2010 og frem var der planlagt to rater om året, og i 2015 skal den resterende del af de sikrede gældsposter, størstedelen, betales svarende til henholdsvis […] EUR for de lån, der er opstået som følge af udløste garantier, og […] EUR for andre gældsposter (ubetalte afgifter).
(41)
De private kreditorer gik ligeledes med til en udskydelse af betalingen af deres sikrede gældsposter.
Tabel VI
Udskydelse af betaling i EUR
Kreditor for store sikrede gældsposter
Gæld
Rate med forfald 1.7.2009, 2.1.2010 og 1.7.2010
% af den samlede gæld
Rate med forfald 2.1.2011 og 1.7.2011
% af den samlede gæld
Rate med forfald hver sjette måned startende 2.1.2012 frem til 2.1.2015
% af den samlede gæld
Rate med forfald 1.7.2015
% af den samlede gæld
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli Kommune
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkeli Kommune
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
I alt
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
I henhold til omstruktureringsprogrammet skal tilbagebetalingen af lånene og de ubetalte afgifter til Mikkeli Kommune være afsluttet i 2015, idet størstedelen af det udestående beløb forfalder i 2015. Hvis Karjaportti i 2015 ikke opfylder visse økonomiske krav ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (forholdet mellem passiver og EBIT-margin skal være større end 4), vil Mikkeli Kommune eftergive højst [0-3] EUR mio. af den udestående gæld.
(43)
Kravene fra de øvrige kreditorer vil også blive reduceret ved afslutningen på den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Nordea Bank vil eftergive højst [0-3 mio.] EUR, og Nordea Financing vil eftergive højst [0-2 mio.] EUR. Finnveras krav vil blive nedsat med højst [0-2 mio.] EUR. Kravet fra […] vil ikke blive nedsat. I henhold til omstruktureringsprogrammet er de beløb, der ligger til grund for nedskrivningen af de sikrede gældsposter, baseret på værdien af sikkerheden for de sikrede lån i to forskellige scenarier: Det første scenario var, at Karjaportti fortsætter sine aktiviteter, og det andet scenario var, at Karjaportti omlægger eller indstiller sine aktiviteter, dvs. at sikkerhedsstillelsen realiseres. De to værdier blev fastsat gennem to uafhængige evalueringer (24). Det konkrete beløb, som den sikrede gæld blev nedskrevet med, blev så fastsat for de enkelte kreditorer under hensyntagen til kreditorens stilling og ved sammenligning af værdierne i de to forskellige scenarier.
3.1.6. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(44)
Den 2. september 2005 solgte Karjaportti 50 % af aktierne i ejendomsselskabet Kiinteistö Oy Suksimäki til et selskab ejet af Mikkeli Kommune, til en salgspris på 860 000 EUR.
3.1.7. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(45)
Karjaportti betalte ikke de renter på de sikrede gældsposter til Mikkeli Kommune, der påløb mellem den 16. december 2004 og den 19. december 2005 (25). Disse renter androg 281 982 EUR og blev konverteret til et lån med en løbetid frem til udgangen af 2010 ved beslutning truffet af byrådet i Mikkeli den 19. december 2005. Rentesatsen på lånet er 3-måneders EURIBOR plus 0,3 %. Tilbagebetalingen skulle være indledt i marts 2009 og skulle bestå af fire lige store rater med forfald to gange årligt, dvs. at 144 991 EUR skulle betales i 2009 og 144 991 EUR i 2010 (26). Tilbagebetalingen af de skyldige beløb blev delvis udsat (se foranstaltning 12).
(46)
Konverteringen af ubetalte renter til lån i 2005 blev i princippet fastlagt med omstruktureringsprogrammet. I henhold til programmet blev ikke bare Mikkeli Kommune, men alle sikrede kreditorer i denne forbindelse behandlet ens. Således konverterede [en privat kreditor] den 28. december 2005 renten til et lån på omkring 1 623 000 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 1,5 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen indledes i 2009. Den 29. december 2005 konverterede [en anden privat kreditor] renten til et lån på omkring 1 532 500 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen indledes i 2009.
3.1.8. Afskrivning af gæld i 2006-regnskabet (foranstaltning 9)
(47)
Ved beslutning af 5. februar 2007 indvilgede byrådet i Mikkeli i at afskrive en fordring på Karjaportti på 274 023 EUR i sit 2006-regnskab. Afskrivningen af gælden i regnskabet havde ingen indflydelse på det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, og derfor fortsatte Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
3.1.9. Afskrivning af gæld i 2008-regnskabet (foranstaltning 10)
(48)
Mikkeli Kommune foretog en afskrivning af en usikker fordring på Karjaportti på 5,7 mio. EUR i sit 2008-regnskab. Afskrivningen af gælden i regnskabet havde ingen indflydelse på det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, og derfor fortsatte Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
3.1.10. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(49)
Byrådet i Mikkeli besluttede den 8. december 2008 at stille en selvskyldnergaranti på 2,75 mio. EUR til dækning af et kommende lån fra Tapiola til Karjaportti. Byrådet gav forvaltningen beføjelse til at træffe beslutning om de nærmere betingelser for den absolutte garanti, dvs. at iværksætte garantien. I henhold til anmeldelsen skulle lånet have været på 5 819 807 EUR til en rente på 3,65 %. Som betaling for garantien fastsættes der i den anmeldte foranstaltning en engangspræmie på 4 %, og garantien ydes for en periode på 10 år (27).
(50)
Beslutningen fra byrådet i Mikkeli var ikke endelig, idet der blev indgivet en klage ved den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). Efter denne klage beordrede domstolen Mikkeli Kommune til at standse gennemførelsen af garantien og til at søge Kommissionens godkendelse af støtten.
(51)
Da byrådet i Mikkelis beslutning om at yde garantien ikke blev endelig, afstod Tapiola fra at yde lånet til Karjaportti. Endelig trak Finland anmeldelsen af garantien tilbage i marts 2010, da Karjaportti trak sin ansøgning om garantien tilbage, og da forvaltningen den 22. februar 2010 besluttede ikke at gennemføre byrådets beslutning.
3.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(52)
Udskydelse af tilbagebetalingen af sikrede gældsposter: I henhold til omstruktureringsprogrammet, som domstolen godkendte, skulle Karjaportti tilbagebetale […] EUR i 2009 og […] EUR i 2010 af det udestående beløb fra de sikrede gældsposter (se tabel VI). I henhold til anmeldelsen skulle tilbagebetalingen af disse beløb have været udskudt til senest 1. juli 2015.
(53)
Udskydelse af tilbagebetalingen af lånet, der blev ydet i 2005 (konvertering af ubetalte renter): Karjaportti skulle tilbagebetale 140 991 EUR i 2009 og det samme i 2010 af det udestående beløb for de renter, der var konverteret til et lån (se betragtning 40). I henhold til anmeldelsen skulle tilbagebetalingen af disse have været udsat til perioden 2011-2013 (28).
(54)
Den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) forbød gennemførelsen af byrådets beslutning om omlægning af gælden fra 4. februar 2009. Men tilsyneladende fandt denne omlægning af gælden aldrig sted. Fra maj 2009 fremsatte Karjaportti regelmæssigt forslag til Mikkeli Kommune og de øvrige kreditorer om udskydelse af betalingerne af de forfaldne gældsposter for at sikre kooperativets fortsatte drift (29). Disse forslag blev godkendt af forvaltningen i Mikkeli.
3.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera
(55)
I henhold til de oplysninger, som Finland har indsendt, ydede Finnvera adskillige lån og garantier til Karjaportti i årene 2004 til 2008.
(56)
Finnvera er et specialiseret finansieringsselskab, der ejes af den finske stat, og er det officielle finske eksportkreditagentur. Finnveras operationer er styret af de mål for erhvervspolitik og ejerskab, der fastsættes af staten. Disse mål omfatter: forøgelse af antallet af nystartede virksomheder, finansiering af de forandringer, som SMV'er kommer ud for, samt fremme af virksomhedernes vækst, internationalisering og eksport. I forbindelse med sine aktiviteter forventes Finnvera at følge princippet om økonomisk bæredygtighed. Den finske stat dækker imidlertid en del af Finnveras tab på kreditter og garantier. Staten er direkte ansvarlig for de indenlandske garantier og eksportkreditgarantierne, som ydes af Finnvera, og staten stiller garanti for Finnveras egen erhvervelse af midler. Disse statslige foranstaltninger vedrørende Finnvera hører ikke under denne afgørelses dækningsområde. Kommissionen forbeholder sig ret til at vurdere dem på et senere tidspunkt. Finnvera er omfattet af loven om administrative procedurer 434/2003.
(57)
For så vidt angår Finnveras ledelsesstruktur, repræsenterer tilsynsrådet, der fører tilsyn med bestyrelsens og den administrerende direktørs forvaltning af selskabet, selskabets ejer, som for Finnveras vedkommende er staten. Medlemmerne af tilsynsrådet vælges fra de parlamentariske grupper af de politiske partier i henhold til deres repræsentation i det finske parlament. Desuden består Finnveras tilsynsråd af repræsentanter for organisationer i henhold til selskabets industripolitiske mål. Bestyrelsen på seks til ni medlemmer og to stedfortrædere bekræfter selskabets strategi, godkender regnskaberne og den midlertidige beretning, fremmer selskabets udvikling og sikrer, at operationerne er i overensstemmelse med lovgivningen og de mål, ejeren har opstillet. Fire af bestyrelsesmedlemmerne og de to stedfortrædere vælges blandt kandidater, der udpeges af forskellige ministerier. Den administrerende direktør er ansvarlig for ledelsen af virksomheden.
(58)
Finnvera har været fritaget fra at betale indkomstskat siden 25. september 2007. Kommissionen har godkendt denne fritagelse. Beslutningen om godkendelse er truffet på det grundlag, at de finske myndigheder har afgivet løfte om, at Finnvera vil begrænse sine aktiviteter til forvaltning af statsstøtteordninger (30).
3.2.1. Garanti ydet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(59)
Den 17. marts 2004 ydede Finnvera en 100 % garanti for et lån på 91 000 EUR med en garantipræmie på 3 % om året. Lånet havde en løbetid på tre år og blev ydet af Tapiola med en fast rentesats på [2-5] % om året. Lånet og garantien blev ydet som erstatning for et lån, som blev ydet af Tapiola i 1992.
3.2.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(60)
Den 12. januar 2006 ydede Finnvera et lån på 180 000 EUR til en rente på 6-måneders EURIBOR + 2 % om året. Lånet vedrører den påløbne rente under omstruktureringsprocessen mellem den 2. december 2004 og den 28. februar 2008, som blev konverteret til en ny kreditfacilitet. Det blev stillet sikkerhed for lånet med pant i fast ejendom i Tikkala, Lappeenranta og Kouvola og aktier i […]. Lånet løb frem til udgangen af 2010, og tilbagebetalingen skulle være indledt i 2009. Den 23. november 2011 var […] EUR af beløbet stadig udestående. Private kreditorer […] og […] konverterede samtidig renterne til lån.
(61)
Den 28. december 2005 konverterede [en privat kreditor] renter til et lån på omkring 1 623 000 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen er 3-måneders EURIBOR plus 1,5 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen starte i 2009.
(62)
Den 29. december 2005 konverterede [en anden private kreditor] renter til et lån på omkring 1 532 500 EUR med en løbetid frem til udgangen af 2010. Rentesatsen var 3-måneders EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen skulle efter planen starte i 2009.
3.2.3. Garanti ydet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(63)
Den 14. september 2006 stillede Finnvera en modgaranti til […] på 300 000 EUR med en garantipræmie på 1,65 % om året, som skulle betales af Karjaportti. […] stillede til gengæld en garanti over for Karjaportti på det samme beløb til en rente på 1,25 %. Denne garanti og modgarantien dækkede 16,7 % af 1,8 mio. EUR vedrørende en underleverandøraftale mellem […] og Karjaportti. Finnveras garanti havde en løbetid på otte måneder. Resten af underleverandøraftalen var dækket af garantier fra […] og […] (henholdsvis 825 000 EUR og 675 000 EUR), som opkrævede en garantipræmie på 1,75 %. Finnvera var ikke involveret i stillelsen af disse garantier, hvilket vil sige, at de ikke var omfattet af en modgaranti. Finnveras modgaranti udløb den 30. juni 2007 uden at være blevet udløst. Derfor pådrog Finnvera sig ingen betalingsforpligtelser på grundlag af denne garanti.
3.2.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(64)
Den 6. juli 2007 ydede Finnvera et lån på 250 000 EUR til en rente på 6-måneders EURIBOR + 2,5 % om året. Lånet havde en løbetid på seks måneder og skulle have været tilbagebetalt den 15. januar 2008. Hidtil er kun en del af lånet blevet tilbagebetalt (udestående beløb den 23. november 2011: […]).
(65)
Samtidig ydede private kreditorer, […] og […], lån på henholdsvis 800 000 EUR og 650 000 EUR, ligeledes med en løbetid på seks måneder. Rentesatsen for disse lån var 1-måneds EURIBOR plus 2 %. Tilbagebetalingen af deres lån er også blevet udskudt (udestående beløb pr. 23. november 2011: EUR […] og EUR […]).
(66)
For disse to lån og lånet fra Finnvera stillede Karjaportti følgende sikkerhed: et erhvervspant med en tinglyst værdi på 1 850 067 EUR, aktier i selskabet […] og en bankkonto. Denne sikkerhedsstillelse blev delt mellem Finnvera, […] og […] i henhold til deres risiko i forbindelse med lånene. De tre kreditorer havde samme prioritet og delte sikkerhedsstillelsen procentuelt (Finnvera: [0-30] %, [den første private kreditor]: [10-50] %, [den anden private kreditor]: [10-50] %).
3.2.5. Garanti ydet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(67)
Den 9. januar 2008 stillede Finnvera en modgaranti over for […] på 280 000 EUR med en garantipræmie på 2,5 % om året betalt af Karjaportti. Modgarantien dækkede 80 % af en garanti stillet af […] over for Karjaportti den 11. januar 2008 på 350 000 EUR vedrørende en underleverandøraftale mellem […] og […]. […] opkrævede en garantipræmie på [0-3] %. Finnvera havde adgang til sikkerhed i form af Karjaporttis aktiebeholdning i […]. I henhold til et skøn foretaget af Finnvera dateret den 8. januar 2008 havde disse aktier på tidspunktet for stillelsen af modgarantien en sikkerhedsværdi for Finnvera på EUR […]. Modgarantien udløb den 28. februar 2011, og der blev ikke foretaget udbetalinger under den.
4. BEGRUNDELSE FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(68)
Som beskrevet i betragtning 2, 3 og 6 besluttede Kommissionen den 8. april 2009 at indlede en formel undersøgelsesprocedure (i det følgende benævnt "den første åbningsbeslutning"). Denne formelle undersøgelsesprocedure blev udvidet til adskillige yderligere foranstaltninger den 15. december 2009 (i det følgende benævnt "den anden åbningsbeslutning").
4.1. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
4.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(69)
I sin første åbningsbeslutning udtrykte Kommissionen betænkelighed ved, hvorvidt den pågældende foranstaltning ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. For det første kan foranstaltningen i henhold til Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte i form af garantier (31) ("garantimeddelelse 2000"), der var gældende på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev truffet, udgøre statsstøtte, eftersom garantien dækkede 100 % af det pågældende lån. Denne konklusion ville ikke blive ændret ved den nugældende garantimeddelelse 2008 (32). Desuden kan stillelse af en garanti uden garantipræmie, hvilket i praksis svarer til at løbe en økonomisk risiko uden at få noget til gengæld, ikke beskrives som en adfærd, en markedsøkonomisk aktør ville udvise.
(70)
Med hensyn til forenelighed udtrykte Kommissionen betænkelighed med hensyn til, hvorvidt garantien kunne berettige en undtagelse i henhold til artikel 107, stk. 3, i TEUF. I henhold til en foreløbig vurdering synes betingelserne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (33) ("rammebestemmelserne for redning og omstrukturering fra 1999") ikke at være opfyldt.
4.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(71)
I sin anden åbningsbeslutning udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt salget var foregået i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, eftersom kravet i Kommissionens meddelelse om statsstøtteelementer i forbindelse med offentlige myndigheders salg af jord og bygninger (34) ikke var opfyldt. Man fandt, at der ikke var betalt markedspris, eftersom grunden blev overdraget til Karjaportti uden vederlag. Desuden skulle Karjaportti ikke dække udgifterne til nivellering af grunden.
4.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(72)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt betingelserne for købet var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, eftersom Finland ikke fremlagde dokumentation for, at købet af grundene var sket på markedsvilkår, f.eks. gennem en uafhængig eksperts vurdering af grundene.
4.1.4. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(73)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. For det første kan foranstaltningen i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000, der var gældende på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev gennemført, udgøre statsstøtte, eftersom garantien dækkede 100 % af det pågældende lån. Denne konklusion ville ikke blive ændret efter den nugældende garantimeddelelse 2008. Desuden kan stillelse af en garanti uden garantipræmie, hvilket i praksis svarer til at løbe en økonomisk risiko uden at få noget til gengæld, ikke beskrives som en adfærd, som en markedsøkonomisk aktør ville udvise, navnlig i en situation, hvor selskabet allerede var kriseramt.
(74)
For så vidt angår foranstaltningens forenelighed, modtog Kommissionen ikke tilstrækkelig dokumentation til, at den kunne afgøre, hvorvidt kravene i rammebestemmelserne for redning 1999 var opfyldt.
4.1.5. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(75)
Kommissionen havde tilsvarende betænkeligheder vedrørende den garanti, der blev ydet den 8. marts 2004.
4.1.6. Aftale om domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(76)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de foranstaltninger, der blev truffet under omstruktureringen, ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(77)
For det første accepterede Mikkeli Kommune at nedsætte renterne for de sikrede gældsposter, hvilket bevirkede, at de opkrævede renter var langt lavere end den daværende referencerente i Finland. Eftersom referencerenten anses for at være markedsrenten for sunde virksomheder, og eftersom Karjaportti var i problemer på daværende tidspunkt, fandt Kommissionen det usandsynligt, at en privat kreditor ville have ydet lånene til en så lav rente.
(78)
For så vidt angår foranstaltningernes forenelighed, havde Kommissionen på tidspunktet for åbningsbeslutningen kun begrænset viden om de omstruktureringsforanstaltninger, som Karjaportti havde truffet siden 2004. Man fandt, at den løbende omstrukturering ikke havde været vellykket, eftersom skattemyndighederne indgav konkursbegæring mod Karjaportti i december 2008. Derfor tvivlede Kommissionen på, at selskabets levedygtighed på langt sigt kunne sikres med de gennemførte omstruktureringsforanstaltninger. For så vidt angår de øvrige kriterier for omstruktureringsstøtten i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (35), kunne Kommissionen ikke på grund af den manglende anmeldelse og den manglende omstruktureringsplan vurdere, hvorvidt de øvrige krav i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 var opfyldt.
4.1.7. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(79)
I sin anden åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet Finland ikke fremlagde dokumentation for, at købet af aktierne var foregået på markedsvilkår.
4.1.8. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(80)
For så vidt angår konverteringen af de ubetalte renter til et lån, accepterede Mikkeli Kommune at opkræve en meget lav rentesats på lånet. Private kreditorer, der konverterede deres ubetalte renter, forhandlede sig frem til højere renter, hvilket fik Kommissionen til at rejse tvivl om, hvorvidt en sådan fremgangsmåde kan have været i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
4.1.9. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(81)
I sin anden åbningsbeslutning fandt Kommissionen, at hvis afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 ligeledes indebar, at den juridiske forpligtelse ophørte med at eksistere, ville denne eftergivelse indebære en fordel for Karjaportti. Efter Kommissionens mening er det tvivlsomt, hvorvidt en markedsøkonomisk investor ville have handlet på samme måde.
4.1.10. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(82)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt Mikkeli Kommune ville handle som en markedsøkonomisk investor ved stillelsen af garantien, og anså i første omgang garantien for at udgøre statsstøtte. For så vidt angår foreneligheden, var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt garantien ville overholde rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, idet princippet om engangsstøtte ikke syntes opfyldt. Desuden var garantipræmien og rentesatsen på lånet for lave til at opfylde punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne, og garantien var ikke i overensstemmelse med punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne, idet den ikke var begrænset til seks måneder.
4.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(83)
I sin første åbningsbeslutning gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt Mikkeli Kommune havde handlet som en markedsøkonomisk kreditor, da man aftalte at omlægge gælden, og fandt i første omgang, at foranstaltningen udgjorde statsstøtte. For så vidt angår foreneligheden, var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt omlægningen af gæld ville være i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, idet princippet om engangsstøtte ikke syntes at være opfyldt. Desuden opfyldte omlægningen af gæld ikke kravet om redningsstøtte. Den var ikke begrænset til seks måneder og var dermed ikke i overensstemmelse med punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne.
4.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera (foranstaltning 13-17)
(84)
I sin anden åbningsbeslutning fandt Kommissionen, at foranstaltningerne blev gennemført med statslige midler og kunne henføres til staten, idet Finland ejer 100 % af Finnvera. Med hensyn til lånene tvivlede Kommissionen på, at den opkrævede rentesats oversteg de relevante referencesatser. Desuden havde den ikke tilstrækkelige oplysninger til at vurdere, hvorvidt foranstaltningerne blev truffet samlet og på samme betingelser som for private investorer. For så vidt angår garantierne, udtrykte Kommissionen betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de blev stillet under eksisterende ordninger, idet garantier ydet til en stor kriseramt virksomhed ikke ville falde ind under sådanne ordninger. Hvis foranstaltningerne blev truffet uden for en eksisterende støtteordning, gav Kommissionen udtryk for betænkeligheder med hensyn til, hvorvidt de ville være i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
5. BEMÆRKNINGER FRA FINLAND
5.1. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
5.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(85)
Finland anfører, at garantien ikke bør betragtes som statsstøtte, idet Karjaportti formentlig ville have været i stand til at skaffe en tilsvarende garanti på de private kapitalmarkeder. Finland henviser til, at Tapiola ydede lånet, der var sikret af den pågældende garanti, som led i en finansieringspakke på 25 mio. EUR til investeringerne i Tikkala-produktionsanlægget. Andre parter bidrog til finansieringen. Den statslige støtte til investeringen bestod af Mikkeli Kommunes overdragelse af grunden og dækning af udgifterne til nivellering af grunden (se betragtning 89 og 90), lån og garantier ydet af Finnvera samt direkte tilskud ydet af Ministeriet for Handel og Industri.
(86)
Desuden hævder Finland, at Mikkeli Kommune behandlede alle selskaber, der søgte om garantier, på samme måde.
(87)
Hvis foranstaltningen skulle betragtes som statsstøtte, mener Finland, at denne støtte ville have været forenelig med det indre marked, idet den blev tildelt i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998 (36). Store selskaber var berettiget til regionale støtteforanstaltninger efter artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, hvis de ikke oversteg 24 % af de støtteberettigede nettoomkostninger. Disse betingelser var opfyldt. Finland fremlagde navnlig en beregning, som viste, at bruttosubventionsækvivalenten ville forblive under 24 %, hvis hele statsstøtten til investeringen blev medregnet.
5.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(88)
Finland hævder, at den aktuelle bogføringsmæssige værdi af grunden ikke er en sammenlignelig indikator for fastsættelsen af grundens værdi på tidspunktet for overdragelsen. Mikkeli Kommune vurderer markedsværdien af grunden på tidspunktet for overdragelsen til 300 000 EUR. Ifølge Finland androg udgifterne til nivellering af grunden 2 mio. FIM (336 376 EUR).
(89)
Finland mener, at overdragelsen af grunden og dækningen af udgifterne til nivellering af grunden var i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998 (se betragtning 87).
5.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(90)
Ifølge Finland vedrørte købet af grundene i 2002 opførelsen af produktionsanlægget i Tikkala, som Karjaportti behøvede finansiering til. Finland hævder, at de blev købt til markedspris. Ved vurderingen tog man hensyn til, at grundene blev købt med henblik på at anvende dem til især boligformål gennem en ændring af lokalplanen, mens en del af området stadig blev anvendt til erhvervsformål. Desuden var grundene omfattet af pant til private kreditorer, og alene den ene af de seks grunde var behæftet med et samlet pant på omkring 9,6 mio. EUR, hvilket bekræfter, at grundenes værdi var højere end købsprisen. Dermed overholdt Mikkeli Kommune det markedsøkonomiske investorprincip, og købet omfattede ikke statsstøtte.
5.1.4. Garanti ydet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(91)
Finland erklærer, at det garanterede lån blev ydet som erstatning for et gammelt pensionslån, der blev ydet i 1992. Dengang stillede Mikkeli Kommune sammen med Finnvera og […] garanti for pensionslånet. Som modgaranti fik Mikkeli Kommune pant til en værdi af 7,5 mio. FIM (1 261 409 EUR) i en af Karjaporttis grunde. Ved udstedelsen af garantien den 8. marts 2004 beholdt Mikkeli Kommune denne sikkerhed.
(92)
Finland anfører, at den oprindelige garanti blev ydet forud for Finlands medlemskab af EU. Da Mikkeli Kommune stillede den nye garanti den 8. marts 2004, blev der ikke ydet ny støtte, idet den eksisterende oprindelige garanti blev konverteret til en ny garanti, mens man opretholdt de tilstrækkelige modgarantier. Desuden ydede andre kautionister for det oprindelige pensionslån fra 1992 samtidig lån til Karjaportti.
(93)
Endelig anfægter Finland, at Karjaportti var kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i foråret 2004. Ifølge Finland var markedsudsigterne tilfredsstillende i første halvdel af 2004, og Karjaportti havde budgetteret med et overskud på 3 mio. EUR for 2004. Desuden kunne Karjaportti skaffe lån fra private långivere til forholdsvis lave renter i foråret og sommeren 2004. Endelig blev Karjaportti i december 2004 anset for at være en levedygtig virksomhed, da virksomhedens kreditorer godkendte omstruktureringen til trods for dens langvarige økonomiske problemer. Ellers ville Karjaportti være blevet erklæret konkurs.
5.1.5. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(94)
Finland betragter garantien som en fortsættelse af Mikkeli Kommunes finansiering til investeringen i Tikkala-produktionsanlægget i 2000. Garantien blev ydet for at afslutte den oprindelige investeringsplan, der blev iværksat i 2000. Da garantien blev ydet, var Karjaportti ikke kriseramt efter definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, som allerede fremført i forbindelse med den garanti, der blev ydet i marts 2004 (se betragtning 93).
(95)
Hvis garantien omfattede statsstøtte, var denne ifølge Finland forenelig, da den var i overensstemmelse med regionalretningslinjerne 1998. Store selskaber var berettiget til regionale støtteforanstaltninger i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, hvis de ikke oversteg 24 % af de støtteberettigede nettoomkostninger. Disse betingelser var opfyldt, da støtteelementet i garantien kun udgjorde 57 835 EUR, mens Karjaporttis samlede investering i Tikkala udgjorde […] EUR.
5.1.6. Domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(96)
Finland fremfører, at alle de trufne foranstaltninger vedrørte indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. I henhold til retspraksis ved EU-Domstolen begrunder lovgivning om domstolsovervågede genopretningsordninger og insolvens ikke i sig selv, at denne lovgivning kan betragtes som støtte (37).
(97)
For det andet blev der ikke ydet nye lån under proceduren, men tilbagebetalingen af gæld, der var optaget forud for omstruktureringen, blev omlagt i overensstemmelse med den nationale lovgivning om omstrukturering af virksomheder, hvor kreditorerne blev behandlet ligeligt. Ud over Mikkeli Kommunes fordringer blev private aktørers fordringer ligeledes omlagt under proceduren. Karjaporttis kreditorer blev opdelt i flere grupper. Fordringerne for hver af grupperne af kreditorer var underlagt enslydende betingelser. Finland påpeger, at dette navnlig gælder de sikrede gældsposter tilhørende Mikkeli Kommune. Dermed må Mikkeli Kommune antages at have handlet som en markedsøkonomisk investor ved at gå med til den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(98)
Desuden påpeger Finland, at Mikkeli Kommune havde vurderet, at det var mere rentabelt at omlægge gældsposterne end at lade Karjaportti gå konkurs og lukke permanent, hvilket ligeledes fremgår af et likvidationsregnskab, som er vedlagt omstruktureringsprogrammet.
(99)
For så vidt angår foranstaltningernes forenelighed efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, anfører Finland, at et selskab, der er genstand for omstruktureringsprocedurer, generelt bør betragtes som en kriseramt virksomhed i henhold til betydningen i rammebestemmelserne. Man gentager herefter, at omstruktureringsproceduren ikke involverede statsstøtte, og at Mikkeli Kommune ikke gennemførte støtteforanstaltninger under omstruktureringsproceduren.
(100)
Herefter fremlægger Finland argumenter vedrørende de enkelte foranstaltninger: For så vidt angår udløsningen af Mikkeli Kommunes garanti for lånet fra 2000, anfører Finland, at Mikkeli ikke ydede et nyt lån til Karjaportti, men blot indtrådte som kreditor efter anmodning fra Tapiola ved begyndelsen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, hvilket er en almindelig foranstaltning i forbindelse med sådanne omstruktureringsprocedurer. For så vidt angår betingelserne for tilbagebetalingen af lånet, påpeger Finland, at disse var fastlagt i omstruktureringsprogrammet og var de samme for alle kreditorer inden for den samme gruppe af kreditorer.
(101)
For så vidt angår de ubetalte afgifter, præciserer Finland, at det er kommunens ejendomsadministration og kommunens afdelinger for vandforvaltning og affaldsforvaltning, der er indehavere af fordringerne. Fordringerne består af ubetalte afgifter, der var påløbet forud for indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Mikkeli Kommune stillede ingen garanti for disse udestående beløb, eftersom der var tale om fordringer, som kommunen var indehaver af. Da den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure gik i gang, blev de medtaget i omstruktureringsprogrammet som et samlet beløb.
5.1.7. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(102)
Finland hævder, at aktierne i ejendomsselskabet Kiinteistö Oy Suksimäki blev købt af Karjaportti til markedspris. Finland fremlagde en erklæring fra en uafhængig vurderingsmand, hvoraf det fremgik, at aktiernes værdi udgjorde omkring 1 mio. EUR baseret på det daværende lejeniveau. Denne værdi blev justeret i henhold til det faktisk gældende lejeniveau, og aktierne blev derfor købt til en pris på 860 000 EUR. Dermed omfattede ejendomstransaktionen ikke noget støtteelement.
5.1.8. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(103)
Med hensyn til konverteringen af de ubetalte renter til et lån anfører Finland for det første, at manglende betaling af renter er en typisk foranstaltning i forbindelse med domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. Konverteringen af sådanne ubetalte renter til lån, som vil blive prioriteret højere end andre lån, er mulig i henhold til finsk lov. Desuden mener Finland, at konverteringen af de ubetalte renter til et lån skete i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet private kreditorer konverterede ubetalte rentefordringer til lån sammen med Mikkeli Kommune.
5.1.9. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(104)
Finland bekræfter, at bogføringen af gældsposterne som tab blot er en regnskabsmæssig foranstaltning fra kreditors side og sker i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet og de respektive bestemmelser i regnskabsloven 1336/1997. Finland anfører, at gældsafskrivningen ikke påvirker det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, dvs. at gældsposterne ikke blev eftergivet. Mikkeli Kommune har bekræftet, at man ikke har eftergivet de gældsposter, der er bogført som tab, og at den fortsætter inddrivelsen. Gælden er en del af den sikrede gæld under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
5.1.10. Ikke-udnyttet garanti planlagt til 2009 (foranstaltning 11)
(105)
Inden anmeldelsen af garantien blev trukket tilbage i marts 2010 anførte Finland, at garantien var forenelig i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004. Idet anmeldelsen blev trukket tilbage, beskrives Finlands argumenter ikke nærmere.
5.1.11. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(106)
Finland anfører, at omlægning af gæld er en foranstaltning inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure og ikke udgør statsstøtte. Ifølge Finland havde Karjaporttis kreditorer en fælles forståelse af, at omlægningen af gælden var en fornuftig løsning for at sikre deres fordringer. Finland meddeler Kommissionen, at den anmeldte omlægning aldrig blev gennemført, idet den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) standsede gældsomlægningen. Finland forklarer, at Karjaporttis gældsposter ikke desto mindre blev omlagt i henhold til adskillige forslag fra Karjaportti i perioden 2009-2011, som blev accepteret af Mikkeli Kommune. Finland hævder, at denne efterfølgende omlægning var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet Mikkeli Kommune og alle andre kreditorer gennemførte omlægningen på samme vilkår.
5.2. Foranstaltninger truffet af Finnvera
5.2.1. Garanti ydet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(107)
Finland mener, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelsen 2000. Under alle omstændigheder udgjorde garantien ikke statsstøtte. For det første løb Finnvera ikke nogen øget risiko, idet garantien trådte i stedet for en garanti, som Finnvera havde ydet tidligere (i 1992) for et pensionslån. Dette lån blev erstattet med et nyt pensionslån i 2004, hvortil Finnvera ydede den omtalte garanti. Desuden stillede to private kreditorer samtidig kreditfaciliteter til rådighed for Karjaportti for at gøre det muligt at finansiere udskydelsen af udbetalingerne i 2004. Desuden var garantien belagt med en høj garantipræmie, og støtteelementet i garantien lå under de minimis-grænsen. Endelig var prognoserne for Karjaportti gode på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet.
5.2.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(108)
Finland mener, at lånet fra 2006 ikke udgjorde statsstøtte, idet Finnvera handlede som en markedsøkonomisk kreditor, da man konverterede den ubetalte rente til et nyt lån i overensstemmelse med omstruktureringsprogrammet. Desuden konverterede private kreditorer deres ubetalte renter til nye lån, kort tid inden Finnvera gjorde det og på tilsvarende betingelser.
5.2.3. Garanti ydet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(109)
Finland mener, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000. Under alle omstændigheder omfatter garantien ikke statsstøtte, idet den kun dækker 16,7 % af 1,8 mio. EUR, og private kreditorer dækkede den resterende del af beløbet med garantier.
5.2.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(110)
Finland mener, at lånet fra 2007 ikke udgjorde statsstøtte, idet Finnvera handlede sammen med to private kreditorer, som ydede nye lån samtidig og på tilsvarende betingelser. Desuden blev det stillet sikkerhed for lånet i form af et værdifuldt pant og et erhvervspant.
5.2.5. Garanti ydet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(111)
Finland mener, at modgarantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000. Under alle omstændigheder udgjorde den ikke statsstøtte, eftersom den anden part var en privat långiver, og den garantipræmie, som Finnvera pålagde, var betydeligt højere end den garantipræmie, som den private långiver pålagde.
6. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(112)
Den interesserede part havde kun bemærkninger til foranstaltning 1, 2, 3, 5, 7, 9 og 10.
6.1.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1)
(113)
Den interesserede part henviser til, at garantien blev ydet for at sikre et lån på 25 mio. FIM til investering i et nyt produktionsanlæg.
6.1.2. Overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(114)
Den interesserede part hævder, at en grund blev overdraget til Karjaportti, og Mikkeli Kommune påtog sig at byggemodne den og udføre andre tekniske arbejder til en samlet omkostning på 2,5 mio. FIM. Karjaportti betalte 1,2 mio. FIM for grunden. I Karjaporttis regnskaber står grunden opført til en værdi på 403 000 EUR, og den interesserede part spørger, om overdragelsen af grunden kan have været statsstøtte.
6.1.3. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(115)
Den interesserede part hævder, at Mikkeli Kommune købte seks forladte fabriksbygninger i Mikkeli og betalte i alt 6,7 mio. EUR for dem. En investor, der handler i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, ville ikke have købt grunde af et selskab i dyb økonomisk krise til denne pris.
6.1.4. Garanti ydet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(116)
Den interesserede part hævder, at Karjaportti var i alvorlige problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet. Selskabet havde allerede betydelige gældsposter over for Mikkeli Kommune og den gruppe af selskaber, som Mikkeli Kommune ejede.
6.1.5. Køb af aktier af Karjaportti (foranstaltning 7)
(117)
Den interesserede part hævder, at den pris, der blev betalt for aktierne i ejendomsselskabet, lå over deres regnskabsmæssige værdi.
6.1.6. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(118)
Den interesserede part fremlagde en kopi af referatet af et møde i Mikkeli byråd dateret den 5. februar 2007, hvor man besluttede at afskrive gælden i regnskaberne for 2006. Desuden påpeger den interesserede part, at det i det mindste var usædvanligt, at Mikkeli Kommune afskrev millioner af euro af Karjaporttis gældsposter i sine 2008-regnskaber, og spørger navnlig, hvorfor Mikkeli Kommune samtidig var parat til at yde yderligere garantier til Karjaportti.
7. VURDERING
(119)
I artikel 107, stk.1, i TEUF bestemmes det, at statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med det indre marked.
(120)
Bestemmelserne i artikel 107, stk. 1, i TFEU er kumulative, og for at en foranstaltning skal kunne betegnes som statsstøtte, skal alle betingelserne være opfyldt samtidig.
(121)
Mens artikel 107, stk. 1, i TEUF indeholder et generelt forbud mod statsstøtte inden for Unionen, indeholder artikel 107, stk. 2, og 107, stk. 3, i TEUF undtagelser fra den generelle regel om, at denne støtte er uforenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(122)
I de følgende afsnit vurderer Kommissionen, hvorvidt der er tale om statsstøtte for hver enkelt af de beskrevne foranstaltninger. Hvis en foranstaltning udgør statsstøtte, går Kommissionen videre og vurderer foreneligheden af støtteforanstaltningen. Kommissionen sondrer mellem foranstaltninger, der er trukket tilbage, foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune og foranstaltninger truffet af Finnvera. I første omgang vurderes det, hvornår Karjaportti kunne betragtes som en kriseramt virksomhed.
7.1. Kriseramt virksomhed
(123)
Både når det drejer sig om at vurdere, hvorvidt der er tale om statsstøtte, og foranstaltningernes forenelighed, er det relevant, hvorvidt støttemodtageren var kriseramt på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet. Spørgsmålet om, hvorvidt Karjaportti kan betragtes som en kriseramt virksomhed, skal vurderes efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 frem til 9. oktober 2004, som er den dato, hvor rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 udløb (38). Fra den 10. oktober 2004 finder rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 anvendelse (39).
(124)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 kan et selskab betragtes som kriseramt, når det opfylder de såkaldte hårde kriterier i punkt 5 i disse rammebestemmelser, dvs. når mere end halvdelen af aktiekapitalen er tabt eller kan gøres til genstand for kollektive insolvensprocedurer i henhold til national lovgivning. Hvis de hårde kriterier ikke er opfyldt, kan en virksomhed stadig udvise "de typiske kendetegn for kriseramte virksomheder" i henhold til punkt 6 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999, f.eks. stigende tab, faldende omsætning, voksende lager, overskudskapacitet, faldende likviditet, stigende gældsætning, stigende rentebyrde eller faldende eller opbrugt nettoformue (såkaldte bløde kriterier). Rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 omfatter tilsvarende hårde og bløde kriterier i punkt 10 og 11.
(125)
På denne baggrund bemærker Kommissionen, at Karjaportti ikke har tabt kapital eller har udvist de "typiske tegn" på at være en kriseramt virksomhed i 2000. Det lader rent faktisk til, at Karjaportti var en sund virksomhed med en stor omsætning, et positivt driftsresultat, en stabil aktiekapital og forholdsvis store reserver i perioden mellem 2000 og 2002 (se ligeledes tabel I).
(126)
Situationen var mere dyster i de følgende år. Omsætningen var faldende, og tabene steg betydeligt fra 2003 til 2004. Gælden voksede, og allerede i begyndelsen af 2004 begyndte støttemodtageren at omlægge gæld og måtte anmode sine kreditorer om at få lov til at udskyde forfaldne betalinger (40). Det ser ligeledes ud til, at Karjaportti havde en vis overskudskapacitet. Desuden må der tages hensyn til, at allerede i 2004 kunne Karjaporttis tab ikke længere dækkes af nødreserven (se tabel I).
(127)
I henhold til Karjaporttis regnskaber forsvandt Karjaporttis aktiekapital nærmest i 2004, idet den faldt dramatisk til under en tiendedel af værdien sammenlignet med 2003. Derefter bogførte selskabet en negativ aktiekapital, der syntes at blive større i de senere år. Med undtagelse af 2006 har Karjaportti kørt med tab siden 2003. Overskuddet i 2006 kan ikke ses som et tegn på genopretning af selskabet, da det ikke stammede fra selskabets kerneaktivitet. Karjaporttis driftsoverskud var fortsat negativt i lighed med det foregående og det efterfølgende år. Overskuddet i 2006 var ikke tilstrækkeligt til at kompensere for det underskud, der var blevet akkumuleret i løbet af de tidligere regnskabsperioder, eller til at udligne den negative aktiekapital. Generelt var Karjaporttis økonomiske situation særdeles ugunstig. I 2008 indgav skattemyndighederne to gange konkursbegæring mod Karjaportti.
(128)
I lyset af de forhold, der beskrives i betragtning 125-127, kan man konkludere, at Karjaportti har siden begyndelsen af 2004 opfyldt betingelserne for at blive betegnet som en kriseramt virksomhed i henhold til punkt 5 i henholdsvis rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 og punkt 11 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004. I 2008, hvor Karjaportti var under konkursbehandling, opfyldte virksomheden ligeledes kriterierne for at blive betragtet som en kriseramt virksomhed under punkt 10, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
7.2. Tilbagetrukne foranstaltninger
7.2.1. Ikke-anvendt garanti, der var planlagt for 2009 (foranstaltning 11)
(129)
I overensstemmelse med artikel 8 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (41) ("procedureforordningen"), kan en medlemsstat trække anmeldelsen tilbage efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, inden Kommissionen har truffet beslutning om karakteren af støtten i den anmeldte foranstaltning. I sådanne tilfælde vil Kommissionen beslutte at indstille proceduren med den begrundelse, at den er grundløs.
(130)
Da byrådet i Mikkelis beslutning om at yde garanti til Karjaportti ikke blev endelig, og forvaltningen i februar 2010 besluttede ikke at iværksætte garantien, trak Finland anmeldelsen af garantien tilbage i marts 2010. Derfor var undersøgelsen grundløs, for så vidt angår garantien.
7.3. Foranstaltninger truffet af Mikkeli Kommune
7.3.1. Garanti ydet den 12. juni 2000 (foranstaltning 1) og overdragelse af grund (foranstaltning 2)
(131)
Garanti (foranstaltning 1): Som beskrevet i betragtning 3.1.1-(14) ydede Mikkeli Kommune garantien i juni 2000 og foretog udbetalinger under garantien i december 2004. Efter at Mikkeli Kommune var indtrådt som kreditor for Karjaportti, blev lånebetingelserne ændret inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (nærmere detaljer i betragtning 34-39).
(132)
Derfor er man nødt til at skelne mellem flere forskellige trin. Mens støtten tildeles i det øjeblik, hvor der gives en statsgaranti, kan udbetalinger fra statens side i henhold til garantibetingelserne ikke betragtes som tildeling af statsstøtte (42). På den anden side kan ændringer af lånebetingelserne, efter at staten som kautionist er indtrådt som kreditor, medføre, at der er tale om statsstøtte. Nedenfor undersøges det, hvorvidt garantien, der blev givet i juni 2000, udgør statsstøtte. Spørgsmålet om, hvorvidt de ændrede lånebetingelser kunne indebære statsstøtte, vurderes under foranstaltning 6 (se betragtning 188-195).
(133)
Garantien blev stillet af Mikkeli Kommune og består derfor af statsmidler, som kan henføres til staten.
(134)
Hvis en foranstaltning skal udgøre statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal den medføre en fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsvilkår. Når Kommissionen skal foretage denne vurdering, tager den udgangspunkt i garantimeddelelse 2000. På det tidspunkt hvor foranstaltningen blev truffet, var garantimeddelelse 2000 gældende. Men som det klart fremgår af retspraksis ved EU-Domstolen skal spørgsmålet om, hvorvidt støtte kan anses for statsstøtte, afgøres på grundlag af objektive elementer, som skal vurderes på den dato, hvor Kommissionen træffer sin beslutning" (43). Derfor skal Kommissionen i forbindelse med den foreliggende vurdering tage udgangspunkt i garantimeddelelse 2008.
(135)
I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan støttefaktorens eksistens i forbindelse med den individuelle statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt: "a) Låntageren er ikke i finansielle vanskeligheder […], b) Garantiens omfang kan vurderes korrekt på det tidspunkt, hvor den ydes, […] c) Garantien dækker ikke mere end 80 % af det udestående lån eller en anden finansiel forpligtelse […], d) Der betales markedspris for garantien […]."
(136)
I den foreliggende sag var låntageren ikke i økonomiske problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet (se betragtning 123-128). Men den garanti, der vurderes, dækker 100 % af lånet.
(137)
Desuden blev garantien stillet uden garantipræmie, selv om den myndighed, der stillede garantien, selv mente, at den indebar en stor risiko (44). Mens Finland anfører, at Karjaportti kunne have opnået en lignende garanti på markedet, mener Kommissionen, at en garantipræmie på nul ikke kan betragtes som værende tæt på markedspræmien på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån, dvs. at den godkendende myndighed alene bar risikoen for støttemodtagerens manglende betalingsevne, og garantien blev ydet som en selvskyldnergaranti, dvs. at kautionisten hæftede for hovedstolen, som om gælden var hans egen, og kreditor kunne bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfaldt.
(138)
I den foreliggende sag mener Kommissionen i modsætning til Finland, at foranstaltningen ikke kan betragtes som værende fri for statsstøtte.
(139)
Finlands argument om, at foranstaltningen blev ydet sammen med andre parter, kan afvises, idet de oplysninger, som Finland har fremlagt, viser, at de øvrige parter, der deltog i investeringen, ligeledes var statsejede. Derfor anses foranstaltningen for at indebære en fordel for Karjaportti.
(140)
For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning være specifik eller selektiv, idet den udelukkende begunstiger visse virksomheder eller fremstilling af visse varer. Den foranstaltning, der vurderes, blev ydet til Karjaportti, en specifik virksomhed. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen medfører en selektiv fordel for støttemodtageren.
(141)
Endelig skal Kommissionen tage stilling til, hvorvidt Mikkeli Kommunes foranstaltning over for Karjaportti vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, ved at give denne virksomhed fik en fordel i forhold til (potentielle) konkurrenter, der ikke modtager offentlig støtte. Der foregår handel med kødprodukter mellem medlemsstaterne - det område, inden for hvilket støttemodtageren opererer. Ifølge Finland eksporterer Karjaportti især sine produkter til Rusland, men ligeledes til medlemsstater. Derfor mener Kommissionen, at den trufne foranstaltning vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(142)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(143)
Overdragelse af grund (foranstaltning 2): Finland afviser ikke, at foranstaltningen kan udgøre statsstøtte. Støttemodtageren fik tydeligvis en fordel, fordi man ikke skulle betale noget for jorden. Desuden godtgjorde Mikkeli Kommune støttemodtageren udgifterne til nivellering af grunden. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel, som virksomheden ikke ville have fået på markedet.
(144)
Desuden opfylder foranstaltningen alle øvrige krav for at blive kvalificeret som statsstøtte. Som nærmere beskrevet i betragtning 133, 140 og 141 består overdragelsen af grunden af statsmidler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(145)
På grundlag af det ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(146)
Finland anfører, at garantien sammen med overdragelsen af en grund til opførelse af produktionsanlægget i Tikkala er forenelig som regionalstøtte. På det tidspunkt, hvor foranstaltning 1 og 2 blev truffet, dvs. i 2000, var regionalretningslinjerne 1998 i kraft (45). De foranstaltninger, der gennemgås her, blev ikke truffet inden for en ordning, men som en individuel ad hoc-støtte. Da de blev truffet inden for en sektor, hvor regionalretningslinjerne 1998 finder anvendelse, falder foranstaltningerne i princippet inden for rammerne af regionalretningslinjerne 1998. På tidspunktet for foranstaltningernes indførelse var støttemodtageren ikke kriseramt som beskrevet i betragtning 123-128 ovenfor og var beliggende i Itä-Suomen, en region, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF. Derfor har Kommissionen vurderet projektet i henhold til regionalretningslinjerne 1998. Denne vurdering har givet anledning til følgende bemærkninger:
(147)
I henhold til afsnit 2 i regionalretningslinjerne 1998 kan regionalstøtte kun være forenelig, hvis der er ligevægt mellem dens konkurrencefordrejende virkning og dens fordele med hensyn til udviklingen af en ugunstigt stillet region. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at det pågældende investeringsprojekt efter planen skulle indebære positive virkninger for den regionale udvikling. Det bidrog til videreudviklingen af den økonomiske aktivitet og til skabelse af nye og indirekte arbejdspladser. Som beskrevet i betragtning 24 skulle det nye produktionsanlæg øge antallet af job i regionen fra 400 til 550-600.
(148)
I afsnit 4 i regionalretningslinjerne 1998 fastsættes betingelserne for tildeling af forenelig regionalstøtte.
(149)
For det første er formålet med regionalstøtte i henhold til punkt 4.1 i regionalretningslinjerne 1998 at sikre enten produktive investeringer (initialinvestering) eller jobskabelse i forbindelse med investeringen. Initialinvestering betyder i henhold til punkt 4.4 i regionalretningslinjerne 1998 en investering i fast kapital i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed, udvidelse af en eksisterende virksomhed eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af en eksisterende virksomheds produkt eller produktionsmetode. De foranstaltninger, der behandles her, blev anvendt til at opføre et nyt produktionsanlæg, hvilket er en initialinvestering i henhold til betydningen i punkt 4.4 i regionalretningslinjerne 1998.
(150)
For det andet skal støtteintensiteten ligge under loftet for regionalstøtte på 24 % (46). Med henblik på at kunne beregne støtteintensiteten skal værdien af investeringen og støtteelementet i de pågældende foranstaltninger fastlægges.
(a)
Hvad angår investeringens værdi, kan de støtteberettigede omkostninger i henhold til punkt 4.5 i regionalretningslinjerne 1998 i denne forbindelse omfatte udgifter til grund, bygninger og udstyr. I tilfælde af et køb vil kun købsprisen på disse aktiver skulle medtages. Finland beregnede rent faktisk de støtteberettigede udgifter i henhold til disse bestemmelser til et beløb på 25 935 928 EUR (se betragtning 22 og tabel III).
(b)
Med hensyn til støtteelementet fremlagde Finland en beregning, som Kommissionen har krydstjekket troværdigheden af. Med hensyn til foranstaltning 1, garantien fra Mikkeli Kommune, kan garantimeddelelse 2000 anvendes til at kvantificere støtteelementet. Disse metoder er beregnet til at kvantificere støtteelementet, og en af dem består i, at beregningen foretages "efter enhver anden objektivt berettiget og almindeligt anerkendt metode" (afsnit 3.2 i garantimeddelelse 2000). Finland har sammenlignet markedssatsen for en sammenlignelig garanti med den garantipræmie, som Mikkeli Kommune opkrævede i praksis, hvilket synes at være en objektivt berettiget og almindeligt anerkendt metode. Med hensyn til foranstaltning 2 består støtteelementet af grundens værdi plus omkostningerne ved nivellering af grunden, hvilket ligeledes er acceptabelt. For så vidt angår finansieringen fra Finnvera og Ministeriet for Handel og Industri, som ikke er omfattet af denne afgørelse, ville der ligeledes skulle tages hensyn til støtteelementet, hvis finansieringen skulle anses for at omfatte statsstøtte. Finland fremlagde en beregning af støtteelementet i lånet fra Finnvera, som må anses for troværdig. I forbindelse med den direkte støtte fra Ministeriet for Handel og Industri tages der hensyn til hele beløbet. Under hensyntagen til støtteelementet i de foranstaltninger, der er truffet af Mikkeli Kommune, Finnvera og Ministeriet for Handel og Industri, udgør støtteelementet (beregnet som bruttosubventionsækvivalenten), 3 617 143 EUR (se tabel II).
(151)
Støtteelementet på 3 617 143 EUR svarer til en støtteintensitet på 13,95 % af de samlede støtteberettigede udgifter på 25 935 928 EUR. Støtteintensiteten ligger dermed under grænsen på 24 %.
(152)
For det tredje skal støtten til initialinvesteringen i henhold til punkt 4.10 i regionalretningslinjerne 1998 være betinget af, at den pågældende investering opretholdes i en periode på minimum fem år. Finland bekræftede, at denne investering ville blive opretholdt i mindst fem år.
(153)
For det fjerde skal støttemodtagerens bidrag til finansieringen af investeringen i henhold til punkt 4.2 i regionalretningslinjerne 1998 være på mindst 25 %. Finland bekræftede, at det forholdt sig sådan.
(154)
For det femte bemærker Kommissionen, at støtteansøgningen i overensstemmelse med punkt 4.2 i regionalretningslinjerne 1998 var indgivet, inden arbejdet med projektet gik i gang, og at reglerne om kumulering af støtte er overholdt som angivet i punkt 4.18 i regionalretningslinjerne 1998, samt at loftet for regionalstøtte ikke var overskredet.
(155)
På grundlag af ovenstående argumenter konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 1 og 2 opfyldte betingelserne i regionalretningslinjerne 1998 og derfor er forenelige.
7.3.2. Køb af grunde (foranstaltning 3)
(156)
I princippet finder det markedsøkonomiske investorprincip ligeledes anvendelse på en stats køb af jord eller andre aktiver. Et sådant køb kunne omfatte statsstøtte, hvis det ikke kan betragtes som en normal kommerciel transaktion. Selv hvis en offentlig myndighed køber varer og tjenesteydelser til markedspris, kan der alligevel være tale om statsstøtte, hvis det viser sig, at staten ikke har et reelt behov for den pågældende jord eller de pågældende aktiver (47).
(157)
Derfor skal Kommissionen vurdere, hvorvidt købet af jord kan betragtes som en normal kommerciel transaktion. I den forbindelse skal man tage stilling til, hvorvidt den pris, som Mikkeli Kommune betalte, afspejler værdien af de købte grunde og bygningen.
(158)
I henhold til den interesserede part ville en markedsøkonomisk investor ikke have været villig til at betale 6,7 mio. EUR for fabriksbygningerne, som Mikkeli Kommune købte dem til.
(159)
Finland fremlagde på den anden side en angivelse af grundenes værdi for Kommissionen. Ifølge Finland havde den private bank […] et pant på 7,5 mio. EUR i en af de solgte grunde på tidspunktet for købet (48).
(160)
Finland informerede Kommissionen om, at der ikke foreligger nogen vurdering af grundene. Kommissionen mener, at værdien af det pant, som en privat bank havde, kan give en indikation af grundens værdi. Før en bank accepterer en sikkerhedsstillelse, vil den vurdere den pågældende ejendom, så hvis debitor ikke kan tilbagebetale sin gæld, kan banken få dækket sit krav ved at indfri pantet.
(161)
Mikkeli Kommune betalte en købspris for de pågældende grunde på 6 646 787 EUR, hvilket er lavere end det tinglyste beløb på pantet i en af grundene, som en privat part er indehaver af, forud for afslutningen af salgsprocessen. Ud over denne ejendom blev fem andre grunde og en bygning solgt til Mikkeli Kommune. Desuden bemærker Kommissionen, at Mikkeli Kommune købte grundene med henblik på at omdanne dem til et boligområde ved at foretage ændringer af lokalplanerne. Grundene ligger tæt på bymidten og i et attraktivt boligkvarter.
(162)
På grundlag af ovenstående bortfalder de betænkeligheder, som Kommissionen rejste i åbningsbeslutningen, vedrørende prisen, der blev betalt for grundene og bygningerne. Det konkluderes, at Mikkeli Kommune købte grundene og bygningen til en pris, der afspejlede deres værdi, og at kriteriet for den markedsøkonomiske investor er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.3.3. Garanti stillet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4) og garanti stillet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(163)
Med hensyn til garantien, som blev stillet i juni 2000, må man skelne mellem adskillige trin (selve garantistillelsen, udbetaling under garantien og ændring af lånebetingelserne, jf. betragtning 132). Nedenfor undersøges det, hvorvidt de garantier, der blev ydet i marts 2004 og i maj 2004, udgør statsstøtte. Spørgsmålet om, hvorvidt ændringerne af lånebetingelserne kunne udgøre statsstøtte, vurderes som led i foranstaltning 6 (se betragtning til 188-195).
(164)
Foranstaltning 4: I modsætning til Finlands argumenter, som blev præsenteret under betragtning (91), mener Kommissionen, at konverteringen af eksisterende passiver til en ny garanti kan udgøre statsstøtte. I denne forbindelse må man sondre mellem eksisterende støtte og ny støtte. Definitionen af eksisterende støtte omfatter individuelle støtteforanstaltninger, der er iværksat, inden traktaten trådte i kraft (artikel 1, litra b), i procedureforordningen). Ny støtte er derimod "enhver støtte […] som ikke er eksisterende støtte, herunder ændringer i eksisterende støtte" (artikel 1, litra c), i procedureforordningen). I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (49), er en ændring "enhver ændring, der ikke er af rent formel eller administrativ art, der ikke kan påvirke vurderingen af støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet".
(165)
Mikkeli Kommune stillede rent faktisk en ny garanti den 8. marts 2004, som sikrede et nyt lån fra Tapiola den 14. april 2004. Den nye garanti kan ikke betragtes som en videreførelse af den gamle garanti, da den blev stillet for et nyt lån med nye betingelser. Det forhold, at dette lån erstattede et lån, som Tapiola ydede i 1992, og som allerede var blevet garanteret af Mikkeli Kommune, ændrer ikke Kommissionens synspunkt. Selv om det er korrekt, at det nye lån havde samme størrelse som det udestående beløb på det gamle lån, og rentesatsen var mere gunstig for Karjaportti (4,5 % p.a. for det gamle lån, og 4 % p.a. for det nye lån), ændrede man lånets løbetid (mens det gamle lån skulle have været tilbagebetalt 10 år, efter at det blev ydet, dvs. i november 2002, skulle det nye lån være tilbagebetalt senest i 2014). Samlet set er beløbet for det nye lån (hovedstol plus rente for perioden 2004 til 2014) højere end beløbet for det gamle lån. Ved at stille den nye garanti påtog Mikkeli Kommune sig en større risiko, og beløbet for foranstaltningen steg sammenlignet med den gamle garanti. At stille den nye garanti skal betragtes som en ændring af den gamle garanti, hvilket giver mulighed for at klassificere den nye garanti som ny støtte. Dermed kan Finlands argument om, at den gamle garanti blev ydet før Finlands tiltrædelse og dermed kan betragtes som eksisterende støtte, og at den nye garanti ikke kan betragtes som indførelse af en ny støtteforanstaltning, afvises.
(166)
Spørgsmålet om, hvorvidt garantien indebar en fordel for støttemodtageren, kan vurderes på grundlag af garantimeddelelse 2008. På det tidspunkt hvor foranstaltningen blev truffet, var garantimeddelelse 2000 gældende. Men som forklaret i betragtning (133) vil Kommissionen tage udgangspunkt i garantimeddelelse 2008 ved vurderingen af foranstaltningen. I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt (se betragtning 135). Den vurderede garanti dækker 100 % af lånet. Dette er tilstrækkeligt til at konstatere, at statsstøtte ikke kan udelukkes på grundlag af punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008. Desuden, og i modsætning til Finlands argumenter, mener Kommissionen, at Karjaportti var kriseramt i betydningen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 allerede i marts 2004 (se betragtning 123-128), hvilket er endnu en grund til, at garantien ikke henhører under punkt 3.2. i garantimeddelelse 2008.
(167)
Desuden blev garantien ydet uden nogen garantipræmie, selv om selskabet var kriseramt, og risikoen for Mikkeli Kommune kunne anses for betydelig. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån, dvs. at den garantistillende myndighed alene bar risikoen for, at støttemodtageren ikke kunne tilbagebetale lånet, og garantien blev ydet som en selvskyldnergaranti, dvs. at kautionisten hæfter for hovedstolen, som om det var kautionistens egen, og kreditor kan bede kautionisten tilbagebetale hovedstolen, når denne forfalder.
(168)
Desuden mener Finland, at foranstaltningen er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, bl.a. fordi private parter var involveret. Dette argument kan afvises. Ifølge de af Finland fremlagte oplysninger stillede de private parter ikke garantier, men ydede lån til støttemodtageren. For det andet blev lånene fra de private parter ikke ydet samtidig med de garanterede pensionslån. For det tredje var den rentesats, som mindst en af de private parter krævede for et lån, allerede højere end rentesatsen for pensionslånet. Endnu vigtigere var det, at de private parter kun aftalte et kortsigtet lån med en løbetid på nogle måneder, mens garantien fra Mikkeli Kommune dækkede et lån med en løbetid på 10 år.
(169)
I lyset af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel. Desuden opfylder foranstaltning 4 alle andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet indgående i betragtning 133, 140 og 141, består denne garanti ligeledes af statslige midler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(170)
Foranstaltning 5: Finlands argument om, at foranstaltningen blev truffet for at videreføre investeringen, der blev iværksat i 2000, kan afvises, idet garantien tydeligvis var en ny foranstaltning.
(171)
I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti udelukkes, hvis fire kumulative krav er opfyldt (se betragtning 135). I lighed med foranstaltning 4 dækker den undersøgte garanti 100 % af lånet, og Karjaportti var allerede kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i maj 2004 (se betragtning 123-128). Derfor kan garantien ikke falde ind under punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008.
(172)
Desuden og i lighed med foranstaltning 4 blev garantien ydet uden nogen garantipræmie, selv om selskabet var kriseramt, og Mikkeli Kommunes risiko kunne betragtes som betydelig. Garantien dækkede 100 % af det pågældende lån og blev ydet som en selvskyldnergaranti. Derfor mener Kommissionen i modsætning til den finske holdning i den foreliggende sag, at foranstaltningen giver Karjaportti en fordel.
(173)
Desuden opfylder foranstaltning 5 alle andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet indgående i betragtning 133, 140 og 141 består denne garanti ligeledes af statslige midler og kan henføres til staten, den er selektiv, den fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(174)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 4 og foranstaltning 5 udgør statsstøtte.
(175)
Finland fremførte ingen argumenter med hensyn til foreneligheden af foranstaltning 4. For foranstaltning 5 påberåbte Finland sig artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF og regionalretningslinjerne 1998 (se betragtning 95). Regionalretningslinjerne 1998 kan imidlertid ikke tjene som grundlag for vurdering af foreneligheden, idet Karjaportti var kriseramt på tidspunktet, hvor garantierne blev stillet (se betragtning 123-128). I henhold til regionalretningslinjerne 1998 skal støtte til kriseramte selskaber vurderes i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (50). Derfor vurderer Kommissionen først, hvorvidt foranstaltning 4 og 5 er forenelige som støtte til redning og omstrukturering i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 gældende (51).
(176)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den undersøgte foranstaltning.
(a)
For det første gælder det, at mens foranstaltningerne består af likviditetsstøtte i form af en garanti (punkt 23, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999), blev lånene, der er omfattet af de respektive garantier, ikke ydet til en rentesats, der som minimum er sammenlignelig med dem, man kan iagttage for lån til sunde virksomheder (referencesats for Finland i marts 2004: 4,43 % plus 100 basispoint, referencesats for Finland i maj 2004: 4,43 % plus 100 basispoint).
(b)
For det andet var garantierne ikke kædet sammen med et lån, der skulle tilbagebetales over en periode på højst 12 måneder efter udbetalingen af sidste rate til virksomheden (punkt 23, litra b), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(c)
For det tredje fremlagde Finland ingen oplysninger om, at støtten var begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder og ikke havde alvorlige negative spillover-effekter i andre medlemsstater (punkt 23, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(d)
For det fjerde blev garantierne ikke tilbagebetalt inden for seks måneder, og der blev heller ikke udarbejdet en omstruktureringsplan efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 (punkt 23, litra d), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(e)
Endelig er der ingen tegn på, at garantien var begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, hvor støtten var tilladt (punkt 23, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(177)
Foranstaltning 4 og 5 opfylder heller ikke kravet til omstruktureringsstøtte efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(a)
For det første var foranstaltningerne ikke betinget af iværksættelsen af en omstruktureringsplan (punkt 31 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999). Det bemærkes, at der ikke er udarbejdet en omstruktureringsplan efter punkt 32 ff. i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen ved hjælp af deres egne ressourcer (punkt 40 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999), og på baggrund af de undersøgte foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren selv skal yde et bidrag.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 37 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999). Sådanne foranstaltninger er ikke truffet.
(178)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningerne ikke er truffet i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(179)
Desuden må det overvejes, hvorvidt foranstaltning 4 og 5 kunne være forenelige på grundlag af andre undtagelser, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.
(180)
Undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, finder ikke anvendelse i dette tilfælde, idet de pågældende foranstaltninger ikke har social karakter, ikke ydes til enkelte forbrugere, ikke har til formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og ikke er ydet som støtteforanstaltninger til økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling.
(181)
Artikel 107, stk. 3, i TEUF indeholder yderligere grunde til fritagelse.
(182)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, at "støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse" kan betragtes som forenelig med det indre marked. På det tidspunkt, hvor støtten blev iværksat, var Karjaportti beliggende i et sådant område.
(183)
På det tidspunkt, hvor foranstaltning 4 og foranstaltning 5 blev truffet, var foreneligheden af statsstøtte til støttede områder reguleret i regionalretningslinjerne 1998. I henhold til disse rammebestemmelser er kriseramte selskaber ikke berettiget til regionalstøtte. I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtten ikke kan falde ind under den i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF hjemlede undtagelse.
(184)
I artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF hedder det, at "støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi", kan betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen bemærker, at den pågældende støtte ikke er beregnet til at fremme gennemførelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, og Kommissionen har ej heller fundet det bevist, at den skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den finske økonomi. I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtten ikke opfylder betingelserne for undtagelsen, jf. artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF.
(185)
I artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF hedder det, at støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan betragtes som forenelig med TEUF, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser. Denne artikel finder tydeligvis ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(186)
Artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF giver mulighed for at yde støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har udsendt adskillige vejledninger og meddelelser, der forklarer, hvordan den har til hensigt at anvende undtagelsen i denne artikel. Imidlertid mener Kommissionen, at på grund af støttens art og kendetegn er det indlysende, at undtagelserne fra disse vejledninger og meddelelser ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(187)
På grundlag af ovenstående argumenter finder Kommissionen, at foranstaltning 4 og 5 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.3.4. Domstolsovervåget omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
(188)
Finlands hovedargument som beskrevet i betragtning 96-98 er, at Mikkeli Kommune ikke var mere generøs end andre af selskabets kreditorer, men at Mikkeli Kommune handlede sammen med støttemodtagerens private kreditorer og på de samme betingelser. Derfor handlede den som en markedsøkonomisk investor, da den accepterede omstruktureringsprogrammet.
(189)
Det første spørgsmål, der skal undersøges i denne forbindelse, er, hvorvidt der handles som en privatøkonomisk operatør i situationer, hvor en eller flere offentlige enheder, hvis adfærd kan henføres til staten, træffer flere foranstaltninger over for én virksomhed. Domstolen har behandlet dette spørgsmål i BP Chemicals mod Kommissionen (52). Ifølge Domstolen betyder det forhold, at en offentlig virksomhed allerede har foretaget kapitalindsprøjtninger i et datterselskab, der klassificeres som "støtte", ikke automatisk, at yderligere kapitalindsprøjtninger ikke kan klassificeres som en investering, der opfylder kriterierne for en investering foretaget af en markedsøkonomisk investor. Kommissionen skal imidlertid afgøre, hvorvidt flere foranstaltninger over for samme virksomhed kan adskilles og betragtes som uafhængige foranstaltninger. I den forbindelse skal man ifølge Domstolen tage højde for kronologien af de pågældende foranstaltninger, deres formål og datterselskabets situation på tidspunktet, da beslutningen om kapitalindsprøjtningen blev truffet (53).
(190)
I den foreliggende sag skal Kommissionen fastslå, hvorvidt de garantier, der blev ydet i marts og maj 2004 (foranstaltning 4 og foranstaltning 5), kan adskilles fra den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6). Selv om det er korrekt, at alle tre foranstaltninger blev besluttet inden for et år, bemærkede Kommissionen, at de blev gennemført i forskellige sammenhænge. I mellemtiden var en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure blevet indledt, hvor alle selskabets kreditorer deltog. Formålet med foranstaltning 6 var derfor ikke længere at give selskabet mulighed for igen at blive levedygtigt uden insolvens ved at skaffe nye midler fra private banker. I stedet sigtede Mikkeli Kommune ligesom alle andre kreditorer mod at maksimere inddrivelsen af deres udestående krav inden for rammerne af den nationale konkurslovgivning. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltning 6 kan adskilles fra foranstaltning 4 og 5.
(191)
Som beskrevet i betragtning 31, anmodede Karjaportti sammen med sine private kreditorer byretten i Mikkeli om at iværksætte den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure i overensstemmelse med loven om omstrukturering af virksomheder 47/1993. Man forelagde et omstruktureringsprogram for retten, der omfattede en beskrivelse af de foranstaltninger, som vurderes her. Efter at have gennemgået oplysningerne godkendte retten omstruktureringsprogrammet. Kommissionen bemærker, at Karjaportti har været genstand for en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure i henhold til finsk lov. Formålet med en sådan domstolsovervåget omstruktureringsprocedure er at genoprette en kriseramt debitors levedygtige virksomhed, at sikre dens fortsatte levedygtighed og at nå frem til en ordning vedrørende gælden. Derfor mener Kommissionen, at de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune har truffet under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, kan vurderes i henhold til det markedsøkonomiske investorprincip.
(192)
Ifølge retspraksis fra Magefesa-sagen (54) gælder det, at hvis staten er mere generøs end selskabets øvrige kreditorer, kan foranstaltningerne under en domstolsovervåget omstruktureringsprocedure udgøre statsstøtte. Derfor efterprøver Kommissionen, hvorvidt de private og offentlige kreditorer blev behandlet ens ved omstruktureringsproceduren.
(193)
For det første bemærkes det generelt, at […] af de omstrukturerede gældsposter (omkring [30-70] %) vedrører private kreditorer. De vigtigste private kreditorer er Nordea Bank, Pohjola Bank og Nordea Financing. For det andet kan man konstatere, at Karjaporttis kreditorer blev opdelt i forskellige grupper i henhold til deres prioritering. Sammen med de private kreditorer Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank og Nordea Financing samt det statsejede specialiserede finansieringsselskab Finnvera tilhørte Mikkeli Kommune gruppen af kreditorer med store sikrede gældsposter. Som det fremgår af tabel IV ejer Mikkeli Kommune en andel på [10-40] % af disse store sikrede gældsposter, mens de private kreditorer tilsammen ejer en andel på [30-70] %. Finnvera ejer en andel på [10-40] %.
(194)
Nedenfor vurderes hver af de foranstaltninger, som Mikkeli Kommune har truffet, nærmere:
(195)
Nedsættelse af renter på sikrede gældsposter: Som det fremgår af tabel V, var renten på lånene og de øvrige gældsposter (ubetalte afgifter), der blev betragtet som "store sikrede gældsposter", den samme for private og offentlige kreditorer med undtagelse af […]. Denne kreditor fik en rente på […] EURIBOR for alle udestående beløb fra begyndelsen af omstruktureringsproceduren, mens de øvrige kreditorer for en del af det udestående beløb kun fik […] EURIBOR minus […] % frem til 2010. Denne forskel skyldtes, at […] havde den højeste prioritering i forbindelse med sikkerhedsstillelsen fra Karjaportti. Man anser […] højere prioritering for at begrunde forskellen i de anvendte rentesatser.
(196)
Omlægning af lån: Mikkeli Kommunes krav blev udsat i samme omfang som de øvrige sikrede kreditorers krav. Som det fremgår af tabel VI, skulle Karjaportti betale afdrag til alle sikrede kreditorer fra juli 2009 frem til 2015, hvor størstedelen af afdragene forfalder (43 % af beløbet for hver af de sikrede gældsposter). De afdrag, der skal betales til de enkelte kreditorer, svarer alle til de respektive kreditorers andel af det samlede beløb (2 % af det udestående beløb for de første tre rater, 4 % for de næste to rater, 6 % for den resterende rate). Den sidste rate udgør 43 % af kapitalen for hver af de sikrede kreditorer. Dermed er Mikkeli Kommune ikke blevet behandlet mindre fordelagtigt end de private kreditorer i en tilsvarende situation.
(197)
Betinget gældseftergivelse: I henhold til omstruktureringsprogrammet som beskrevet i betragtning 42 og 43 er det beløb, der skal afskrives ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, hvis visse økonomiske krav ikke er opfyldt, baseret på en sammenligning mellem værdien af sikkerhedsstillelsen, hvis Karjaportti fortsætter sine operationer, og værdien af sikkerhedsstillelsen, hvis den realiseres, som fastsættes for de enkelte kreditorer under hensyntagen til deres respektive prioritering. Værdien af sikkerhedsstillelsen i de to scenarier blev fastslået af to uafhængige vurderingsmænd på det tidspunkt, hvor omstruktureringsprogrammet blev iværksat, baseret på sammenlignelige pris- og huslejeoplysninger. På denne baggrund er […] ikke nødt til at afskrive gældsposter ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, idet man er den højest prioriterede kreditor. Beløbet for de øvrige kreditorer blev ligeledes fastsat i henhold til den omtalte metode, hvilket resulterede i de beløb, der er anført i betragtning 43. Den metodologi, der blev anvendt til at fastsætte de respektive beløb, kan betragtes som troværdig, især fordi den sætter den respektive prioritering i forhold til de respektive sikkerhedsstillelser i de to scenarier. I praksis var beregningen baseret på uafhængige ekspertvurderinger, og de samme principper blev anvendt for alle kreditorer ved fastsættelsen af det beløb, som de omstrukturerede gældsposter maksimalt kan nedskrives med ved afslutningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. I lyset af dette kan alle kreditorer anses for at være blevet behandlet på lige fod.
(198)
Samlet set mener Kommissionen, at Mikkeli Kommune ikke blev behandlet mindre gunstigt end de private kreditorer under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Når der forekommer forskelle i forhold til de øvrige kreditorer, var de begrundet i den forskellige kvalitet af de respektive kreditorers sikkerhed. I lyset af ovenstående må det derfor konkluderes, at støttemodtageren ikke opnåede en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, ved den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, kan afvises, og de i betragtning 31-43 beskrevne foranstaltninger udgør ikke statsstøtte.
7.3.5. Køb af aktier (foranstaltning 7)
(199)
For det første bemærker Kommissionen, at købet af aktier ikke var en del af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(200)
Finland hævder, at Mikkeli Kommune handlede i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip ved købet af aktierne. Hvis man følger logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191), skal det for det første fastslås, hvorvidt det markedsøkonomiske investorprincip kan anvendes på foranstaltning 7, idet Mikkeli Kommune allerede tidligere havde gennemført støtteforanstaltninger over for Karjaportti. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at foranstaltning 4 og 5 blev truffet forud for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, mens købet af aktier først fandt sted bagefter. Mens formålet med foranstaltning 4 og 5 var at give støttemodtageren mulighed for fortsat at have adgang til likviditet, var det efter indledningen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure klart, at der ville blive taget hensyn til disse behov inden for denne procedure. Derfor finder Kommissionen, at foranstaltning 7 kan adskilles fra foranstaltning 4 og 5, og at det markedsøkonomiske investorprincip i princippet finder anvendelse på foranstaltning 7.
(201)
Som beskrevet i betragtning 156, finder det markedsøkonomiske investorprincip anvendelse på en stats køb af jord eller andre aktiver. Finland fremlagde en vurdering af aktiernes værdi, som var udført af […] (55), et ejendomsforvaltningsbureau i Helsinki. Vurderingen er dateret den 29. marts 2005, og aktierne i ejendomsselskabet blev vurderet til mellem 1 mio. og 1,1 mio. EUR. Vurderingen var baseret på værdien af den ejendom, selskabet ejede. Der blev anvendt to metoder til at fastslå værdien: kapitalværdien til markedsleje (i henhold til boligstatistikker udarbejdet af Finlands statistiske kontor) og gensalgsværdien (i henhold til udbudspriser).
(202)
På det tidspunkt hvor aktierne blev solgt, var grunden udlejet til under markedslejen. I henhold til vurderingen kunne man nå op på markedslejen på to år med den maksimale årlige huslejestigning. Derfor blev grundens værdi justeret på købstidspunktet, og i sidste ende købte Mikkeli Kommune aktierne til en pris på 860 000 EUR.
(203)
Vurderingen blev foretaget af en uafhængig ekspert. Den anvendte metodologi, der er beskrevet ovenfor, var først at undersøge kapitalværdien til markedsleje og derefter gensalgsværdien. Begge værdier var baseret på markedsdata, og de to værdier blev anvendt til at fastslå aktiernes værdi, som ligeledes blev justeret til det gældende huslejeniveau på tidspunktet for købet. Denne metodologi anses for troværdig. Kommissionen konkluderer, at aktierne i Kiinteistö Oy Suksimäki blev købt til markedspris, og at foranstaltningen ikke indebar en fordel for Karjaportti.
(204)
På grundlag af ovenstående er de betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, elimineret, og det konkluderes, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.3.6. Konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(205)
Finland anfører, at konverteringen af ubetalte renter til lån er en typisk foranstaltning for domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. Det er korrekt, at en sådan foranstaltning kan betragtes som en typisk bestanddel af domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. I den foreliggende sag var konverteringen af ubetalte renter til lån i 2005 i princippet fastlagt i omstruktureringsprogrammet for alle kreditorer med store sikrede gældsposter ([to private kreditorer] og Finnvera). I lyset af dette betragter Kommissionen som sådan ikke konverteringen af ubetalte renter til et lån som statsstøtte. Den har imidlertid kontrolleret, hvorvidt den rentesats, som Mikkeli Kommune anvendte over for Karjaportti, gav sidstnævnte en fordel.
(206)
I denne forbindelse mener Finland, at Mikkeli Kommune handlede i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, idet private kreditorer konverterede ubetalte renter til lån sammen med Mikkeli Kommune. Først og fremmest mener man i henhold til samme princip som for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, at det markedsøkonomiske investorprincip kan anvendes for foranstaltning 8, idet denne foranstaltning er adskilt fra foranstaltning 4 og 5 (se betragtning 189-191). Ved anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip i den foreliggende sag bemærker Kommissionen følgende: Selv om det er korrekt, at ikke kun Mikkeli Kommune, men også [de private kreditorer] var omfattet af konverteringen, var renten på lånene ikke den samme. [En privat kreditor] opkrævede 3-måneders EURIBOR plus 1,5 % og [den anden private kreditor] 3-måneders EURIBOR plus 2 %, mens Mikkeli Kommune kun opkrævede 3-måneders EURIBOR plus 0,3 %. Dermed ligger den rentesats, som Mikkeli Kommune gik med til at opkræve for lånet, 1,2 % under den rente, som [en privat kreditor] opkrævede, og 1,7 % under den rente, som [en anden privat kreditor] opkrævede. Derfor kan argumentet om, at Mikkeli Kommune anvendte samme betingelser som de private kreditorer, afvises. I lyset af forskellen i rentesatser kan man ligeledes udelukke, at Mikkeli Kommune opkrævede markedsrente for lånet. Derfor giver lånet, som de ubetalte renter blev konverteret til af Mikkeli Kommune, en fordel for Karjaportti.
(207)
Desuden opfylder foranstaltning 8 alle de andre krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet nærmere i betragtning 133, 140 og 141, består lånet af statslige midler og kan henføres til staten, det er selektivt, det fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(208)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 8 udgør statsstøtte.
(209)
Finland fremlagde ingen argumenter med hensyn til foreneligheden af foranstaltning 8. Eftersom Karjaportti var kriseramt på tidspunktet for konverteringen af de ubetalte renter (se betragtning 123-129), vurderer Kommissionen først, hvorvidt foranstaltning 8 er forenelig som støtte til redning og omstrukturering efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev truffet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 gældende (56).
(210)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den pågældende foranstaltning.
(a)
For det første gælder det, at selv om foranstaltningen består af likviditetsstøtte i form af et lån (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), svarer den opkrævede rentesats ikke mindst til de satser, der gælder for lån til sunde virksomheder (referencesatsen for Finland i december 2005: 4,08 % plus 100 basispoint, mens lånet blev ydet til en rentesats på 3-måneders EURIBOR + 0,3 %, hvilket den 19. december 2005 svarede til 2,486 % plus 30 basispoint).
(b)
For det andet gav Finland ikke tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan senest seks måneder efter godkendelsen af støtten, og varigheden af støtteforanstaltningen var ikke begrænset til seks måneder (punkt 25, litra a) og c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er princippet om engangsstøtte (punkt 25, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere har modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det har været kriseramt.
(211)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Selv om det er korrekt, at der blev udformet et omstruktureringsprogram for Karjaportti under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, overholder dette ikke kravet i punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (varighed på 10 år, ingen følsomhedsanalyse, ingen tilbagevenden til langsigtet levedygtighed inden for en rimelig periode).
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje opfylder foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet selskabet tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det var kriseramt.
(212)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(213)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 8 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som angivet for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186) mener Kommissionen ikke, at nogen af disse undtagelser er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 8 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.3.7. Afskrivning af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
(214)
Først skal det kontrolleres, hvorvidt denne afskrivning af gæld kunne indebære en fordel for Karjaportti. Dette ville være tilfældet, hvis Mikkeli Kommune opgav at fortsætte inddrivelsen af gælden og gav afkald på de pågældende gældsposter.
(215)
Som beskrevet i betragtning 105, bekræftede Finland, at afskrivningen af gæld blot var en regnskabsmæssig foranstaltning, der ikke påvirker det juridiske forhold mellem kreditor og debitor, hvilket vil sige, at gældsposterne ikke blev eftergivet. I henhold til de dokumenter, som Finland har indsendt, fortsætter Mikkeli Kommune inddrivelsen af gælden.
(216)
I henhold til forsigtighedsprincippet inden for god regnskabspraksis og i overensstemmelse med regnskabsloven 1336/1997, må værdien af fordringer, der medtages i balancen, ikke overstige deres sandsynlige værdi. Derfor bogføres fordringer, der formentlig ikke kan inddrives, som en udgift i resultatopgørelsen.
(217)
Som følge af ovenstående mener Kommissionen, at afskrivningen af gælden kun skete i Mikkeli Kommunes regnskaber i overensstemmelse med regnskabsstandarderne, og at de respektive fordringer fortsat forsøges inddrevet inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure.
(218)
De betænkeligheder, som Kommissionen gav udtryk for i åbningsbeslutningen, er blevet fjernet, og man kan konkludere, at foranstaltningerne ikke indebar en fordel for Karjaportti. Derfor omfatter foranstaltning 9 og 10 ikke statsstøtte.
7.3.8. Omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(219)
Finlands argument om, at foranstaltningen er typisk for domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer og ikke udgør statsstøtte, kan afvises. For det første var omlægningen af gæld i 2009 ikke en del af det oprindelige omstruktureringsprogram, og for det andet er det forhold, at denne omstrukturering ville ske i overensstemmelse med den nationale lovgivning, ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at der er tale om statsstøtte (57).
(220)
I princippet kan foranstaltninger, der reducerer de afgifter, som normalt medtages på en virksomheds budget, ligeledes betragtes som statsstøtte. Med hensyn til omlægning af gæld vurderer Kommissionen en sådan foranstaltning ved at sammenligne med en privat kreditors adfærd (58). Her betragtes staten snarere som en offentlig kreditor, der i lighed med en privat kreditor søger at inddrive skyldige beløb, og som med henblik herpå indgår aftaler med debitor, i henhold til hvilke de akkumulerede gældsposter skal omlægges eller tilbagebetales i rater for at lette tilbagebetalingen (59). Der er tale om begunstigelse i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis det skyldige beløb kan tilbagebetales til den offentlige kreditor på gunstigere betingelser, end en privat kreditor ville have accepteret. Kommissionen bemærker Finlands argument om, at omlægningen aldrig blev gennemført, idet den administrative domstol i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) forbød gennemførelsen. Men ifølge Finland er tilbagebetalingsplanen for gælden ikke desto mindre blevet forlænget, hvilket har betydet en udsættelse af de forfaldne betalinger. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at den gennemførte omlægning adskiller sig fra den anmeldte omlægning med hensyn til beløbet og tidsplanen. Det faktiske beløb, som Mikkeli Kommune omlagde, er lavere end det oprindeligt anmeldte beløb, og omlægningen blev kun tilladt for kortere perioder end oprindeligt anmeldt. I lyset af dette finder Kommissionen, at de anmeldte foranstaltninger er blevet gennemført med ændringer. Uanset disse ændringer bemærker Kommissionen, at ingen private kreditorer ville have accepteret en omlægning af gæld uanset hvilke grunde, der anføres i denne betragtning.
(221)
En privat kreditor vil normalt søge tvangsfuldbyrdelse, hvis man tidligere har indgået aftale om omlægning af gælden, som debitor ikke har overholdt (60). Mikkeli Kommune accepterede tværtimod en efterfølgende omlægning af gæld, efter at Karjaportti ikke havde overholdt de aftalte betingelser for omlægning af gælden under den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. Desuden er der ingen særlige grunde til den manglende inddrivelse som f.eks. større sikkerhedsstillelse til Mikkeli Kommune. Endelig mener Kommissionen med hensyn til udsigterne for selskabets fremtidige rentabilitet og levedygtighed, at selskabets økonomiske situation var sådan, at der ikke var grundlag for at tro, at investeringerne ville nå et acceptabelt rentabilitetsniveau inden for en rimelig periode. På det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev truffet, var Karjaportti under konkursbehandling, og siden 2004 havde selskabet desuden været omfattet af domstolsovervågede omstruktureringsprocedurer. I lyset af dette bemærker Kommissionen, at en hypotetisk privat kreditor i samme situation som Mikkeli Kommune ikke ville have accepteret en fortsat omlægning af gælden.
(222)
I denne forbindelse anfører Finland, at Mikkeli Kommune har handlet på lige vilkår med Karjaporttis øvrige kreditorer.
(223)
Men med hensyn til den anmeldte omlægning af gælden var aftalen med de private kreditorer ifølge Finland betinget af aftalen med Mikkeli Kommune. For det andet indebar den planlagte omlægning af gælden tilsyneladende ikke de samme betingelser for alle de sikrede kreditorer. Mens Mikkeli Kommune ville have udskudt betalingen af de udestående gældsposter til 2011, ønskede de private kreditorer fortsat at modtage en rate i 2009. I lyset af dette kan argumentet fra Finlands side afvises.
(224)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke overholder principperne for private kreditorer, og at den giver Karjaportti en fordel.
(225)
For så vidt angår de øvrige krav til kvalificering som statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, bemærker Kommissionen, at Mikkeli Kommune godkendte omlægningen, og at den derfor består af statslige midler og kan henføres til staten. Desuden kan foranstaltningen anses for at være selektiv. Endelig fordrejer den konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne som nærmere beskrevet i betragtning 133, 140 og 141.
(226)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(227)
Finlands hovedargument var, at denne foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte. Landet havde imidlertid ligeledes anmeldt foranstaltning 12 som redningsstøtte (se betragtning 1). Da Mikkeli Kommune accepterede omlægningen af gælden, var Karjaportti kriseramt efter punkt 10, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (se betragtning 123-129). Derfor skal foreneligheden af den pågældende foranstaltning vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(228)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som den pågældende foranstaltning ikke alle opfylder.
(a)
For det første består foranstaltningen ikke af likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004, men af udskydelse af betaling.
(b)
For det andet gav Finland ikke tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan senest seks måneder efter godkendelsen af støtten, og varigheden af støtteforanstaltningen var ikke begrænset til seks måneder (punkt 25, litra a) og c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er princippet om engangsstøtte (punkt 25, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere har modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det har været kriseramt.
(229)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Det bemærkes, at der ikke blev udarbejdet nogen omstruktureringsplan efter punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 38 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Sådanne foranstaltninger fandtes ikke.
(d)
For det fjerde opfyldte foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet virksomheden tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når den var kriseramt.
(230)
Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(231)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 12 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.
(232)
Undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, eftersom denne foranstaltning ikke har social karakter, ikke ydes til enkelte forbrugere, ikke har til formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder og ikke er ydet som støtteforanstaltninger til økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling.
(233)
Der findes yderligere undtagelser i artikel 107, stk. 3, i TEUF.
(234)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF, at "støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse", kan betragtes som forenelig med det indre marked. På det tidspunkt, hvor støtten blev iværksat, var Karjaportti beliggende i et sådant område.
(235)
Foreneligheden af statsstøtte til støttede områder reguleres i regionalretningslinjerne 1998. I henhold til disse rammebestemmelser er kriseramte selskaber ikke berettiget til regionalstøtte. Derfor konkluderer Kommissionen, at støtten ikke er berettiget til den i artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF anførte undtagelse.
(236)
Det hedder i artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF, at "støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi", kan betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen bemærker, at den pågældende støtte ikke er beregnet til at fremme gennemførelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, og Kommissionen har ej heller fundet det bevist, at den skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den finske økonomi. I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at støtten ikke kan være omfattet af den i artikel 107, stk. 3, litra b), i TEUF anførte undtagelse.
(237)
I artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF hedder det, at støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan betragtes som forenelig med TEUF, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser. Denne artikel finder tydeligvis ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(238)
Artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF giver mulighed for at yde støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har udarbejdet adskillige vejledninger og meddelelser, der forklarer, hvordan den har til hensigt at anvende undtagelsen i denne artikel. Imidlertid mener Kommissionen, at på grund af støttens art og kendetegn er det indlysende, at undtagelserne fra disse vejledninger og meddelelser ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(239)
På grundlag af ovenstående argumenter finder Kommissionen, at foranstaltning 12 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.4. Foranstaltninger truffet af Finnvera
(240)
Kommissionen erindrer indledningsvis om, at Finland i forbindelse med statsstøttebeslutning N 715/2006 har afgivet løfte om, at Finnveras aktiviteter vil være begrænset til administration af statsstøtteordninger. På dette grundlag har Kommissionen den 25. september 2007 (datoen for Kommissionens beslutning) besluttet, at Finnveras fritagelse for indkomstskat ikke udgør statsstøtte. Foranstaltning 13 til 17 er truffet forud for Kommissionens beslutning i sag N 715/2006. Foranstaltning 18 er truffet efter vedtagelsen af Kommissionens beslutning i sag N 715/2006. Derfor skal Kommissionen tage hensyn til de finske myndigheders løfte i denne sag ved sin vurdering af foranstaltning 18.
7.4.1. Garanti stillet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(241)
For at kunne betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF skal en foranstaltning gennemføres direkte eller indirekte med statslige midler, og den skal kunne henføres til staten. Finland har ikke anfægtet, at de foranstaltninger Finnvera har truffet, består af statslige midler og kan henføres til staten. Ifølge retspraksis skal en virksomheds midler betragtes som statslige midler, hvis staten ved at udøve sin dominerende indflydelse på sådanne virksomheder er i stand til at styre anvendelsen af deres midler (61). Foranstaltninger, der træffes af en særlig finansieringsinstitution, der kan anses for at være en offentlig instans i henhold til sin statut, kan generelt henføres til staten (62). Domstolen har forklaret begrebet henførelse nærmere i Stardust Marine (63). Den fremførte følgende indikatorer for konstatering af, hvorvidt foranstaltninger kan henføres til staten: Den offentlige virksomhed er integreret i den offentlige myndigheds strukturer, arten af dens aktiviteter og udøvelsen af disse på markedet på samme konkurrencebetingelser som for private operatører, virksomhedens juridiske status (om den er omfattet af offentlig ret eller almindelig virksomhedslovgivning) og intensiteten af de offentlige myndigheders tilsyn med ledelsen af virksomheden. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at Finnveras foranstaltninger er omfattet af forvaltningsretten, hvilket er tegn på, at selskabet er tæt knyttet til myndighederne. Finnvera er et 100 % statsejet specialfinansieringsselskab, der er omfattet af en statsgaranti og hovedsagelig yder statsstøtte og finansiering, som ikke umiddelbart findes på markedet, f.eks. eksportkreditter. Så selv om selskabets aktiviteter delvis kan overlappe de kommercielle bankers, udøver det ikke aktiviteter på samme konkurrencevilkår som private operatører. Selskabet er stiftet i henhold til den almindelige virksomhedslovgivning, men samtidig udøver staten et omfattende tilsyn: Staten udpeger medlemmerne af tilsynsrådet fra de politiske partiers grupper i parlamentet på grundlag af deres repræsentation i det finske parlament. Størstedelen af bestyrelsens medlemmer skal vælges blandt kandidater, der udpeges af flere ministerier (se betragtning 56-57). I lyset af dette finder Kommissionen, at de foranstaltninger, som Finnvera har truffet, består af statslige midler og kan henføres til Finland.
(242)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltning 13 udgør en fordel for støttemodtageren, blev foranstaltningen i modsætning til Finlands opfattelse ikke truffet sammen med private kreditorer på de samme betingelser. Selv om det er korrekt, at både […] og […] ydede lån til Karjaportti i 2004, har Kommissionen ingen indikationer på, at disse banker ligeledes ydede garantier. Desuden blev lånene fra de to private kreditorer først ydet i sommeren 2004, dvs. et par måneder efter, at Finnvera havde truffet foranstaltning 13, og det kan derfor ikke godtgøres, at Finnvera handlede "sammen" med dem. Finlands argument om, at garantien blev ydet i overensstemmelse med garantimeddelelse 2000, kan ligeledes afvises. Som forklaret ovenfor tager Kommissionen udgangspunkt i garantimeddelelse 2008 ved vurderingen af foranstaltningen (se betragtning 134). I henhold til punkt 3.2 i garantimeddelelse 2008 kan det udelukkes, at der er tale om statsstøtte i forbindelse med en individuel statsgaranti, hvis låntager ikke er i finansielle problemer. Eftersom Kommissionen mener, at Karjaportti allerede var kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 i marts 2004 (se betragtning 123-128), er anvendelsen af garantimeddelelsen ubegrundet. Finland anfører ligeledes, at garantien var belagt med en høj afgift. I lyset af Karjaporttis økonomiske problemer på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, kan den garantipræmie, som Finnvera opkrævede, ikke betragtes som en markedsmæssig afgift. Støttemodtageren havde rent faktisk samlede finansieringsudgifter på [5-8] % for lånet sammen med garantien, mens den daværende referencesats var 4,43 %, hvortil skal lægges mindst 400 basispoint som følge af støttemodtagerens økonomiske problemer. I lyset af ovenstående må foranstaltningen anses for at have medført en fordel for Karjaportti.
(243)
For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning desuden være specifik eller selektiv, idet den udelukkende gavner visse virksomheder eller fremstillingen af visse varer. Foranstaltning 13 blev truffet over for Karjaportti, en specifik virksomhed. Derfor mener Kommissionen, at den udgør en selektiv fordel for støttemodtageren.
(244)
Desuden skal Kommissionen undersøge, hvorvidt foranstaltning 13 vil kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. I denne forbindelse anfører Finland, at støtteelementet for garantien lå under de minimis-grænsen. Da foranstaltning 13 blev truffet, fandt Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (64) ("de minimis-forordningen 2001") anvendelse (65). Et at kravene for anvendelse af de minimis-forordningen 2001 er, at den samlede de minimis-støtte til en virksomhed ikke må overstige 100 000 EUR i en given treårig periode. Den omhandlede garanti udgjorde kun 91 000 EUR, hvilket betyder, at den ville ligge under loftet på 100 000 EUR, hvis hele beløbet skulle medtages som støtteelement. Det skal imidlertid afklares, hvorvidt foranstaltning 13 skal vurderes sammen med foranstaltning 4, en garanti, som Mikkeli Kommune ydede i marts 2004, kun ni dage før foranstaltning 13, garantien, som blev ydet af Finnvera. Selv om de to garantier blev ydet af to forskellige enheder og dækkede to separate lån med forskellig løbetid, erstattede disse to lån ét enkelt lån fra Tapiola fra 1992. Foranstaltning 4 og foranstaltning 13 kan derfor anses for at være indført med samme formål, nemlig at konvertere lånet fra Tapiola fra 1992 til nye lån. I lyset af denne tætte forbindelse mellem de to foranstaltninger mener Kommissionen, at foranstaltning 4 og foranstaltning 13 skal betragtes som én foranstaltning, for så vidt angår anvendelsen af loftet på 100 000 EUR i de minimis-forordningen fra 2001. Samlet set overstiger støtteelementet i disse to foranstaltninger 100 000 EUR. Kommissionen konkluderer derfor, at foranstaltning 13 ikke falder inden for de minimis-forordningen fra 2001.
(245)
Endelig anfører Finland, at foranstaltning 13 er en videreførelse af allerede eksisterende passiver, og at Finnveras eksponering derfor ikke øges. Finland fremsatte et tilsvarende argument i forbindelse med foranstaltning 4. På samme måde som for foranstaltning 4 anser Kommissionen ikke foranstaltning 13 for blot at være en videreførelse af en tidligere truffet foranstaltning (se betragtning 164-165).
(246)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 13 udgør statsstøtte.
(247)
Finland fremsatte ingen argumenter vedrørende foreneligheden af foranstaltning 13. Eftersom Karjaportti var kriseramt, da Finnvera ydede garantien (se betragtning 123-128), vurderer Kommissionen først, hvorvidt den er forenelig som rednings- og omstruktureringsstøtte i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering. På det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, var rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 gældende (66).
(248)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den pågældende foranstaltning.
(a)
For det første hang garantien ikke sammen med et lån, der skulle tilbagebetales over en periode på ikke over 12 måneder efter udbetalingen af sidste rate til virksomheden (punkt 23, litra b), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(b)
For det andet fremlagde Finland ikke dokumentation for, at støtten var begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder, og at den ikke fik alvorlige negative spillover-effekter i andre medlemsstater (punkt 23, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(c)
For det tredje blev garantierne ikke tilbagebetalt inden for seks måneder, og der blev heller ikke udarbejdet en omstruktureringsplan efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 (punkt 23, litra d), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(d)
Endelig er der ingen tegn på, at garantien var begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, hvor støtten var tilladt (punkt 23, litra e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999).
(249)
Af de samme årsager som anført ovenfor vedrørende foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 177-178) finder Kommissionen heller ikke, at foranstaltning 13 opfylder alle kravene til omstruktureringsstøtte som defineret i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999. Derfor mener Kommissionen, at foranstaltningen ikke blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999.
(250)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 13 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som anført for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186), mener Kommissionen ikke, at nogen af undtagelserne er til stede. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 13 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
7.4.2. Lån ydet den 12. januar 2006 (foranstaltning 14)
(251)
Finland anfører, at foranstaltningen var planlagt i omstruktureringsprogrammet for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, og at Finnvera traf foranstaltningen sammen med private kreditorer.
(252)
Det er korrekt, at foranstaltningen allerede var planlagt i omstruktureringsprogrammet for både Karjaporttis private og offentlige kreditorer. I henhold til den dokumentation, som Finland har fremlagt, fandt konverteringen af renter sted i slutningen af 2005 og begyndelsen af 2006. Private kreditorer konverterede ligeledes deres renter til lån.
(253)
I henhold til logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) skal det for det første afgøres, hvorvidt det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse på foranstaltning 14. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at foranstaltning 4, 5 og 13 blev truffet inden iværksættelsen af den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, mens foranstaltning 14 blev truffet i løbet af denne procedure. Af de årsager, der anføres ovenfor i betragtning 189-191, mener Kommissionen, at foranstaltning 14 kan adskilles fra foranstaltning 4, 5, og 13. Desuden var foranstaltning 14 også planlagt i selve omstruktureringsprogrammet, som havde til formål at bringe selskabet tilbage på sporet.
(254)
For det andet mener Kommissionen med hensyn til anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip på den foreliggende foranstaltning, at lånene fra de private kreditorer […] og fra […] kan sammenlignes med lånet fra Finnvera. Som sikrede kreditorer i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure befinder alle selskaberne sig i en tilsvarende situation. Eftersom disse lån blev ydet på betingelser, der svarede til betingelserne for lånet fra Finnvera (samme løbetid, sammenlignelig tilbagebetalingsperiode), og eftersom den rentesats, som Finnvera opkrævede, var endnu mere gunstig for Finnvera (6-måneders EURIBOR + 2 % var 4,643 % den 1. januar 2006) end den rentesats, de private kreditorer fik (den 1. januar 2006 var 3-måneders EURIBOR + 1,5 % 3,988 % og 3-måneders EURIBOR +2 % var 4,488 %), konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen ikke gav Karjaportti en fordel.
(255)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.3. Modgaranti stillet den 14. september 2006 (foranstaltning 15)
(256)
For det første mener Kommissionen, at støttemodtageren for foranstaltningen er Karjaportti, selv om modgarantien blev stillet over for […]. Den lavere præmie, som […] opkrævede af Karjaportti, tyder på, at […] kun stillede garantien på grund af garantien fra Finnvera. I praksis betaler Karjaportti og ikke […] garantipræmien for modgarantien til Finnvera.
(257)
Under alle omstændigheder mener Finland, at Finnvera handlede på de samme betingelser som de private kreditorer […] og […]. Det er korrekt, at […] og […] befandt sig i en situation, der svarede til Finnveras. Alle tre selskaber er sikrede kreditorer i den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure. De har alle tidligere ydet lån og garantier til Karjaportti ([…]).
(258)
På samme måde som for foranstaltning 14 og i henhold til logikken fra BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) mener Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse for foranstaltning 15, eftersom denne foranstaltning kan adskilles fra foranstaltning 4, 5 og 13 (se betragtning 253).
(259)
Hvad angår den omhandlede foranstaltning, udgjorde det samlede garanterede lån 1,8 mio. EUR. Finnvera stillede kun modgaranti […] for 16,7 % af dette beløb (300 000 EUR). Den resterende del af lånet var dækket af garantier fra […] og […] (henholdsvis 825 000 EUR og 675 000 EUR), for hvilke Finnvera ikke stillede nogen modgaranti. Set fra støttemodtageren Karjaporttis perspektiv var de samlede udgifter til garantien med modgaranti højere end til garantierne fra […] og […]. Mens de to sidstnævnte opkrævede en garantipræmie på 1,75 % af Karjaportti, var de samlede finansieringsomkostninger til modgarantien for Karjaportti 2,9 % (1,65 % for […]-garantien plus 1,25 % for modgarantien). Det følger heraf, at foranstaltningen, som Finnvera havde truffet, ikke gav Karjaportti en fordel.
(260)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.4. Lån ydet den 6. juli 2007 (foranstaltning 16)
(261)
Som beskrevet i betragtning 110 anfører Finland, at lånet ikke udgjorde statsstøtte, eftersom det var en del af en større finansieringsforanstaltning, der ligeledes havde deltagelse af private kreditorer.
(262)
På samme måde som for foranstaltning 14 og i henhold til logikken i BP Chemicals-sagen (se betragtning 189-191) finder Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip finder anvendelse på foranstaltning 16 (se betragtning 253).
(263)
Som skitseret i betragtning 254 mener Kommissionen, at […] og […] befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med Finnveras. For så vidt angår den specifikke omhandlede foranstaltning, er det korrekt, at Finnvera ydede lånet samtidig og på betingelser svarende til […] og […]. Lånenes løbetid var seks måneder for alle kreditorer. For alle lån blev tilbagebetalingen udsat i samme udstrækning (det udestående beløb for alle kreditorer er omkring […] % af det oprindelige beløb). Alle tre lån var sikret med samme sikkerhed som beskrevet i betragtning 66, og sikkerhedsstillelsen er fordelt mellem kreditorerne i henhold til de respektive kreditorers risiko ved de lån, de har ydet. For så vidt angår rentesatsen, opkrævede Finnvera en rente, der er endnu mere gunstig for Finnvera (6-måneders EURIBOR + 2,5 % var 6,847 % den 6. juli 2007) end rentesatsen, som de private kreditorer fik (den 9. juli 2007 var 1-måneds EURIBOR + 2 % 6,105 %). Dermed kan lånet betragtes som værende i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og udgør ikke statsstøtte.
(264)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
7.4.5. Garanti stillet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(265)
Først skal det fastslås, hvilken enhed der har gavn af den omhandlede foranstaltning, […] eller Karjaportti. Finnvera stillede modgarantien over for […], Karjaporttis hovedbankforbindelse. […] stillede igen en garanti for Karjaportti. […] opkrævede en meget lav afgift af Karjaportti for denne garanti, hvilket indikerer, at […] kun stillede garantien til Karjaportti, fordi den var dækket af modgarantien fra Finnvera. Kommissionen bemærker ligeledes, at ikke […], men Karjaportti betaler garantipræmien for modgarantien til Finnvera. I lyset af dette mener Kommissionen, at støttemodtageren for foranstaltningen er Karjaportti.
(266)
For det andet skal det vurderes, hvorvidt foranstaltningen medfører en fordel for Karjaportti. I den forbindelse hævder Finland, at modgarantien ikke udgør statsstøtte, idet en anden privat part deltog i ordningen. Dette argument kan afvises, idet Finnvera stillede en modgaranti for garantien til den involverede private part, hvilket betyder, at Finnvera og den private part overhovedet ikke befandt sig i den samme situation.
(267)
I lyset af dette vurderer Kommissionen foranstaltningen på grundlag af garantimeddelelsen 2008. Selv om det er korrekt, at Finnveras modgaranti ikke dækker mere end 80 % af […] garanti, var støttemodtageren, Karjaportti, kriseramt på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet som beskrevet nærmere i betragtning 123-128. Dermed kan det ikke udelukkes, at der var tale om støtte efter punkt 3.2 i garantimeddelelsen 2008.
(268)
Selv om en garanti ikke opfylder alle kravene i punkt 3.2 i garantimeddelelsen 2008, kan præmien på en garanti stadig føre til den konklusion, at garantien ikke udgør statsstøtte. Under alle omstændigheder mener Kommissionen i den foreliggende sag og i modsætning til Finlands synspunkt, at foranstaltningen ikke kan betragtes som værende fri for støtte. Garantien blev ydet til en lav garantipræmie, selv om selskabet stod over for problemer (se betragtning 123-128), og risikoen for Finnvera kunne betragtes som betydelig. Derfor anses foranstaltningen for at indebære en fordel for Karjaportti. Kommissionen bemærker ligeledes i denne forbindelse, at Finnvera i henhold til de finske myndigheders løfte i forbindelse med sag N 715/2006 ikke måtte yde markedsbaseret finansiering.
(269)
Desuden opfylder foranstaltningen alle de øvrige krav til at blive kvalificeret som statsstøtte. Som beskrevet i betragtning 241 består de foranstaltninger, der træffes af Finnvera, af statslige midler og kan henføres til staten. Foranstaltning 17 er ligeledes selektiv, eftersom den eneste begunstigede virksomhed er Karjaportti. Endelig fordrejer den konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(270)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(271)
Finland anførte ikke, at foranstaltning 17 var forenelig med det indre marked. Da Finnvera traf foranstaltningen, var Karjaportti kriseramt efter rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 (se betragtning 123-128). Dermed kunne foranstaltningen kun være forenelig som rednings- og omstruktureringsstøtte i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(272)
I henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 skal redningsstøtte opfylde visse krav, som ikke alle opfyldes af den undersøgte foranstaltning.
(a)
For det første ophørte garantien ikke senest seks måneder efter udbetalingen af første rate (punkt 25, litra a), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(b)
For det andet tilsendte Finland ikke Kommissionen en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan eller dokumentation for, at garantien var ophævet senest seks måneder efter godkendelsen af foranstaltningen (punkt 25, litra c), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004).
(c)
For det tredje er betingelsen om engangsstøtte (punkt 25, e), i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004) ikke opfyldt, idet selskabet tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når det var kriseramt.
(273)
Foranstaltningen opfylder heller ikke alle kravene til omstruktureringsstøtte, som opstilles i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(a)
For det første er foranstaltningen betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan (punkt 34 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Det bemærkes, at der ikke var udarbejdet en omstruktureringsplan i henhold til punkt 35 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering.
(b)
For det andet forventes støttemodtagerne at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen med deres egne midler (punkt 43 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004), og for de omhandlede foranstaltninger er der ingen tegn på, at støttemodtageren har ydet et bidrag selv.
(c)
For det tredje gælder det, at med henblik på at undgå at fordreje konkurrencevilkårene skal der træffes kompenserende foranstaltninger (punkt 38 i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004). Sådanne foranstaltninger fandtes ikke.
(d)
For det fjerde opfyldte foranstaltningen ikke princippet om engangsstøtte, idet virksomheden tidligere havde modtaget uforenelig og ulovlig statsstøtte, når den var kriseramt.
(274)
Derfor mener Kommissionen ikke, at foranstaltningen blev gennemført i overensstemmelse med rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004.
(275)
Det skal desuden overvejes, hvorvidt foranstaltning 17 kunne være forenelig på grundlag af andre af undtagelserne, jf. artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. Af de samme grunde som angivet for foranstaltning 4 og foranstaltning 5 (se betragtning 179-186) mener Kommissionen ikke, at nogen af disse undtagelser er opfyldt. Derfor konkluderer Kommissionen, at foranstaltning 17 udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med det indre marked.
8. TILBAGESØGNING
(276)
I henhold til TEUF og retspraksis ved Domstolen har Kommissionen beføjelser til at beslutte, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre en støtteforanstaltning (67), når det konstateres, at den er uforenelig med det indre marked. Domstolen har ligeledes konsekvent statueret, at formålet med en stats forpligtelse til at ophæve støtteforanstaltninger, som Kommissionen anser for uforenelig med det indre marked, er at genoprette den tidligere situation (68). I den forbindelse har Domstolen bestemt, at dette mål er nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt det beløb, der er modtaget i ulovlig støtte og således mister sin fordel i forhold til sine konkurrenter på markedet, og situationen forud for støtteudbetalingen er genoprettet (69).
(277)
I henhold til denne retspraksis bestemmes det i artikel 14 i procedureforordningen, at "i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren."
(278)
Dermed skal seks af de omhandlede foranstaltninger betragtes som ulovlig og uforenelig støtte:
-
garanti stillet den 8. marts 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 4)
-
garanti stillet den 10. maj 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 5)
-
konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
-
omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
-
garanti stillet den 17. marts 2004 af Finnvera (foranstaltning 13)
-
garanti stillet den 9. januar 2008 af Finnvera (foranstaltning 17).
(279)
Denne støtte skal derfor tilbagesøges for at genoprette den situation, der fandtes på markedet, inden støtteforanstaltningen blev gennemført. Tilbagesøgningen skal derfor finde sted fra det tidspunkt, hvor støttemodtageren opnåede en fordel, dvs. da støtten blev stillet til rådighed for støttemodtageren, og skal pålægges renter, indtil den er fuldt tilbagebetalt.
8.1. Tilbagebetaling af støtte i form af garantier
(280)
Det uforenelige støtteelement i to garantier fra Mikkeli Kommune i 2004 (foranstaltning 4 og foranstaltning 5) og i garantierne fra Finnvera i 2005 (foranstaltning 13) og 2008 (foranstaltning 17) fastsættes i henhold til følgende principper.
(281)
I princippet kan en statsgaranti udgøre støtte op til den samlede størrelse af det bagved liggende lån, hvis støttemodtageren ikke selv har mulighed for at få adgang til de finansielle markeder (70). I den foreliggende sag har Finland imidlertid påvist, at Karjaportti stadig kunne få adgang til de finansielle markeder på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet i 2004, ved at fremlægge oplysninger om lån, som private långivere havde ydet til støttemodtageren (se betragtning 93). Der foreligger få oplysninger om, hvorvidt Karjaportti stadig havde adgang til markederne i 2008, da støtteforanstaltning 17 blev gennemført. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at modgarantien fra Finnvera kun dækkede 80 % af garantien fra en privat kreditor, hvilket betyder, at den private kreditor stadig bar 20 % af risikoen. I lyset af dette må virksomheden stadig anses for at have adgang til de finansielle markeder uden garantien fra 2008.
(282)
Men i lyset af Karjaporttis økonomiske problemer på tidspunktet, hvor støtteforanstaltningerne blev indført, ville kommercielle banker have opkrævet en tilsvarende højere rentesats end den, virksomheden opnåede med statsgarantierne, idet sidstnævnte giver bankerne en yderligere sikkerhed. Derfor mener Kommissionen, at Karjaportti fik en lavere rentesats takket være garantierne.
(283)
I henhold til punkt 4.2 i garantimeddelelsen 2008 skal de samlede finansieringsomkostninger ved garanterede lån (rentesats plus garantipræmie) sammenlignes med markedsrenten for et tilsvarende lån uden statsgaranti, når der ikke forefindes en sammenlignelig garantipræmie på markedet. I mange tilfælde findes der ikke en sådan markedsrente. Derfor har Kommissionen i sin meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (71) ("referencesatsmeddelelsen 2008") indført en finansiel metodologi, der kan anvendes i stedet for en markedsrente i henhold til begrundelserne i punkt 4.2 i garantimeddelelsen 2008.
(284)
I den foreliggende sag er der ingen indikation af, hvad Karjaportti skulle have betalt for et sammenligneligt lån uden statsgaranti. Desuden stammer de tre garantier fra perioden forud for den økonomiske og finansielle krise. Kommissionen er desuden af den opfattelse, at eftersom der er gået lang tid siden støtteforanstaltningerne blev indført, vil det være vanskeligt at beregne en "reel" markedsrente for en finsk kødproducent. Derfor vil Kommissionen benytte den relevante referencesats i stedet for markedsrenten.
8.1.1. Garanti stillet den 8. marts 2004 (foranstaltning 4)
(285)
For så vidt angår foranstaltning 4, kunne sikringen af Karjaporttis lån betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede et ejendomspant og et erhvervspant som sikkerhed for foranstaltning 4. De tinglyste værdier af disse to instrumenter er temmelig høje (se betragtning 27). Man skal imidlertid tage højde for, at præcis den samme sikkerhed allerede var blevet brugt til at sikre krav fra Mikkeli Kommune (f.eks. foranstaltning 1), således at det fulde beløb ikke ville være tilgængeligt for den omhandlede foranstaltning. Man skal også tage højde for, at den faktiske værdi af ejendomspantet og af erhvervspantet afhænger af værdien af de pantsatte goder og Mikkeli Kommunes placering i konkursordenen.
(286)
I denne forbindelse bemærkes det, at Finland ikke kunne fremlægge en vurdering af sikkerhedsstillelsens værdi på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet. Finland fremlagde imidlertid to uafhængige vurderinger af den overordnede sikkerhed, som blev anvendt til at udforme omstruktureringsprogrammet, dateret den 15. februar 2005 (se betragtning 43), hvilket er ret tæt på den dato, hvor garantien blev stillet. I denne forbindelse nævnes det, at i lyset af Mikkeli Kommunes placering i konkursordenen kan ejendomspantet være tilstrækkeligt til at dække kravet, hvis grunden fortsat anvendes. Hvis Karjaportti skal likvideres, er grundens værdi muligvis for lav til at dække alle Mikkeli Kommunes krav. Erhvervspantet kan kun dække en del af Mikkeli Kommunes krav. I lyset af dette virker det plausibelt at betragte den stillede sikkerhed som sikkerhedsstillelse af normal kvalitet.
(287)
Derfor er den rentesats, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden en garanti, referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie på 650 basispoint, som afspejler den gældende risikopræmie for en kriseramt virksomhed, der stiller normal sikkerhed. Støttebeløbet skal derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den reelle rentesats for det garanterede lån (4 %), efter fradrag af den faktiske pris på garantien, dvs. 0 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(288)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.2. Garanti stillet den 10. maj 2004 (foranstaltning 5)
(289)
For så vidt angår foranstaltning 5, kan sikkerheden betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede samme sikkerhed som for foranstaltning 4, dvs. et ejendomspant i produktionsanlægget i Tikkala og et erhvervspant. Desuden blev der stillet et "særligt pant" i produktionsanlægget i Tikkala med en tinglyst værdi på 1 135 268 EUR (se betragtning 29). For alle disse elementer af sikkerhedsstillelse finder det samme ræsonnement som for foranstaltning 4 anvendelse, og det virker plausibelt at betragte den stillede sikkerhed som normal sikkerhedsstillelse.
(290)
Rentesatsen, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie på 650 basispoint. Støttebeløbet skulle derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån (12-måneders EURIBOR + 0,3 %) efter fradrag af den faktiske pris, der blev betalt for garantien, dvs. 0 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(291)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.3. Garanti stillet den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
(292)
Kommissionen er ikke klar over de nærmere detaljer i sikkerhedsstillelsen for foranstaltning 13 og kan derfor kun beskrive metoden for, hvordan tilbagebetalingen skal foregå. Hvis der rent faktisk var stillet garanti for foranstaltning 13, skulle værdien af denne sikkerhedsstillelse fastslås først, jf. referencesatsmeddelelsen.
(293)
Rentesatsen, som Karjaportti skulle betale for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 4,43 % plus en risikopræmie, der afspejler sikkerhedsstillelsens værdi. Støtteelement bør beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån ([2-5] %), efter fradrag af den faktisk betalte pris for garantien, som var 3 %. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(294)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.1.4. Garanti stillet den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
(295)
For så vidt angår foranstaltning 17, kunne sikkerhedsstillelsen betragtes som normal i henhold til referencesatsmeddelelsen 2008. Karjaportti stillede sikkerhed i form af en aktiepost i et selskab, som ifølge Finnvera vurderes til en værdi på […] EUR som nærmere beskrevet i betragtning 3.2.5. Rentesatsen, som Karjaportti skulle have betalt for et lån på markedsbetingelser uden garantien, er igen referencesatsen på 5,19 % plus en risikopræmie på 650 basispoint. Støttebeløbet bør derfor beregnes som forskellen mellem denne teoretiske markedsrente og den faktiske rentesats for det garanterede lån ([0-3] % plus renten på udestående beløb i henhold til underleverandøraftalen) efter fradrag af den faktiske pris, der blev betalt for garantien, dvs. 250 basispoint. Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(296)
Støtten pålægges renter fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem den teoretiske rente og den faktiske rente for det garanterede lån ville være forfaldet, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.2. Tilbagebetaling af støtte i form af konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
(297)
Det uforenelige støtteelement i foranstaltning 8, et lån ydet af Mikkeli Kommune, skal fastslås. Som beskrevet i betragtning 45-46 ydede Mikkeli Kommune lånet til en lavere rente end Karjaporttis private kreditorer. I princippet beregnes støtteelementet for et lån som forskellen mellem den faktiske rentesats for lånet og markedssatsen. I den foreliggende sag ydede private kreditorer lån sammen med Mikkeli Kommune. De rentesatser, som de private kreditorer opkrævede, kan betragtes som en indikation på en markedssats.
(298)
Støttebeløbet bør derfor beregnes som forskellen mellem den gennemsnitlige rentesats på lånene fra de private kreditorer (3-måneders EURIBOR + 2 % og 3-måneders EURIBOR + 1,5 %) og den faktiske rentesats for lånet (3-måneders EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Forskellen mellem disse satser skal beregnes for den periode, hvor den faktiske sats reelt blev anvendt.
(300)
Støtten pålægges renter, der beregnes fra det tidspunkt, hvor forskellen mellem de teoretiske renter og den faktiske rentesats for lånet ville være forfaldet, frem til den faktiske tilbagebetaling.
8.3. Tilbagebetaling af støtte i form af omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
(301)
Det uforenelige støtteelement i foranstaltning 12, Mikkeli Kommunes omlægning af gæld siden 2009, skal fastslås. Som beskrevet i betragtning 219-226 blev den anmeldte omlægning af gæld gennemført med visse ændringer. Kommissionen er ikke klar over de nærmere detaljer ved den gennemførte omlægning, og den kan derfor kun beskrive metoden for, hvordan tilbagebetalingen skal foregå.
(302)
Støtten blev stillet til rådighed for virksomheden fra det tidspunkt, hvor Osuuskunta Karjaportti fraveg den aftalte betalingsplan i henhold til den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure i 2006. Kommissionen mener, at Karjaportti på det tidspunkt, hvor støtten blev gennemført, ikke længere var i stand til at optage lån på de finansielle markeder. Derfor svarer støtten til størrelsen af den omlagte gæld. Det beløb, der skal tilbagebetales, er derfor lig med beløbet på de omlagte gældsposter over for Mikkeli Kommune. Allerede tilbagebetalte dele af beløbet kan imidlertid fratrækkes det beløb, der skal tilbagebetales.
(303)
Støtten pålægges renter fra den dato, hvor den blev stillet til rådighed for virksomheden, og frem til den faktiske tilbagebetaling.
9. KONKLUSION
(304)
Kommissionen bemærker, at en formel undersøgelse af garantien på 2,75 mio. EUR, som Finland anmeldte, men efterfølgende trak tilbage, ikke længere havde noget formål i henhold til artikel 8 i procedureforordningen.
(305)
For så vidt angår garantien fra 2000 og Mikkeli Kommunes overdragelse af grunden samme år, betragter Kommissionen disse foranstaltninger som statsstøtte, der er forenelig som investeringsstøtte i henhold til regionalretningslinjerne 1998.
(306)
Mikkeli Kommunes køb af grunden i 2002 anses ikke for at udgøre støtte, da købet skete på markedsbetingelser.
(307)
Garantierne, som Mikkeli Kommune ydede i marts 2004 og maj 2004, kan betragtes som statsstøtte, eftersom Karjaportti var en kriseramt virksomhed i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999 på det tidspunkt, hvor garantierne blev ydet. Disse foranstaltninger er ikke forenelige med det indre marked, eftersom ingen af bestemmelserne i 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt.
(308)
De foranstaltninger, som Mikkeli Kommune traf inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure, blev truffet sammen med sammenlignelige private kreditorer og på tilsvarende betingelser. Derfor konkluderer Kommissionen, at det markedsøkonomiske investorprincip var overholdt, og at foranstaltningerne ikke udgør statsstøtte.
(309)
Både Mikkeli Kommunes køb af aktier og afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2007 og 2008 kan betragtes som værende fri for statsstøtte.
(310)
Mikkeli Kommunes konvertering af ubetalte renter til et lån i december 2005 kan betragtes som statsstøtte, eftersom Karjaportti var en kriseramt virksomhed i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. Disse foranstaltninger er ikke forenelige med det indre marked, eftersom ingen af bestemmelserne i 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt.
(311)
For så vidt angår omlægningen af gæld, som Mikkeli Kommune accepterede i 2009, bemærkes det, at der var tale om en efterfølgende omlægning af gæld. I lyset af dette mener Kommissionen, at en privat kreditor ikke ville have accepteret en sådan omlægning af gæld, og at foranstaltningen udgør statsstøtte. Da Karjaportti var kriseramt i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, ville foranstaltningen kun have været forenelig i henhold til disse rammebestemmelser. Da ikke alle krav er opfyldt, konkluderes det, at foranstaltningen udgør uforenelig statsstøtte.
(312)
Garantien fra Finnvera den 17. marts 2004 udgør ligeledes statsstøtte, som ikke er forenelig i henhold til rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 1999. Lånet fra Finnvera den 12. januar 2006 udgør ikke statsstøtte, da det blev ydet sammen med sammenlignelige private kreditorer og på tilsvarende betingelser. Det samme gælder for garantien fra Finnvera i september 2006 og lånet, der blev ydet i juli 2007.
(313)
Endelig kan garantien, som Finnvera ydede den 9. januar 2008 betragtes som statsstøtte, idet Karjaportti var kriseramt i henhold til definitionen i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering 2004 på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet. Foranstaltningen er ikke forenelig med det indre marked, idet ingen af bestemmelserne i artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF er opfyldt -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende garantien på 2,75 mio. EUR (foranstaltning 11), som Finland anmeldte, men efterfølgende trak tilbage, indstilles.
Artikel 2
Støtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
køb af grunde i 2002 (foranstaltning 3)
-
foranstaltninger truffet inden for den domstolsovervågede omstruktureringsprocedure (foranstaltning 6)
-
købet af aktier fra Osuuskunta Karjaportti (foranstaltning 7)
-
afskrivningen af gæld i regnskaberne for 2006 og 2008 (foranstaltning 9 og foranstaltning 10)
-
Finnvera-lånet, som blev ydet i juni 2006 (foranstaltning 14)
-
Finnvera-modgarantien, som blev stillet i september 2006 (foranstaltning 15) og
-
Finnvera-lånet, som blev ydet i juli 2007 (foranstaltning 16)
udgør ikke statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Artikel 3
Statsstøtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
en garanti stillet i juni 2000 (foranstaltning 1) og
-
overdragelsen af en grund samme år (foranstaltning 2)
er forenelige med det indre marked efter artikel 107, stk. 3, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Artikel 4
Statsstøtteforanstaltningerne, som Finland har gennemført over for Osuuskunta Karjaportti, og som består af:
-
garanti stillet den 8. marts 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 4)
-
garanti stillet den 10. maj 2004 af Mikkeli Kommune (foranstaltning 5)
-
konvertering af ubetalte renter til lån (foranstaltning 8)
-
garanti stillet af Finnvera den 17. marts 2004 (foranstaltning 13)
-
garanti stillet af Finnvera den 9. januar 2008 (foranstaltning 17)
-
omlægning af gæld siden 2009 (foranstaltning 12)
blev gennemført ulovligt af Finland i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og er uforenelige med det indre marked.
Artikel 5
1. Finland skal tilbagesøge den i artikel 4 omhandlede støtte fra støttemodtageren.
2. Den støtte, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er tilbagebetalt.
3. Rentebeløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004.
4. Finland skal indstille alle udestående udbetalinger af den i artikel 4 omhandlede støtte med virkning fra datoen for meddelelsen af denne afgørelse.
Artikel 6
1. Tilbagesøgningen af støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 4 omhandlede støtteordning, iværksættes omgående og effektivt.
2. Finland sikrer, at denne afgørelse efterkommes senest fire måneder efter datoen for dens meddelelse.
Artikel 7
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Finland Kommissionen følgende oplysninger:
(a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
(b)
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
(c)
dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Finland holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til artikel 4, er fuldt tilbagebetalt. Finland indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen. Finland giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 8
Denne afgørelse er rettet til Republikken Finland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juni 2012.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 12 päivänä kesäkuuta 2012,
Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamista toimenpiteistä SA.27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009)
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 3249)
(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2013/8/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Suomi ilmoitti 15 päivänä tammikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä komissiolle Osuuskunta Karjaportille, jäljempänä ’Karjaportti’, takauksen ja velkojen uudelleenjärjestelyn muodossa myönnettävästä pelastamistuesta; ilmoituksen ajankohtana yrityksen nimi oli Järvi-Suomen Portti Osuuskunta. Suomi toimitti komissiolle lisätietoja 5, 11, 16 ja 20 päivänä helmikuuta 2009 päivätyillä kirjeillä.
(2)
Komissio ilmoitti Suomelle 8 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (2), jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely ilmoitetuista toimenpiteistä ja useista aikaisemmin toteutetuista toimenpiteistä. Menettelyn aloittamispäätöksen jälkeen Suomi toimitti komissiolle lisätietoja 13 päivänä toukokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(3)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukitoimenpiteistä.
(4)
Komissio on saanut huomautuksia yhdeltä asianomaiselta. Se toimitti ne Suomelle kommentoitaviksi. Suomen huomautukset saatiin 28 päivänä elokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. Suomi toimitti lisätietoja sähköpostitse 3 päivänä marraskuuta 2009.
(5)
Komissio ilmoitti 15 päivänä joulukuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Suomelle päätöksestään laajentaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely koskemaan aikaisemmin myönnettyjä muita tukitoimenpiteitä. Suomi toimitti lisätietoja 12 päivänä helmikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
(6)
Komission päätös menettelyn laajentamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukitoimenpiteistä. Komissio ei saanut lisähuomautuksia asianomaisilta.
(7)
Suomi ilmoitti komissiolle 1 päivänä maaliskuuta 2010, että se oli peruuttanut Karjaportille myönnettävää takausta koskevan ilmoituksensa. Komissio ilmoitti Suomelle 26 päivänä maaliskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä, että se käsittelisi takausta koskevan ilmoituksen perumista lopullisessa päätöksessä yhdessä muiden arvioitavien toimenpiteiden kanssa. Lisäksi komissio esitti Suomelle kysymyksiä, joihin Suomi vastasi 22 päivänä huhtikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä. Komissio lähetti Suomelle 15 päivänä heinäkuuta 2010 tietopyynnön, johon Suomi vastasi 20 päivänä elokuuta 2010. Komissio lähetti 28 päivänä syyskuuta 2010 toisen tietopyynnön, johon Suomi vastasi 29 päivänä marraskuuta 2010. Komissio pyysi vielä lisätietoja 16 päivänä marraskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä. Suomi toimitti nämä tiedot 16 päivänä joulukuuta 2011.
2. TUENSAAJA
2.1. Osuuskunta Karjaportti
(8)
Karjaportti on osuuskunta, jonka päätoimipaikka on Mikkelissä. Sen tuotantolaitokset sijaitsevat Itä-Suomessa Mikkelissä ja Kouvolassa. Itä-Suomi on oikeutettu aluetukeen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Osuuskunta perustettiin alun perin vuonna 1914. Vuonna 1950 sen nimeksi tuli Osuusteurastamo Karjaportti; 31 päivästä joulukuuta 2002 se tunnettiin nimellä Järvi-Suomen Portti Osuuskunta ja 14 päivästä joulukuuta 2010 sen nimi on ollut Osuuskunta Karjaportti. Tällä hetkellä Karjaportti työllistää pysyvästi 300 henkeä ja lisäksi sillä on 100-120 kausityöntekijää keväällä ja kesällä.
(9)
Karjaportti toimii elintarvikealalla. Se jalostaa lihaa erilaisiksi tuotteiksi, esimerkiksi lihapulliksi ja makkaroiksi. Tämän lisäksi osuuskunta myy pakattua lihaa, lihapaloja ja ruhoja. Karjaportin vienti muihin jäsenvaltioihin on vähäistä.
2.2. Karjaportin taloudellinen tilanne
(10)
Karjaportti on ollut 1 päivästä joulukuuta 2004 tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena yrityksen saneerauksesta annetun lain 47/1993 (5) mukaisesti, jäljempänä ’tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely’. Tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä käsitellään tarkemmin johdanto-osan 31-43 kappaleessa.
(11)
Seuraavassa taulukossa esitetään tietoja Karjaportin taloudellisesta tilanteesta ennen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä ja sen aikana:
Taulukko I
Karjaportin keskeiset rahoitustiedot (euroina)
Vuosi
Liikevaihto
Liikevoitto
Nettotulos (voitto/tappio)
Edellisten tilikausien alijäämä
Osakepääoma / Vararahasto ja muut rahastot
Oma pääoma
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
Suomen veroviranomaiset jättivät kahdesti vuonna 2008 Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen. Ensimmäisessä hakemuksessa, joka tehtiin 7 päivänä lokakuuta 2008, ne vaativat osuuskuntaa maksamaan 461 579 euroa. Veroviranomaiset peruuttivat hakemuksen myöhemmin. Joulukuun 1 päivänä 2008 jätettiin uusi hakemus, jossa esitettiin 981 658 euron maksuvaatimus. Karjaporttia koskeva konkurssimenettely lopetettiin kesäkuussa 2009, koska osuuskunta oli maksanut verovelkansa.
3. TOIMENPITEIDEN KUVAUS
(13)
Tarkasteltavina olevat toimenpiteet muodostuvat Mikkelin kaupungin toimenpiteistä (Karjaportti sijaitsee Mikkelissä) ja Finnvera Oyj:n, jäljempänä ’Finnvera’, toimenpiteistä. Finnvera on Suomen valtion omistama erityisrahoitusyhtiö ja Suomen virallinen vientitakuulaitos (6). Seuraavassa kuvaillaan ensin Mikkelin kaupungin toimenpiteitä (3.1 jakso) ja sen jälkeen Finnveran toimenpiteitä (3.2 jakso).
3.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
3.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1) ja tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(14)
Toimenpide 1: Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 12 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyllä päätöksellä Karjaportille omavelkaisen takauksen, joka kattoi kokonaan 25 miljoonan Suomen markan (noin 4,2 miljoonan euron (7)) lainan. Kyseisen lainan myönsi Karjaportille Tapiola Pankki Oy, jäljempänä ’Tapiola’, syyskuussa 2000. Lainan korko oli kiinteä 5,35 prosenttia ja laina-aika kymmenen vuotta. Mikkelin kaupunginhallitus allekirjoitti samanaikaisesti takaussopimuksen ja pani siten takauksen täytäntöön. Takaus myönnettiin ilman palkkiota omavelkaisena takauksena, jossa takaaja vastaa lainan pääomasta aivan kuin omasta lainastaan. Tämä tarkoittaa sitä, että velkoja voisi pyytää lainapääoman takaisinmaksua takaajalta, kun pääoma lankeaa maksettavaksi. Takauksen kohteena olleella lainalla oli tarkoitus rahoittaa tuotantolaitoksen rakentaminen Mikkelin Tikkalaan (8).
(15)
Takauksen vakuutena käytettiin jo olemassa olevia kiinteistökiinnityksiä, joiden rekisteröity arvo oli 7,5 miljoonaa Suomen markkaa (1 261 409 euroa) (9). Kun toimenpide 1 myönnettiin, vakuutena voitiin käyttää kiinteistökiinnityksistä noin 3 miljoonaa Suomen markkaa. Lisäksi takauksen vakuutena oli yrityskiinnityksiä (10), joiden rekisteröity arvo oli 25 miljoonaa Suomen markkaa, ja 30,5 miljoonan Suomen markan kiinnitykset Karjaportin irtaimeen omaisuuteen.
(16)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin maksamattomat velat. Maksettuaan velat Tapiolalle Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
(17)
Toimenpide 2: Mikkelin maalaiskunta (11) luovutti Karjaportille vuonna 2000 tontin Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten. Tontin koko oli 152 366 m2, ja Mikkelin kaupunki luovutti sen Karjaportille vastikkeetta, toisin sanoen ostohintaa ei maksettu. Lisäksi Mikkelin kaupunki sitoutui luovuttamaan tontin rakennuskelpoiseksi kunnostettuna. Tämän vuoksi Mikkelin kaupunki korvasi Karjaportille tontin tasauskustannukset, jotka olivat 2 miljoonaa Suomen markkaa (noin 336 376 euroa) (12).
(18)
Karjaportille myönnettiin Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten myös muita tukitoimenpiteitä. Finnvera myönsi lainoja ja takauksia 20 miljoonan Suomen markan edestä (noin 3 363 759 euroa) ja työ- ja elinkeinoministeriö (tuolloin kauppa- ja teollisuusministeriö) myönsi suoria avustuksia 15 miljoonan Suomen markan edestä (noin 2 552 819 euroa).
(19)
Kaiken kaikkiaan johdanto-osan 14-18 kappaleessa kuvaillut toimenpiteet Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamisen tukemiseksi olivat nimellisarvoltaan 63 783 719 Suomen markkaa (noin 10 757 652 euroa). Myönnettyjen toimenpiteiden bruttoavustusekvivalentti oli 3 617 143 euroa, kuten seuraavassa taulukossa esitetään:
Taulukko II
Myönnettyjen toimenpiteiden bruttoavustusekvivalentti euroina
Toimenpide
Määrä
Bruttoavustusekvivalentti
Mikkelin kaupungin takaus
4 204 698
345 786
Mikkelin kaupungin luovuttama tontti
300 000
300 000
Mikkelin kaupungin maksama tontin tasaus
336 376
336 376
Finnveran laina
1 681 879
82 162
Kauppa- ja teollisuusministeriön suorat avustukset
2 552 819
2 552 819
YHTEENSÄ
10 757 652
3 617 143
(20)
Suomi laski Mikkelin kaupungin myöntämän takauksen bruttoavustusekvivalentin seuraavalla tavalla: se vertasi vastaavan takauksen markkinahintaa (1,75 %) Mikkelin kaupungin tosiasiallisesti perimään takauspalkkioon (0 %). Takaukseen sisältyvä tukiosa on näiden kahden palkkion erotus eli 1,75 prosenttia. Jos Mikkelin kaupunki olisi veloittanut tämän suuruisen palkkion, se olisi takauksen kymmenvuotisen voimassaoloajan aikana saanut takauspalkkioina 2 406 250 Suomen markkaa, joka diskontattuna 5,7 prosentilla takauksen myöntämispäivänä tekisi 1 055 949 Suomen markkaa (noin 345 789 euroa).
(21)
Suomi laski Finnveran myöntämän lainan bruttoavustusekvivalentin seuraavalla tavalla: se vertasi Finnveran lainasta perimää korkoa (Euribor 6 kk + 1,75 prosenttiyksikköä) viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetussa komission tiedonannossa (13) vahvistettuun viitekorkoon, joka oli voimassa lainan myöntämishetkellä. Tukiosuus on näiden kahden koron erotus laina-aikana (10 vuotta). Karjaportin lainasta maksama palkkio (0,5 %) vähennettiin laskelman lopputuloksesta. Diskontattuna 5,7 prosentilla takauksen myöntämispäivänä tukiosuus oli 82 162 euroa.
(22)
Tukikelpoiset investointikustannukset laskettiin hankintahintojen perusteella, ja ne jakautuvat seuraavassa taulukossa esitetyn mukaisesti:
Taulukko III
Hankintahintoihin perustuvien hankekustannusten erittely (euroina)
Maa-alueet ja rakennukset
14 208 192
Koneet ja laitteet
11 155 379
Toimistolaitteet/ohjelmistot
572 356
YHTEENSÄ
25 935 928
(23)
Tukiosuus on 3 617 143 euroa, joka vastaa 13,95 prosentin tuki-intensiteettiä tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, joiden määrä on 25 935 928 euroa.
(24)
Karjaportti oli hakenut Mikkelin kaupungin myöntämiä toimenpiteitä ennen kyseisen investointihankkeen aloittamista (14). Suomi toteutti toimenpiteet alueellisen kehityksen edistämiseksi. Uuden tuotantolaitoksen odotettiin lisäävän työpaikkojen määrää alueella noin 400 työpaikasta 550-600 työpaikkaan.
3.1.2. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(25)
Mikkelin kaupunki osti Karjaportilta 28 päivänä helmikuuta 2002 kuusi kiinteistöä ja yhden rakennuksen vuokrasopimuksineen. Maksettu ostohinta oli 6 646 787 euroa (15). Kiinteistöihin ei liittynyt kiinnityksiä ajankohtana, jolloin Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt, ja yhden kiinteistön tapauksessa sinä päivänä, kun kiinteistö siirrettiin Mikkelin kaupungin hallintaan.
3.1.3. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(26)
Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 8 päivänä maaliskuuta 2004 tehdyllä päätöksellä takauksen, joka kattoi Tapiolan myöntämän 607 054 euron lainan kokonaan. Laina myönnettiin 14 päivänä huhtikuuta 2004 kiinteällä 4 prosentin korolla kymmeneksi vuodeksi. Takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota omavelkaisena takauksena. Kyseinen laina ja takaus korvasivat Tapiolan aikaisemmin myöntämän lainan, jolle Mikkelin kaupunki oli alun perin myöntänyt takauksen 2 päivänä marraskuuta 1992 tekemällään päätöksellä. Alkuperäinen laina oli yhteensä 7,5 miljoonaa Suomen markkaa (1 261 409 euroa), ja se myönnettiin 4,5 prosentin korolla kymmeneksi vuodeksi.
(27)
Takauksen vakuutena oli Tikkalan tuotantolaitokseen liittyviä kiinteistökiinnityksiä, joita oli jo käytetty toimenpiteen 1 vakuutena. Lisäksi Mikkelin kaupungilla oli yrityskiinnitys, jonka arvoksi oli merkitty 25 miljoonaa Suomen markkaa yrityskiinnitysrekisterissä. Myös tätä yrityskiinnitystä oli jo käytetty toimenpiteen 1 vakuutena.
(28)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin velat. Maksettuaan velat Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
3.1.4. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(29)
Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 10 päivänä toukokuuta 2004 tehdyllä päätöksellä omavelkaisen takauksen, joka kattoi kokonaan Tapiolan myöntämän 1,7 miljoonan euron lainan. Tämän jälkeen Tapiola päätti 8 päivänä kesäkuuta 2004 myöntää kolmeksi vuodeksi 1,7 miljoonan euron investointilainan, jonka korkona oli Euribor 12 kk + kiinteä 0,3 prosenttiyksikön marginaali. Takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota omavelkaisena takauksena. Takauksen vakuutena oli sama kiinteistökiinnitys Tikkalan tuotantolaitokseen kuin toimenpiteillä 1 ja 4 ja sama Mikkelin kaupungilla oleva yrityskiinnitys (16). Lisäksi Mikkelin kaupunki sai uutena vakuutena kiinnityksen Tikkalan tuotantolaitokseen erityispanttina. Kyseisen kiinnityksen rekisteröity arvo oli 1 135 268 euroa.
(30)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin velat. Maksettuaan velat Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
3.1.5. Tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa toteutetut toimenpiteet (toimenpide 6)
(31)
Karjaportti ja sen velkojat Nordea Pankki Suomi Oyj, jäljempänä ’Nordea’, Nordea Rahoitus Suomi Oy, jäljempänä ’Nordea Rahoitus’, ja OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen nimeltään Pohjola Pankki Oyj), jäljempänä ’OKO/Pohjola’, jättivät 17 päivänä marraskuuta 2004 Mikkelin käräjäoikeuteen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä koskevan hakemuksen. Suomen lainsäädännön mukaan tällainen saneerausmenettely voidaan toteuttaa velallisen jatkamiskelpoisen yritystoiminnan tervehdyttämiseksi taikka sen edellytysten turvaamiseksi ja velkajärjestelyjen aikaansaamiseksi (17). Karjaporttia koskeva tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely aloitettiin Mikkelin käräjäoikeuden päätöksellä 1 päivänä joulukuuta 2004. Lain mukaan menettelyn alettua velallinen ei saa maksaa saneerausvelkaa eikä asettaa siitä vakuutta (18). Saneerausvelkoja ovat kaikki velat, jotka ovat syntyneet ennen menettelyn aloittamista.
(32)
Käräjäoikeudelle toimitettiin saneerausohjelma 23 päivänä kesäkuuta 2005 ja tarkistettu saneerausohjelma 30 päivänä marraskuuta 2005. Käräjäoikeuden 30 päivänä tammikuuta 2006 vahvistaman saneerausohjelman kesto oli kymmenen vuotta (1 päivään heinäkuuta 2015). Vuosina 2004-2008 Karjaportti vähensi henkilökuntaansa 372 työntekijällä ja ulkoisti joitain toimintoja, kuten hankinnat sekä teurastamo- ja leikkaamotoiminnot.
(33)
Kaiken kaikkiaan noin [30-70] (19) prosenttia tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena olevista saneerausveloista oli velkoja yksityisille velkojille. Suurimmat yksityiset velkojat olivat Nordea, OKO/Pohjola ja Nordea Rahoitus.
(34)
Tapiola vaati 16 päivänä joulukuuta 2004 osana tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä Mikkelin kaupunkia maksamaan Mikkelin kaupungin takaamien, 3.1.1, 3.1.3 ja 3.1.4 kohdassa kuvailtujen kolmen lainan maksamatta olevat määrät. Suoritettuaan maksut Tapiolalle Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja näiden kolmen maksamatta olevan lainan osalta, joiden kokonaismäärä oli 5 356 895 euroa. Lainojen vakuutena oli johdanto-osan 15, 27 ja 29 kappaleessa kuvaillut vakuudet.
(35)
Lisäksi Mikkelin kaupunki vaati tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä 682 087 euron maksamista. Kyseinen summa muodostui maksamatta olevista maksuista kaupungin kiinteistöhallinnolle, Mikkelin vesilaitokselle ja Mikkelin jätehuoltoyhtiölle. Myös tämän saamisen vakuutena olivat johdanto-osan 15, 27 ja 29 kappaleessa kuvaillut vakuudet.
(36)
Lainat ja muut velat (maksamatta olevat maksut) Mikkelin kaupungille luokiteltiin tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä suuriksi vakuusveloiksi (20). Myös yksityisillä velkojilla (Nordea, Nordea Rahoitus ja OKO/Pohjola) sekä Finnveralla (21) oli suuria vakuusvelkoja.
Taulukko IV
Suuret vakuusvelat (euroina)
Suuren vakuusvelan velkoja
Määrä
Osuus prosentteina
Nordea
[…](*)
[10-40]%
Nordea Rahoitus
[…]
[0-20]%
OKO/Pohjola
[…]
[10-40]%
Finnvera
[…]
[10-40]%
Mikkelin kaupunki - takausvelvoitteiden täyttämisestä johtuvat lainat
[…]
[10-40]%
Mikkelin kaupunki - muut velat (maksamatta olevat maksut)
[…]
[0-20]%
YHTEENSÄ
24 579 150
100 %
(37)
Lainojen ja muiden velkojen (maksamatta olevat maksut) osalta, joita yrityksellä oli Mikkelin kaupungille, saneerausohjelma sisälsi seuraavat toimenpiteet:
(38)
Mikkelin kaupungin 5 356 895 euron laina luokiteltiin ”vakuusvelaksi” ja jaettiin kahteen osaan. Molempien osien korkoa alennettiin saneerausohjelman mukaisesti: 4 miljoonan euron osalta korko oli Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä (korko ei kuitenkaan olisi suurempi kuin […] prosenttia ja pienempi kuin […] prosenttia) 31 päivään joulukuuta 2010 saakka. Tämän päivän jälkeen on peritty korkona Euribor […]. Loppuosasta (1 356 895 euroa) on peritty korkona Euribor […] (22). Maksamatta olevia maksuja (682 087 euroa) käsiteltiin lainojen tavoin vakuusvelkoina, ja niiden korko alennettiin […] Euriborin tasolle (23).
(39)
Myös yksityisten velkojien vakuusveloista peritään saneerausohjelman mukaan […] Euribor. […] lukuun ottamatta kunkin velkojan velan tiettyyn osaan sovellettiin 31 päivään joulukuuta 2010 saakka alennettua korkoa, joka oli Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä; vähimmäiskorko […] prosenttia ja enimmäiskorko […] prosenttia. Joulukuun 31 päivän 2010 jälkeen kaikkien vakuusvelkojen korko on ollut Euribor […].
Taulukko V
Suurten vakuusvelkojen korot euroina
Suuren vakuusvelan velkoja
Korko Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä 31 päivään joulukuuta 2010 asti; kyseisen päivämäärän jälkeen peritään Euribor […] seuraavasta summasta:
Korko Euribor […] seuraavasta summasta:
Nordea ja Nordea Rahoitus
[…]
[…]
OKO/Pohjola
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki - takausvelvoitteiden täyttämisestä johtuvat lainat
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki - muut velat (maksamatta olevat maksut)
[…]
(40)
Mikkelin kaupunki suostui edellä mainittujen velkojen maksamisen lykkäämiseen. Saneerausohjelman mukaan Mikkelin kaupungin vakuusvelkojen takaisinmaksu saadaan päätökseen vuonna 2015. Ensimmäinen erä olisi pitänyt maksaa 1 päivänä heinäkuuta 2009, vuodesta 2010 tarkoitus oli maksaa kaksi erää vuodessa ja vuonna 2015 on maksettava jäljellä oleva osa vakuusveloista, toisin sanoen […] euroa niistä lainoista, jotka johtuivat takausvelvoitteiden täyttämisestä, ja […] euroa muista veloista (maksamatta olevat maksut).
(41)
Myös yksityiset velkojat suostuivat vakuusvelkojensa takaisinmaksun lykkäämiseen.
Taulukko VI
Takaisinmaksun lykkääminen (euroina)
Suuren vakuusvelan velkoja
Velka
Lyhennys 1.7.2009 ja 2.1.2010 ja 1.7.2010
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys 2.1.2011 ja 1.7.2011
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys puolen vuoden välein ajanjaksolla 2.1.2012 - 2.1.2015
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys 1.7.2015
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Nordea
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Rahoitus
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Yhteensä
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Saneerausohjelman mukaan lainat ja maksamattomat maksut Mikkelin kaupungille olisi maksettava vuoteen 2015 mennessä siten, että suurin osa maksuista suoritetaan vuonna 2015. Jos Karjaportti ei vuonna 2015 tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa täytä tiettyjä taloudellisia vaatimuksia (velkojen ja käyttökatteen välinen suhde yli 4), Mikkelin kaupunki luopuu enintään [0-3] miljoonan euron veloista.
(43)
Myös muiden velkojien saatavia pienennetään tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa. Nordea luopuu enintään [0-3 miljoonan] euron saatavasta ja Nordea Rahoitus luopuu enintään [0-2 miljoonan] euron saatavasta. Finnveran saatavia pienennetään enintään [0-2 miljoonaa] euroa. […] saatavia ei pienennetä. Saneerausohjelman mukaan määrät, joilla vakuusvelkoja pienennetään, perustuvat lainojen vakuuksien arvoon kahdessa eri skenaariossa: ensimmäisessä skenaariossa Karjaportti jatkaa toimintaansa; toisessa skenaariossa Karjaportti tekee muutoksia toimintaansa tai lopettaa sen, jolloin vakuudet on realisoitava. Nämä arvot määritettiin kahden riippumattoman arvioinnin perusteella (24). Sen jälkeen konkreettinen summa, jolla vakuusvelkaa pienennetään, määritettiin jokaisen velkojan osalta erikseen ottaen huomioon velkojien etusijajärjestys ja vertaamalla kahden eri skenaarion arvoja.
3.1.6. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(44)
Karjaportti myi 2 päivänä syyskuuta 2005 Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeista 50 prosenttia Mikkelin kaupungin omistamalle yritykselle. Kauppahinta oli 860 000 euroa.
3.1.7. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(45)
Karjaportti ei maksanut Mikkelin kaupungin vakuusveloista korkoja 16 päivän joulukuuta 2004 ja 19 päivän joulukuuta 2005 välisenä aikana (25). Nämä korot olivat yhteensä 281 982 euroa, ja ne muunnettiin Mikkelin kaupunginvaltuuston 19 päivänä joulukuuta 2005 tekemällä päätöksellä lainaksi, jonka laina-aika päättyi vuoden 2010 lopussa. Lainan korko oli Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä. Lainan takaisinmaksun piti alkaa maaliskuussa 2009, ja laina oli tarkoitus maksaa takaisin neljänä yhtä suurena eränä kahdesti vuodessa, toisin sanoen 144 991 euroa vuonna 2009 ja 144 991 euroa vuonna 2010 (26). Erääntyvien summien maksua lykättiin ainakin osittain (ks. toimenpide 12).
(46)
Maksamattomien korkojen muuntamisesta lainaksi vuonna 2005 määrättiin periaatteessa saneerausohjelmassa. Saneerausohjelman mukaan kaikkia vakuusvelkojia, ei pelkästään Mikkelin kaupunkia, kohdeltaisiin samalla tavoin. Tämän seurauksena [yksi yksityinen velkoja] muunsi 28 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 623 000 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009. [Toinen yksityinen velkoja] muunsi 29 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 532 500 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
3.1.8. Velkojen poistaminen vuoden 2006 tilinpäätöksestä (toimenpide 9)
(47)
Mikkelin kaupunginhallitus hyväksyi 5 päivänä helmikuuta 2007 tekemällään päätöksellä, että 274 023 euron suuruinen saatava Karjaportilta poistetaan vuoden 2006 tilinpäätöksestä. Velan poistolla tilinpäätöksestä ei ollut vaikutusta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, ja näin ollen Mikkelin kaupunki jatkoi velan perimistä.
3.1.9. Velkojen poistaminen vuoden 2008 tilinpäätöksestä (toimenpide 10)
(48)
Mikkelin kaupunki poisti vuoden 2008 tilinpäätöksestään epävarman 5,7 miljoonan euron saatavan Karjaportilta. Velan poistolla tilinpäätöksestä ei ollut vaikutusta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, ja näin ollen Mikkelin kaupunki jatkoi velan perimistä.
3.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(49)
Mikkelin kaupunginvaltuusto päätti 8 päivänä joulukuuta 2008 antaa 2,75 miljoonan euron suuruisen omavelkaisen takauksen lainalle, jonka Tapiola myöntää tulevaisuudessa Karjaportille. Kaupunginvaltuusto valtuutti kaupunginhallituksen päättämään omavelkaiseen takaukseen liittyvistä yksityiskohtaisista ehdoista, toisin sanoen panemaan takauksen täytäntöön. Ilmoituksen mukaan lainamäärän oli tarkoitus olla 5 819 807 euroa ja koron 3,65 prosenttia. Ilmoitetun toimenpiteen mukaan takauksesta maksetaan 4 prosentin kertakorvaus ja takaus on voimassa 10 vuotta (27).
(50)
Mikkelin kaupunginvaltuuston päätös ei saanut lainvoimaa, sillä asiasta tehtiin valitus Kuopion hallinto-oikeuteen. Valituksen seurauksena hallinto-oikeus määräsi Mikkelin kaupungin keskeyttämään takauksen täytäntöönpanon ja hakemaan komission hyväksynnän tuelle.
(51)
Tapiola jätti myöntämättä lainan Karjaportille, koska Mikkelin kaupunginvaltuuston takauksen myöntämisestä tekemä päätös ei saanut lainvoimaa. Karjaportti perui takaushakemuksensa, ja kaupunginhallitus päätti 22 päivänä helmikuuta 2010 olla panematta kaupunginvaltuuston päätöstä täytäntöön, minkä jälkeen Suomi perui takausta koskevan ilmoituksen maaliskuussa 2010.
3.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(52)
Vakuusvelkojen takaisinmaksun lykkääminen: Tuomioistuimen vahvistaman saneerausohjelman mukaan Karjaportin oli tarkoitus maksaa takaisin maksamatta olevista vakuusveloista […] euroa vuonna 2009 ja […] euroa vuonna 2010 (ks. taulukko VI). Ilmoituksen mukaan näiden määrien takaisinmaksua oli tarkoitus lykätä enintään 1 päivään heinäkuuta 2015.
(53)
Vuonna 2005 myönnetyn lainan takaisinmaksun lykkääminen (maksamattomien korkojen muuntaminen lainaksi): Karjaportin oli tarkoitus maksaa lainaksi muunnetuista koroista maksamatta olevasta määrästä 140 991 euroa vuonna 2009 ja sama määrä vuonna 2010 (ks. johdanto-osan 40 kappale). Ilmoituksen mukaan näiden määrien takaisinmaksua oli tarkoitus lykätä vuosiin 2011-2013 (28).
(54)
Kuopion hallinto-oikeus kielsi velkojen uudelleenjärjestelyä koskevan kaupunginvaltuuston päätöksen täytäntöönpanon 4 päivänä helmikuuta 2009. Näyttää kuitenkin siltä, että velkojen uudelleenjärjestely tapahtui siitä huolimatta. Toukokuusta 2009 alkaen Karjaportti ehdotti säännöllisesti Mikkelin kaupungille ja muille velkojilleen erääntyvien velkojen maksamisen lykkäämistä, jotta osuuskunnan toiminnan jatkuminen voitaisiin turvata (29). Mikkelin kaupunginhallitus hyväksyi nämä ehdotukset.
3.2. Finnveran toimenpiteet
(55)
Suomen toimittamien tietojen mukaan Finnvera myönsi Karjaportille useita lainoja ja takauksia vuosina 2004-2008.
(56)
Finnvera on Suomen valtion omistama erityisrahoitusyhtiö ja Suomen virallinen vientitakuulaitos. Finnveran toimintaa ohjaavat valtion asettamat elinkeino- ja omistajapoliittiset tavoitteet. Näihin tavoitteisiin kuuluvat muun muassa aloittavan yritystoiminnan lisääminen, pk-yritysten muutostilanteiden rahoituksen mahdollistaminen ja yritysten kasvun, kansainvälistymisen ja viennin edistäminen. Finnveran toiminnalta edellytetään itsekannattavuutta. Suomi kuitenkin kattaa osan Finnveran luotto- ja takaustappioista; valtio on suoraan vastuussa Finnveran myöntämistä kotimaan takauksista ja vientitakuista, ja valtio myöntää takauksia Finnveran omalle varainhankinnalle. Tällaiset Finnveraan liittyvät valtion toimenpiteet eivät kuulu tämän päätöksen piiriin; komissio varaa itselleen oikeuden arvioida niitä myöhemmin. Finnveraan sovelletaan hallintolakia 434/2003.
(57)
Mitä tulee Finnveran omistajaohjaukseen, hallintoneuvosto, joka valvoo hallituksen ja toimitusjohtajan hoitamaa yhtiön hallintoa, edustaa yhtiön omistajaa, joka Finnveran tapauksessa on valtio. Hallintoneuvoston jäsenet valitaan poliittisten puolueiden eduskuntaryhmistä niillä Suomen eduskunnassa olevan edustuksen perusteella. Lisäksi Finnveran hallintoneuvostossa on järjestöjen edustajia yhtiön teollisuuspoliittisten tavoitteiden mukaisesti. Hallitus, johon kuuluu vähintään kuusi ja enintään yhdeksän jäsentä sekä kaksi varajäsentä, vahvistaa yhtiön strategian, hyväksyy tilinpäätöksen ja osavuosikatsauksen, edistää yhtiön kehitystä ja varmistaa, että toiminta on lainmukaista ja täyttää omistajan sille asettamat tavoitteet. Hallituksen jäsenistä neljä ja molemmat varajäsenet valitaan eri ministeriöiden nimeämistä ehdokkaista. Toimitusjohtaja vastaa yhtiön hallinnosta.
(58)
Finnvera on vapautettu tuloveron maksamisesta 25 päivästä syyskuuta 2007 alkaen. Komissio on hyväksynyt tämän vapautuksen. Hyväksyvä päätös perustuu siihen, että Suomi on sitoutunut varmistamaan, että Finnvera rajoittaa toimintonsa valtiontukiohjelmien hallinnointiin (30).
3.2.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(59)
Finnvera myönsi 17 päivänä maaliskuuta 2004 täysimääräisen takauksen lainalle, jonka määrä oli 91 000 euroa. Lainan takauspalkkio oli 3 prosenttia vuodessa. Kolmivuotisen lainan myönsi Tapiola kiinteällä [2-5] prosentin vuosikorolla. Laina ja takaus korvasivat Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan.
3.2.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(60)
Finnvera myönsi 12 päivänä tammikuuta 2006 lainan, jonka määrä oli 180 000 euroa ja korko Euribor 6 kk + 2 prosenttiyksikköä vuodessa. Laina liittyi saneerausmenettelyn aikana 2 päivän joulukuuta 2004 ja 28 päivän helmikuuta 2008 välisenä aikana kertyneisiin korkoihin, jotka muunnettiin uudeksi luotoksi. Lainan vakuutena oli kiinnitys Tikkalassa, Lappeenrannassa ja Kouvolassa sijaitseviin kiinteistöihin ja […] osakkeita. Laina-aika päättyi vuoden 2010 lopussa, ja lainan takaisinmaksu olisi pitänyt aloittaa vuonna 2009. Marraskuun 23 päivänä 2011 lainapääomasta […] euroa oli edelleen maksamatta. Yksityiset velkojat […] ja […] muunsivat korkoja samaan aikaan lainoiksi.
(61)
[Yksityinen velkoja] muunsi 28 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 623 000 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
(62)
[Toinen yksityinen velkoja] muunsi 29 päivänä joulukuuta 2005 korot lainaksi, jonka määrä oli noin 1 532 500 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
3.2.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty takaus (toimenpide 15)
(63)
Finnvera myönsi 14 päivänä syyskuuta 2006 […] vastatakauksen, jonka määrä oli 300 000 euroa. Takauspalkkio oli 1,65 prosenttia vuodessa ja sen maksoi Karjaportti. […] puolestaan myönsi Karjaportille samansuuruisen takauksen 1,25 prosentin korolla. Tämä takaus ja vastatakaus kattoivat 16,7 prosenttia 1,8 miljoonan euron summasta, joka liittyi […] ja Karjaportin väliseen alihankintasopimukseen. Finnveran takaus oli voimassa kahdeksan kuukautta. Loppu alihankintasopimuksesta katettiin […] (825 000 euroa) ja […] (675 000 euroa) takauksilla, joista perittiin 1,75 prosentin takauspalkkio. Finnvera ei osallistunut näiden takausten myöntämiseen, eli niillä ei ollut vastatakauksia. Finnveran vastatakaus päättyi 30 päivänä kesäkuuta 2007 käyttämättömänä. Näin ollen Finnveralle ei syntynyt maksuvelvoitteita tämän takauksen perusteella.
3.2.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(64)
Finnvera myönsi 6 päivänä heinäkuuta 2007 lainan, jonka määrä oli 250 000 euroa ja korko Euribor 6 kk + 2,5 prosenttiyksikköä vuodessa. Laina-aika oli kuusi kuukautta, ja laina olisi pitänyt maksaa takaisin 15 päivään tammikuuta 2008 mennessä. Tähän mennessä ainoastaan osa lainasta on maksettu takaisin (23 päivänä marraskuuta 2011 maksamatta oleva määrä […] euroa).
(65)
Samaan aikaan myös yksityiset velkojat myönsivät lainoja kuudeksi kuukaudeksi, […] 800 000 euroa ja […] 650 000 euroa. Näiden lainojen korko oli Euribor 1 kk + 2 prosenttiyksikköä. Myös näiden lainojen takaisinmaksua on lykätty (23 päivänä marraskuuta 2011 maksamatta olevat määrät […] ja […] euroa).
(66)
Karjaportti antoi näille kahdelle lainalle ja Finnveran lainalle seuraavat vakuudet: yrityskiinnitys, jonka rekisteröity arvo oli 1 850 067 euroa, […] osakkeita ja pankkitili. Finnvera, […] ja […] jakoivat nämä vakuudet sen mukaan, kuinka suuri riski niillä oli lainojen suhteen. Itse asiassa nämä kolme velkojaa olivat samassa etuoikeusasemassa, ja ne jakoivat vakuudet prosenttiosuuksien mukaan (Finnvera [0-30] prosenttia, [ensimmäinen yksityinen velkoja] [10-50] prosenttia ja [toinen yksityinen velkoja] [10-50] prosenttia).
3.2.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(67)
Finnvera myönsi 9 päivänä tammikuuta 2008 […] vastatakauksen, jonka määrä oli 280 000 euroa. Takauspalkkio oli 2,5 prosenttia vuodessa, ja sen maksoi Karjaportti. Vastatakaus kattoi 80 prosenttia […] 11 päivänä tammikuuta 2008 Karjaportille myöntämästä 350 000 euron takauksesta, joka liittyi […] ja […] väliseen alihankintasopimukseen. […] peri [0-3] prosentin takauspalkkion. Finnveran vakuutena oli Karjaportin omistuksessa olevat […] osakkeet. Finnveran tekemän arvion mukaan, joka on päivätty 8 päivänä tammikuuta 2008, vastatakauksen myöntämishetkellä näiden osakkeiden vakuusarvo oli Finnveralle […] euroa. Vastatakauksen voimassaoloaika päättyi 28 päivänä helmikuuta 2011, eikä sen perusteella suoritettu maksuja.
4. SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(68)
Kuten johdanto-osan 2, 3 ja 6 kappaleessa todetaan, komissio päätti 8 päivänä huhtikuuta 2009 aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn, jäljempänä ’ensimmäinen päätös menettelyn aloittamisesta’. Tämä muodollinen tutkintamenettely laajennettiin 15 päivänä joulukuuta 2009 koskemaan useita lisätoimenpiteitä, jäljempänä ’toinen päätös menettelyn aloittamisesta’.
4.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
4.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(69)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Ensinnäkin toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa olleen EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina annetun komission tiedonannon (31), jäljempänä ’vuoden 2000 takaustiedonanto’, mukaisesti toimenpide voi olla valtiontukea, sillä takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä päätelmä ei muuttuisi, vaikka sovellettaisiin nyt voimassa olevaa vuoden 2008 takaustiedonantoa (32). Lisäksi takauksen myöntämistä ilman palkkiota, toisin sanoen taloudellisen riskin ottamista ilman vastiketta, ei voida pitää markkinatoimijan toimintana.
(70)
Sisämarkkinoille soveltumisen osalta komissio epäili, voitiinko takaukseen soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta. Alustavan arvioinnin mukaan valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen (33), jäljempänä ’vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivat’, edellytykset eivät näyttäneet täyttyvän.
4.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(71)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, oliko myynti toteutettu markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista annetussa komission tiedonannossa (34) vahvistetut edellytykset eivät täyttyneet. Komissio katsoi, ettei markkinahintaa maksettu, koska tontti luovutettiin Karjaportille ilman korvausta. Lisäksi Karjaportin ei tarvinnut kantaa tontin tasoituksesta aiheutuvia kustannuksia.
4.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(72)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, noudattivatko kauppaehdot markkinataloussijoittajaperiaatetta, koska Suomi ei toimittanut todisteita siitä, että kiinteistöjen osto tapahtui markkinaehtojen mukaisesti, esimerkiksi riippumattoman asiantuntijan arviota kiinteistöistä.
4.1.4. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(73)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa olleen vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti toimenpide voi olla valtiontukea, koska takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä päätelmä ei muuttuisi, vaikka sovellettaisiin nyt voimassa olevaa vuoden 2008 takaustiedonantoa. Lisäksi takauksen myöntämistä ilman palkkiota, toisin sanoen taloudellisen riskin ottamista ilman vastiketta, ei voida pitää markkinatoimijan toimintana, erityisesti tilanteessa, jossa yritys oli jo vaikeuksissa.
(74)
Kun tarkastellaan toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille, komissiolle ei ole toimitettu riittävästi tietoja, jotta se voisi määrittää, täyttyvätkö vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa vahvistetut vaatimukset.
4.1.5. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(75)
Komissiolla oli samanlaisia epäilyjä kuin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myönnetyn takauksen osalta.
4.1.6. Suostuminen tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn (toimenpide 6)
(76)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, olivatko saneerauksen aikana toteutetut toimenpiteet markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisia.
(77)
Ensinnäkin Mikkelin kaupunki suostui alentamaan vakuusvelkojen korkoja, minkä seurauksena kyseiset korot olivat paljon alhaisemmat kuin Suomen viitekorko kyseisenä ajankohtana. Koska viitekoron katsotaan olevan terveiden yritysten markkinakorko ja koska Karjaportti oli vaikeuksissa kyseisenä ajankohtana, komissio katsoi olevan epätodennäköistä, että yksityinen velkoja olisi myöntänyt lainat niin alhaisella korolla.
(78)
Kun tarkastellaan toimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille, komissiolla oli menettelyn aloittamisajankohtana ainoastaan vähän tietoja Karjaportin vuodesta 2004 alkaen toteuttamista saneeraustoimenpiteistä. Komissio katsoi, että jatkuva saneeraus ei näyttänyt onnistuneen, sillä veroviranomaiset jättivät Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen joulukuussa 2008. Komissio epäilikin, voitaisiinko yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus saavuttaa toteutetuilla saneeraustoimenpiteillä. Komissio ei pystynyt arvioimaan, täyttyivätkö vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen (35) muut edellytykset, koska sille ei ollut toimitettu ilmoitusta eikä rakenneuudistussuunnitelmaa.
4.1.7. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(79)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, koska Suomi ei toimittanut todisteita siitä, että osakkeet ostettiin markkinaehtojen mukaisesti.
4.1.8. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(80)
Kun maksamattomat korot muunnettiin lainaksi, Mikkelin kaupunki suostui veloittamaan erittäin alhaisen koron lainasta. Yksityiset velkojat, jotka muunsivat maksamattomat korkonsa lainoiksi, neuvottelivat korkeammat korot. Tämän vuoksi komissio epäili sitä, oliko tällainen lähestymistapa markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen.
4.1.9. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(81)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio katsoi, että jos velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä merkitsi myös oikeudellisen velvoitteen päättymistä, se antaisi edun Karjaportille. Komission mielestä oli kyseenalaista, olisiko yksityinen markkinataloussijoittaja toiminut samalla tavoin.
4.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(82)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, toimiko Mikkelin kaupunki yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin myöntäessään takauksen, ja katsoi alustavasti takaukseen sisältyvän valtiontukea. Sisämarkkinoille soveltuvuuden osalta komissio epäili sitä, oliko takaus vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukainen, koska näytti siltä, ettei tuen ainutkertaisuuden periaatetta ollut noudatettu. Lisäksi takauspalkkio ja lainakorko olivat niin alhaiset, etteivät ne täyttäneet suuntaviivojen 25 kohdan a alakohdan vaatimuksia, eikä takaus ollut suuntaviivojen 25 kohdan c alakohdan mukainen, koska sitä ei ollut rajattu kuuteen kuukauteen.
4.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(83)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, toimiko Mikkelin kaupunki yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin suostuessaan velkojen uudelleenjärjestelyyn, ja katsoi alustavasti, että toimenpiteeseen sisältyi valtiontukea. Sisämarkkinoille soveltuvuuden osalta komissio epäili sitä, oliko takaus vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukainen, koska näytti siltä, ettei tuen ainutkertaisuuden periaatetta ollut noudatettu. Lisäksi velkojen uudelleenjärjestely ei täyttänyt pelastamistuelle asetettuja edellytyksiä. Toimenpidettä ei ollut rajattu kuuteen kuukauteen, minkä vuoksi se ei ollut suuntaviivojen 25 kohdan c alakohdan mukainen.
4.2. Finnveran toimenpiteet (toimenpiteet 13-17)
(84)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio katsoi, että toimenpiteet myönnettiin valtion varoista ja ne oli katsottava valtion toimenpiteiksi, koska Suomi omistaa Finnveran kokonaan. Lainojen osalta komissio epäili sitä, ylittikö peritty korko viitekorot. Lisäksi komissiolla ei ollut riittävästi tietoja sen arvioimiseksi, myönnettiinkö toimenpiteet yhdessä ja samoilla ehdoilla yksityisten sijoittajien kanssa. Takausten osalta komissiolla ei ollut varmuutta siitä, että kyseiset takaukset myönnettiin voimassa olevien ohjelmien perusteella, sillä suurelle vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnetyt takaukset eivät kuulu tällaisten ohjelmien piiriin. Jos toimenpiteet myönnettiin voimassa olevan tukiohjelman ulkopuolella, komission mielestä ne eivät todennäköisesti noudattaneet markkinataloussijoittajaperiaatetta.
5. SUOMEN HUOMAUTUKSET
5.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
5.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(85)
Suomi väittää, että takausta ei pitäisi katsoa valtiontueksi, sillä Karjaportti olisi todennäköisesti voinut saada tällaisen takauksen yksityisiltä pääomamarkkinoilta. Suomi toteaa, että Tapiola myönsi lainan, jonka vakuutena kyseinen takaus oli, osana 25 miljoonan euron rahoituspakettia Tikkalan tuotantolaitokseen liittyviä investointeja varten. Rahoitukseen osallistui myös muita tahoja. Valtio tuki investointia luovuttamalla tontin ja kattamalla kustannukset, joita aiheutui tontin tasaamisesta, josta Mikkelin kaupunki vastasi (ks. johdanto-osan 89 ja 90 kappale), Finnveran myöntämillä lainoilla ja takauksilla sekä kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämillä suorilla avustuksilla.
(86)
Lisäksi Suomi väittää, että Mikkelin kaupunki kohteli kaikkia takauksia hakevia yrityksiä tasavertaisesti.
(87)
Jos toimenpide olisi katsottava valtiontueksi, Suomen mielestä tuki soveltuisi sisämarkkinoille, koska se myönnettiin alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (36), jäljempänä ’vuoden 1998 aluetukisuuntaviivat’, mukaisesti. Suuret yritykset olivat oikeutettuja aluetukitoimenpiteisiin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla, jos tuki ei ylittänyt 24:ää prosenttia tukikelpoisista nettokustannuksista. Nämä edellytykset täyttyivät. Suomi toimitti erityisesti laskelman, jonka mukaan bruttoavustusekvivalentti olisi edelleen alle 24 prosenttia, vaikka otettaisiin huomioon kaikki valtion kyseiselle investoinnille myöntämät tuet.
5.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(88)
Suomi väittää, että tontin nykyinen kirjanpitoarvo ei ole soveltuva indikaattori tontin arvon määrittämiseksi luovutusajankohtana. Mikkelin kaupunki arvioi, että tontin markkina-arvo luovutusajankohtana oli 300 000 euroa. Suomen mukaan tontin tasaamisesta aiheutuneet kustannukset olivat 2 miljoonaa Suomen markkaa (336 376 euroa).
(89)
Suomi katsoo, että tontin luovuttaminen ja tontin tasaamisesta aiheutuneiden kustannusten kattaminen noudattivat vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja (ks. johdanto-osan 87 kappale).
5.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(90)
Suomen mukaan kiinteistökauppa vuonna 2002 liittyi Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamishankkeeseen, jota varten Karjaportti tarvitsi rahoitusta. Suomi väittää, että kiinteistöt ostettiin markkinahintaan. Arvioinnissa otettiin huomioon, että ostetut kiinteistöt oli tarkoitus muuntaa pääasiassa asuinkäyttöön muuttamalla asemakaavaa osan alueesta säilyessä yritystoiminnan käytössä. Lisäksi kiinteistöihin liittyi yksityisille velkojille annettuja kiinnityksiä. Pelkästään yhdellä kiinteistöllä kuudesta oli kiinnityksiä yhteensä 9,6 miljoonan euron edestä, mikä osoittaa, että kiinteistöjen arvo oli suurempi kuin ostohinta. Näin ollen Mikkelin kaupunki noudatti markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kauppaan sisältynyt valtiontukea.
5.1.4. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(91)
Suomi toteaa, että taattu laina myönnettiin korvaamaan vanha eläkelaina, joka oli myönnetty vuonna 1992. Mikkelin kaupunki oli taannut kyseisen eläkelainan yhdessä Finnveran ja […] kanssa. Vastavakuutena Mikkelin kaupunki oli saanut 7,5 miljoonan Suomen markan (1 261 409 euron) kiinnityksen Karjaportin kiinteistöön. Mikkelin kaupungilla säilyi tämä vakuus, kun se myönsi takauksen 8 päivänä maaliskuuta 2004.
(92)
Suomi väittää, että alkuperäinen takaus myönnettiin ennen Suomen liittymistä EU:hun. Kun Mikkelin kaupunki myönsi uuden takauksen 8 päivänä maaliskuuta 2004, uutta tukea ei myönnetty, sillä olemassa oleva alkuperäinen takaus muunnettiin uudeksi takaukseksi siten, että samalla säilytettiin riittävät vastavakuudet. Myös muut vuonna 1992 myönnetyn alkuperäisen eläkelainan takaajat myönsivät samaan aikaan lainoja Karjaportille.
(93)
Lopuksi Suomi kiistää, että Karjaportti olisi keväällä 2004 ollut vaikeuksissa vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisessa merkityksessä. Suomen mukaan markkinaennusteet olivat tyydyttäviä vuoden 2004 alkupuoliskolla, ja Karjaportti oli budjetoinut vuodelle 2004 kolmen miljoonan euron voiton. Lisäksi Karjaportti pystyi saamaan lainoja yksityisiltä luotonantajilta suhteellisen alhaisilla koroilla vuoden 2004 keväällä ja kesällä. Joulukuussa 2004 Karjaportti katsottiin elinkelpoiseksi yritykseksi, kun sen velkojat hyväksyivät saneerauksen yrityksen pitkäaikaisista taloudellisista vaikeuksista huolimatta. Muussa tapauksessa Karjaportti olisi julistettu konkurssiin.
5.1.5. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(94)
Suomen mukaan takaus on jatkoa rahoitukseen, jota Mikkelin kaupunki myönsi vuonna 2000 Tikkalan tuotantolaitokseen tehtävää investointia varten. Takaus myönnettiin vuonna 2000 aloitetun alkuperäisen investointisuunnitelman saattamiseksi päätökseen. Takauksen myöntämisajankohtana Karjaportti ei ollut vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys, kuten jo todettiin maaliskuussa 2004 myönnetyn takauksen osalta (ks. johdanto-osan 93 kappale).
(95)
Jos takaukseen katsotaan sisältyvän valtiontukea, se soveltui Suomen mukaan sisämarkkinoille, koska se oli vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen mukaista. Suuret yritykset olivat oikeutettuja aluetukitoimenpiteisiin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla, jos tuki ei ylittänyt 24:ää prosenttia tukikelpoisista nettokustannuksista. Nämä edellytykset täyttyivät, sillä takauksen tukiosuus oli ainoastaan 57 835 euroa, kun Karjaportin kokonaisinvestoinnit Tikkalassa olivat […] euroa.
5.1.6. Tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely (toimenpide 6)
(96)
Suomi väittää, että kaikki toteutetut toimenpiteet liittyivät tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamiseen. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan selvitystilaa ja konkurssia koskeva lainsäädäntö ei itsessään riitä perusteeksi pitää kyseistä lainsäädäntöä tukena (37).
(97)
Toiseksi menettelyn aikana ei myönnetty uusia lainoja, vaan ennen saneerausta myönnettyjen velkojen maksamista siirrettiin yritysten saneerausta koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti siten, että velkojia kohdeltiin tasavertaisesti. Mikkelin kaupungin saatavien lisäksi myös yksityisten toimijoiden saatavia järjesteltiin uudelleen menettelyn aikana. Karjaportin velkojat jaettiin useisiin ryhmiin. Kunkin velkojaryhmän saataviin sovellettiin tasavertaisia ja samanlaisia ehtoja. Suomi huomauttaa, että tämä pätee erityisesti Mikkelin kaupungin vakuusvelkoihin. Näin ollen näyttää siltä, että Mikkelin kaupunki on toiminut yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin suostuessaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn.
(98)
Lisäksi Suomi huomauttaa, että Mikkelin kaupunki piti velkajärjestelyjä kannattavampana vaihtoehtona kuin Karjaportin konkurssia ja sen toiminnan pysyvää loppumista, kuten myös saneerausohjelmaan liitetty likvidaatiotase osoittaa.
(99)
Toimenpiteiden soveltuvuudesta sisämarkkinoille vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen nojalla Suomi väittää, että saneerausmenettelyn kohteena olevan yrityksen olisi yleensä katsottava olevan suuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Se toistaa, että saneerausmenettelyyn ei sisältynyt valtiontukea ja että Mikkelin kaupunki ei toteuttanut tukitoimenpiteitä saneerausmenettelyn aikana.
(100)
Tämän jälkeen Suomi esittää erikseen kutakin toimenpidettä koskevia väitteitä. Vuonna 2000 myönnettyä lainaa koskevan Mikkelin kaupungin takauksen käyttöönotosta Suomi toteaa, että Mikkeli ei myöntänyt uusia lainoja Karjaportille, vaan pelkästään vastasi takaajana vaatimukseen, jonka Tapiola esitti tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn alussa. Tässä oli kyse tavanomaisesta toimenpiteestä tällaisessa saneerausmenettelyssä. Lainan takaisinmaksuehdoista Suomi toteaa, että ne oli vahvistettu saneerausohjelmassa ja olivat samat kaikille samaan velkojaryhmään kuuluville velkojille.
(101)
Maksamatta olevista maksuista Suomi selventää, että saatavia on kaupungin kiinteistöhallinnolla, vesilaitoksella ja jätevesilaitoksella. Saatavissa on kyse maksamatta olevista maksuista, jotka olivat syntyneet ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista. Mikkelin kaupunki ei myöntänyt takausta näille maksamatta oleville määrille, sillä ne olivat kaupungin saatavia. Sen vuoksi ne kirjattiin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn alkaessa saneerausohjelmaan yhtenä summana.
5.1.7. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(102)
Suomi väittää, että Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeet ostettiin Karjaportilta markkinahintaan. Suomi toimitti riippumattoman arvioijan lausunnon, jonka mukaan osakkeiden arvo oli noin 1 miljoona euroa silloisen vuokratason perusteella. Arvoa tarkistettiin todellisen vuokratason perusteella, ja osakkeiden ostohinta oli sen vuoksi 860 000 euroa. Näin ollen kauppaan ei sisältynyt valtiontukea.
5.1.8. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(103)
Maksamattomien korkojen lainaksi muuntamisesta Suomi toteaa ensinnäkin, että korkojen maksamatta jättäminen on tyypillinen toimenpide tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. Suomen lainsäädännössä säädetään tällaisten maksamattomien korkojen muuntamisesta lainoiksi, jotka ovat muita lainoja paremmassa etuoikeusasemassa. Suomi katsoo myös, että maksamattomat korot muunnettiin lainaksi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä yksityiset velkojat muunsivat maksamattomia korkosaamisia lainoiksi yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa.
5.1.9. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(104)
Suomi vahvistaa, että velkojen kirjaaminen tappioksi on pelkästään velkojan toteuttama kirjanpitotoimi, joka on tehty noudattaen varovaisuusperiaatetta ja kirjanpitolain 1336/1997 säännöksiä. Suomi väittää, että velkojen poisto ei vaikuta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, toisin sanoen veloista ei ole luovuttu. Mikkelin kaupunki on vahvistanut, että se ei ole luopunut tappioiksi merkityistä veloista ja että se jatkaa niiden perintää. Velka on osa vakuusvelkaa tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä.
5.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(105)
Ennen kuin takausta koskeva ilmoitus peruttiin maaliskuussa 2010 Suomi väitti, että takaus soveltui sisämarkkinoille vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella. Koska ilmoitus on peruutettu, Suomen esittämiä väitteitä ei käsitellä yksityiskohtaisemmin.
5.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(106)
Suomi väittää, että velkojen uudelleenjärjestely on toimenpide, joka kuuluu luonnostaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn eikä sisällä valtiontukea. Suomen mukaan Karjaportin velkojat olivat yhtä mieltä siitä, että velkojen uudelleenjärjestely oli kohtuullinen vaihtoehto saatavien turvaamiseksi. Se ilmoittaa komissiolle, että ilmoitettua uudelleenjärjestelyä ei koskaan toteutettu, koska Kuopion hallinto-oikeus pysäytti velkojen uudelleenjärjestelyn täytäntöönpanon. Suomi selittää, että Karjaportin velat järjesteltiin kuitenkin uudelleen Karjaportin tehtyä vuosina 2009-2011 useita ehdotuksia, jotka Mikkelin kaupunki hyväksyi. Suomi väittää, että tämä myöhemmin toteutettu uudelleenjärjestely oli markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, koska Mikkelin kaupunki ja kaikki muut velkojat panivat uudelleenjärjestelyn täytäntöön tasavertaisin ehdoin.
5.2. Finnveran toimenpiteet
5.2.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(107)
Suomi katsoo, että takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa takaukseen ei sisältynyt valtiontukea. Ensinnäkään Finnveran riski ei suurentunut, koska takaus korvasi takauksen, jonka Finnvera oli myöntänyt aikaisemmin (vuonna 1992) eläkelainalle. Tämä laina korvattiin vuonna 2004 uudella eläkelainalla, jolle Finnvera myönsi kyseessä olevan takauksen. Lisäksi molemmat yksityiset velkojat myönsivät samaan aikaan Karjaportille luottoja vuoden 2004 maksujen lykkäämisen rahoittamiseksi. Lisäksi takauksesta perittiin suuri palkkio ja takaukseen sisältyvä tukiosuus oli vähämerkityksisen tuen de minimis -rajan alapuolella. Karjaportin ennusteet olivat myös hyvät takauksen myöntämisajankohtana.
5.2.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(108)
Suomi katsoo, että vuonna 2006 myönnettyyn lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska Finnvera toimi yksityisen markkinavelkojan tavoin, kun se muunsi maksamattomat korot uudeksi lainaksi saneerausohjelman mukaisesti. Myös yksityiset velkojat muunsivat maksamattomat korkosaatavansa uusiksi lainoiksi vähän ennen Finnveraa samankaltaisilla ehdoilla.
5.2.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty takaus (toimenpide 15)
(109)
Suomi katsoo, että takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa takaukseen ei sisälly valtiontukea, koska se kattaa ainoastaan 16,7 prosenttia 1,8 miljoonan euron lainasta, jonka loppuosalla on yksityisten velkojien takaukset.
5.2.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(110)
Suomi katsoo, että vuonna 2007 myönnettyyn lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska Finnvera toimi yhdessä kahden yksityisen velkojan kanssa, jotka myönsivät samaan aikaan uusia lainoja samankaltaisilla ehdoilla. Lisäksi lainan vakuutena oli arvokkaita kiinteistökiinnityksiä ja yrityskiinnityksiä.
5.2.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(111)
Suomi katsoo, että vastatakaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa siihen ei sisälly valtiontukea, koska toinen osapuoli oli yksityinen luotonantaja ja Finnveran vaatima takauspalkkio oli huomattavasti suurempi kuin kyseisen yksityisen luotonantajan vaatima takauspalkkio.
6. ASIANOMAISTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(112)
Asianomainen osapuoli kommentoi ainoastaan toimenpiteitä 1, 2, 3, 5, 7, 9 ja 10.
6.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(113)
Asianomainen osapuoli toteaa, että takaus myönnettiin 25 miljoonan Suomen markan suuruisen lainan takaamiseksi. Lainalla oli tarkoitus rahoittaa uuteen tuotantolaitokseen tehtävä investointi.
6.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(114)
Asianomainen osapuoli väittää, että Karjaportille luovutettiin tontti ja Mikkelin kaupunki sitoutui rakentamaan kunnallistekniikan ja hoitamaan muut tarvittavat tekniset työt, joista aiheutui kustannuksia yhteensä 2,5 miljoonaa Suomen markkaa. Karjaportti maksoi tontista 1,2 miljoonaa Suomen markkaa. Karjaportin kirjanpidossa tontin arvoksi ilmoitetaan 403 000 euroa. Asianomainen osapuoli kysyy, voisiko tontin luovuttaminen olla valtiontukea.
6.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(115)
Asianomainen osapuoli väittää, että Mikkelin kaupunki osti kuusi Mikkelissä sijaitsevaa hylättyä tehdasrakennusta ja maksoi niistä yhteensä 6,7 miljoonaa euroa. Markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti toimiva sijoittaja ei olisi ostanut kiinteistöjä suurissa taloudellisissa vaikeuksissa olevalta yritykseltä kyseiseen hintaan.
6.1.4. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(116)
Asianomainen osapuoli väittää, että Karjaportti oli vakavissa vaikeuksissa takauksen myöntämisajankohtana. Yrityksellä oli jo suuria velkoja Mikkelin kaupungille ja kaupungin omistamille yrityksille.
6.1.5. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(117)
Asianomainen osapuoli väittää, että kiinteistöyhtiön osakkeista maksettu hinta ylitti niiden kirjanpitoarvon.
6.1.6. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(118)
Asianomainen osapuoli toimitti jäljennöksen 5 päivänä helmikuuta 2007 pidetyn Mikkelin kaupunginhallituksen kokouksen pöytäkirjasta. Kyseisessä kokouksessa päätettiin velkojen poistamisesta vuoden 2006 tilinpäätöksestä. Lisäksi asianomainen osapuoli toteaa, että oli vähintään epätavallista, että Mikkelin kaupunki poisti Karjaportin velkoja miljoonien eurojen arvosta vuoden 2008 tilinpäätöksestään, ja se kysyy erityisesti, miksi Mikkelin kaupunki oli samaan aikaan valmis myöntämään uusia takauksia Karjaportille.
7. ARVIOINTI
(119)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(120)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa vahvistetut ehdot ovat kumulatiivisia, joten kaikkien ehtojen on täytyttävä yhtä aikaa, ennen kuin toimenpide katsotaan valtiontueksi.
(121)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään yleisestä valtiontukikiellosta unionissa, kun taas SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista 107 artiklan 1 kohdan yleiseen sääntöön, jonka mukaan tällainen tuki ei sovellu sisämarkkinoille.
(122)
Komissio arvioi seuraavaksi valtiontuen olemassaoloa erikseen kunkin edellä kuvaillun toimenpiteen osalta. Jos toimenpiteeseen sisältyy valtiontukea, komissio arvioi tukitoimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Komissio jaottelee toimenpiteet peruutettuihin toimenpiteisiin, Mikkelin kaupungin toimenpiteisiin ja Finnveran toimenpiteisiin. Aluksi arvioidaan, minä ajankohtana Karjaportin voitaisiin katsoa olevan vaikeuksissa oleva yritys.
7.1. Vaikeuksissa oleva yritys
(123)
Sekä valtiontuen olemassaolon että kyseisten toimenpiteiden sisämarkkinoille soveltuvuuden kannalta on merkitystä sillä, oliko tuensaaja vaikeuksissa toimenpiteiden myöntämisajankohtana. Sitä, voidaanko Karjaporttia pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä, on arvioitava vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella 9 päivään lokakuuta 2004 asti, jolloin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen voimassaolo päättyi (38). Lokakuun 10 päivästä 2004 sovelletaan vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (39).
(124)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan yritys voidaan katsoa vaikeuksissa olevaksi yritykseksi, kun se täyttää suuntaviivojen 5 kohdassa vahvistetut niin sanotut kovat arviointiperusteet, toisin sanoen kun se on menettänyt yli puolet merkitystä pääomastaan tai täyttää kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut edellytykset yhtiön asettamiselle yleistäytäntöönpanomenettelyyn maksukyvyttömyyden vuoksi. Jos kovat arviointiperusteet eivät täyty, yritys voi kuitenkin osoittaa suuntaviivojen 6 kohdan mukaisia tavanomaisia vaikeuksissa olemisen merkkejä, joita ovat tappioiden kasvu, liikevaihdon supistuminen, varastojen kasvu, ylikapasiteetti, tulorahoituksen pienentyminen, lisääntyvä velkaantuminen, rahoituskulujen nousu ja nettovarallisuuden heikentyminen tai sen menettäminen (ns. pehmeät arviointiperusteet). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 ja 11 kohta sisältävät samankaltaisia kovia ja pehmeitä arviointiperusteita.
(125)
Tätä taustaa vasten komissio toteaa, että vuonna 2000 Karjaportti ei ollut menettänyt pääomaansa eikä osoittanut vaikeuksissa olevan yrityksen ”tavanomaisia merkkejä”. Itse asiassa näyttää siltä, että Karjaportti oli terve yritys, jonka liikevaihto oli suuri, toimintatulos positiivinen, osakepääoma vakaa ja rahastot suhteellisen korkealla tasolla vuosina 2000-2002 (ks. myös taulukko I).
(126)
Tilanne näytti synkemmältä seuraavina vuosina. Liikevaihto oli laskussa ja tappiot olivat kasvaneet huomattavasti vuodesta 2003 vuoteen 2004. Velka lisääntyi, ja yritys aloitti jo vuoden 2004 alussa velkojen uudelleenjärjestelyn ja joutui pyytämään velkojia lykkäämään erääntyviä maksuja (40). Näyttää myös siltä, että Karjaportilla oli jonkin verran ylikapasiteettia. Lisäksi on otettava huomioon, että jo vuonna 2004 vararahasto ei enää kattanut Karjaportin tappioita (ks. taulukko I).
(127)
Karjaportin tilinpäätöksen mukaan Karjaportin osakepääoma menetettiin lähes kokonaan vuonna 2004, kun se laski jyrkästi alle kymmenesosaan vuoden 2003 arvosta. Tämän jälkeen yrityksen oma pääoma on painunut viime vuosina yhä enemmän negatiivisen puolelle. Karjaportti on vuodesta 2003 lähtien ollut tappiollinen lukuun ottamatta vuotta 2006. Vuonna 2006 tehtyä voittoa ei voida pitää yrityksen elpymisen merkkinä, koska se ei ole seurausta yrityksen ydintoiminnasta. Karjaportin liiketoiminnan tulos pysyi negatiivisena kuten edellisinä ja seuraavina vuosina. Vuoden 2006 voitto ei riittänyt tasoittamaan edellisten tilikausien aikana kertynyttä alijäämää eikä hyvittämään negatiivista omaa pääomaa. Kaiken kaikkiaan Karjaportin taloudellinen tilanne pysyi erittäin heikkona. Vuonna 2008 veroviranomaiset jättivät kahdesti Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen.
(128)
Johdanto-osan 125-127 kappaleessa esitettyjen tosiseikkojen perusteella voidaan päätellä, että Karjaporttia voidaan pitää vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 5 kohdassa ja vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 11 kohdassa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä vuoden 2004 alusta alkaen. Vuonna 2008, jolloin Karjaportti oli konkurssimenettelyn kohteena, sitä voitiin pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä myös vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 kohdan c alakohdan perusteella.
7.2. Peruutetut toimenpiteet
7.2.1. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(129)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (41), jäljempänä ’menettelyasetus’, 8 artiklan mukaan jäsenvaltio voi peruuttaa 2 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen menettelyn aloittamisen jälkeen hyvissä ajoin ennen kuin komissio on tehnyt päätöksen ilmoitetun toimenpiteen tukiluonteesta. Tällöin komissio päättää lopettaa kyseisen menettelyn sillä perusteella, että sillä ei ole enää kohdetta.
(130)
Suomi peruutti takausta koskevan ilmoituksen maaliskuussa 2010, koska Mikkelin kaupunginvaltuuston päätös takauksen myöntämisestä Karjaportille ei saanut lainvoimaa ja kaupunginhallitus päätti helmikuussa 2010 olla panematta takausta täytäntöön. Takauksen osalta tutkimuksella ei näin ollen ole enää kohdetta.
7.3. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
7.3.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1) ja tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(131)
Takaus (toimenpide 1): Kuten johdanto-osan 14-16 kappaleessa kuvaillaan, Mikkelin kaupunki myönsi takauksen kesäkuussa 2000 ja suoritti takauksen perusteella maksuja joulukuussa 2004. Sen jälkeen kun Mikkelin kaupungista oli tullut Karjaportin velkoja, lainaehtoja muutettiin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa (ks. tarkempia tietoja johdanto-osan 34-39 kappaleessa).
(132)
Näin ollen on erotettava useita vaiheita. Tuki myönnetään sillä hetkellä kun valtiontakaus annetaan, kun taas maksuja, jotka valtio suorittaa takausehtojen perusteella, ei katsota valtiontuen myöntämiseksi (42). Sitä vastoin lainaehtojen muuttamiseen sen jälkeen, kun valtiollisesta takaajasta on tullut velkoja, voisi sisältyä valtiontukea. Seuraavassa tarkastellaan, onko kesäkuussa 2000 annettu takaus valtiontukea. Sitä, voisiko lainaehtojen muuttamiseen sisältyä valtiontukea, arvioidaan osana toimenpidettä 6 (ks. johdanto-osan 188-195 kappale).
(133)
Takauksen myönsi Mikkelin kaupunki, minkä vuoksi siinä on kyse valtion varoista ja valtion toimenpiteestä.
(134)
Jotta toimenpiteeseen sisältyisi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sen on tuotettava etua, jota yritys ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Komissio soveltaa arvioinnissaan takaustiedonantoa. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa oli vuoden 2000 takaustiedonanto. Tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan kuitenkin selvästi, että se, onko tuki SEUT-sopimuksessa tarkoitettua valtiontukea, on määritettävä objektiivisen tilanteen perusteella, ”joka arvioidaan ajankohtana, jolloin komissio tekee päätöksensä” (43). Tämän vuoksi komissio käyttää arvioinnissaan vuoden 2008 takaustiedonantoa.
(135)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos seuraavat neljä kumulatiivista edellytystä täyttyvät: ”a) lainanottaja ei ole taloudellisissa vaikeuksissa […], b) takauksen laajuus voidaan myöntämishetkellä mitata asianmukaisesti, […], c) takaus ei kata enempää kuin 80 prosenttia lainasaamisen tai muun rahoitussitoumuksen määrästä […], d) takauksesta maksetaan markkinaperusteinen hinta […].”
(136)
Tarkasteltavassa asiassa lainanottaja ei ollut taloudellisissa vaikeuksissa takauksen myöntämisajankohtana (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Arvioitavana oleva takaus kattaa kuitenkin lainan kokonaan.
(137)
Lisäksi takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota, vaikka takauksen myöntävä viranomainen katsoi, että siihen liittyi suuri riski (44). Suomi väittää, että Karjaportti olisi voinut saada samanlaisen takauksen markkinoilta, mutta komissio on kuitenkin sitä mieltä, että puuttuvan takauspalkkion ei voida katsoa vastaavan markkinoilla takauksen myöntämisajankohtana sovellettua palkkiota. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä merkitsee sitä, että takauksen myöntäjä kantoi takauksen saajan maksulaiminlyöntien riskin yksin, ja lisäksi takaus myönnettiin omavelkaisena takauksena, eli takaaja vastasi velkapääomasta kuin omasta velastaan ja velkoja voi vaatia takaajaa maksamaan velkapääoman sen erääntyessä.
(138)
Tämän vuoksi komissio ei yhdy tarkasteltavana olevassa tapauksessa Suomen näkökantaan vaan se katsoo, että toimenpidettä ei voida katsoa tukea sisältämättömäksi.
(139)
Suomen väite, jonka mukaan toimenpide oli myönnetty yhdessä muiden osapuolten kanssa, voidaan hylätä, koska Suomen toimittamien tietojen mukaan myös muut investointiin osallistuneet osapuolet olivat valtion omistuksessa. Näin ollen toimenpiteen katsotaan antavan Karjaportille edun.
(140)
Toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi, jos se on sillä tavoin erityinen tai valikoiva, että se suosii vain tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa. Arvioitavana oleva toimenpide myönnettiin Karjaportille eli tietylle yritykselle. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide antaa valikoivan edun tuensaajalle.
(141)
Lisäksi komission on harkittava, onko todennäköistä, että Mikkelin kaupungin Karjaportin hyväksi toteuttama toimenpide vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan antamalla kyseiselle yritykselle edun suhteessa (mahdollisiin) kilpailijoihin, jotka eivät saa julkista tukea. Lihavalmisteilla käydään kauppaa jäsenvaltioiden välillä eli alueella, jolla tuensaaja toimii. Suomen mukaan Karjaportti vie tuotteitaan pääasiassa Venäjälle, mutta myös jäsenvaltioihin. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide on omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(142)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(143)
Tontin luovuttaminen (toimenpide 2): Suomi ei kiistä sitä, että toimenpide voisi olla valtiontukea. Tuensaaja sai selvästi edun, sillä sen ei tarvinnut maksaa tontista mitään. Lisäksi Mikkelin kaupunki korvasi tuensaajalle kustannukset, joita aiheutui tontin tasaamisesta. Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpide antoi Karjaportille edun, jota se ei olisi saanut markkinoilta.
(144)
Lisäksi toimenpide täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tontin luovuttamisessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(145)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(146)
Suomi väittää, että takaus ja tontin luovuttaminen Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten ovat sisämarkkinoille soveltuvaa aluetukea. Toimenpiteiden 1 ja 2 myöntämisajankohtana eli vuonna 2000 voimassa olivat vuoden 1998 aluetukisuuntaviivat (45). Tarkasteltavina olevia toimenpiteitä ei myönnetty ohjelman puitteissa, vaan kyse on yksittäisestä tapauskohtaisesta toimenpiteestä. Koska toimenpiteet myönnettiin alalla, johon sovelletaan vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja, toimenpiteet kuuluvat periaatteessa vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen soveltamisalaan. Tuen myöntämishetkellä tuensaaja ei ollut vaikeuksissa, kuten johdanto-osan 123-128 kappaleessa todetaan, ja se sijaitsee Itä-Suomen alueella, joka on oikeutettu aluetukeen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla. Tämän vuoksi komissio on arvioinut hankkeen vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen perusteella. Arvioinnin perusteella komissio on tehnyt seuraavat huomiot:
(147)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 2 jakson mukaan aluetuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille ainoastaan, jos voidaan taata tasapaino tuen aiheuttamien kilpailun vääristymien ja vaikeuksissa olevan alueen kehittämiseen osoitetusta tuesta aiheutuvien etujen välillä. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että kyseessä olevalla investointihankkeella odotettiin olevan myönteinen vaikutus aluekehitykseen. Se edisti taloudellisen toiminnan kehitystä sekä uusien ja välillisten työpaikkojen syntymistä. Kuten johdanto-osan 24 kappaleessa kuvaillaan, uuden tuotantopaikan odotettiin lisäävän työpaikkojen lukumäärää alueella 400 työpaikasta 550-600 työpaikkaan.
(148)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4 jaksossa vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä myönnetty aluetuki soveltuu sisämarkkinoille.
(149)
Ensinnäkin vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.1 kohdan mukaan aluetuen tavoitteena on joko tuotantoinvestointi (alkuinvestointi) tai työpaikkojen luominen, joka on sidoksissa investointiin. Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.4 kohdan mukaan alkuinvestoinnilla tarkoitetaan investointia kiinteään käyttöomaisuuteen, joka liittyy uuden laitoksen perustamiseen, olemassa olevan laitoksen laajentamiseen tai toimivan yrityksen tuotteen tai tuotantomenetelmän perusteelliseen muuttamiseen. Tarkasteltavina olevat toimenpiteet käytettiin uuden tuotantolaitoksen rakentamiseen, joten kyseessä on vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.4 kohdassa tarkoitettu alkuinvestointi.
(150)
Toiseksi tuki-intensiteetin on oltava alle 24 prosenttia, joka on aluetuen enimmäismäärä (46). Tuki-intensiteetin laskemiseksi on määritettävä investoinnin arvo ja tarkasteltuihin toimenpiteisiin sisältyvä tukiosuus.
(a)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.5 kohdan mukaan investoinnin arvoa määritettäessä tukikelpoisiin kustannuksiin voidaan lukea maasta, rakennuksista ja laitteista aiheutuvat kustannukset. Ostamisen tapauksessa huomioon olisi otettava ainoastaan kyseisten omaisuuserien hankkimisesta aiheutuvat kustannukset. Suomi laski tukikelpoiset kustannukset näiden säännösten mukaan ja sai loppusummaksi 25 935 928 euroa (ks. johdanto-osan 22 kappale ja taulukko III).
(b)
Tukiosuuden osalta Suomi toimitti laskelman, jonka uskottavuuden komissio on tarkistanut. Toimenpiteen 1 (Mikkelin kaupungin myöntämä takaus) tapauksessa tukiosuuden määrittämisessä voidaan soveltaa vuoden 2000 takaustiedonantoa. Tukiosuus voidaan määrittää kolmella menetelmällä, joista yhden mukaan se ”voidaan laskea muuta objektiivisesti perusteltua ja yleisesti hyväksyttyä menetelmää käyttäen” (vuoden 2000 takaustiedonannon 3.2 kohta). Suomi on vertaillut vastaavanlaisen takauksen markkinahintaa Mikkelin kaupungin perimään takauspalkkioon, mikä vaikuttaa objektiivisesti perustellulta ja yleisesti hyväksytyltä menetelmältä. Toimenpiteen 2 tapauksessa tukiosuus muodostuu tontin arvosta ja sen tasauksesta aiheutuneista kustannuksista, mikä on myös hyväksyttävää. Tämä päätös ei koske Finnveran eikä kauppa- ja teollisuusministeriön rahoitusta, mutta jos tähän rahoitukseen katsottaisiin sisältyvän valtiontukea, sen tukiosuus olisi myös otettava huomioon. Suomi on toimittanut Finnveran lainaan sisältyvästä tukiosuudesta laskelman, joka on uskottava. Kauppa- ja teollisuusministeriön suorien avustusten osalta koko määrä otettiin huomioon. Kun otetaan huomioon Mikkelin kaupungin, Finnveran ja kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämiin toimenpiteisiin sisältyvä tukiosuus, koko tukiosuus (bruttoavustusekvivalenttina laskettuna) on yhteensä 3 617 143 euroa taulukko II).
(151)
Tämä 3 617 143 euron tukiosuus vastaa 13,95 prosentin tuki-intensiteettiä tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, joiden määrä on 25 935 928 euroa. Näin ollen tuki-intensiteetti jää alle 24 prosentin raja-arvon.
(152)
Kolmanneksi vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.10 kohdan mukaan alkuinvestointituen edellytyksenä on oltava kyseisen investoinnin säilyttäminen vähintään viiden vuoden ajan. Suomi vahvisti, että kyseinen investointi oli tarkoitus säilyttää vähintään viiden vuoden ajan.
(153)
Neljänneksi vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.2 kohdan mukaan tuensaajan osuuden investoinnin rahoituksesta on oltava vähintään 25 prosenttia. Suomi vahvisti, että näin on.
(154)
Viidenneksi komissio toteaa, että tukihakemus on tehty ennen hankkeen toteuttamisen aloittamista vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.2 kohdan mukaisesti, tuen kasautumista koskevia sääntöjä on noudatettu suuntaviivojen 4.18 kohdan mukaisesti ja aluetuen enimmäismäärää ei ole ylitetty.
(155)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteet 1 ja 2 täyttävät vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen edellytykset ja soveltuvat näin ollen sisämarkkinoille.
7.3.2. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(156)
Markkinataloussijoittajaperiaatetta sovelletaan periaatteessa myös silloin, kun valtio ostaa maata tai muuta omaisuutta. Kauppaan saattaa sisältyä valtiontukea, jos sitä ei voida katsoa tavanomaiseksi kaupalliseksi liiketoimeksi. Vaikka viranomainen ostaisi tavaroita ja palveluja markkinahintaan, kauppaan voi silti sisältyä valtiontukea, jos ilmenee, että valtio ei itse asiassa tarvinnut kyseistä maata tai omaisuutta (47).
(157)
Tämän vuoksi komission on arvioitava, voidaanko tonttikauppaa pitää tavanomaisena kaupallisena liiketoimena. Tätä tarkoitusta varten on tarkasteltava, vastasiko Mikkelin kaupungin maksama hinta ostettujen kiinteistöjen ja rakennuksen arvoa.
(158)
Asianomaisen osapuolen mukaan yksityinen markkinataloussijoittaja ei olisi ollut valmis maksamaan 6,7:ää miljoonaa euroa tehdasrakennuksista, jotka Mikkelin kaupunki osti tähän hintaan.
(159)
Suomi toimitti komissiolle arvion kiinteistöjen arvosta. Suomen mukaan yksityisellä pankilla […] oli 7,5 miljoonan euron kiinnitys yhteen kaupan yhteydessä myydyistä kiinteistöistä (48).
(160)
Suomi ilmoitti komissiolle, että tontin arvosta ei ole arviointia. Komissio katsoo, että yksityisellä pankilla olevan kiinnityksen arvo voi olla osoitus kiinteistön arvosta. Ennen vakuuksien hyväksymistä pankki arvioi kyseessä olevan kiinteistön arvon, jotta pankilla olisi mahdollisuus saada kiinnityksen kautta rahansa takaisin, jos velallinen ei pysty maksamaan velkaansa.
(161)
Mikkelin kaupunki maksoi kyseessä olevista kiinteistöistä 6 646 787 euron ostohinnan, joka on pienempi kuin sen kiinnityksen rekisteröity arvo, joka yksityisellä pankilla oli yhteen kiinteistöistä ennen myyntimenettelyn päättämistä. Tämän kiinteistön lisäksi Mikkelin kaupungille myytiin viisi muuta kiinteistöä ja yksi rakennus. Lisäksi komissio toteaa, että Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt tarkoituksenaan muuttaa alue asuinalueeksi tekemällä muutoksia asemakaavaan; kiinteistöt sijaitsivat lähellä kaupungin keskustaa houkuttelevalla asuinalueella.
(162)
Edellä esitetty poistaa ne epäilyt, jotka komissio esitti menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä kiinteistöistä ja rakennuksesta maksetusta hinnasta. Se katsoo, että Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt ja rakennuksen hintaan, joka vastasi niiden arvoa, ja että markkinataloussijoittajaa koskeva testi täyttyy. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.3.3. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4) ja 10 päivänä toukokuuta 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(163)
Näiden takausten tapauksessa on erotettava useita vaiheita kuten kesäkuussa 2000 myönnetyn takauksen tapauksessa (takauksen myöntäminen, takauksen perusteella suoritetut maksut ja lainaehtojen muuttaminen; ks. johdanto-osan 132 kappale). Näin ollen seuraavassa tarkastellaan, ovatko maaliskuussa 2004 ja toukokuussa 2004 myönnetyt takaukset valtiontukea. Sitä, voisiko lainaehtojen muuttamiseen sisältyä valtiontukea, arvioidaan osana toimenpidettä 6 (ks. johdanto-osan 188-195 kappale).
(164)
Toimenpide 4: Johdanto-osan 92 kappaleessa esitettyjen Suomen väitteiden vastaisesti komissio katsoo, että olemassa olevien velvoitteiden muuntaminen uudeksi takaukseksi voi olla valtiontukea. Tässä yhteydessä on erotettava toisistaan voimassa oleva tuki ja uusi tuki. Voimassa olevan tuen määritelmä kattaa yksittäiset tukitoimenpiteet, jotka oli pantu täytäntöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa (menettelyasetuksen 1 artiklan b alakohta). Sitä vastoin uudella tuella tarkoitetaan ”kaikkia tukia […], jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset” (menettelyasetuksen 1 artiklan c alakohta). Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (49) mukaan muutoksella tarkoitetaan ”mitä tahansa muutosta, muuta kuin muodollista tai hallinnollista, joka ei vaikuta tukitoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtyyn arviointiin”.
(165)
Itse asiassa Mikkelin kaupunki myönsi 8 päivänä maaliskuuta 2004 uuden takauksen vakuudeksi uudelle lainalle, jonka Tapiola myönsi 14 päivänä huhtikuuta 2004. Uutta takausta ei voida pitää vanhan takauksen jatkona, koska se myönnettiin uudelle lainalle, jonka ehdot olivat uusia. Se, että tämä laina korvasi Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan, jolle Mikkelin kaupunki oli jo myöntänyt takauksen, ei muuta komission kantaa. Vaikka on totta, että uuden lainan määrä vastasi vanhan lainan jäljellä olevaa pääomaa ja korko oli Karjaportin kannalta edullisempi (vanhassa lainassa 4,5 prosenttia vuodessa; uudessa lainassa 4 prosenttia vuodessa), laina-aika muuttui (vanha laina olisi pitänyt maksaa takaisin kymmenen vuoden kuluessa myöntämisestä eli marraskuussa 2002; uuden lainan takaisinmaksu siirtyi vuoteen 2014 asti). Kaiken kaikkiaan uuden lainan määrä (pääoma ja korot vuosilta 2004-2014) on vanhaa lainaa suurempi. Näin ollen uuden takauksen myöntäminen lisäsi Mikkelin kaupungin riskiä ja siten toimenpiteen suuruutta vanhaan takaukseen verrattuna. Uuden takauksen myöntämistä on pidettävä vanhan takauksen muutoksena, minkä vuoksi uusi takaus voidaan luokitella uudeksi tueksi. Näin ollen voidaan hylätä Suomen väite, jonka mukaan vanha takaus myönnettiin ennen Suomen liittymistä ja on sen vuoksi voimassa olevaa tukea ja uuden takauksen ei voida katsoa sisältävän uutta tukea.
(166)
Sitä, antoiko takaus tuensaajalle etua, voidaan arvioida vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa oli vuoden 2000 takaustiedonanto. Kuten johdanto-osan 134 kappaleessa selostettiin, komissio soveltaa kuitenkin vuoden 2008 takaustiedonantoa arvioidessaan toimenpidettä. Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyy (ks. johdanto-osan 135 kappale). Arvioitavana oleva takaus kattaa lainan kokonaan. Tämän perusteella voidaan jo todeta, että valtiontuen olemassaoloa ei voida sulkea pois vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan perusteella. Lisäksi komissio katsoo Suomen väitteiden vastaisesti, että Karjaportti oli jo maaliskuussa 2004 vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), minkä vuoksi takauksen ei myöskään voida katsoa kuuluvan vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan soveltamisalaan.
(167)
Lisäksi takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota, vaikka yritys oli vaikeuksissa ja Mikkelin kaupungille aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä merkitsee sitä, että takauksen myöntäjä kantoi takauksen saajan maksulaiminlyöntien riskin yksin, ja lisäksi takaus myönnettiin omavelkaisena takauksena, eli takaaja vastasi velkapääomasta kuin omasta velastaan ja velkoja voi vaatia takaajaa maksamaan velkapääoman sen erääntyessä.
(168)
Suomen mukaan toimenpide on lisäksi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, erityisesti siitä syystä, että siihen osallistui yksityisiä osapuolia. Tämä väite voidaan hylätä. Suomen toimittamien tietojen mukaan yksityiset osapuolet eivät ensinnäkään myöntäneet tuensaajalle takauksia vaan lainoja. Toiseksi yksityisten osapuolten lainoja ei myönnetty samaan aikaan takauksella katettujen eläkelainojen kanssa. Kolmanneksi yksityisistä osapuolista ainakin yhden lainasta pyytämä korko oli korkeampi kuin eläkelainan korko. Vielä merkittävämpi seikka on se, että yksityiset osapuolet myönsivät vain lyhytaikaisia lainoja, joiden laina-aika oli enintään useita kuukausia, kun taas Mikkelin kaupungin myöntämä takaus kattoi kymmeneksi vuodeksi myönnetyn lainan.
(169)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide tuottaa Karjaportille edun. Lisäksi toimenpide 4 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä takauksessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(170)
Toimenpide 5: Suomen väite, jonka mukaan toimenpide myönnettiin vuonna 2000 käynnistetyn investoinnin jatkamiseksi, voidaan hylätä, koska takaus oli selvästi uusi toimenpide.
(171)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyy (ks. johdanto-osan 135 kappale). Kuten toimenpiteen 4 tapauksessa, arvioitavana oleva takaus kattaa lainan kokonaan, ja Karjaportti oli jo toukokuussa 2004 vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Sen vuoksi takaus ei voi kuulua vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan soveltamisalaan.
(172)
Toimenpiteen 4 tavoin takaus myönnettiin lisäksi ilman takauspalkkiota, vaikka yritys oli vaikeuksissa ja Mikkelin kaupungille aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan, ja se myönnettiin omavelkaisena takauksena. Näin ollen komissio katsoo tässä tapauksessa Suomen kannan vastaisesti, että toimenpide tuottaa edun Karjaportille.
(173)
Lisäksi toimenpide 5 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä takauksessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(174)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 4 ja toimenpide 5 ovat valtiontukea.
(175)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 4 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Toimenpiteen 5 osalta Suomi vetosi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohtaan ja vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoihin (ks. johdanto-osan 95 kappale). Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja ei kuitenkaan voida käyttää perustana sisämarkkinoille soveltumiselle, koska Karjaportti oli vaikeuksissa kyseisten toimenpiteiden myöntämisajankohtana (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettävää tukea on arvioitava pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella (50). Tämän vuoksi komissio arvioi ensin, soveltuvatko toimenpiteet 4 ja 5 sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Takauksen myöntämisajankohtana sovellettiin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (51).
(176)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joita tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Toimenpiteet muodostuvat takauksena myönnettävästä maksuvalmiustuesta (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan a alakohta), mutta takauksella katetuista lainoista ei kuitenkaan peritty vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevilta yrityksiltä perittävään korkoon vähintään verrattavissa olevaa korkoa (Suomen viitekorko maaliskuussa 2004: 4,43 prosenttia lisättynä 100 peruspisteellä; Suomen viitekorko toukokuussa 2004: 4,43 prosenttia lisättynä 100 peruspisteellä).
(b)
Toiseksi takaukset eivät liittyneet lainaan, joka oli maksettava takaisin viimeistään 12 kuukauden kuluessa siitä, kun viimeinen lainaerä oli siirretty kyseiselle yritykselle (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan b alakohta).
(c)
Kolmanneksi Suomi ei toimittanut tietoja, joiden mukaan tuki oli perusteltua vakavien sosiaalisten vaikeuksien vuoksi eikä sillä ollut kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin jäsenvaltioihin (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan c alakohta).
(d)
Neljänneksi takauksia ei maksettu takaisin kuuden kuukauden kuluessa eikä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ollut laadittu (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan d alakohta).
(e)
Mikään ei myöskään osoita, että takaukset oli rajattu siihen määrään, joka tarvittiin yrityksen toimintaa varten sillä ajalla, jolle tuki oli myönnetty (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan e alakohta).
(177)
Toimenpiteet 4 ja 5 eivät myöskään täytä kaikkia vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa rakenneuudistustuelle asetettuja vaatimuksia.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteiden edellytyksenä ei ollut rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 1999 suuntaviivojen 31 kohta). Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 32 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei ole laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 1999 suuntaviivojen 40 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 1999 suuntaviivojen 37 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei ole toteutettu.
(178)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpiteitä ei myönnetty vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(179)
Lisäksi on harkittava, voisivatko toimenpiteet 4 ja 5 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(180)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei voida soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan, koska toimenpiteissä ei ole kyse yksittäisille kuluttajille myönnettävästä sosiaalisesta tuesta eikä tuesta luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuesta sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut.
(181)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa määrätään muista poikkeuksista.
(182)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma”. Karjaportti sijaitsi tuen myöntämishetkellä tällaisella alueella.
(183)
Toimenpiteiden 4 ja 5 myöntämisajankohtana tukialueilla myönnetyn valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille säänneltiin vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoilla. Kyseisten suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille ei voida myöntää aluetukea. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tukea ei voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(184)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen”. Komissio huomauttaa, ettei käsiteltävänä olevalla tuella ole tarkoitus edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta, eikä komissio ole havainnut näyttöä siitä, että tarkoituksena olisi poistaa Suomen taloudessa oleva vakava häiriö. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tukea ei voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(185)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”. Tätä artiklaa ei selvästikään voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevaan asiaan.
(186)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa sallitaan tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio on antanut useita suuntaviivoja ja tiedonantoja, joissa selvitetään, millä tavoin tässä artiklassa vahvistettua poikkeusta on sovellettava. Komissio katsoo kuitenkin, että tuen luonteen ja ominaispiirteiden vuoksi tähän asiaan ei selvästikään voida soveltaa suuntaviivoissa ja tiedonannoissa tarkoitettuja poikkeuksia.
(187)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpiteet 4 ja 5 sisältävät valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.3.4. Tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely (toimenpide 6)
(188)
Suomi on ennen kaikkea väittänyt, kuten johdanto-osan 96-98 kappaleessa kuvaillaan, että Mikkelin kaupunki ei ollut yrityksen muita velkojia avokätisempi, vaan Mikkelin kaupunki toimi yhdessä tuensaajan yksityisten velkojien kanssa ja samoilla ehdoilla. Näin ollen se toimi yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin, kun se hyväksyi saneerausohjelman.
(189)
Ensimmäinen tässä yhteydessä tarkasteltava kysymys koskee sitä, voidaanko markkinataloussijoittajaa koskevaa testiä soveltaa tilanteissa, joissa yksi tai useampi julkinen taho, jonka toimenpiteet on katsottava valtion toteuttamiksi, toteuttaa useita toimenpiteitä yhden yrityksen hyväksi. Unionin yleinen tuomioistuin on käsitellyt tätä kysymystä asiassa BP Chemicals vastaan komissio (52). Tuomioistuimen mukaan pelkästään se seikka, että julkinen yritys on jo tehnyt tytäryhtiöönsä pääomasijoituksia, joita on pidetty ”tukena”, ei lähtökohtaisesti estä pitämästä myöhempää pääomasijoitusta sellaisena sijoituksena, joka täyttää markkinatalouden ehdoin toimivan yksityisen sijoittajan käyttäytymiseen perustuvan arviointiperusteen. Komission on kuitenkin arvioitava, voidaanko yhden yrityksen hyväksi toteutetut useat toimenpiteet erottaa toisistaan ja katsoa riippumattomiksi toimenpiteiksi. Tässä yhteydessä tuomioistuin katsoi, että pääomasijoitusten aikajärjestys, niiden tarkoitus ja tytäryhtiön tilanne, silloin kun kunkin pääomasijoituksen tekemisestä päätettiin, on otettava huomioon (53).
(190)
Käsiteltävänä olevassa asiassa komission on ratkaistava, voidaanko maaliskuussa ja toukokuussa 2004 myönnetyt takaukset (toimenpide 4 ja toimenpide 5) erottaa tuomioistuimen valvomasta saneerausmenettelystä (toimenpide 6). Vaikka on totta, että kaikista kolmesta toimenpiteestä päätettiin saman vuoden aikana, komissio toteaa, että niitä ei toteutettu samassa tilanteessa. Tällä välin oli aloitettu tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely, ja siihen osallistuivat kaikki yrityksen velkojat. Toimenpiteen 6 tavoitteena ei ollut enää yrityksen elinkelpoisuuden palauttamisen mahdollistaminen ilman maksukyvyttömyysmenettelyä hankkimalla uutta rahoitusta yksityisiltä pankeilta. Ennemminkin Mikkelin kaupunki pyrki kaikkien muiden velkojien tavoin maksimoimaan saataviensa takaisinperinnän kansallisen konkurssilainsäädännön rajoissa. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide 6 voidaan erottaa toimenpiteistä 4 ja 5.
(191)
Kuten johdanto-osan 31 kappaleessa kuvaillaan, Karjaportti jätti yhdessä yksityisten velkojiensa kanssa Mikkelin käräjäoikeuteen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä koskevan hakemuksen yrityksen saneerauksesta annetun lain 47/1993 mukaisesti. Käräjäoikeudelle toimitettiin saneerausohjelma, joka sisälsi yksityiskohtaiset tiedot nyt tarkasteltavina olevista toimenpiteistä. Käräjäoikeus vahvisti saneerausohjelman tarkistettuaan tiedot. Komissio toteaa, että Karjaportti on ollut Suomen lainsäädännössä säädetyn tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena. Tällaisen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn tarkoituksena on velallisen jatkamiskelpoisen yritystoiminnan tervehdyttäminen taikka sen edellytysten turvaaminen ja velkajärjestelyjen aikaansaaminen. Komissio katsoo sen vuoksi, että Mikkelin kaupungin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana toteuttamia toimenpiteitä voidaan arvioida markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukaisesti.
(192)
Magefesa-oikeuskäytännön (54) mukaan silloin, kun valtio on yrityksen muita velkojia avokätisempi, tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn kuuluvat toimenpiteet voivat olla valtiontukea. Näin ollen komissio tarkastaa, kohdeltiinko yksityisiä ja julkisia velkojia todella samalla tavoin saneerausmenettelyssä.
(193)
Komissio toteaa ensin, että […] (noin [30-70] prosenttia) saneerausveloista on velkoja yksityisille velkojille. Suurimmat yksityiset velkojat ovat Nordea, OKO/Pohjola ja Nordea Rahoitus. Toiseksi on otettava huomioon, että Karjaportin velkojat jaettiin etusijan perusteella eri ryhmiin. Mikkelin kaupunki kuului yhdessä yksityisten velkojien eli Nordean, OKO/Pohjolan ja Nordea Rahoituksen sekä valtion omistaman erityisrahoitusyhtiö Finnveran kanssa suurten vakuusvelkojen velkojien ryhmään. Kuten taulukosta IV voidaan nähdä, Mikkelin kaupungin osuus näistä suurista vakuusveloista on [10-40] prosenttia, kun taas yksityisten velkojien osuus on yhteensä [30-70] prosenttia. Finnveran osuus on [10-40] prosenttia.
(194)
Seuraavassa kutakin Mikkelin kaupungin toteuttamista toimenpiteistä arvioidaan yksityiskohtaisemmin:
(195)
Vakuusvelkojen korkojen alentaminen: Kuten taulukosta V ilmenee, suuriksi vakuusveloiksi luokitelluista lainoista ja muista veloista (maksamattomat maksut) perittiin yksityisten ja julkisten velkojien tapauksessa samat korot lukuun ottamatta […]. Tämä velkoja sai kaikille saatavilleen saneerausmenettelyn alusta alkaen korkona […] Euriborin, kun taas muut velkojat saivat osalle saatavistaan ainoastaan […] Euriborin vähennettynä […] prosenttiyksiköllä vuoteen 2010 asti. Tämä ero johtui siitä, että […] oli paras etusija Karjaportin antamien vakuuksien osalta. Komissio katsoo, että korkotason ero on perusteltavissa […] paremmalla etusijalla.
(196)
Velkojen uudelleenjärjestely: Mikkelin kaupungin saatavia lykättiin yhtä paljon kuin muiden vakuusvelkojien saatavia. Kuten taulukosta VI ilmenee, Karjaportin on maksettava lyhennyksiä kaikille vakuusvelkojille heinäkuusta 2009 vuoteen 2015 saakka, jolloin suurin lyhennys erääntyy (43 prosenttia kunkin vakuusvelan pääomasta). Kullekin velkojalle maksettavat lyhennykset ovat yhtä suuria suhteessa kyseisen velkojan kokonaissaatavien määrään (kolmen ensimmäisen lyhennyksen suuruus on 2 prosenttia saatavista, kahden seuraavan lyhennyksen suuruus 4 prosenttia ja sen jälkeen 6 prosenttia). Viimeisen lyhennyksen suuruus on 43 prosenttia pääomasta kunkin vakuusvelkojan tapauksessa. Näin ollen Mikkelin kaupunkia ei kohdeltu samanlaisessa tilanteessa olevia yksityisiä velkojia huonommin.
(197)
Ehdollinen luopuminen velan takaisinmaksusta: Kuten johdanto-osan 42 ja 43 kappaleessa kuvaillaan, saneerausohjelman mukaan ne määrät, joiden takaisinmaksusta luovutaan tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa, jos tietyt taloudelliset vaatimukset eivät täyty, perustuvat vakuuksien arvon vertailuun siinä tilanteessa, että Karjaportti jatkaa toimintaansa, ja siinä tilanteessa, että se realisoidaan, ja ne määritetään kunkin velkojan osalta erikseen ottaen huomioon velkojien etusijajärjestys. Vakuuksien arvon näissä kahdessa skenaariossa määrittivät kaksi riippumatonta arvioijaa saneerausohjelman laatimisajankohtana vertailukelpoisten hintojen ja vuokraustietojen perusteella. Tätä taustaa vasten […] ei tarvitse luopua veloista tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa, koska sillä on velkojista paras etusija. Myös muiden velkojien määrät määritettiin tämän menetelmän mukaisesti, ja tuloksena olivat johdanto-osan 43 kappaleessa esitetyt määrät. Määrien määrittämisessä käytettyjä menetelmiä voidaan pitää uskottavina, erityisesti siitä syystä, että etusija on yhteydessä vakuuksien arvoon molemmissa skenaarioissa. Käytännössä laskelma perustui riippumattomiin asiantuntija-arviointeihin, ja samoja periaatteita sovellettiin kaikkiin velkojiin määritettäessä sitä, kuinka paljon saneerausvelkoja voidaan enintään vähentää tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa. Tämän perusteella voidaan katsoa, että kaikkia velkojia kohdeltiin tasavertaisesti.
(198)
Kaiken kaikkiaan komissio katsoo, että Mikkelin kaupunkia ei kohdeltu yksityisiä velkojia huonommin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana. Mahdolliset erot muihin velkojiin olivat perusteltuja velkojilla olevien erilaatuisten vakuuksien vuoksi. Näin ollen edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely ei antanut tuensaajalle SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua. Ne epäilyt, jotka komissio esitti menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä, ovat poistuneet, eivätkä johdanto-osan 31-43 kappaleessa kuvaillut toimenpiteet ole valtiontukea.
7.3.5. Osakkeiden ostaminen (toimenpide 7)
(199)
Komissio toteaa ensin, että osakekauppa ei ollut osa tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä.
(200)
Suomi väittää, että Mikkelin kaupunki noudatti markkinataloussijoittajaperiaatetta ostaessaan osakkeet. Ensinnäkin asiassa BP Chemicals esitettyjen perustelujen mukaisesti (ks. johdanto-osan 189-191 kappale) on määritettävä, voidaanko toimenpiteeseen 7 soveltaa markkinataloussijoittajaperiaatetta, koska Mikkelin kaupunki oli jo aikaisemmin myöntänyt Karjaportille tukitoimenpiteitä. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että toimenpiteet 4 ja 5 toteutettiin ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista, kun taas osakekauppa tapahtui vasta myöhemmin. Lisäksi toimenpiteiden 4 ja 5 tarkoituksena oli varmistaa, että tuensaaja voisi jatkossakin saada likviditeettiä, mutta tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamisen jälkeen oli selvää, että näihin tarpeisiin vastattaisiin saneerausmenettelyssä. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide 7 voidaan erottaa toimenpiteistä 4 ja 5 ja että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan periaatteessa soveltaa toimenpiteeseen 7.
(201)
Kuten johdanto-osan 156 kappaleessa kuvaillaan, markkinataloussijoittajaperiaatetta sovelletaan valtion ostaessa maa-alueita tai muita omaisuuseriä. Suomi toimitti osakkeiden arvosta arvion, jonka teki helsinkiläinen kiinteistöjen omaisuudenhoitopalveluja tarjoava yhtiö […] (55). Arvio on päivätty 29 päivänä maaliskuuta 2005, ja sen mukaan kiinteistöosakeyhtiön osakkeiden arvo on 1 miljoonan ja 1,1 miljoonan euron välillä. Arvio perustui yhtiön omistaman kiinteistön arvoon. Arvo määritettiin kahta menetelmää käyttämällä: tuottoarvo käyvällä vuokratasolla (Suomen tilastokeskuksen laatimien asuntotilastojen mukaan) ja arvio kauppahintaperusteisesti (hintapyyntöjen mukaan).
(202)
Osakkeiden myyntihetkellä kiinteistö oli vuokrattu käyvän vuokratason alittavaan hintaan. Arvion mukaan käypään vuokratasoon voitaisiin päästä kahdessa vuodessa vuotuisilla vuokran enimmäiskorotuksilla. Tämän perusteella kiinteistön arvoa korjattiin ostohetkellä, ja lopulta Mikkelin kaupunki osti osakkeet 860 000 euron hintaan.
(203)
Arvion teki riippumaton asiantuntija. Kuten edellä todettiin, käytetyssä menetelmässä arvioitiin ensin tuottoarvo käyvällä vuokratasolla ja sitten jälleenmyyntiarvo. Molemmat arvot perustuivat markkinatietoihin, ja niitä käytettiin osakkeiden arvon määrittämisessä, joka myös mukautettiin kauppahetkellä vallinneeseen vuokratasoon. Tämä menetelmä on vakuuttava. Komissio päättelee, että Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeet ostettiin markkinahintaan eikä toimenpide antanut Karjaportille etua.
(204)
Komission menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä esittämät epäilyt ovat edellä esitetyn perusteella poistuneet ja komissio päättelee, ettei toimenpiteeseen sisälly valtiontukea.
7.3.6. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(205)
Suomi väittää, että maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi on tavanomainen toimenpide tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. On totta, että tällaisen toimenpiteen voidaan katsoa liittyvän luonnostaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn. Tarkasteltavana olevassa asiassa maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi vuonna 2005 oli periaatteessa jo vahvistettu saneerausohjelmassa kaikkien suurten vakuusvelkojien osalta ([kaksi yksityistä velkojaa] ja Finnvera). Tämän vuoksi komissio ei katso, että maksamattomien korkojen muuntaminen lainaksi olisi sinällään valtiontukea. On kuitenkin syytä tarkistaa, antoiko Mikkelin kaupungin Karjaportilta perimä korko edun Karjaportille.
(206)
Tässä yhteydessä Suomi katsoo, että Mikkelin kaupunki toimi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, koska yksityiset velkojat muunsivat maksamattomia korkoja lainoiksi yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa. Samoin kuin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn tapauksessa komissio katsoo, että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan periaatteessa soveltaa toimenpiteeseen 8, koska tämä toimenpide on erotettavissa toimenpiteistä 4 ja 5 (ks. johdanto-osan 189-191 kappale). Komissio toteaa markkinataloussijoittajaperiaatteen soveltamisesta nyt käsiteltävänä olevassa asiassa seuraavaa: Vaikka on totta, että muuntaminen ei koskenut pelkästään Mikkelin kaupunkia vaan myös [yksityisiä velkojia], lainoista peritty korko ei ollut sama. Itse asiassa [yksi yksityinen velkoja] pyysi kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 1,5 prosenttiyksiköllä ja [toinen yksityinen velkoja] kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 2 prosenttiyksiköllä, kun taas Mikkelin kaupunki pyysi ainoastaan kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 0,3 prosenttiyksiköllä. Näin ollen korko, jonka Mikkelin kaupunki suostui veloittamaan lainasta, on 1,2 prosenttiyksikköä pienempi kuin [yhden yksityisen velkojan] perimä korko ja 1,7 prosenttiyksikköä pienempi kuin [toisen yksityisen velkojan] perimä korko. Sen vuoksi voidaan hylätä väite, jonka mukaan Mikkelin kaupunki toimi samoin ehdoin kuin yksityiset velkojat. Kun otetaan huomioon korkotasojen erot voidaan myös sulkea pois se, että Mikkelin kaupunki peri lainasta markkinakoron. Sen vuoksi laina, joksi Mikkelin kaupunki muunsi maksamattomat korot, antaa edun Karjaportille.
(207)
Lisäksi toimenpide 8 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä lainassa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(208)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 8 on valtiontukea.
(209)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 8 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Koska Karjaportti oli vaikeuksissa ajankohtana, jolloin maksamattomat korot muunnettiin lainoiksi (ks. johdanto-osan 123-129 kappale), komissio arvioi ensiksi, soveltuuko toimenpide 8 sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Toimenpiteen ajankohtana sovellettiin vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (56).
(210)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joita tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Toimenpide muodostuu lainana myönnettävästä maksuvalmiustuesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta), mutta peritty korko ei ole vähintään verrattavissa vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevilta yrityksiltä perittävään korkoon (Suomen viitekorko joulukuussa 2005: 4,08 prosenttia + 100 peruspistettä; lainasta peritty korko oli Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä, joten 19 päivänä joulukuuta 2005 se oli 2,486 prosenttia + 30 peruspistettä).
(b)
Toiseksi Suomi ei sitoutunut toimittamaan kuuden kuukauden kuluessa tuen hyväksymisestä rakenneuudistussuunnitelmaa eikä toimenpiteen kestoa ollut rajattu kuuteen kuukauteen (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a ja c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(211)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vaikka on totta, että Karjaportille laadittiin saneerausohjelma tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana, se ei täytä vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdan vaatimuksia (kesto 10 vuotta, ei herkkyysanalyysia, pitkän aikavälin elinkelpoisuutta ei palauteta kohtuullisessa ajassa).
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(212)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(213)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 8 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin esitetään toimenpiteiden 4 ja 5 tapauksessa (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 8 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.3.7. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(214)
Ensin on selvitettävä, voisiko velkojen poistaminen antaa edun Karjaportille. Näin voisi olla, jos Mikkelin kaupunki jättäisi velat perimättä, eli jos se luopuisi kyseisistä veloista.
(215)
Kuten johdanto-osan 105 kappaleessa todetaan, Suomi vahvisti, että velkojen poistaminen oli ainoastaan kirjanpidollinen toimi, joka ei vaikuta velkojan ja velallisen väliseen oikeudelliseen suhteeseen, toisin sanoen veloista ei luovuttu. Suomen toimittamien asiakirjojen mukaan Mikkelin kaupunki on jatkanut velkojen perimistä.
(216)
Hyvän kirjanpitotavan mukaisen varovaisuusperiaatteen ja kirjanpitolain 1336/1997 mukaisesti taseeseen merkitty saamisten arvo ei saa ylittää niiden todennäköistä arvoa. Vastaavasti saamiset, joita todennäköisesti ei voida kerätä, kirjataan tuloslaskelmaan kuluina.
(217)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että velkojen poisto tehtiin ainoastaan Mikkelin kaupungin tilinpäätöksessä kirjanpitomääräysten mukaisesti ja kyseisten saatavien perintää jatketaan edelleen tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä.
(218)
Komission menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä esittämät epäilyt ovat poistuneet ja voidaan päätellä, että toimenpiteet eivät antaneet Karjaportille etua. Tämän vuoksi toimenpiteet 9 ja 10 eivät sisällä valtiontukea.
7.3.8. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(219)
Suomen väite, jonka mukaan toimenpide on oleellinen osa tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä eikä sisällä valtiontukea, voidaan hylätä. Ensinnäkin velkojen uudelleenjärjestely vuonna 2009 ei sisältynyt alkuperäiseen saneerausohjelmaan ja toiseksi se, että tällainen uudelleenjärjestely toteutettaisiin kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ei riitä perusteeksi katsoa, ettei siihen sisälly valtiontukea (57).
(220)
Periaatteessa myös sellaisia toimenpiteitä, jotka pienentävät yrityksen budjettiin tavallisesti kuuluvia maksuja, voidaan pitää valtiontukena. Velkojen uudelleenjärjestelyn tapauksessa komissio käyttää arvioinnissa yksityistä velkojaa koskevaa arviointikriteeriä (58). Sen mukaan valtion on ennemminkin katsottava toimineen julkisen sektorin velkojana, joka pyrkii samoin kuin yksityinen velkoja perimään takaisin saatavansa ja tekee tämän vuoksi velallisen kanssa sopimuksia, joiden mukaan kertyneiden velkojen osalta myönnetään maksunlykkäystä tai velat jaetaan maksueriin, jotta niiden takaisinmaksua helpotettaisiin (59). Jos saatava on mahdollista maksaa takaisin julkiselle velkojalle edullisemmin ehdoin kuin mitä yksityinen velkoja hyväksyisi, on kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta edullisesta kohtelusta. Komissio panee merkille Suomen väitteen, jonka mukaan uudelleenjärjestelyä ei koskaan pantu täytäntöön, koska Kuopion hallinto-oikeus kielsi sen täytäntöönpanon. Kuten Suomi toteaa, velan takaisinmaksuaikataulua on kuitenkin jatkettu ja erääntyvien maksujen maksaminen on sen seurauksena lykkääntynyt. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että tosiasiallisesti toteutettu uudelleenjärjestely eroaa ilmoitetusta uudelleenjärjestelystä määrien ja aikataulun osalta. Mikkelin kaupungin tosiasiallisesti uudelleen järjestelemä määrä on pienempi kuin alun perin ilmoitettu määrä, ja uudelleenjärjestely myönnettiin alun perin ilmoitettua lyhyemmäksi aikaa. Tämän perusteella ilmoitettu toimenpide on toteutettu muutettuna. Näistä muutoksista huolimatta komissio toteaa, että yksikään yksityinen velkoja ei olisi koskaan hyväksynyt velkojen uudelleenjärjestelyä missään muodossa tässä johdanto-osan kappaleessa esitetyistä syistä.
(221)
Yksityinen velkoja perii yleensä saatavansa, jos se on aikaisemmin tehnyt velkojen uudelleenjärjestelyjä koskevia sopimuksia, joita velallinen ei ole täyttänyt (60). Sitä vastoin Mikkelin kaupunki suostui uuteen velkojen uudelleenjärjestelyyn sen jälkeen kun Karjaportti ei ollut noudattanut tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana sovitun velkojen uudelleenjärjestelyn ehtoja. Lisäksi velan perimättä jättämiselle ei ole erityisiä syitä, kuten Mikkelin kaupungille annettuja suurempia vakuuksia. Yrityksen tulevasta kannattavuudesta ja elinkelpoisuudesta komissio katsoo, ettei yrityksen taloudellisen tilanteen perusteella ollut syytä uskoa, että investoinnit saavuttaisivat hyväksyttävän tuottotason kohtuullisessa ajassa. Karjaportti oli myöntämishetkellä konkurssimenettelyn kohteena, ja lisäksi yritys oli vuodesta 2004 ollut tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena. Tämän perusteella komissio toteaa, että Mikkelin kaupungin kanssa samassa asemassa oleva hypoteettinen yksityinen velkoja ei olisi hyväksynyt velkojen uudelleenjärjestelyn jatkamista.
(222)
Tässä yhteydessä Suomi toteaa, että Mikkelin kaupunki on toiminut samoin ehdoin kuin muut Karjaportin velkojat.
(223)
Itse asiassa ilmoitettua velkojen uudelleenjärjestelyä koskeva yksityisten velkojien sopimus edellytti Suomen mukaan Mikkelin kaupungin hyväksyntää. Toiseksi näyttää siltä, että suunnitellussa velkojen uudelleenjärjestelyssä asetetut ehdot eivät olleet samat kaikille vakuusvelkojille. Mikkelin kaupunki olisi lykännyt velkasaataviensa maksua vuoteen 2011, kun taas yksityiset velkojat olisivat saaneet lyhennyksen vuonna 2009. Tämän perusteella Suomen esittämä väite voidaan hylätä.
(224)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide ei täytä yksityistä velkojaa koskevaa arviointikriteeriä ja että se antaa Karjaportille edun.
(225)
Muista SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolon edellytyksistä komissio toteaa, että Mikkelin kaupunki suostui uudelleenjärjestelyyn, minkä vuoksi siinä on kyse valtion varoista ja valtion toimenpiteestä. Lisäksi toimenpiteen voidaan katsoa olevan valikoiva. Se myös vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan.
(226)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(227)
Suomen tärkein perustelu oli, että tämä toimenpide ei sisältänyt valtiontukea; se oli kuitenkin ilmoittanut toimenpiteen 12 pelastamistukena (katso johdanto-osan 1 kappale). Kun Mikkelin kaupunki hyväksyi velkojen uudelleenjärjestelyn, Karjaportti oli vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 kohdan c alakohdassa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-129 kappale). Näin ollen kyseisen toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille on arvioitava vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella.
(228)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkään toimenpide ei muodostu lainatakausten tai lainojen muodossa myönnetystä maksuvalmiustuesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta) vaan maksujen lykkäämisestä.
(b)
Toiseksi Suomi ei sitoutunut toimittamaan kuuden kuukauden kuluessa tuen hyväksymisestä rakenneuudistussuunnitelmaa eikä toimenpiteen kestoa ollut rajattu kuuteen kuukauteen (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a ja c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(229)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdassa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 2004 suuntaviivojen 38 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei toteutettu.
(d)
Neljänneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(230)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(231)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 12 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(232)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei voida soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan, koska kyseessä ei ole yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki eikä tuki luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuki sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut.
(233)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa määrätään muista poikkeuksista.
(234)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma”. Karjaportti sijaitsi tuen myöntämishetkellä tällaisella alueella.
(235)
Tukialueille myönnetyn valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille säännellään vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoilla. Kyseisten suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille ei voida myöntää aluetukea. Näin ollen komissio päättelee, ettei tukeen voida soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(236)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen”. Komissio huomauttaa, ettei käsiteltävänä olevalla tuella ole tarkoitus edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta, eikä komissio ole havainnut näyttöä siitä, että tarkoituksena olisi poistaa Suomen taloudessa oleva vakava häiriö. Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, ettei tukea voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(237)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”. Tätä artiklaa ei selvästikään voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
(238)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa sallitaan tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio on antanut useita suuntaviivoja ja tiedonantoja, joissa selvitetään, millä tavoin tässä artiklassa vahvistettua poikkeusta on sovellettava. Komissio katsoo kuitenkin, että tuen luonteen ja ominaispiirteiden vuoksi tässä asiassa ei selvästikään voida soveltaa suuntaviivoissa ja tiedonannoissa tarkoitettuja poikkeuksia.
(239)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide 12 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.4. Finnveran toimenpiteet
(240)
Komissio muistuttaa aluksi, että valtiontukea N 715/2006 koskevan päätöksen yhteydessä Suomi on antanut sitoumuksen, jonka mukaan Finnveran toiminnot rajoittuvat valtiontukiohjelmien hallinnointiin. Tämän perusteella komissio päätti 25 päivänä syyskuuta 2007 (komission päätöksen päivämäärä), että Finnveran vapauttaminen tuloverosta ei ole valtiontukea. Toimenpiteet 13-17 myönnettiin ennen komission asiassa N 715/2006 tekemää päätöstä. Toimenpide 18 myönnettiin sen jälkeen, kun komissio oli tehnyt päätöksen asiassa N 715/2006. Sen vuoksi komission on otettava toimenpidettä 18 arvioidessaan huomioon sitoumus, jonka Suomen viranomaiset antoivat tässä asiassa.
7.4.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(241)
Jotta toimenpide voitaisiin katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, sen on oltava suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnetty ja valtiosta johtuva. Suomi ei ole kiistänyt sitä, että Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja että ne johtuvat valtiosta. Oikeuskäytännön mukaan yrityksen varoja on pidettävä valtion varoina, jos valtio voi käyttämällä määräysvaltaansa kyseisten yritysten suhteen ohjata niiden varojen käyttöä (61). Sellaisen erityisrahoituslaitoksen myöntämiä toimenpiteitä, jota voidaan yhtiöjärjestyksensä mukaan pitää julkiseen sektoriin kuuluvana laitoksena, voidaan yleensä pitää valtion toimenpiteinä (62). Tuomioistuin on selventänyt asiassa Stardust Marine sitä, mitä valtiosta johtumisella tarkoitetaan (63). Sen mukaan seuraavat seikat osoittavat toimenpiteen johtuvan valtiosta: julkisen yrityksen integroituminen julkishallinnon rakenteeseen; yrityksen toiminnan luonne ja toiminnan harjoittaminen markkinoilla yksityisten toimijoiden kanssa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa; yrityksen oikeudellinen asema (se, sovelletaanko yritykseen julkisoikeutta vai yksityisoikeudellisia yhtiöoikeutta koskevia säännöksiä); viranomaisten harjoittaman yrityksen hallinnointia koskevan ohjauksen määrä. Tässä yhteydessä komissio panee merkille, että Finnveran toimiin sovelletaan hallinto-oikeutta, mikä osoittaa sen olevan läheisessä yhteydessä julkishallintoon. Finnvera on valtion kokonaan omistama erityisrahoitusyhtiö, jolla on valtion takaus ja joka tarjoaa pääasiassa valtiontukea ja sellaista rahoitusta, jota ei ole helposti saatavilla markkinoilta, kuten vientiluottoja. Vaikka sen toiminnoista pieni osa voi olla päällekkäisiä liikepankkien toimintojen kanssa, se ei harjoita toimintaansa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa yksityisten toimijoiden kanssa. Se on perustettu tavanomaisen yhtiölain mukaan. Samanaikaisesti valtio valvoo sen toimintaa voimakkaasti: valtio nimittää hallintoneuvoston jäsenet poliittisten puolueiden eduskuntaryhmistä niillä Suomen eduskunnassa olevan edustuksen perusteella. Useimmat hallituksen jäsenet on valittava eri ministeriöiden nimeämistä ehdokkaista (ks. johdanto-osan 56 ja 57 kappale). Tämän perusteella komissio katsoo, että Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja ne on katsottava Suomen toteuttamiksi.
(242)
Sen kysymyksen osalta, antaako toimenpide 13 edun tuensaajalle, voidaan Suomen kannan vastaisesti todeta, että toimenpidettä ei myönnetty yhdessä yksityisten velkojien kanssa samoin ehdoin. Vaikka onkin totta, että […] ja […] myönsivät molemmat lainoja Karjaportille vuonna 2004, komission tiedossa ei ole, että kyseiset pankit olisivat myöntäneet myös takauksia. Lisäksi näiden kahden yksityisen velkojan myöntämät lainat myönnettiin vasta kesällä 2004, toisin sanoen muutama kuukausi sen jälkeen, kun Finnvera oli myöntänyt toimenpiteen 13. Näin ollen ei voida katsoa, että Finnvera toimi ”yhdessä” niiden kanssa. Suomen väite, jonka mukaan takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti, voidaan myös hylätä. Kuten edellä selitetään, komissio arvioi toimenpidettä vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella (ks. johdanto-osan 134 kappale). Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos lainanottaja ei ole taloudellisissa vaikeuksissa. Koska komissio katsoo, että Karjaportti oli jo maaliskuussa 2004 vaikeuksissa vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetussa merkityksessä (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), takaustiedonantoa ei voida soveltaa. Suomi toteaa myös, että takauksesta perittiin suuri palkkio. Kun otetaan huomioon Karjaportin taloudelliset vaikeudet takauksen myöntämisajankohtana komissio katsoo kuitenkin, että Finnveran perimä takauspalkkio ei ollut markkinaehtoinen. Itse asiassa tuensaajalle lainasta ja takauksesta aiheutuneet rahoituskustannukset olivat yhteensä [5-8] prosenttia, kun kyseisenä ajankohtana sovellettu viitekorko oli 4,43 prosenttia, johon olisi lisättävä vähintään 400 peruspistettä tuensaajan taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide antaa Karjaportille edun.
(243)
Lisäksi toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi, jos se on sillä tavoin erityinen tai valikoiva, että se suosii vain tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa. Toimenpide 13 myönnettiin Karjaportille eli tietylle yritykselle. Sen vuoksi komissio katsoo, että se antaa valikoivan edun tuensaajalle.
(244)
Lisäksi komission on tarkasteltava sitä, onko todennäköistä, että toimenpide 13 vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tässä yhteydessä Suomi väittää, että takauksen tukiosuus oli alle vähämerkityksisen tuen raja-arvon. Toimenpiteen 13 myöntämisajankohtana sovellettiin EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettua komission asetusta (EY) N:o 69/2001 (64), jäljempänä ’vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annettu asetus’ (65). Yksi vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetun asetuksen soveltamisedellytyksistä on se, että yritykselle myönnetyn vähämerkityksisen tuen kokonaismäärä ei saa ylittää 100 000:ta euroa kolmen vuoden ajanjaksolla. Tarkasteltavana oleva takaus oli vain 91 000 euroa, toisin sanoen se noudattaisi 100 000 euron enimmäismäärää myös silloin, jos koko määrä olisi otettava huomioon tukiosuutena. On kuitenkin määritettävä, onko toimenpidettä 13 arvioitava yhdessä toimenpiteen 4 kanssa. Toimenpide 4 muodostuu takauksesta, jonka Mikkelin kaupunki myönsi maaliskuussa 2004 ainoastaan yhdeksän päivää ennen toimenpidettä 13 eli Finnveran myöntämää takausta. Näillä takauksilla oli eri myöntäjät, ja ne kattoivat kaksi erillistä lainaa, joiden kesto oli erilainen, mutta kyseiset kaksi lainaa kuitenkin korvasivat yhden ainoan lainan, jonka Tapiola oli myöntänyt vuonna 1992. Sen vuoksi voidaan katsoa, että toimenpide 4 ja toimenpide 13 myönnettiin samaan tarkoitukseen, joka oli Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan muuntaminen uusiksi lainoiksi. Koska nämä kaksi toimenpidettä liittyvät tiiviisti toisiinsa, komissio katsoo, että toimenpide 4 ja toimenpide 13 on katsottava yhdeksi toimenpiteeksi sovellettaessa vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetussa asetuksessa säädettyä 100 000 euron enimmäismäärää. Yhteenlaskettuna näiden kahden toimenpiteen tukiosuus ylittää 100 000 euroa. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 13 ei kuulu vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetun asetuksen soveltamisalaan.
(245)
Suomi väittää, että toimenpiteessä 13 on kyse jo olemassa olleiden velvoitteiden jatkamisesta ja sen vuoksi Finnveran riski ei kasvanut. Suomi esitti samanlaisen väitteen toimenpiteen 4 osalta. Kuten toimenpiteen 4 tapauksessa, komissio ei katso toimenpiteessä 13 olevan kyse ainoastaan aikaisemmin myönnetyn toimenpiteen jatkamisesta (ks. johdanto-osan 164 ja 165 kappale).
(246)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 13 on valtiontukea.
(247)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 13 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Koska Karjaportti oli vaikeuksissa ajankohtana, jolloin Finnvera myönsi takauksen (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), komissio arvioi ensiksi, soveltuuko takaus sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Takauksen myöntämisajankohtana sovellettiin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (66).
(248)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkin takaus ei liittynyt lainaan, joka oli maksettava takaisin viimeistään 12 kuukauden kuluessa siitä, kun viimeinen lainaerä oli siirretty kyseiselle yritykselle (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan b alakohta).
(b)
Toiseksi Suomi ei toimittanut tietoja, joiden mukaan tuki oli perusteltua vakavien sosiaalisten vaikeuksien vuoksi eikä sillä ollut kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin jäsenvaltioihin (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan c alakohta).
(c)
Kolmanneksi takausta ei maksettu takaisin kuuden kuukauden kuluessa eikä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ollut laadittu (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan d alakohta).
(d)
Mikään ei myöskään osoita, että takaus oli rajattu siihen määrään, joka tarvittiin yrityksen toimintaa varten sillä ajalla, jolle tuki oli myönnetty (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan e alakohta).
(249)
Samoista syistä kuin esitetään toimenpiteen 4 ja toimenpiteen 5 osalta (ks. johdanto-osan 177 ja 178 kappale) komissio katsoo, että toimenpide 13 ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä. Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(250)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 13 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin edellä esitettiin toimenpiteen 4 ja toimenpiteen 5 osalta (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 13 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.4.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(251)
Suomi väittää, että toimenpide sisältyi tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn saneerausohjelmaan ja että Finnvera toteutti toimenpiteen yhdessä yksityisten velkojien kanssa.
(252)
On totta, että toimenpide sisältyi jo saneerausohjelmaan sekä Karjaportin yksityisten että julkisten velkojien osalta. Suomen toimittamien asiakirjojen mukaan korkojen muuntaminen lainaksi tapahtui todellisuudessa vuoden 2005 lopussa ja vuoden 2006 alussa. Myös yksityiset velkojat muunsivat korkojaan lainoiksi.
(253)
BP Chemicals -asiassa esitettyjen perustelujen mukaisesti (ks. johdanto-osan 189-191 kappale) ensin on määritettävä, voidaanko markkinataloussijoittajaperiaatetta soveltaa toimenpiteeseen 14. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että toimenpiteet 4, 5 ja 13 toteutettiin ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista, kun taas toimenpide 14 toteutettiin saneerausmenettelyn aikana. Johdanto-osan 189-191 kappaleessa esitetyistä syistä komissio katsoo, että toimenpide 14 voidaan erottaa toimenpiteistä 4, 5 ja 13. Lisäksi toimenpide 14 sisältyi saneerausohjelmaan, jonka tarkoituksena oli saada yritys jälleen oikeille raiteille.
(254)
Toiseksi sovellettaessa markkinataloussijoittajaperiaatetta käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen komissio katsoo, että yksityisten velkojien ([…] ja […]) myöntämät lainat ovat verrattavissa Finnveran lainaan. Vakuusvelkojina tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä kaikki yritykset ovat samanlaisessa tilanteessa. Kun otetaan huomioon, että nämä lainat myönnettiin samanlaisilla ehdoilla kuin Finnveran myöntämä laina (sama laina-aika, vertailukelpoinen takaisinmaksuaika) ja että Finnveran pyytämä korko oli Finnveran kannalta parempi (Euribor 6 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 4,643 prosenttia 1 päivänä tammikuuta 2006) kuin yksityisten velkojien saama korko (1 päivänä tammikuuta 2006 Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä oli 3,988 prosenttia ja Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 4,488 prosenttia), komissio päättelee, että toimenpide ei antanut Karjaportille etua.
(255)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty vastatakaus (toimenpide 15)
(256)
Komissio katsoo, että toimenpiteestä saa etua Karjaportti, vaikka vastatakaus myönnettiin […]. […] Karjaportilta perimä alhainen palkkio osoittaa, että […] myönsi takauksen ainoastaan Finnveran myöntämän takauksen vuoksi. Itse asiassa palkkion vastatakauksesta maksaa Finnveralle Karjaportti eikä […].
(257)
Suomi katsoo, että Finnvera toimi samoilla ehdoilla kuin yksityiset velkojat […] ja […]. On totta, että […] ja […] olivat samanlaisessa tilanteessa kuin Finnvera. Kaikki kolme yritystä olivat vakuusvelkojia tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. Ne kaikki olivat myöntäneet aikaisemmin Karjaportille lainoja ja takauksia ([…]).
(258)
Kuten toimenpiteen 14 tapauksessa komissio katsoo BP Chemicals -asiassa esitettyjä perusteluja noudattaen (ks. johdanto-osan 189-191 kappale), että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan soveltaa toimenpiteeseen 15, koska tämä toimenpide voidaan erottaa toimenpiteistä 4, 5 ja 13 (ks. johdanto-osan 253 kappale).
(259)
Kyseisessä toimenpiteessä taattu laina oli yhteensä 1,8 miljoonaa euroa. Finnvera myönsi […] vastatakauksen, joka kattoi vain 16,7 prosenttia tästä summasta (300 000 euroa). Loput lainasta katettiin […] ja […] takauksilla (825 000 euroa ja 675 000 euroa), joilla ei ollut Finnveran vastatakausta. Tuensaajan eli Karjaportin näkökulmasta vastatakauksella katetusta takauksesta aiheutuneet kokonaiskustannukset olivat suuremmat kuin […] ja […] takausten kustannukset. Pankit veloittivat Karjaportilta 1,75 prosentin takauspalkkion, kun taas vastatakauksesta Karjaportille aiheutuneet kokonaisrahoituskustannukset olivat 2,9 prosenttia (1,65 prosenttia […] takauksesta ja 1,25 prosenttia vastatakauksesta). Tämän vuoksi Finnveran toteuttama toimenpide ei antanut etua Karjaportille.
(260)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(261)
Kuten johdanto-osan 110 kappaleessa kuvaillaan, Suomi väittää, että lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska se oli osa laajempaa rahoitustoimenpidettä, johon osallistui myös yksityisiä velkojia.
(262)
Kuten toimenpiteen 14 tapauksessa komissio katsoo asiassa BP Chemicals esitettyjä perusteluja noudattaen (ks. johdanto-osan 189-191 kappale), että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan soveltaa toimenpiteeseen 16 (ks. johdanto-osan 253 kappale).
(263)
Kuten johdanto-osan 254 kappaleessa todetaan, komissio katsoo, että […] ja […] ovat Finnveraan verrattavissa olevassa tilanteessa. Tarkasteltavana olevan erityistoimenpiteen osalta pitää paikkansa, että Finnvera myönsi lainan samaan aikaan ja samanlaisilla ehdoilla kuin […] ja […]. Lainojen kesto oli kuusi kuukautta kaikkien velkojien tapauksessa; kaikkien lainojen maksua siirrettiin samassa suhteessa (maksamatta oleva määrä on noin […] prosenttia alkuperäisestä määrästä kaikkien velkojien tapauksessa). Kaikilla kolmella lainalla oli samat vakuudet, kuten johdanto-osan 66 kappaleessa kuvaillaan, ja vakuudet on jaettu velkojien kesken sen mukaan, kuinka suuri riski velkojan myöntämään lainaan liittyy. Korkojen osalta näyttää siltä, että Finnveran pyytämä korko oli Finnveran kannalta parempi (Euribor 6 kk + 2,5 prosenttiyksikköä oli 6,847 prosenttia 6 päivänä heinäkuuta 2007) kuin yksityisten velkojien saama korko (Euribor 1 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 6,105 prosenttia 9 päivänä heinäkuuta 2007). Tämän vuoksi voidaan katsoa, että laina on markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen eikä siihen sisälly valtiontukea.
(264)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(265)
Ensin on määritettävä, mikä taho toimenpiteestä hyötyy, […] vai Karjaportti. Finnvera myönsi vastatakauksen […], joka on Karjaportin pääasiallinen pankki. […] puolestaan myönsi Karjaportille takauksen. […] veloitti Karjaportilta tästä takauksesta hyvin pienen palkkion, mikä osoittaa, että […] myönsi takauksen Karjaportille ainoastaan siitä syystä, että sillä oli Finnveran vastatakaus. Komissio toteaa myös, että takauspalkkion vastatakauksesta maksaa Finnveralle Karjaportti eikä […]. Tämän vuoksi komissio katsoo, että tuensaaja on Karjaportti.
(266)
Toiseksi on arvioitava, antaako toimenpide Karjaportille edun. Tässä yhteydessä Suomi väittää, että vastatakaukseen ei sisälly valtiontukea, koska järjestelyssä oli mukana toinen yksityinen osapuoli. Tämä väite voidaan hylätä, koska Finnvera myönsi vastatakauksen kyseisen yksityisen osapuolen myöntämälle takaukselle, mikä tarkoittaa, että Finnvera ja kyseinen yksityinen osapuoli eivät olleet lainkaan samankaltaisessa tilanteessa.
(267)
Tämän vuoksi komissio arvioi toimenpidettä vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella. Vaikka on totta, että Finnveran vastatakaus ei kata yli 80:tä prosenttia […] takauksesta, tuensaaja eli Karjaportti oli vaikeuksissa sen myöntämishetkellä, kuten johdanto-osan 123-128 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan. Sen vuoksi valtiontuen olemassaoloa ei voida sulkea pois vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan perusteella.
(268)
Vaikka takaus ei täyttäisi kaikkia vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan vaatimuksia, takauksesta maksettu palkkio voi riittää perusteeksi päätelmälle, ettei takaukseen sisälly valtiontukea. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio ei kuitenkaan yhdy Suomen kantaan vaan on sitä mieltä, että toimenpiteen ei voida katsoa olevan sellainen toimenpide, johon ei sisälly tukea. Takaus myönnettiin pienellä takauspalkkiolla, vaikka yritys oli vaikeuksissa (ks. johdanto-osan 123-128 kappale) ja Finnveralle aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Näin ollen toimenpiteen katsotaan antavan Karjaportille edun. Komissio panee tässä yhteydessä merkille myös sen, että Finnvera ei Suomen viranomaisten asiassa N 715/2006 antaman sitoumuksen vuoksi voinut myöntää markkinaehtoista rahoitusta.
(269)
Lisäksi toimenpide täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 241 kappaleessa kuvaillaan, Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja ne ovat valtion toteuttamia. Toimenpide 17 on valikoiva, koska siitä hyötyy ainoastaan Karjaportti. Se myös vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(270)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(271)
Suomi ei ole väittänyt, että toimenpide 17 soveltuisi sisämarkkinoille. Kun Finnvera myönsi toimenpiteen, Karjaportti oli vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetuissa vaikeuksissa (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Sen vuoksi toimenpide voisi soveltua sisämarkkinoille ainoastaan vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena.
(272)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkään takauksen voimassaolo ei päättynyt enintään kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisen lainaerän maksamisesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta).
(b)
Toiseksi Suomi ei esittänyt kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteen ensimmäisestä täytäntöönpanosta rakenneuudistus- tai selvitystilasuunnitelmaa tai todisteita siitä, että takaus oli päätetty (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(273)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdassa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 2004 suuntaviivojen 38 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei toteutettu.
(d)
Neljänneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(274)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(275)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 17 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin edellä esitettiin toimenpiteiden 4 ja 5 tapauksessa (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 17 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
8. TUEN TAKAISINPERINTÄ
(276)
SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti komissio on todettuaan tuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi toimivaltainen päättämään, että asianomaisen valtion on poistettava tuki tai muutettava sitä (67). Valtiolle asetetulla velvollisuudella poistaa komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma tuki pyritään unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan palauttamaan aikaisempi tilanne (68). Tuomioistuimen mukaan tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on maksanut sääntöjenvastaisen tuen takaisin ja siten menettänyt edun, joka sillä oli markkinoilla kilpailijoihinsa verrattuna, ja tuen maksamista edeltänyt tilanne on palautettu (69).
(277)
Mainitun oikeuskäytännön mukaisesti menettelyasetuksen 14 artiklassa säädetään, että ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta”.
(278)
Tarkasteltavina olevista toimenpiteistä kuusi on katsottava sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi tueksi:
-
Mikkelin kaupungin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 4);
-
Mikkelin kaupungin 10 päivänä toukokuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 5);
-
maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8);
-
velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12);
-
Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 13);
-
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämä takaus (toimenpide 17).
(279)
Nämä tuet on sen vuoksi perittävä takaisin, jotta voidaan palauttaa tilanne, joka vallitsi markkinoilla ennen niiden myöntämistä. Takaisinperintä on toteutettava siitä ajankohdasta alkaen, jolloin tuensaaja sai edun, toisin sanoen siitä alkaen, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, ja siitä on perittävä korkoa todelliseen takaisinperintään asti.
8.1. Takausten muodossa myönnettyjen tukitoimenpiteiden takaisinperintä
(280)
Sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus niissä kahdessa takauksessa, jotka Mikkelin kaupunki myönsi vuonna 2004 (toimenpide 4 ja toimenpide 5), ja Finnveran vuonna 2005 (toimenpide 13) ja vuonna 2008 (toimenpide 17) myöntämissä takauksissa on määritettävä seuraavien periaatteiden perusteella.
(281)
Periaatteessa valtiontakaus voisi olla tukea lainan kokonaismäärään asti, jos tuensaaja ei pysty omin voimin saamaan rahoitusta markkinoilta (70). Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa Suomi on kuitenkin toimittanut tietoja yksityisten luotonantajien tuensaajalle myöntämistä lainoista ja osoittanut siten, että Karjaportti pystyi vielä saamaan rahoitusta markkinoilta ajankohtana, jolloin vuoden 2004 takaukset myönnettiin (ks. johdanto-osan 93 kappale). Sitä ei ole juurikaan osoitettu, pystyikö Karjaportti vielä saamaan rahoitusta markkinoilta vuonna 2008, jolloin toimenpide 17 myönnettiin. Tältä osin komissio toteaa, että Finnveran myöntämä vastatakaus kattoi ainoastaan 80 prosenttia yksityisen velkojan myöntämästä takauksesta, mikä tarkoittaa sitä, että yksityinen velkoja kantoi edelleen 20 prosenttia riskistä. Tämän perusteella voidaan katsoa, että yritys pystyi edelleen saamaan rahoitusta markkinoilta ilman vuonna 2008 myönnettyä takausta.
(282)
Koska Karjaportti oli toimenpiteiden myöntämisajankohtana taloudellisissa vaikeuksissa, liikepankit olisivat kuitenkin perineet korkeampaa korkoa kuin mitä perittiin valtiontakausten ansiosta, koska valtiontakaukset muodostivat pankeille lisävakuuden. Näin ollen komissio katsoo, että Karjaportti hyötyi takausten ansiosta matalammista koroista.
(283)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 4.2 kohdan mukaan siinä tapauksessa, että takauksen markkinahintaa ei ole saatavilla, taatun lainan kokonaisrahoituskustannuksia (korko ja takauspalkkio) olisi verrattava vastaavanlaisen lainan markkinakorkoon ilman valtiontakausta. Monissa tapauksissa tällaista markkinakorkoa ei ole saatavilla. Sen vuoksi komissio viite- ja diskonttokorkojen määrittämisessä sovellettavan menetelmän tarkistamisesta annetussa komission tiedonannossa (71), jäljempänä ’vuoden 2008 viitekorkotiedonanto’, on kehitetty taloudellinen menetelmä, jota voidaan käyttää vuoden 2008 takaustiedonannon 4.2 kohdassa esitetyistä syistä markkinakoron asemasta.
(284)
Tarkasteltavana olevassa asiassa ei ole tietoja siitä, kuinka paljon Karjaportti olisi joutunut maksamaan vertailukelpoisesta lainasta ilman takausta. Lisäksi kaikki kolme takausta myönnettiin ennen talous- ja finanssikriisiä. Komissio katsoo myös, että toimenpiteiden myöntämisestä kuluneen ajan vuoksi olisi vaikea laskea ”todellinen” markkinakorko suomalaiselle lihantuottajalle. Sen vuoksi komissio käyttää viitekorkoa markkinakoron korvaavana muuttujana.
8.1.1. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(285)
Toimenpiteen 4 osalta Karjaportin lainojen vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi toimenpiteelle 4 kiinteistökiinnityksen ja yrityskiinnityksen. Näiden kiinnitysten rekisteröity arvo on melko suuri (ks. johdanto-osan 27 kappale). On kuitenkin otettava huomioon, että samoja vakuuksia käytettiin jo muiden Mikkelin kaupungin saatavien vakuutena (esim. toimenpide 1), joten koko summa ei olisi käytettävissä tälle toimenpiteelle. Lisäksi on otettava huomioon, että kiinteistökiinnityksen ja yrityskiinnityksen todellinen arvo riippuu kiinnitetyn omaisuuden arvosta ja Mikkelin kaupungin etusija-asemasta.
(286)
Tässä yhteydessä on huomattava, että Suomi ei pystynyt esittämään arviota vakuuksien arvosta takauksen myöntämisajankohtana. Se toimitti kuitenkin kaksi riippumatonta arviota vakuudesta yleensä ottaen. Näitä arvioita käytettiin laadittaessa 15 päivänä helmikuuta 2005 (melko lähellä takauksen myöntämistä) päivättyä saneerausohjelmaa (ks. johdanto-osan 43 kappale). Tässä yhteydessä on syytä mainita, että Mikkelin kaupungilla olevan etusijan vuoksi kiinteistökiinnitys saattaisi riittää kattamaan sen saatavan, jos kiinteistö pysyy käytössä; jos Karjaportti on likvidoitava, kiinteistön arvo saattaa olla niin alhainen, ettei siitä pystyttäisi kattamaan yhtäkään Mikkelin kaupungin saatavista. Yrityskiinnitys saattaisi kattaa vain osan Mikkelin kaupungin saatavista. Tämän perusteella näyttää olevan perusteltua katsoa, että annettu vakuus oli laadultaan tavanomainen.
(287)
Sen vuoksi korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen suuruisella riskipreemiolla, joka vastaa tavanomaiset vakuudet antavaan vaikeuksissa olevaan yritykseen sovellettavaa riskipreemiota. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin (4 prosenttia), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 0 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(288)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.2. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(289)
Toimenpiteen 5 osalta vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi samat vakuudet kuin toimenpiteelle 4, toisin sanoen kiinteistökiinnityksen Tikkalan tuotantolaitokseen ja yrityskiinnityksen. Lisäksi myönnettiin Tikkalan tuotantolaitosta koskeva erityispantti, jonka rekisteröity arvo oli 1 135 268 euroa (ks. johdanto-osan 29 kappale). Kaikkiin näihin vakuuksiin pätevät samat perustelut kuin edellä toimenpiteen 4 tapauksessa, ja näyttää olevan perusteltua katsoa, että annetut vakuudet olivat tavanomaiset.
(290)
Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen riskipreemiolla. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin (Euribor 12 kk + 0,3 prosenttiyksikköä), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 0 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(291)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.3. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(292)
Komissio ei tunne toimenpiteelle 13 annettujen vakuuksien yksityiskohtia, ja se voi sen vuoksi ainoastaan määrittää, kuinka takaisinperintä on toteutettava. Jos toimenpiteelle 13 annettiin vakuudet, ensin on määritettävä näiden vakuuksien arvo viitekorkotiedonannon mukaisesti.
(293)
Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä riskipreemiolla, joka riippuu vakuuksien arvosta. Tukiosuus olisi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin ([2-5] prosenttia), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta, joka oli 3 prosenttia. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(294)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.4. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(295)
Toimenpiteen 17 osalta vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi vakuuksia yhtiön osakkeiden muodossa; Finnvera arvioi osakkeiden vakuusarvon olevan […] euroa, kuten johdanto-osan 67 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan. Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (5,19 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen riskipreemiolla. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin ([0-3] prosenttia lisättynä korolla, joka peritään alihankintasopimuksen perusteella maksamatta olevista määristä), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 250 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(296)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.2. Maksamattomien korkojen lainoiksi muuntamisena myönnetyn tuen takaisinperintä (toimenpide 8)
(297)
Toimenpiteeseen 8 (Mikkelin kaupungin myöntämä laina) sisältyvä sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus on määritettävä. Kuten johdanto-osan 45 ja 46 kappaleessa kuvaillaan, Mikkelin kaupunki myönsi lainan alhaisemmalla korolla kuin Karjaportin yksityiset velkojat. Periaatteessa lainan tukiosuus lasketaan lainasta todellisuudessa perityn koron ja markkinakoron välisenä erotuksena. Käsiteltävänä olevassa asiassa yksityiset velkojat myönsivät lainoja yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa. Yksityisten velkojien perimien korkojen voidaan katsoa osoittavan markkinakoron.
(298)
Sen vuoksi tuen määrä olisi siis laskettava yksityisten velkojien myöntämistä lainoista perityn keskimääräisen koron (Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä ja Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä) ja sen koron välisenä erotuksena, jolla laina tosiasiallisesti myönnettiin (Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä).
(299)
Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(300)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.3. Vuodesta 2009 toteutetun velkojen uudelleenjärjestelyn muodossa myönnetyn tuen takaisinperintä (toimenpide 12)
(301)
Toimenpiteeseen 12 (Mikkelin kaupungin vuodesta 2009 toteuttama velkojen uudelleenjärjestely) sisältyvä sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus on määritettävä. Kuten johdanto-osan 219-226 kappaleessa kuvaillaan, ilmoitettu velkojen uudelleenjärjestely on toteutettu muutetussa muodossa. Koska komissiolla ei ole tiedossa tosiasiallisesti toteutetun uudelleenjärjestelyn yksityiskohtia, se voi ainoastaan määrittää menetelmän, jolla takaisinperintä on toteutettava.
(302)
Tuki asetettiin yrityksen käyttöön silloin, kun Osuuskunta Karjaportti poikkesi tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä vuonna 2006 sovitusta maksuaikataulusta. Komissio katsoo, että kyseisen tuen myöntämisajankohtana Karjaportti ei pystynyt enää saamaan rahoitusta markkinoilta. Sen vuoksi tuen määrä on sama kuin uudelleenjärjestelyn kohteena olevan velan määrä. Takaisin perittävät määrät vastaavat sen vuoksi niiden Mikkelin kaupungin saatavien määrää, joita uudelleenjärjestely koski. Jo suoritetut maksut voidaan kuitenkin vähentää takaisin perittävistä määristä.
(303)
Tuesta on perittävä korkoa siitä päivästä alkaen, jona tuki asetettiin yrityksen käyttöön, sen todelliseen takaisinperintään asti.
9. PÄÄTELMÄT
(304)
Komissio toteaa, että muodollisella tutkintamenettelyllä, joka koski Suomen ilmoittamaa 2,75 miljoonan euron takausta, jota koskevan ilmoituksen se myöhemmin peruutti, ei ole enää kohdetta menettelyasetuksen 8 artiklan mukaisesti.
(305)
Vuonna 2000 myönnetystä takauksesta ja Mikkelin kaupungin samana vuonna luovuttamasta tontista komissio toteaa, että kyseiset toimenpiteet ovat valtiontukea, joka soveltuu sisämarkkinoille investointitukena vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen perusteella.
(306)
Mikkelin kaupungin vuonna 2002 toteuttamaan tonttikauppaan ei katsota sisältyvän tukea, koska se toteutettiin markkinaehdoin.
(307)
Mikkelin kaupungin maaliskuussa 2004 ja toukokuussa 2004 myöntämiä takauksia voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli myöntämishetkellä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Nämä toimenpiteet eivät sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty.
(308)
Toimenpiteet, jotka Mikkelin kaupunki toteutti tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn yhteydessä, myönnettiin yhdessä vertailukelpoisten yksityisten velkojien kanssa ja samankaltaisilla ehdoilla. Tämän vuoksi komissio päättelee, että markkinataloussijoittajaperiaatetta noudatettiin eikä toimenpiteisiin sisälly valtiontukea.
(309)
Mikkelin kaupungin toteuttamaan osakekauppaan ja velkojen poistamiseen vuosien 2007 ja 2008 tilinpäätöksistä ei katsota sisältyvän tukea.
(310)
Mikkelin kaupungin joulukuussa 2005 toteuttamaa maksamattomien korkojen muuntamista lainaksi voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli kyseisenä ajankohtana vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Nämä toimenpiteet eivät sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty.
(311)
Komissio toteaa, että velkojen uudelleenjärjestelyssä, johon Mikkelin kaupunki suostui vuonna 2009, oli kyse jo toisesta velkojen uudelleenjärjestelystä. Tämän perusteella komissio katsoo, että yksityinen velkoja ei olisi suostunut tällaiseen velkojen uudelleenjärjestelyyn ja että toimenpide on valtiontukea. Karjaportti oli kyseisenä ajankohtana vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys, minkä vuoksi toimenpide olisi voitu katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan kyseisten suuntaviivojen perusteella. Koska kaikki suuntaviivoissa asetetut edellytykset eivät täyty, toimenpiteen päätellään olevan sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.
(312)
Myös Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella. Finnveran 12 päivänä tammikuuta 2006 myöntämä laina ei ole valtiontukea, koska se myönnettiin yhdessä vertailukelpoisten yksityisten velkojien kanssa samankaltaisilla ehdoilla. Sama pätee myös Finnveran syyskuussa 2006 myöntämään takaukseen ja heinäkuussa 2007 myöntämään lainaan.
(313)
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämää takausta voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli sen myöntämishetkellä vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Toimenpide ei sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Päätetään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen tutkintamenettely Suomen ilmoittamasta 2,75 miljoonan euron takauksesta (toimenpide 11), jota koskevan ilmoituksen Suomi myöhemmin peruutti.
2 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat toimenpiteet eivät ole Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea:
-
tonttikauppa vuonna 2002 (toimenpide 3);
-
tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa toteutetut toimenpiteet (toimenpide 6);
-
osakkeiden ostaminen Osuuskunta Karjaportilta (toimenpide 7);
-
velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10);
-
Finnveran kesäkuussa 2006 myöntämä laina (toimenpide 14);
-
Finnveran syyskuussa 2006 myöntämä vastatakaus (toimenpide 15); ja
-
Finnveran heinäkuussa 2007 myöntämä laina (toimenpide 16).
3 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat valtiontukitoimenpiteet soveltuvat sisämarkkinoille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla:
-
kesäkuussa 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1); ja
-
tontin luovuttaminen samana vuonna (toimenpide 2).
4 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat valtiontukitoimenpiteet on pantu sääntöjenvastaisesti täytäntöön Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, eivätkä ne sovellu sisämarkkinoille:
-
Mikkelin kaupungin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 4);
-
Mikkelin kaupungin 10 päivänä toukokuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 5);
-
maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8);
-
Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 13);
-
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämä takaus (toimenpide 17);
-
velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12).
5 artikla
1. Suomen on perittävä 4 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korolle on laskettava korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti.
4. Suomen on peruutettava kaikki 4 artiklassa tarkoitetun tuen maksamatta olevat maksut tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä alkaen.
6 artikla
1. Edellä 4 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti.
2. Suomen on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
7 artikla
1. Kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta Suomen on toimitettava komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja korot);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Suomen on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kun 4 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on myös annettava tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
8 artikla
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
Tehty Brysselissä 12 päivänä kesäkuuta 2012.