KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 267/2010
af 24. marts 2010
om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på forsikringsområdet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1534/91 af 31. maj 1991 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på forsikringsområdet (1), særlig artikel 1, stk. 1, litra a), b), c) og e),
efter offentliggørelse af et udkast til denne forordning,
efter høring af Det rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I medfør af forordning (EØF) nr. 1534/91 har Kommissionen beføjelse til ved forordning at anvende artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (2) på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på forsikringsområdet, der tager sigte på samarbejde om:
-
opstilling af fælles tariffer for risikopræmier baseret på kollektive statistikker eller på skadeshyppighed
-
opstilling af fælles standardpolicebetingelser
-
fælles dækning af bestemte former for risici
-
skadesopgørelse
-
afprøvning og godkendelse af sikkerhedsudstyr
-
registre vedrørende øgede risici og oplysningssystemer i forbindelse hermed.
(2)
I medfør af forordning (EØF) nr. 1534/91 har Kommissionen vedtaget forordning (EF) nr. 358/2003 af 27. februar 2003 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på forsikringsområdet (3). Forordning (EF) nr. 358/2003 udløber den 31. marts 2010.
(3)
Forordning (EF) nr. 358/2003 indrømmer ikke fritagelse for aftaler om skadesopgørelse og om registre vedrørende øgede risici og oplysningssystemer i forbindelse hermed. Kommissionen fandt ikke, at den havde tilstrækkelige erfaringer vedrørende behandling af enkeltsager til at gøre brug af de beføjelser, forordning (EØF) nr. 1534/91 tillagde den på disse områder. Denne situation har ikke ændret sig. Selv om forordning (EF) nr. 358/2003 indrømmede fritagelse for opstilling af standardpolicebetingelser og for afprøvning og godkendelse af sikkerhedsudstyr, bør dette ikke være tilfældet med nærværende forordning, da Kommissionens undersøgelse af, hvordan forordning (EF) nr. 358/2003 har fungeret, viste, at det ikke længere var nødvendigt at medtage sådanne aftaler i en sektorspecifik gruppefritagelsesforordning. I en situation, hvor disse to kategorier af aftaler ikke er specifikke for forsikringssektoren og, som det fremgik af undersøgelsen, også kan give anledning til visse konkurrencemæssige betænkeligheder, er det mere hensigtsmæssigt, at de er undergivet selvvurdering.
(4)
Efter en offentlig høring, der blev indledt den 17. april 2008, vedtog Kommissionen den 24. marts 2009 en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om forordning (EF) nr. 358/2003 (rapporten) (4). Rapporten og det ledsagende arbejdsdokument (arbejdsdokumentet) indeholdt foreløbige forslag til ændring af forordning (EF) nr. 358/2003. Den 2. juni 2009 afholdt Kommissionen et offentligt møde med de berørte parter, bl.a. repræsentanter for forsikringssektoren, forbrugerorganisationer og de nationale konkurrencemyndigheder, om rapportens og arbejdsdokumentets konklusioner og forslag.
(5)
Denne forordning bør sikre en effektiv beskyttelse af konkurrencen og samtidig skabe fordele for forbrugerne og give virksomhederne den nødvendige retssikkerhed. Ved virkeliggørelsen af disse mål bør der tages hensyn til Kommissionens erfaringer på dette område og til resultaterne af høringerne forud for vedtagelsen af denne forordning.
(6)
I henhold til forordning (EØF) nr. 1534/91 skal Kommissionens fritagelsesforordning fastlægge, hvilke kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis den finder anvendelse på, angive, hvilke begrænsninger eller bestemmelser der må eller ikke må optræde i aftalerne, vedtagelserne eller den samordnede praksis, og fastsætte, hvilke bestemmelser aftalerne, vedtagelserne eller den samordnede praksis skal indeholde, eller hvilke øvrige betingelser de skal opfylde.
(7)
Det vil dog være hensigtsmæssigt fortsat at følge den ved forordning (EF) nr. 358/2003 anvendte fremgangsmåde med hovedsagelig at fastlægge, hvilke kategorier af aftaler der er fritaget, når en nærmere fastsat grænse for markedsandelen ikke er overskredet, og hvilke begrænsninger eller bestemmelser sådanne aftaler ikke må indeholde.
(8)
Adgangen til at drage fordel af gruppefritagelsen, der er fastsat i denne forordning, bør begrænses til de aftaler, der med tilstrækkelig sikkerhed kan antages at opfylde betingelserne i traktatens artikel 101, stk. 3. For anvendelse af traktatens artikel 101, stk. 3, ved forordning er det ikke nødvendigt at definere, hvilke aftaler der kan falde ind under traktatens artikel 101, stk. 1. Der foreligger heller ingen formodning om, at aftaler, der ikke er omfattet af denne forordning, falder ind under traktatens artikel 101, stk. 1, eller at de ikke opfylder betingelserne i traktatens artikel 101, stk. 3. Ved en individuel vurdering af aftaler i henhold til traktatens artikel 101, stk. 1, skal der tages hensyn til mange faktorer, navnlig markedsstrukturen på det relevante marked.
(9)
Samarbejde mellem forsikringsvirksomheder eller inden for sammenslutninger af virksomheder om indsamling af data (der også kan omfatte en række statistiske beregninger) til beregning af de hidtidige gennemsnitsomkostninger ved dækning af en bestemt risiko eller, for livsforsikrings vedkommende, dødelighedstabeller eller tabeller over sygdoms-, ulykkes- og invaliditetsfrekvens kan give et bedre kendskab til risiciene og gør risikovurderingen lettere for de enkelte forsikringsvirksomheder. Dette kan igen gøre det lettere at komme ind på markedet og dermed være til gavn for forbrugerne. Det samme gælder fælles undersøgelser af, hvorledes omstændigheder, der ligger uden for de deltagende virksomheders kontrol, kan ventes at påvirke antallet eller omfanget af krav eller udbyttet af forskellige former for investeringer. Det må imidlertid sikres, at et sådant samarbejde kun fritages i det omfang, det er nødvendigt for at nå disse mål. Det bør derfor især fastsættes, at aftaler om bruttopræmier ikke er fritaget. De kan nemlig være lavere end de beløb, der fremgår af de pågældende datasamlinger, tabeller eller undersøgelser, idet forsikringsvirksomhederne kan anvende indtægterne af deres investeringer til at nedsætte præmierne. Desuden bør de pågældende datasamlinger, tabeller eller undersøgelser være uforbindende og kun have vejledende karakter. Udveksling af data, der ikke er nødvendige for at nå de i denne betragtning nævnte mål, bør ikke være omfattet af denne forordning.
(10)
Jo snævrere de kategorier er, hvori de statistiske oplysninger om de hidtidige omkostninger ved dækning af en bestemt risiko opdeles, desto større spillerum har forsikringsvirksomhederne desuden til at differentiere deres bruttopræmier ved deres beregninger heraf. Der bør derfor indrømmes fritagelse for fælles indsamling af data om de hidtidige risikoomkostninger på betingelse af, at de statistikker, der stilles til rådighed, er så detaljerede og differentierede, som det aktuarmæssigt er formålstjenligt.
(11)
Desuden er adgangen til fælles datasamlinger, tabeller og undersøgelser nødvendig såvel for forsikringsvirksomheder, der er aktive på det pågældende geografiske marked eller produktmarked, som for forsikringsvirksomheder, der påtænker at gå ind på dette marked. Adgang til sådanne datasamlinger, tabeller og undersøgelser kan også være værdifuld for forbruger- eller kundeorganisationer. Forsikringsvirksomheder, der endnu ikke er aktive på det pågældende marked, og forbruger- og kundeorganisationer bør have adgang til sådanne datasamlinger, tabeller og undersøgelser på vilkår, som er rimelige, overkommelige og ikke-diskriminerende i forhold til de vilkår, der gælder for forsikringsvirksomheder, som allerede er aktive på markedet. Sådanne vilkår kan f.eks. bestå i, at forsikringsvirksomheder, der endnu ikke opererer på markedet, forpligter sig til at udlevere statistiske oplysninger om forsikringskrav, hvis de nogensinde går ind på markedet, og kan også omfatte medlemskab af den sammenslutning af forsikringsvirksomheder, der har ansvaret for at udarbejde datasamlingerne. Hvad angår adgang for forbruger- og kundeorganisationer, kan der dog gøres en undtagelse på grund af hensynet til den offentlige sikkerhed, f.eks. hvor adgangen vedrører nukleare anlægs sikkerhedssystemer eller svagheder i systemer til forebyggelse af oversvømmelser.
(12)
Pålideligheden af de fælles datasamlinger, tabeller og undersøgelser øges, jo større deres statistiske grundlag er. Forsikringsvirksomheder med store markedsandele kan selv samle tilstrækkeligt statistisk materiale til at opnå pålidelige datasamlinger, men det vil virksomheder med små markedsandele måske ikke være i stand til, og nytilkomne virksomheder i endnu mindre grad. Når der i sådanne fælles datasamlinger, tabeller og undersøgelser medtages oplysninger fra alle forsikringsvirksomheder på markedet, også de store, virker det som udgangspunkt fremmende for konkurrencen, fordi det hjælper de små forsikringsvirksomheder og letter adgangen til markedet. I betragtning af dette særlige træk ved forsikringssektoren er det ikke hensigtsmæssigt at gøre en fritagelse af sådanne fælles datasamlinger, tabeller og undersøgelser betinget af, at bestemte markedsandelstærskler ikke overskrides.
(13)
Co-assurance- og co-reassurancepooler kan under visse nærmere omstændigheder være nødvendige for at sætte de virksomheder, der deltager i poolen, i stand til at tilbyde forsikring eller genforsikring af risici, som de måske kun kunne tilbyde en utilstrækkelig dækning af, hvis poolen ikke fandtes. Sådanne pooler giver normalt ikke anledning til en begrænsning af konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 101, stk. 1, og er derfor ikke omfattede af forbuddet i nævnte bestemmelse.
(14)
Co-assurance- og co-reassurancepooler kan sætte forsikrings- og genforsikringsvirksomheder i stand til at tilbyde forsikring eller genforsikring af risici, også selv om en sådan pool er mere vidtrækkende end nødvendigt for at sikre, at den pågældende risiko dækkes. Sådanne pooler kan imidlertid indebære konkurrencebegrænsninger, bl.a. i form af en standardisering af forsikringsbetingelserne og endda af forsikringssummer og præmier. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at fastsætte, under hvilke omstændigheder sådanne pooler kan fritages.
(15)
For helt nye risici er det ikke muligt på forhånd at vide, hvilken tegningskapacitet der kræves for at dække risikoen, eller om to eller flere pooler kan tilbyde den pågældende forsikringstype uafhængigt af hinanden. En poolaftale om co-assurance eller co-reassurance af sådanne nye risici kan derfor fritages i en begrænset periode uden en markedsandelstærskel. Tre år må anses for at være tilstrækkeligt til indsamling af de oplysninger om hidtidige forsikringskrav, som er nødvendige for, at det kan vurderes, om der er behov for en pool.
(16)
Risici, der ikke tidligere fandtes, bør betragtes som nye risici. Undtagelsesvis kan en risiko betragtes som en ny risiko, hvis dens art ud fra en objektiv analyse har ændret sig så væsentligt, at det ikke på forhånd er muligt at vide, hvilken tegningskapacitet der kræves for at dække risikoen.
(17)
For risici, der ikke er nye, kan co-assurance- og co-reassurancepooler, der indebærer en begrænsning af konkurrencen, under visse nærmere omstændigheder være forbundet med sådanne fordele, at det er berettiget at fritage dem efter traktatens artikel 101, stk. 3, selv om de kunne erstattes af to eller flere konkurrerende forsikringsudbydere. De kan f.eks. sætte de deltagende virksomheder i stand til at opnå den fornødne erfaring inden for den pågældende forsikringssektor, eller de kan åbne mulighed for omkostningsbesparelser eller nedsættelse af bruttopræmier i kraft af fælles genforsikring på gunstige vilkår. Alle eventuelle fritagelser bør dog begrænses til aftaler, der ikke giver de pågældende virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de berørte produkter. Forbrugerne kan imidlertid kun drage reelle fordele af pooler, hvis der hersker tilstrækkelig konkurrence på de relevante markeder, poolerne opererer på. Denne betingelse bør anses for at være opfyldt, når en pools markedsandel holder sig under en bestemt tærskel, og poolen derfor kan formodes at være udsat for faktisk eller potentiel konkurrence fra virksomheder, der ikke deltager i poolen.
(18)
Ved denne forordning bør der derfor indrømmes fritagelse for alle sådanne co-assurance- og co-reassurancepooler, som har eksisteret i mere end tre år, eller som ikke etableres med henblik på dækning af en ny risiko, forudsat at den markedsandel, som de deltagende virksomheder har tilsammen, ikke overstiger visse tærskler. Den lavere tærskel for co-assurancepooler er begrundet i, at der i co-assurancepooler kan være ensartede forsikringsbetingelser og bruttopræmier. Hvorvidt en pool opfylder markedsandelskriteriet, bør vurderes på grundlag af en sammenlægning af samtlige deltagende virksomheders markedsandele. Den enkelte deltagende virksomheds markedsandel er baseret på dens samlede bruttopræmieindtægter både inden for og uden for den pågældende pool på samme relevante marked. Disse fritagelser bør imidlertid kun finde anvendelse, hvis den pågældende pool opfylder de øvrige betingelser, der er fastsat i denne forordning, og som skal sikre, at begrænsningen af konkurrencen mellem de deltagende virksomheder i poolen holdes på et minimum. Det vil i sådanne tilfælde være nødvendigt at afgøre på grundlag af en individuel analyse, om de i denne forordning fastsatte betingelser er opfyldt.
(19)
For at lette indgåelsen af aftaler, som i nogle tilfælde kan kræve betydelige investeringer, bør denne forordnings gyldighedsperiode fastsættes til syv år.
(20)
Kommissionen kan i medfør af artikel 29, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (5) inddrage en fritagelse ifølge nærværende forordning, hvis den i et konkret tilfælde fastslår, at en aftale, som fritagelserne i nærværende forordning finder anvendelse på, alligevel har visse virkninger, som er uforenelige med traktatens artikel 101, stk. 3.
(21)
En medlemsstats konkurrencemyndigheder kan i medfør af artikel 29, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 inddrage en fritagelse ifølge nærværende forordning for den pågældende medlemsstats område eller en del deraf, hvis de i et konkret tilfælde fastslår, at en aftale, som fritagelserne i nærværende forordning finder anvendelse på, alligevel har visse virkninger, som er uforenelige med traktatens artikel 101, stk. 3, på denne medlemsstats område eller en del af dette område, der frembyder alle et særskilt geografisk markeds karakteristika.
(22)
Ved afgørelse af, om fritagelsen ved denne forordning bør inddrages i henhold til artikel 29 i forordning (EF) nr. 1/2003, er de virkninger til skade for konkurrencen, der kan opstå som følge af forbindelser mellem en co-assurance- eller co-reassurancepool og/eller dens deltagende virksomheder og andre pooler og/eller deres deltagende virksomheder på det samme relevante marked, af særlig stor betydning -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
DEFINITIONER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »aftale«: en aftale, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en samordnet praksis
2) »deltagende virksomheder«: virksomheder, der er parter i aftalen, og deres respektive forbundne virksomheder
3) »forbundne virksomheder«:
a)
virksomheder, hvori en af aftaleparterne direkte eller indirekte
i)
råder over mere end halvdelen af stemmerettighederne, eller
ii)
kan udpege mere end halvdelen af medlemmerne af bestyrelsen, direktionen eller andre organer, som repræsenterer virksomheden i retlig henseende, eller
iii)
har ret til at lede virksomhedens forretninger
b)
virksomheder, der direkte eller indirekte har de i litra a) nævnte rettigheder eller beføjelser over en af aftaleparterne
c)
virksomheder, hvori en af de i litra b) omhandlede virksomheder direkte eller indirekte har de i litra a) nævnte rettigheder eller beføjelser
d)
virksomheder, hvori en af aftaleparterne sammen med en eller flere af de virksomheder, der er omhandlet i litra a), b) eller c), i fællesskab har de i litra a) nævnte rettigheder eller beføjelser, eller hvori to eller flere af sidstnævnte virksomheder i fællesskab har de i litra a) nævnte rettigheder eller beføjelser
e)
virksomheder, hvori de i litra a) nævnte rettigheder eller beføjelser indehaves i fællesskab af:
i)
aftaleparterne eller deres respektive forbundne virksomheder, som omhandlet i litra a)-d), eller
ii)
en eller flere aftaleparter eller en eller flere af deres forbundne virksomheder, jf. litra a)-d), og en eller flere tredjeparter
4) »co-assurancepooler«: grupper, der er oprettet af forsikringsvirksomheder, enten direkte eller gennem mæglere eller befuldmægtigede - bortset fra ad hoc-co-assuranceaftaler på tegningsmarkedet, hvor en bestemt del af en given risiko dækkes af en ledende forsikringsvirksomhed, og den resterende del af risikoen dækkes af andre forsikringsvirksomheder, der opfordres til at dække denne resterende del - og som
5) »co-reassurancepooler«: grupper, der er oprettet af forsikringsvirksomheder, enten direkte eller gennem mæglere eller befuldmægtigede, eventuelt med deltagelse af en eller flere genforsikringsvirksomheder - bortset fra ad hoc-co-assuranceaftaler på tegningsmarkedet, hvor en bestemt del af en given risiko dækkes af en ledende forsikringsvirksomhed, og den resterende del af risikoen dækkes af andre forsikringsvirksomheder, der opfordres til at dække denne resterende del - med henblik på:
6) »ny risiko«:
a)
en risiko, der ikke tidligere har bestået, og hvis forsikringsdækning kræver udvikling af et helt nyt forsikringsprodukt og ikke kun en udvidelse, forbedring eller erstatning af et eksisterende forsikringsprodukt, eller
b)
i ekstraordinære tilfælde en risiko, hvis art ud fra en objektiv analyse har ændret sig så væsentligt, at det ikke på forhånd er muligt at vide, hvilken tegningskapacitet der kræves for at dække risikoen
7) »bruttopræmie«: den præmie, som opkræves hos forsikringstageren.
KAPITEL II
FÆLLES DATASAMLINGER, TABELLER OG UNDERSØGELSER
Artikel 2
Fritagelse
I medfør af traktatens artikel 101, stk. 3, og på de i denne forordning fastsatte betingelser finder traktatens artikel 101, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler mellem to eller flere virksomheder i forsikringssektoren om:
a)
fælles indsamling og udsendelse af oplysninger, der er nødvendige til følgende formål:
i)
beregning af de hidtidige gennemsnitsomkostninger ved dækning af en bestemt risiko (i det følgende benævnt »datasamlinger«)
ii)
udarbejdelse af dødelighedstabeller samt tabeller, der viser sygdoms-, uhelds- og invaliditetsfrekvens for forsikringer med et kapitaliseringselement (i det følgende benævnt »tabeller«)
b)
fælles gennemførelse af undersøgelser af, hvilke virkninger generelle omstændigheder der ligger uden for de deltagende virksomheders kontrol, kan ventes at få enten for antallet eller omfanget af fremtidige krav for en bestemt risiko eller risikokategori eller for udbyttet af forskellige former for investeringer (i det følgende benævnt »undersøgelser«) samt udsendelse af resultaterne af sådanne undersøgelser.
Artikel 3
Betingelser for fritagelse
1. Fritagelsen efter artikel 2, litra a), finder anvendelse på betingelse af, at datasamlingerne eller tabellerne
a)
er baseret på indsamling af data, som er spredt over et antal risikoår valgt som observationsperiode, og som angår et antal identiske eller sammenlignelige risici, der er tilstrækkeligt til at udgøre et statistisk anvendeligt grundlag for data om bl.a.:
i)
antallet af forsikringskrav i den pågældende periode
ii)
antallet af individuelle risici, som er forsikret i hvert risikoår i den valgte observationsperiode
iii)
den samlede sum, der er udbetalt eller skal udbetales til dækning af forsikringskrav vedrørende den pågældende periode
iv)
den samlede forsikringssum for hvert risikoår i den valgte observationsperiode
b)
indeholder en så detaljeret opdeling af de foreliggende statistiske data, som det aktuarmæssigt er formålstjenligt
c)
under ingen omstændigheder indbefatter tillæg for uforudsete udgifter, indtægter af reserver, administrations- eller handelsomkostninger eller skatter, afgifter eller afgiftslignende bidrag og hverken indeholder indtægter af investeringer eller forventet overskud.
2. Fritagelsen efter artikel 2, finder anvendelse på betingelse af, at datasamlingerne, tabellerne eller undersøgelsesresultaterne
a)
ikke åbner mulighed for at identificere, hvilke forsikringsvirksomheder eller forsikringstagere der er tale om
b)
ved opstillingen og udsendelsen indeholder angivelse af, at de er uforbindende
c)
ikke på nogen måde angiver bruttopræmiernes størrelse
d)
på rimelige, overkommelige og ikke-diskriminerende vilkår gøres tilgængelige for enhver forsikringsvirksomhed, der anmoder om et eksemplar, herunder også forsikringsvirksomheder, der ikke er aktive på det geografiske marked eller det produktmarked, som disse datasamlinger, tabeller eller undersøgelsesresultater angår
e)
på rimelige, overkommelige og ikke-diskriminerende vilkår gøres tilgængelige for forbruger- eller kundeorganisationer, der med henvisning til et begrundet hensyn anmoder specifikt og præcist om adgang til dem, medmindre et afslag på udlevering er objektivt begrundet ud fra hensynet til den offentlige sikkerhed.
Artikel 4
Aftaler udelukket fra fritagelsen
Fritagelsen efter artikel 2 gælder ikke, hvis de deltagende virksomheder indbyrdes forpligter sig til eller pålægger andre virksomheder ikke at benytte andre datasamlinger eller tabeller end dem, der er omhandlet i artikel 2, litra a), eller ikke at fravige resultaterne af de i artikel 2, litra b), omhandlede undersøgelser.
KAPITEL III
FÆLLES DÆKNING AF VISSE RISIKOTYPER
Artikel 5
Fritagelse
I medfør af traktatens artikel 101, stk. 3, og på de i denne forordning fastsatte betingelser finder traktatens artikel 101, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler mellem to eller flere virksomheder i forsikringssektoren om oprettelse og drift af pooler af forsikringsvirksomheder eller af forsikrings- og genforsikringsvirksomheder til fælles dækning af en bestemt risikotype i form af co-assurance eller co-reassurance.
Artikel 6
Fritagelsens anvendelse og markedsandelstærskler
1. For co-assurance- eller co-reassurancepooler, der udelukkende oprettes til dækning af nye risici, gælder fritagelsen efter artikel 5 i tre år fra det tidspunkt, hvor poolen første gang blev oprettet, uanset dens markedsandel.
2. For co-assurance- eller co-reassurancepooler, der ikke falder ind under stk. 1, gælder fritagelsen efter artikel 5, så længe denne forordning er i kraft, på betingelse af, at den markedsandel, som alle de deltagende virksomheder har tilsammen inden for og uden for poolen, ikke overstiger:
a)
20 % af noget relevant marked for co-assurancepoolers vedkommende
b)
25 % af noget relevant marked for co-reassurancepoolers vedkommende.
3. Ved beregningen af en deltagende virksomheds markedsandel på det relevante marked skal der tages hensyn til:
a)
den deltagende virksomheds markedsandel inden for den pågældende pool
b)
den deltagende virksomheds markedsandel inden for en anden pool, som den deltager i, på samme relevante marked som den pågældende pool, og
c)
den deltagende virksomheds markedsandel på samme relevante marked som den pågældende pool, men uden deltagelse i nogen pool.
4. Ved anvendelsen af de i stk. 2 fastsatte markedsandelstærskler gælder følgende:
a)
markedsandelen beregnes på grundlag af bruttopræmieindtægterne; foreligger der ingen data om bruttopræmieindtægterne, kan skøn opstillet på basis af andre pålidelige markedsoplysninger, herunder forsikringsdækning eller forsikringsværdi, benyttes til at beregne den pågældende forsikringsvirksomheds markedsandel
b)
markedsandelen beregnes på grundlag af oplysninger vedrørende det foregående kalenderår.
5. Såfremt den i stk. 2, litra a), fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 20 %, men derefter stiger til over dette niveau uden dog at overstige 25 %, finder fritagelsen efter artikel 5 fortsat anvendelse i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor 20 %-grænsen første gang blev overskredet.
6. Såfremt den i stk. 2, litra a), fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 20 %, men derefter stiger til over 25 %, finder fritagelsen efter artikel 5 fortsat anvendelse i et kalenderår efter det år, hvor 25 %-grænsen første gang blev overskredet.
7. Stk. 5 og 6 kan ikke kombineres, så en periode på to kalenderår overskrides.
8. Såfremt den i stk. 2, litra b), fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 25 %, men derefter stiger til over dette niveau uden dog at overstige 30 %, finder fritagelsen efter artikel 5 fortsat anvendelse i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor 25 %-grænsen første gang blev overskredet.
9. Såfremt den i stk. 2, litra b), fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 25 %, men derefter stiger til over 30 %, finder fritagelsen efter artikel 5 fortsat anvendelse i et kalenderår efter det år, hvor 30 %-grænsen første gang blev overskredet.
10. Stk. 8 og 9 kan ikke kombineres, så en periode på to kalenderår overskrides.
Artikel 7
Betingelser for fritagelse
Fritagelsen efter artikel 5 finder anvendelse på betingelse af,
a)
at hver deltagende virksomhed har mulighed for med et rimeligt opsigelsesvarsel at trække sig ud af poolen uden derved at pådrage sig sanktioner
b)
at poolens regler ikke forpligter nogen af poolens deltagende virksomheder til at forsikre eller genforsikre gennem poolen og ikke, hverken helt eller delvis, pålægger nogen af de virksomheder, der deltager i poolen begrænsninger med hensyn til at forsikre eller genforsikre nogen risiko af den af poolen dækkede type uden for poolen
c)
at poolens regler ikke indskrænker poolens eller de deltagende virksomheders aktiviteter til kun at omfatte forsikring eller genforsikring af risici i en bestemt geografisk del af EU
d)
at aftalen ikke begrænser produktion eller salg
e)
at aftalen ikke indebærer markeds- eller kundedeling
f)
at medlemmerne af en co-reassurancepool ikke aftaler de bruttopræmier, de anvender for direkte forsikring.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 8
Overgangsperiode
I perioden fra 1. april 2010 til 30. september 2010 finder forbuddet i traktatens artikel 101, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler, som allerede var i kraft den 31. marts 2010, og som ikke opfylder betingelserne for fritagelse efter denne forordning, men opfylder betingelserne for fritagelse efter forordning (EF) nr. 358/2003.
Artikel 9
Gyldighedsperiode
Denne forordning træder i kraft den 1. april 2010.
Den udløber den 31. marts 2017.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. marts 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 267/2010,
annettu 24 päivänä maaliskuuta 2010,
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin vakuutusalalla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin vakuutusalalla 31 päivänä toukokuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1534/91 (1) ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan a, b, c ja e alakohdan,
on julkaissut tämän asetuksen luonnoksen,
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (ETY) N:o 1534/91 nojalla komissiolla on toimivalta antaa asetuksia Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (2) 101 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi tiettyihin vakuutusalan sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin, joiden tarkoituksena on yhteistyö seuraavissa asioissa:
-
yhteisten riskimaksuperusteiden vahvistaminen yhteisesti kerättyjen tilastojen tai korvausten yhteismäärän perusteella,
-
yhteisten vakiovakuutusehtojen laatiminen,
-
tietyntyyppisten riskien yhteinen kattaminen,
-
vahinkojen selvittely,
-
turvalaitteiden tarkastaminen ja hyväksyminen,
-
suurentuneita riskejä koskevat rekisterit ja tiedot.
(2)
Komissio antoi asetuksen (ETY) N:o 1534/91 nojalla 27 päivänä helmikuuta 2003 asetuksen (EY) N:o 358/2003 perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vakuutusalan sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin (3). Asetuksen (EY) N:o 358/2003 voimassaolo päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2010.
(3)
Asetuksella (EY) N:o 358/2003 ei myönnetä poikkeusta vahinkojen selvittelystä ja suurentuneita riskejä koskevista rekistereistä ja tiedoista tehdyille sopimuksille. Komissio katsoi, ettei sillä ollut riittävästi kokemusta yksittäistapausten käsittelystä käyttääkseen asetuksen (ETY) N:o 1534/91 mukaista toimivaltaa kyseillä aloilla. Tilanne ei ole muuttunut tältä osin. Vaikka asetuksella (EY) N:o 358/2003 myönnettiin poikkeus vakiovakuutusehtojen laatimiselle sekä turvalaitteiden tarkastamiselle ja hyväksymiselle, niille ei pitäisi myöntää poikkeusta tällä asetuksella, koska komission toteuttamassa tarkastelussa, joka koski asetuksen (EY) N:o 358/2003 soveltamista, kävi ilmi, ettei kyseisenkaltaisia sopimuksia ole enää tarpeen sisällyttää alakohtaisen ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Koska kyseiset kaksi sopimusten ryhmää eivät ole vakuutusalan erityispiirre ja, kuten tarkastelu osoitti, ne voivat myös aiheuttaa tiettyjä kilpailuongelmia, on tarkoituksenmukaisempaa, että niihin sovelletaan itsearviointia.
(4)
Komissio antoi 17 päivänä huhtikuuta 2008 käynnistetyn julkisen kuulemisen jälkeen 24 päivänä maaliskuuta 2009 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen asetuksen (EY) N:o 358/2003 soveltamisesta, jäljempänä ’kertomus’ (4). Kertomuksessa ja sen liitteenä olevassa valmisteluasiakirjassa ehdotettiin alustavia muutoksia asetukseen (EY) N:o 358/2003. Komissio piti 2 päivänä kesäkuuta 2009 kertomuksessa ja valmisteluasiakirjassa esitetyistä havainnoista ja ehdotuksista julkisen kuulemistilaisuuden, johon osallistui asianomaisia osapuolia, muun muassa vakuutusalan edustajia, kuluttajajärjestöjä ja kansallisia kilpailuviranomaisia.
(5)
Tällä asetuksella olisi huolehdittava kilpailun tehokkaasta suojelemisesta sekä tuotettava hyötyä kuluttajille ja tarjottava yrityksille riittävä oikeusvarmuus. Näihin tavoitteisiin pyrittäessä olisi otettava huomioon komission kokemus alalla ja tämän asetuksen hyväksymistä edeltävän kuulemisen tulokset.
(6)
Asetuksessa (ETY) N:o 1534/91 edellytetään, että komission poikkeusasetuksessa määritellään niiden sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmät, joihin sitä sovelletaan, täsmennetään ne rajoitukset tai ehdot, joita sopimuksissa, päätöksissä ja yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa voi olla taikka ei saa olla, ja täsmennetään ne ehdot, jotka sopimuksissa, päätöksissä ja yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa on oltava, taikka muut edellytykset, jotka on täytettävä.
(7)
On kuitenkin aiheellista jatkaa asetuksessa (EY) N:o 358/2003 omaksuttua lähestymistapaa, jonka mukaan korostetaan sellaisten sopimusten ryhmien määrittelemistä, joille myönnetään poikkeus tiettyyn markkinaosuuteen asti ja sellaisten rajoitusten tai ehtojen erittelemistä, joita tällaisiin sopimuksiin ei saa sisältyä.
(8)
Tällä asetuksella vahvistettu ryhmäpoikkeuksesta johtuva etu olisi rajoitettava sopimuksiin, joiden voidaan riittävällä varmuudella olettaa täyttävän perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. Perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi asetuksia antamalla ei ole tarpeen määritellä sopimuksia, jotka voivat kuulua perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Toisaalta olettamuksena ei ole, että sopimukset, jotka eivät kuulu tämän asetuksen piiriin, kuuluisivat perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tai etteivät ne täyttäisi perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Arvioitaessa yksittäisiä sopimuksia perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan nojalla olisi otettava huomioon useita tekijöitä ja erityisesti merkityksellisten markkinoiden rakenne.
(9)
Vakuutusyritysten välinen tai yritysten yhteenliittymien sisäinen yhteistyö, joka koskee tietyn riskin kattamisesta menneisyydessä aiheutuneiden keskimääräisten kustannusten laskemisen mahdollistavien tietojen taikka henkivakuutustoiminnan osalta kuolevuustaulukoiden tai sairauksien, tapaturmien ja invaliditeetin esiintymistiheystaulukoiden kokoamista (mihin saattaa liittyä myös jonkin verran tilastollisia laskelmia), antaa mahdollisuuden parantaa riskien tuntemusta ja helpottaa niiden arviointia yksittäisissä yrityksissä. Tämä voi vuorostaan helpottaa markkinoille tuloa ja hyödyttää näin kuluttajia. Sama koskee yhteisiä tutkimuksia ulkoisten olosuhteiden todennäköisestä vaikutuksesta vahinkojen esiintymistiheyteen tai suuruuteen taikka erityyppisten sijoitusten kannattavuuteen. On kuitenkin tarpeen varmistaa, että poikkeuksia sovelletaan tällaiseen yhteistyöhön ainoastaan siinä määrin kuin se on välttämätöntä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Sen vuoksi on aiheellista säätää erityisesti, että bruttovakuutusmaksuja koskeviin sopimuksiin ei sovelleta poikkeusta. Bruttovakuutusmaksut voivat olla alhaisempia kuin kyseiset tietokokoelmat, taulukot tai tutkimusten tulokset osoittavat, sillä vakuuttajat voivat käyttää sijoituksista saatuja tuloja maksujen alentamiseen. Tietokokoelmien, taulukoiden tai tutkimusten ei myöskään pitäisi olla sitovia vaan ainoastaan viitteellisiä. Tietojenvaihdon, joka ei ole välttämätöntä tässä johdanto-osan kappaleessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ei pitäisi kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan.
(10)
Mitä suppeampiin ryhmiin tietyn riskin kattamisesta menneisyydessä aiheutuneiden kustannusten laskemista koskevat tilastotiedot ryhmitellään, sitä enemmän mahdollisuuksia vakuutusyrityksillä on eritellä bruttovakuutusmaksunsa niitä laskiessaan. Sen vuoksi on aiheellista myöntää poikkeus yhteisille tietokokoelmille riskien menneisyydessä aiheuttamista kustannuksista sillä edellytyksellä, että käytettävissä olevat tilastotiedot ovat riittävän yksityiskohtaisia ja tarkasti eriteltyjä, jotta ne soveltuvat vakuutusmatemaattisiin tarkoituksiin.
(11)
Yhteisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimustulosten saaminen käyttöön on tarpeen sekä kyseisillä maantieteellisillä tai tuotemarkkinoilla toimiville että niille aikoville vakuutusyrityksille. Samalla tavoin tällaisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimustulosten saamisesta käyttöön saattaa olla hyötyä kuluttaja- tai asiakasjärjestöille. Vakuutusyrityksillä, jotka eivät vielä toimi kyseisillä markkinoilla, ja kuluttaja- ja asiakasjärjestöillä on oltava mahdollisuus saada käyttöönsä kyseisiä tietokokoelmia, taulukoita ja tutkimustuloksia markkinoilla jo toimiviin vakuutusyrityksiin verrattuna kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin. Ehtona voi esimerkiksi olla, että markkinoille tuloa harkitsevan yrityksen on sitouduttava antamaan tilastotietoja vahingoista, jos yritys päättää tulla markkinoille, tai ehtona voi myös olla jäsenyys tietokokoelmien valmistamisesta vastaavassa vakuutusyritysten yhteenliittymässä. Tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimusten antamista kuluttaja- tai asiakasjärjestöjen käyttöön koskevasta vaatimuksesta olisi voitava poiketa yleistä turvallisuutta koskevista syistä, esimerkiksi jos tiedot liittyvät ydinvoimaloiden turvallisuusjärjestelmiin tai tulvien torjuntajärjestelmien heikkouteen.
(12)
Yhteisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimusten luotettavuus paranee, jos niiden pohjana olevien tilastotietojen määrä kasvaa. Vakuuttajat, joiden markkinaosuudet ovat suuret, voivat laatia oman toimintansa perusteella riittäviä tilastoja luotettavien tietokokoelmien tekemiseksi, mutta yritykset, joiden markkinaosuudet ovat pienet, eivät välttämättä kykene siihen, ja markkinoille tulevien uusien yritysten tapauksessa todennäköisyys, että ne pystyvät laatimaan riittäviä tilastoja, on vielä pienempi. Kaikkien markkinoilla toimivien vakuuttajien, mukaan lukien suuret vakuuttajat, antamien tietojen sisällyttäminen tällaisiin yhteisiin tietokokoelmiin, taulukoihin ja tutkimuksiin edistää lähtökohtaisesti kilpailua auttamalla pienempiä vakuuttajia ja helpottaa markkinoille tuloa. Tämän vakuutusalan erityispiirteen vuoksi tällaisille yhteisille tietokokoelmille, taulukoille ja tutkimuksille myönnettävälle poikkeukselle ei ole suotavaa asettaa markkinaosuutta koskevia kynnysarvoja.
(13)
Rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat tietyissä rajatuissa olosuhteissa olla tarpeen, jotta poolin osallistuvat yritykset saavat mahdollisuuden tarjota vakuutusta tai jälleenvakuutusta riskeille, joille ne pystyisivät ilman poolia tarjoamaan vain riittämättömän vakuutusturvan. Tämäntyyppiset poolit eivät yleensä rajoita kilpailua perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä sen vuoksi kuulu mainitussa kohdassa määrätyn kiellon piiriin.
(14)
Rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat antaa vakuuttajille ja jälleenvakuuttajille mahdollisuuden tarjota vakuutusta tai jälleenvakuutusta riskeille, vaikka poolien muodostaminen menisi pidemmälle kuin on tarpeen kyseisenkaltaisten riskien kattamiseksi. Tällaisiin pooleihin voi kuitenkin liittyä kilpailunrajoituksia, kuten vakuutusehtojen ja jopa vakuutusturvan ja -maksujen määrän yhdenmukaistamista. Sen vuoksi on aiheellista määrittää olosuhteet, joissa poikkeusta voidaan soveltaa tällaisiin pooleihin.
(15)
Aivan uusien riskien osalta ei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi tai voiko kaksi tai useampia pooleja toimia samanaikaisesti tarjotakseen juuri kyseisen tyyppisiä vakuutuksia. Poolijärjestelyille, jotka tarjoavat tällaisten uusien riskien rinnakkaisvakuuttamista tai rinnakkaisjälleenvakuuttamista, voidaan tästä syystä myöntää määräaikainen poikkeus ilman markkinaosuutta koskevaa kynnysarvoa. Kolme vuotta on sopiva aika riittävien vahinkotilastojen muodostamiselle, jotta voidaan arvioida, tarvitaanko poolia.
(16)
Riskejä, joita ei ole ennen esiintynyt, olisi pidettävä uusina riskeinä. Poikkeuksellisissa olosuhteissa voidaan kuitenkin uutena riskinä pitää riskejä, joiden luonne on objektiivisen analyysin perusteella tarkasteltuna muuttunut niin olennaisesti, ettei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi.
(17)
Muiden kuin uusien riskien osalta kilpailua rajoittavat rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat tietyissä rajatuissa olosuhteissa tuottaa hyötyä, joka oikeuttaa poikkeuksen myöntämiseen perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla, vaikka poolit voitaisiin korvata kahdella tai useammalla kilpailevalla vakuutusyksiköllä. Ne voivat esimerkiksi antaa osallistuville yrityksille mahdollisuuden hankkia tarvittava kokemus kyseiseltä vakuutusalalta tai mahdollistaa kustannussäästöt tai bruttovakuutusmaksujen alennuksen edullisiin ehtoihin perustuvan yhteisen jälleenvakuutuksen vuoksi. Poikkeukset olisi kuitenkin aina rajattava sopimuksiin, jotka eivät anna kyseisille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseisiä tuotteita. Kuluttajat voivat hyötyä pooleista tosiasiallisesti ainoastaan, jos merkityksellisillä markkinoilla, joilla poolit toimivat, on riittävästi kilpailua. Tämän edellytyksen olisi katsottava täyttyvän silloin, kun poolin markkinaosuus on tiettyä kynnysarvoa pienempi ja sen voidaan sen vuoksi olettaa kohtaavan todellista tai mahdollista kilpailua sellaisten yritysten taholta, jotka eivät ole kyseisen poolin osallistuvia yrityksiä.
(18)
Tällä asetuksella olisi sen vuoksi myönnettävä poikkeus kaikille rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspooleille, jotka ovat toimineet yli kolme vuotta tai joita ei perusteta uuden riskin kattamiseksi, edellyttäen, että osallistuvien yritysten yhteenlaskettu markkinaosuus ei ylitä tiettyjä kynnysarvoja. Rinnakkaisvakuutuspoolien kynnysarvon olisi oltava alhaisempi, koska rinnakkaisvakuutuspoolien toimintaan voi liittyä yhdenmukaisia vakuutusehtoja ja bruttovakuutusmaksuja. Sen arvioimiseksi, täyttääkö pooli markkinaosuutta koskevan edellytyksen, olisi laskettava yhteen siihen osallistuvien yritysten kokonaismarkkinaosuudet. Kunkin osallistuvan yrityksen markkinaosuus perustuu kyseisen osallistuvan yrityksen yhteenlaskettuun bruttomääräiseen vakuutusmaksutuloon kyseisen poolin sisä- ja ulkopuolella samoilla merkityksellisillä markkinoilla. Näitä poikkeuksia olisi kuitenkin sovellettava ainoastaan silloin, kun kyseinen pooli täyttää tässä asetuksessa säädetyt lisäedellytykset, joilla pyritään minimoimaan pooliin osallistuvien yritysten väliset kilpailunrajoitukset. Tällöin olisi tarpeen laatia tapauskohtainen analyysi, jotta voidaan määrittää, täyttyvätkö tässä asetuksessa vahvistetut edellytykset.
(19)
Jotta olisi helpompi tehdä sopimuksia, joista osaan voi liittyä huomattavia sijoituspäätöksiä, tämän asetuksen voimassaoloajaksi olisi vahvistettava seitsemän vuotta.
(20)
Komissio voi peruuttaa tästä asetuksesta johtuvan edun perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (5) 29 artiklan 1 kohdan nojalla, jos se havaitsee yksittäisessä asiassa, että tässä asetuksessa säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan kuuluvalla sopimuksella on vaikutuksia, jotka ovat ristiriidassa perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan kanssa.
(21)
Jäsenvaltion kilpailuviranomainen voi asetuksen (EY) N:o 1/2003 29 artiklan 2 kohdan nojalla peruuttaa tästä asetuksesta johtuvan edun kyseisen jäsenvaltion alueen tai sen osan osalta, jos tässä asetuksessa säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan kuuluvalla sopimuksella on yksittäisessä asiassa kyseisen jäsenvaltion alueella tai sen osassa vaikutuksia, jotka ovat ristiriidassa perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan kanssa, kun tällainen alue täyttää kaikki erillisten maantieteellisten markkinoiden tunnuspiirteet.
(22)
Määritettäessä, olisiko tästä asetuksesta johtuva etu peruutettava asetuksen (EY) N:o 1/2003 29 artiklan nojalla, erityisen merkityksellisiä ovat kilpailunvastaiset vaikutukset, joita voi aiheutua rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolin ja/tai siihen osallistuvien yritysten ja muiden poolien ja/tai niihin osallistuvien yritysten välisistä yhteyksistä samoilla merkityksellisillä markkinoilla,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1.
’sopimuksella’ sopimusta, yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yhdenmukaistettua menettelytapaa;
2.
’osallistuvilla yrityksillä’ sopimuspuolina olevia yrityksiä ja niihin sidossuhteessa olevia yrityksiä;
3.
’sidossuhteessa olevilla yrityksillä’
a)
yrityksiä, joissa sopimuspuolella suoraan tai välillisesti on
i)
valtuudet käyttää yli puolta äänimäärästä, tai
ii)
valtuudet nimittää enemmän kuin puolet hallintoneuvoston, hallituksen tai yritystä lain mukaan edustavien elinten jäsenistä, tai
iii)
oikeus johtaa yrityksen liiketoimintaa;
b)
yrityksiä, joilla on suoraan tai välillisesti a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet suhteessa sopimuspuoleen;
c)
yrityksiä, joissa b alakohdassa tarkoitetulla yrityksellä on suoraan tai välillisesti a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet;
d)
yrityksiä, joissa sopimuspuolella on yhdessä yhden tai useamman a, b tai c alakohdassa tarkoitetun yrityksen kanssa taikka kahdella tai useammalla viimeksi mainituista yrityksistä yhdessä on a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet;
e)
yrityksiä, joissa a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet ovat yhteisesti
i)
sopimuspuolilla tai niihin sidossuhteessa olevilla, a-d alakohdassa tarkoitetuilla yrityksillä, tai
ii)
yhdellä tai useammalla sopimuspuolella taikka yhdellä tai useammalla niihin sidossuhteessa olevalla, a-d alakohdassa tarkoitetulla yrityksellä ja yhdellä tai useammalla kolmannella;
4.
’rinnakkaisvakuutuspooleilla’ vakuutusyritysten joko suoraan tai välillisesti vakuutuksenvälittäjien tai valtuutettujen asiamiesten kautta perustamia ryhmittymiä (lukuun ottamatta merkintämarkkinoilla käytettäviä tilapäisiä rinnakkaisvakuutussopimuksia, joiden mukaan päävakuuttaja kattaa määrätyn osan tietystä riskistä ja rinnakkaisvakuuttajat kattavat riskistä sen loppuosan, joka niitä kehotetaan kattamaan), jotka
a)
sitoutuvat antamaan kaikkien osallistujien nimissä ja lukuun vakuutuksen tietylle riskien ryhmälle; tai
b)
uskovat tietyn riskien ryhmän vakuutuksen antamisen ja hoitamisen omissa nimissään ja omaan lukuunsa yhdelle keskuudestaan, yhteiselle vakuutuksenvälittäjälle tai tätä tarkoitusta varten perustetulle yhteiselle elimelle;
5.
’rinnakkaisjälleenvakuutuspooleilla’ vakuutusyritysten joko suoraan tai vakuutuksenvälittäjien tai valtuutettujen asiamiesten kautta, mahdollisesti yhden tai useamman jälleenvakuutusyrityksen avustuksella, perustamia ryhmittymiä (lukuun ottamatta merkintämarkkinoilla käytettäviä tilapäisiä rinnakkaisvakuutussopimuksia, joiden mukaan päävakuuttaja kattaa määrätyn osan tietystä riskistä ja rinnakkaisvakuuttajat kattavat riskistä sen loppuosan, joka niitä kehotetaan kattamaan), jotka
a)
jälleenvakuuttavat tietystä riskien ryhmästä johtuvat sitoumuksensa kokonaan tai osittain keskinäisesti;
b)
hyväksyvät lisäksi saman riskien ryhmän jälleenvakuutuksen kaikkien osallistujien nimissä ja lukuun;
6.
’uusilla riskeillä’
a)
riskejä, joita ei ole aikaisemmin esiintynyt ja joiden vakuuttaminen edellyttää täysin uuden vakuutustuotteen kehittämistä ilman jo olemassa olevan vakuutustuotteen laajentamista, parantamista tai korvaamista; tai
b)
poikkeuksellisesti riskejä, joiden luonne on objektiivisen analyysin perusteella tarkasteltuna muuttunut niin olennaisesti, ettei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi;
7.
’bruttovakuutusmaksulla’ hintaa, joka veloitetaan vakuutuksen hankkijalta.
II LUKU
YHTEISET TIETOKOKOELMAT, TAULUKOT JA TUTKIMUKSET
2 artikla
Poikkeus
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja tämän asetuksen säännösten mukaisesti kahden tai useamman vakuutusalan yrityksen välisiin sopimuksiin, joiden aiheena on
a)
sellaisten tietojen kokoaminen ja jakelu yhteisesti, jotka ovat tarpeen seuraaviin tarkoituksiin:
i)
sellaisten keskimääräisten kustannusten laskenta, jonka tietyn riskin kattaminen menneisyydessä on aiheuttanut, jäljempänä ’tietokokoelmat’,
ii)
kuolevuustaulukoiden ja sellaisten taulukoiden laadinta, joista ilmenee sairauksien, tapaturmien ja invaliditeetin esiintymistiheys pääomittavien vakuutusten osalta, jäljempänä ’taulukot’;
b)
yhteisten tutkimusten toteuttaminen asianomaisten yritysten ulkoisten yleisten olosuhteiden todennäköisestä vaikutuksesta joko tiettyä riskiä tai riskien ryhmää koskevien tulevien vahinkojen esiintymistiheyteen tai laajuuteen taikka erityyppisten sijoitusten tuottavuudesta, jäljempänä ’tutkimukset’, ja tällaisten tutkimusten tulosten jakelu.
3 artikla
Poikkeuksen edellytykset
1. Edellä 2 artiklan a alakohdassa säädettyä poikkeusta sovelletaan edellyttäen, että tietokokoelmat tai taulukot
a)
perustuvat tarkastelujaksoksi valitulta riskivuosimäärältä kerättyihin tietoihin, jotka liittyvät riittävään määrään samanlaisia tai vertailukelpoisia riskejä, jotta niistä voidaan muodostaa perusta, jota voidaan käsitellä tilastollisesti ja jonka perusteella voidaan määrittää muun muassa seuraava:
i)
vahinkojen lukumäärä mainittuna aikana,
ii)
vakuutettujen yksittäisten riskien lukumäärä valitun tarkastelujakson kunkin riskivuoden aikana,
iii)
mainittuna aikana tapahtuneista vahingoista maksettujen tai maksettavien korvausten kokonaismäärä,
iv)
vakuutettujen pääomien kokonaismäärä valitun tarkastelujakson kunakin riskivuonna;
b)
sisältävät riittävän yksityiskohtaisen erittelyn saatavilla olevista tilastoista, jotta niitä voidaan käyttää vakuutusmatemaattisiin tarkoituksiin;
c)
eivät sisällä millään tavoin varmuusrahastomaksua, varauksista saatavaa tuottoa, hallinnollisia tai kaupallisia kuluja, veroja tai veroluonteisia maksuja eikä niissä oteta huomioon sijoituksista saatavia tuloja tai ennakoituja voitto-osuuksia.
2. Edellä 2 artiklassa säädettyjä poikkeuksia sovelletaan edellyttäen, että tietokokoelmat, taulukot tai tutkimustulokset
a)
eivät yksilöi kyseisiä vakuutusyrityksiä tai vakuutettuja;
b)
sisältävät niitä koottaessa tai jaeltaessa maininnan, että ne ovat ainoastaan ohjeellisia;
c)
eivät sisällä minkäänlaista viittausta bruttovakuutusmaksujen tasoon;
d)
annetaan kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin niistä jäljennöksen pyytävän vakuutusyrityksen käyttöön, mukaan lukien vakuutusyritykset, jotka eivät toimi niillä maantieteellisillä markkinoilla tai tuotemarkkinoilla, joita kyseiset tietokokoelmat, taulukot tai tutkimustulokset koskevat;
e)
annetaan kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin kaikkien niitä nimenomaisesti ja täsmällisesti asianmukaisesti perusteltuun käyttöön pyytävien kuluttajajärjestöjen tai asiakasjärjestöjen käyttöön, paitsi jos niiden jättäminen luovuttamatta on objektiivisesti perusteltua yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
4 artikla
Sopimukset, joita poikkeus ei koske
Edellä 2 artiklassa säädettyjä poikkeuksia ei sovelleta, kun osallistuvat yritykset sopivat siitä tai sitoutuvat taikka velvoittavat toisia yrityksiä siihen, että muita kuin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tietokokoelmia tai taulukoita ei käytetä tai että 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetuista tutkimustuloksista ei poiketa.
III LUKU
TIETYNTYYPPISTEN RISKIEN YHTEINEN KATTAMINEN
5 artikla
Poikkeus
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja tämän asetuksen säännösten mukaisesti kahden tai useamman vakuutusalan yrityksen välisiin sopimuksiin, joiden aiheena on sellaisten vakuutusyrityspoolien tai vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityspoolien perustaminen ja toiminta, joiden tarkoituksena on tietyntyyppisten riskien yhteinen kattaminen rinnakkaisvakuutuksen tai rinnakkaisjälleenvakuutuksen muodossa.
6 artikla
Poikkeuksen soveltaminen ja markkinaosuutta koskevat kynnysarvot
1. Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan yksinomaan uusien riskien kattamiseksi perustettujen rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta kolmen vuoden ajan poolin ensimmäisestä perustamisesta, riippumatta sen markkinaosuudesta.
2. Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle jäävien rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta niin kauan kuin tämä asetus on voimassa, edellyttäen, että osallistuvien yritysten yhteenlaskettu markkinaosuus ei ylitä seuraavia kynnysarvoja:
a)
rinnakkaisvakuutuspoolien osalta 20 prosenttia merkityksellisistä markkinoista;
b)
rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta 25 prosenttia merkityksellisistä markkinoista.
3. Laskettaessa osallistuvan yrityksen markkinaosuutta merkityksellisillä markkinoilla huomioon otetaan seuraavat tekijät:
a)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus kyseisessä poolissa;
b)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus toisessa poolissa, joka toimii samoilla merkityksellisillä markkinoilla kuin kyseessä oleva pooli ja jonka osapuoli osallistuva yritys on; sekä
c)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus kaikkien poolien ulkopuolella samoilla merkityksellisillä markkinoilla kuin kyseessä oleva pooli.
4. Edellä 2 kohdassa säädettyjä markkinaosuutta koskevia kynnysarvoja sovellettaessa noudatetaan seuraavia sääntöjä:
a)
markkinaosuus lasketaan bruttomääräisen vakuutusmaksutulon pohjalta; jos bruttomääräistä vakuutusmaksutuloa koskevia tietoja ei ole saatavilla, kyseisen yrityksen markkinaosuuden laskemiseen voidaan käyttää arvioita, jotka perustuvat muihin luotettaviin markkinatietoihin, mukaan lukien tarjottu vakuutusturva tai vakuutettujen riskien arvo;
b)
markkinaosuus lasketaan edellistä kalenterivuotta koskevien tietojen perusteella.
5. Jos 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 20 prosenttia mutta nousee myöhemmin tämän tason yläpuolelle ylittämättä kuitenkaan 25 prosentin tasoa, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jona 20 prosentin kynnysarvo ensimmäisen kerran ylittyi.
6. Jos 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 20 prosenttia mutta nousee myöhemmin yli 25 prosenttiin, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu yhden kalenterivuoden sen vuoden jälkeen, jona 25 prosentin taso ensimmäisen kerran ylittyi.
7. Edellä olevan 5 ja 6 kohdan mukaista etua ei saa yhdistää siten, että kahden kalenterivuoden pituinen jakso ylittyy.
8. Jos 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 25 prosenttia mutta nousee myöhemmin tämän tason yläpuolelle ylittämättä kuitenkaan 30 prosentin tasoa, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jona 25 prosentin kynnysarvo ensimmäisen kerran ylittyi.
9. Jos 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 25 prosenttia mutta nousee myöhemmin yli 30 prosenttiin, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu yhden kalenterivuoden sen vuoden jälkeen, jona 30 prosentin taso ensimmäisen kerran ylittyi.
10. Edellä olevan 8 ja 9 kohdan mukaista etua ei saa yhdistää siten, että kahden kalenterivuoden pituinen jakso ylittyy.
7 artikla
Poikkeuksen edellytykset
Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan edellyttäen, että
a)
jokaisella osallistuvalla yrityksellä on oikeus vetäytyä poolista seuraamuksitta tekemällä vetäytymisestään ilmoituksen riittävän ajoissa;
b)
poolin säännöt eivät velvoita mitään pooliin osallistuvaa yritystä vakuuttamaan tai jälleenvakuuttamaan poolin kautta eivätkä estä mitään pooliin osallistuvaa yritystä kokonaan tai osittain vakuuttamasta tai jälleenvakuuttamasta poolin ulkopuolella poolin kattamien riskien kaltaisia riskejä;
c)
poolin säännöt eivät rajoita poolin tai sen osallistuvien jäsenten toimintaa tietyllä unionin maantieteellisellä alueella sijaitsevien riskien vakuuttamiseen tai jälleenvakuuttamiseen;
d)
sopimus ei rajoita tuotantoa eikä myyntiä;
e)
sopimuksella ei jaeta markkinoita eikä asiakkaita; sekä
f)
rinnakkaisjälleenvakuutuspoolin osallistuvat yritykset eivät sovi ensivakuutuksesta veloittamistaan bruttovakuutusmaksuista.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
8 artikla
Siirtymäaika
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa ei sovelleta 1 päivän huhtikuuta 2010 ja 30 päivän syyskuuta 2010 välisenä aikana sopimuksiin, jotka eivät täytä tässä asetuksessa säädettyjä poikkeuksen edellytyksiä mutta jotka täyttävät asetuksessa (EY) N:o 358/2003 säädetyt poikkeuksen edellytykset ja ovat jo voimassa 31 päivänä maaliskuuta 2010.
9 artikla
Voimassaoloaika
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä huhtikuuta 2010.
Sen voimassaolo päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2017.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 24 päivänä maaliskuuta 2010.