EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 423/2012
af 22. maj 2012
om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 for så vidt angår visse bestemmelser om risikodelingsinstrumenter for medlemsstater, der har vanskeligheder eller har risiko for alvorlige vanskeligheder med deres finansielle stabilitet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 177,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den hidtil usete verdensomspændende finansielle krise og økonomiske nedgang har i alvorlig grad skadet den økonomiske vækst og den finansielle stabilitet og forårsaget en kraftig forringelse af de finansielle, økonomiske og sociale forhold i flere medlemsstater.
(2)
Der er allerede blevet truffet en række vigtige foranstaltninger til imødegåelse af krisens negative virkninger, herunder ændringer af de lovgivningsmæssige rammer, men finanskrisens indvirkning på realøkonomien, arbejdsmarkedet og borgerne mærkes i udbredt omfang.
(3)
I henhold til artikel 122, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som fastsætter, at Unionen kan yde finansiel støtte til en medlemsstat, som er i vanskeligheder eller har alvorlig risiko for store vanskeligheder blandt andet som følge af usædvanlige begivenheder, som den ikke selv er herre over, blev der med Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 (3) oprettet en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme med henblik på at bevare den finansielle stabilitet i Unionen.
(4)
Ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU (4) og 2011/344/EU (5) fik henholdsvis Irland og Portugal tildelt finansiel støtte i henhold til forordning (EU) nr. 407/2010.
(5)
Grækenland havde allerede store vanskeligheder med hensyn til finansiel stabilitet inden ikrafttrædelsen af forordning (EU) nr. 407/2010. Den finansielle støtte til Grækenland kunne derfor ikke have hjemmel i nævnte forordning.
(6)
Aftalen mellem kreditorerne og lånefacilitetsaftalen for Grækenland, undertegnet den 8. maj 2010, trådte i kraft den 11. maj 2010. Aftalen mellem kreditorerne bevarer fuld retskraft og retsvirkning for en treårig programperiode, så længe der er udestående beløb under lånefacilitetsaftalen.
(7)
Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (6) foreskriver, at Rådet yder gensidig bistand, når en medlemsstat, som ikke har vedtaget euroen, er i vanskeligheder eller risikerer alvorlige vanskeligheder med hensyn til sin betalingsbalance.
(8)
Ved Rådets beslutning 2009/102/EF (7) og 2009/459/EF (8) fik Ungarn og Rumænien tildelt finansiel støtte i henhold til forordning (EF) nr. 332/2002.
(9)
Den 11. juli 2011 undertegnede finansministrene fra de 17 medlemsstater i euroområdet traktaten om oprettelse af den europæiske stabiliseringsmekanisme (ESM). Som opfølgning på beslutninger truffet af stats- og regeringscheferne for euroområdet den 21. juli og 9. december 2011 blev traktaten ændret med henblik på at forbedre mekanismens effektivitet og undertegnet den 2. februar 2012. I henhold til den traktat påtager ESM sig senest i 2013 de opgaver, som nu varetages af den europæiske finansielle stabiliseringsfacilitet og den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme. Der bør derfor tages højde for ESM i denne forordning.
(10)
Det Europæiske Råd udtrykte i sine konklusioner af 23. og 24. juni 2011 tilfredshed med Kommissionens hensigt om at styrke synergivirkningerne mellem låneprogrammet for Grækenland og EU-midlerne og støttede bestræbelserne på at øge Grækenlands kapacitet til at absorbere EU-midlerne for at fremme vækst og beskæftigelse ved på ny at fokusere på en forbedring af konkurrenceevnen og jobskabelse. Endvidere udtrykte det tilfredshed med og støtte til, at Kommissionen sammen med medlemsstaterne udarbejder et omfattende program for teknisk bistand til Grækenland.
(11)
I erklæringen fra stats- og regeringscheferne for euroområdet og EU-institutionerne af 21. juli 2011 blev Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank (EIB) opfordret til at forbedre synergivirkningerne mellem låneprogrammer og EU-midler i alle lande, der får bistand fra Unionen eller Den Internationale Valutafond. Denne forordning bør bidrage til dette mål.
(12)
I erklæringen fra medlemmerne af Det Europæiske Råd af 30. januar 2012 udtrykte stats- og regeringscheferne enighed om at øge EIB's støtte til infrastruktur som en hasteforanstaltning og opfordrede Rådet, Kommissionen og EIB til at overveje de muligheder, der er for at styrke EIB's tiltag til at støtte væksten, og til at fremsætte passende henstillinger, herunder mulighederne for at lade Den Europæiske Unions almindelige budget geare EIB's gruppefinansieringskapacitet. Denne forordning har til formål at reagere på denne opfordring i den nuværende krisestyringskontekst.
(13)
Gennemførelsen af operationelle programmer og projekter inden for infrastrukturinvesteringer og produktive investeringer i Grækenland står over for alvorlige problemer, fordi betingelserne for deltagelse fra den private sektor, herunder den finansielle sektor, har ændret sig kraftigt som følge af den økonomiske og finansielle krise.
(14)
For at afhjælpe disse problemer og fremskynde gennemførelsen af operationelle programmer og projekter og for at styrke den økonomiske genopretning er det nødvendigt, at de medlemsstater, der har oplevet eller været truet af alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet, og som har modtaget finansiel støtte i henhold til en af de finansielle støttemekanismer, der er omhandlet i artikel 77, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden (9), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1311/2011 (10), kan bidrage med finansielle midler fra operationelle programmer til oprettelsen af risikodelingsinstrumenter, der yder lån eller garantier eller andre finansielle faciliteter, til støtte for projekter og operationer, der er planlagt i henhold til et operationelt program.
(15)
På baggrund af EIB's mangeårige ekspertise som den største finansieringskilde til infrastrukturprojekter og dens forpligtelse til at støtte den økonomiske genopretning bør Kommissionen ved at indgå en samarbejdsaftale med EIB med henblik herpå kunne oprette risikodelingsinstrumenter. For at skabe retssikkerhed, er det nødvendigt at fastlægge de væsentligste og mest typiske vilkår og betingelser for sådan en samarbejdsaftale i forordning (EF) nr. 1083/2006. Hvad angår risikodelingsinstrumenternes specifikke krisestyringskarakter som fastsat i nærværende forordning, bør de specifikke vilkår og betingelser for hvert samarbejde fastlægges i en individuel samarbejdsaftale, som indgås mellem Kommissionen og EIB i henhold til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (11).
(16)
I betragtning af behovet for at udvide investeringsmuligheder, der evt. opstår i de pågældende medlemsstater, bør Kommissionen desuden kunne oprette risikodelingsinstrumenter sammen med nationale eller internationale offentligretlige organer eller privatretlige organer med offentlige tjenesteydelsesopgaver, som stiller tilstrækkelige garantier, jf. artikel 54, stk. 2, litra c), i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, på lignende vilkår og betingelser som dem, der gælder for og anvendes af EIB.
(17)
For at reagere hurtigt i forbindelse med den aktuelle økonomiske, finansielle og sociale krise bør risikodelingsinstrumenter i henhold til denne forordning gennemføres af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 54, stk. 2, i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002.
(18)
Af hensyn til klarheden og retssikkerheden bør der indføjes en definition af et risikodelingsinstrument i artikel 36a i forordning (EF) nr. 1083/2006 som ændret ved nærværende forordning. Risikodelingsinstrumenter bør anvendes til lån og garantier samt til andre finansielle faciliteter til finansiering af operationer, der medfinansieres af Den Europæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU) eller Samhørighedsfonden, for så vidt angår investeringsomkostninger, som ikke kan finansieres som støtteberettigede udgifter i medfør af artikel 55 i forordning (EF) nr. 1083/2006 eller i medfør af Unionens regler om statsstøtte. Med henblik på dette er det ligeledes nødvendigt at indføre en undtagelse fra artikel 54, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1083/2006.
(19)
En medlemsstat, som ønsker at udnytte fordelene ved et risikodelingsinstrument, bør i sin skriftlige anmodning til Kommissionen tydeligt anføre, hvorfor den pågældende medlemsstat mener, at den opfylder en af støtteberettigelsesbetingelserne i artikel 77, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1083/2006, og den bør i sin anmodning vedlægge alle oplysninger, som er påkrævet i henhold til nærværende forordning for at kunne bevise, at den anførte støtteberettigelsesbetingelse opfyldes. Den anmodende medlemsstat bør i sin anmodning ligeledes udpege de programmer (herunder listen over projektforslag og tilhørende finansieringsbehov), der medfinansieres af EFRU eller Samhørighedsfonden, og den del af 2012- og 2013-bevillingerne til sådanne programmer, den ønsker at tildele til risikodelingsinstrumentet. Medlemsstatens anmodning bør derfor sendes til Kommissionen senest den 31. august 2013 med henblik på vedtagelse af en afgørelse fra Kommissionens side om den anmodende medlemsstats deltagelse i et risikodelingsinstrument senest den 31. december 2013. Inden Kommissionen træffer afgørelse om medlemsstatens anmodning, bør de tilhørende operationelle programmer under EFRU og Samhørighedsfonden revideres i henhold til artikel 33, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1083/2006.
(20)
De valgte operationer, som er berettigede i henhold til et risikodelingsinstrument, bør enten være store projekter, som Kommissionen allerede har truffet afgørelse om i henhold til artikel 41 i forordning (EF) nr. 1083/2006, eller andre projekter, som medfinansieres af EFRU eller Samhørighedsfonden, og som er omfattet af et eller flere af deres operationelle programmer, i de tilfælde hvor disse projekter mangler finansiering af de investeringsudgifter, som skal dækkes af private investorer. Endelig kan de valgte operationer også være operationer, som bidrager til at nå målene for den anmodende medlemsstats nationale strategiske referencerammer og for Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed, og som i kraft af deres karakter kan bidrage til at fremme vækst og styrke den økonomiske genopretning, afhængigt af om der er midler til rådighed under risikodelingsinstrumentet.
(21)
Den anmodende medlemsstat bør desuden i sin anmodning anføre det beløb, der er til rådighed til anvendelse udelukkende til den pågældende medlemsstat inden for dennes samhørighedspolitiske finansielle tildeling, jf. artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1083/2006, og som kan øremærkes til risikodelingsinstrumentets mål udelukkende fra EU-budgetforpligtelserne, som skal gennemføres i 2012 og 2013, jf. artikel 75, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1083/2006, og det pågældende beløb bør ikke overstige 10 % af den vejledende samlede bevilling fra EFRU og Samhørighedsfonden til den anmodende medlemsstat for perioden 2007-2013, som er godkendt i henhold til artikel 28, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1083/2006. Endelig er det nødvendigt at sikre, at Unionens finansiering af risikodelingsinstrumentet, herunder administrationsudgifter og andre støtteberettigede omkostninger, er klart begrænset til ovennævnte maksimumsbeløb for Unionens bidrag til risikodelingsinstrumentet, og der bør ikke være yderligere eventualforpligtelser for Den Europæiske Unions almindelige budget. Enhver residualrisiko ved de finansierede operationer under det oprettede risikodelingsinstrument bør derfor afholdes enten af EIB eller af de nationale eller internationale offentligretlige organer eller privatretlige organer med offentlige tjenesteydelsesopgaver, som risikodelingsinstrumentet er blevet oprettet sammen med i kraft af en samarbejdsaftale. Genanvendelse af tilbageførsler eller beløb, der resterer fra bevillingerne til risikodelingsinstrumentet, bør i henhold til nærværende forordning stilles til rådighed for den samme medlemsstat på dennes anmodning og inden for samme risikodelingsinstrument, såfremt støtteberettigelsesbetingelserne stadig opfyldes.
(22)
Kommissionen bør kontrollere, at de af den anmodende medlemsstat fremlagte oplysninger er korrekte, og at medlemsstatens anmodning er berettiget, og bør tillægges beføjelse til inden fire måneder efter medlemsstatens anmodning at træffe en afgørelse i form af en gennemførelsesretsakt, om vilkår og betingelser for den anmodende medlemsstats deltagelse i risikodelingsinstrumentet. Det bør imidlertid sikres, at kun projekter, for hvilke alt efter omstændighederne enten EIB eller de nationale eller internationale offentligretlige organer eller privatretlige organer med offentlige tjenesteydelsesopgaver har truffet en positiv finansieringsafgørelse, gøres berettigede til støtte fra et oprettet risikodelingsinstrument. Af hensyn til gennemsigtighed og retssikkerhed bør Kommissionens afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
(23)
I betragtning af det krisestyringsorienterede formål med og karakteren af det risikodelingsinstrument, som er indført ved denne forordning, såvel som den hidtil usete krise på de internationale markeder og den økonomiske nedgang, som har skadet den finansielle stabilitet i flere medlemsstater alvorligt, hvilket nødvendiggør en hurtig indsats for at imødegå virkningerne på realøkonomien, arbejdsmarkedet og borgerne, er det hensigtsmæssigt, at denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
(24)
Forordning (EF) nr. 1083/2006 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 1083/2006 foretages følgende ændringer;
1)
Artikel 14, stk. 1, affattes således:
»1. Den Europæiske Unions budget for fondene gennemføres ved delt forvaltning mellem medlemsstaterne og Kommissionen i overensstemmelse med artikel 53, litra b), i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (12), dog ikke for så vidt angår det risikodelingsinstrument, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 36a, og den tekniske bistand, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 45.
Princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning anvendes i overensstemmelse med artikel 48, stk. 2, i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002.
2)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 36a
Risikodelingsinstrument
1. I denne artikel forstås ved et risikodelingsinstrument et finansielt instrument, som garanterer fuldstændig eller delvis dækning af en bestemt risiko, hvor det er relevant mod en aftalt godtgørelse.
2. En medlemsstat, der opfylder en af betingelserne i artikel 77, stk. 2, litra a), b) og c), kan bidrage med en del af de samlede midler fordelt i overensstemmelse med artikel 19 og 20 til et risikodelingsinstrument, som oprettes ved hjælp af en samarbejdsaftale, der indgås af Kommissionen med enten EIB eller med nationale eller internationale offentligretlige organer eller privatretlige organer med offentlige tjenesteydelsesopgaver, som stiller tilstrækkelige garantier, jf. artikel 54, stk. 2, litra c), i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, på lignende vilkår og betingelser som dem, der gælder for og anvendes af EIB (»det kontraherende eksekutivorgan«), til dækning af tilvejebringelse af og kapitalallokering til garantier og lån samt andre finansielle faciliteter, der ydes via risikodelingsinstrumentet.
3. Den i stk. 2 omhandlede samarbejdsaftale skal navnlig indeholde regler om: den samlede størrelse af Unionens bidrag og tidsplanen for, hvordan det stilles til rådighed; forvaltningskontoens betingelser, som fastsættes af det kontraherende eksekutivorgan; støtteberettigelseskriterierne for anvendelse af Unionens bidrag, detaljerne for den specifikke risikodeling (herunder gearingsgraden), der skal sikres, og de garantier, der skal stilles af det kontraherende eksekutivorgan; prisfastsættelsen for risikodelingsinstrumentet, baseret på risikomargenen og dækningen af samtlige administrative omkostninger forbundet med risikodelingsinstrumentet; ansøgnings- og godkendelsesproceduren for de projektforslag, som er omfattet af instrumentet; perioden, hvori risikodelingsinstrumentet er til rådighed, og rapporteringskravene.
Den specifikke risikodeling (herunder gearingsgraden), som det kontraherende eksekutivorgan påtager sig i henhold til samarbejdsaftalen, skal gennemsnitligt sigte mod at være mindst 1,5 gang så stor som Unionens bidrag til risikodelingsinstrumentet.
Betalinger til risikodelingsinstrumentet foretages i rater i overensstemmelse med den planlagte anvendelse af risikodelingsinstrumentet til långivning og garantistillelse, som finansierer særlige operationer.
4. Uanset artikel 54, stk. 5, anvendes risikodelingsinstrumentet til at finansiere operationer, der medfinansieres af EFRU eller Samhørighedsfonden, for så vidt angår investeringsomkostninger, som ikke kan finansieres som støtteberettigede udgifter i medfør af artikel 55 eller i medfør af Unionens regler om statsstøtte.
Det kan ligeledes anvendes til at finansiere operationer, som bidrager til at nå målene for den anmodende medlemsstats nationale strategiske referencerammer, samt Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed i henhold til Rådets beslutning 2006/702/EF (13), og som skaber størst merværdi til Unionens strategi for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst.
5. Risikodelingsinstrumentet gennemføres af Kommissionen som led i den indirekte centrale forvaltning i overensstemmelse med artikel 54 og 56 i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002.
6. En medlemsstat, som ønsker at udnytte fordelene ved et risikodelingsinstrument, indgiver en skriftlig anmodning til Kommissionen senest den 31. august 2013. I sin anmodning angiver medlemsstaten alle de oplysninger, der er nødvendige for at:
a)
fastslå, at den opfylder en af de i artikel 77, stk. 2, litra a), b) og c), omhandlede betingelser, ved henvisning til en afgørelse fra Rådet eller andre retsakter, som beviser, at medlemsstaten er støtteberettiget
b)
fastsætte listen over programmer (herunder listen over projektforslag og tilhørende finansieringsbehov), som medfinansieres af enten EFRU eller Samhørighedsfonden, og den del af bevillingerne for 2012 og 2013 til sådanne programmer, som ønskes udtaget af disse programmer, for at bevilge disse beløb til risikodelingsinstrumentet
c)
fastsætte listen over foreslåede projekter, jf. stk. 4, andet afsnit, og den del af bevillingerne for 2012 og 2013, som ønskes udtaget af disse programmer, for at bevilge disse beløb til risikodelingsinstrumentet
d)
fastsætte det beløb, medlemsstaten har eksklusiv råderet over inden for dens finansielle bevilling under samhørighedspolitikken, jf. artikel 18, stk. 2, og en angivelse af det beløb, som vil kunne øremærkes til risikodelingsinstrumentets mål udelukkende fra de EU-budgetforpligtelser, som skal gennemføres i årene 2012 og 2013, jf. artikel 75, stk. 1.
7. Efter at have kontrolleret, at medlemsstatens anmodning er korrekt og berettiget, vedtager Kommissionen inden for fire måneder efter medlemsstatens anmodning en afgørelse i form af en gennemførelsesretsakt, der specificerer det system, der er oprettet for at garantere, at det disponible beløb udelukkende anvendes til den medlemsstat, der har tilvejebragt dette inden for sin samhørighedspolitiske finansielle tildeling, jf. artikel 18, stk. 2, samt de vilkår og betingelser, der gælder for den anmodende medlemsstats deltagelse i et sådant risikodelingsinstrument. Vilkår og betingelser vedrører navnlig følgende:
a)
sporbarhed og regnskabsførelse, oplysninger om anvendelsen af midlerne, betalingsbetingelserne samt overvågnings- og kontrolsystemer
b)
strukturen af gebyrer og andre administrations- og forvaltningsomkostninger
c)
en vejledende liste over finansieringsberettigede projekter, og
d)
maksimumsbeløbet for Unionens bidrag, som kan bevilges til et risikodelingsinstrument fra medlemsstatens disponible bevillinger, samt raterne til den praktiske gennemførelse.
Kommissionens afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Når Kommissionen træffer afgørelse om medlemsstatens anmodning, sikrer den, at kun projekter, for hvilke der er truffet en positiv finansieringsafgørelse af enten EIB, et nationalt eller internationalt offentligt organ eller et privatretligt organ med offentlige tjenesteydelsesopgaver, accepteres som berettiget til finansiering gennem et oprettet risikodelingsinstrument.
8. Forud for den i stk. 7 omhandlede afgørelse fra Kommissionen revideres de operationelle programmer under EFRU og Samhørighedsfonden i overensstemmelse med artikel 33, stk. 2.
9. Loftet for de finansielle tildelinger til risikodelingsinstrumentet må ikke overskrides og må ikke overstige 10 % af den vejledende samlede bevilling fra EFRU og Samhørighedsfonden til den anmodende medlemsstat for perioden 2007-2013, som er godkendt i henhold til artikel 28, stk. 3, litra b). De finansielle bevillinger, der er til rådighed til projekterne i nærværende artikels stk. 4, andet afsnit, er begrænsede til de beløb, som er tilovers efter finansiering af de i stk. 4, første afsnit, omhandlede operationer. Ud over Unionens samlede bidrag til risikodelingsinstrumentet, som er godkendt ved den i stk. 7 i nærværende artikel omhandlede afgørelse, må Unionens deltagelse i et risikodelingsinstrument ikke medføre nogen yderligere eventualforpligtelser hverken for Den Europæiske Unions almindelige budget eller for den pågældende medlemsstat.
10. Eventuelle tilbageførsler eller beløb, der resterer efter fuldførelsen af en operation, der er dækket af risikodelingsinstrumentet, kan efter anmodning fra den berørte medlemsstat genanvendes inden for risikodelingsinstrumentet, såfremt medlemsstaten fortsat opfylder en af betingelserne i artikel 77, stk. 2, litra a), b) og c). Hvis medlemsstaten ikke længere opfylder nogen af disse betingelser, betragtes tilbageførsler eller resterende beløb som formålsbestemte indtægter som omhandlet i artikel 18 i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002. På anmodning af den berørte medlemsstat føjes supplerende forpligtelsesbevillinger, som disse formålsbestemte indtægter medfører, til den pågældende medlemsstats samhørighedspolitiske finansielle tildeling for det følgende år.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 22. maj 2012.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 423/2012,
annettu 22 päivänä toukokuuta 2012,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 muuttamisesta rahoitusvakautensa osalta vakavissa vaikeuksissa oleville tai vakavien vaikeuksien uhasta kärsiville jäsenvaltioille tarkoitettuja riskinjakovälineitä koskevien tiettyjen säännösten osalta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 177 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Ennennäkemätön maailmanlaajuinen finanssikriisi ja talouden laskusuhdanne ovat vahingoittaneet vakavalla tavalla talouskasvua ja rahoitusvakautta sekä heikentäneet huomattavasti useiden jäsenvaltioiden rahoituksellisia ja taloudellisia edellytyksiä sekä sosiaalisia oloja.
(2)
Vaikka kriisin kielteisten vaikutusten torjumiseksi on jo toteutettu merkittäviä toimia, myös lainsäädännön muutoksia, finanssikriisin vaikutukset tuntuvat laajalti reaalitaloudessa, työmarkkinoilla ja kansalaisten elämässä.
(3)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 122 artiklan 2 kohdassa määrätään mahdollisuudesta myöntää jäsenvaltiolle unionin taloudellista apua, jos muun muassa poikkeukselliset tapahtumat, joihin jäsenvaltio ei voi vaikuttaa, ovat aiheuttaneet sille vaikeuksia tai vakavasti uhkaavat aiheuttaa sille suuria vaikeuksia. Tämän mukaisesti on neuvoston asetuksella (EU) N:o 407/2010 (3) otettu käyttöön Euroopan rahoituksenvakautusmekanismi unionin rahoitusvakauden säilyttämiseksi.
(4)
Irlannille on myönnetty rahoitustukea neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2011/77/EU (4) ja Portugalille neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2011/344/EU (5) asetuksen (EU) N:o 407/2010 nojalla.
(5)
Kreikalla oli vakavia vaikeuksia rahoitusvakautensa osalta jo ennen asetuksen (EU) N:o 407/2010 voimaantuloa. Kreikalle myönnettävä rahoitustuki ei sen vuoksi voinut perustua mainittuun asetukseen.
(6)
Kreikan kanssa 8 päivänä toukokuuta 2010 allekirjoitetut lainanantajien välinen sopimus ja lainajärjestelysopimus tulivat voimaan 11 päivänä toukokuuta 2010. Lainanantajien välisen sopimuksen on määrä pysyä täysimääräisesti voimassa kolmen vuoden ohjelmakauden ajan, niin kauan kuin lainajärjestelysopimuksen mukaisia varoja on maksamatta.
(7)
Järjestelystä keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi jäsenvaltioiden maksutaseille 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 332/2002 (6) mukaan neuvosto myöntää keskinäistä tukea jäsenvaltiolle, joka ei ole ottanut euroa käyttöön ja jolla on maksutasetta koskevia vaikeuksia tai jota tällaiset vaikeudet vakavasti uhkaavat.
(8)
Unkarille on myönnetty rahoitustukea neuvoston päätöksellä 2009/102/EY (7) ja Romanialle neuvoston päätöksellä 2009/459/EY (8) asetuksen (EY) N:o 332/2002 nojalla.
(9)
Euroalueen 17 jäsenvaltion valtiovarainministerit allekirjoittivat 11 päivänä heinäkuuta 2011 sopimuksen Euroopan vakausmekanismin (EVM) perustamisesta. Euroalueen valtion- tai hallitusten päämiesten 21 päivänä heinäkuuta ja 9 päivänä joulukuuta 2011 tekemien päätösten perusteella sopimusta muutettiin mekanismin vaikuttavuuden parantamiseksi, ja muutettu sopimus allekirjoitettiin 2 päivänä helmikuuta 2012. Mainitun sopimuksen mukaisesti EVM ottaa vuoteen 2013 mennessä hoitaakseen tällä hetkellä Euroopan rahoitusvakausvälineellä ja Euroopan rahoituksenvakausmekanismilla hoidettavat tehtävät. EVM olisi sen vuoksi otettava huomioon tässä asetuksessa.
(10)
Eurooppa-neuvosto suhtautui 23 ja 24 päivänä kesäkuuta 2011 antamissaan päätelmissä myönteisesti komission aikomukseen parantaa lainaohjelman ja unionin rahastojen välistä synergiaa ja tuki pyrkimyksiä lisätä Kreikan valmiuksia käyttää sen unionilta saamia varoja parantaakseen kasvua ja työllisyyttä kohdentamalla tuet uudelleen siten, että niillä parannetaan kilpailukykyä ja edistetään uusien työpaikkojen luomista. Se piti myönteisenä ja tuki myös sitä, että komissio valmistelee yhdessä jäsenvaltioiden kanssa kattavan Kreikalle annettavaa teknistä apua koskevan kokonaisvaltaisen ohjelman.
(11)
Euroalueen valtion- tai hallitusten päämiesten ja EU:n toimielinten 21 päivänä heinäkuuta 2011 antamassa julkilausumassa komissiota ja Euroopan investointipankkia (EIP) pyydettiin lisäämään unionin ja Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) avulla lainaohjelmien ja unionin rahoituksen välistä synergiaa kaikissa maissa, joita unioni ja IMF avustavat. Tämän asetuksen olisi edistettävä kyseistä tavoitetta.
(12)
Eurooppa-neuvoston jäsenten 30 päivänä tammikuuta 2012 antamassa julkilausumassa valtion- tai hallitusten päämiehet sopivat EIP:n infrastruktuurihankkeille myöntämän tuen lisäämisestä kiireellisenä toimenpiteenä ja pyysivät neuvostoa, komissiota ja EIP:a tarkastelemaan mahdollisia vaihtoehtoja tehostaa EIP:n toimia kasvun tukemiseksi ja antamaan asianmukaisia suosituksia, jotka koskevat muun muassa Euroopan unionin yleisen talousarvion mahdollisuuksia vivuttaa EIP-ryhmän rahoituskykyä. Tällä asetuksella pyritään vastaamaan kyseiseen pyyntöön meneillään olevan kriisinhallinnan yhteydessä.
(13)
Toimenpideohjelmien ja hankkeiden täytäntöönpanoon infrastruktuuri-investointien ja tuotannollisten investointien yhteydessä liittyy Kreikassa vakavia ongelmia, koska yksityisen sektorin ja etenkin rahoitussektorin osallistumisedellytykset ovat muuttuneet ratkaisevasti talous- ja finanssikriisin seurauksena.
(14)
Näiden ongelmien lievittämiseksi ja toimenpideohjelmien ja hankkeiden täytäntöönpanon nopeuttamiseksi sekä talouden elpymisen tukemiseksi on tarpeen, että jäsenvaltiot, joilla on ollut vakavia vaikeuksia rahoitusvakautensa osalta tai joita tällaiset vaikeudet ovat vakavasti uhanneet ja joille on myönnetty rahoitustukea jostakin Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä 11 päivänä heinäkuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (9) 77 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1311/2011 (10), mainitusta rahoitustukimekanismista, voivat osoittaa rahoitusvaroja toimenpideohjelmista sellaisten riskinjakovälineiden perustamiseen, joilla tarjotaan lainoja tai takuita tai muita rahoitusjärjestelyjä jonkin toimenpideohjelman hankkeiden ja toimien tukemiseksi.
(15)
Koska EIP:lla on vankka asiantuntemus infrastruktuurihankkeiden merkittävänä rahoittajana ja se on sitoutunut tukemaan talouden elpymistä, komissiolla olisi oltava mahdollisuus perustaa riskinjakovälineitä EIP:n kanssa tätä varten tehdyllä yhteistyösopimuksella. Oikeusvarmuuden takaamiseksi asetuksessa (EY) N:o 1083/2006 on tarpeen säätää tällaisen yhteistyösopimuksen yleisimmistä ehdoista. Tässä asetuksessa säädettyjen riskinjakovälineiden kriisinhallintaan liittyvän erityisluonteen osalta tällaisen yhteistyön täsmälliset ehdot olisi vahvistettava yksittäisellä yhteistyösopimuksella, joka tehdään komission ja EIP:n välillä Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25 päivänä kesäkuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (11) mukaisesti.
(16)
Asianomaisissa jäsenvaltioissa mahdollisesti syntyvien investointimahdollisuuksien kehittämistä varten komission olisi voitava perustaa riskinjakovälineitä myös asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 54 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen sellaisten kansallisten tai kansainvälisten julkisoikeudellisten yhteisöjen tai julkisen palvelun tehtäviä suorittavien yksityisoikeudellisten yhteisöjen kanssa, jotka esittävät riittävät rahoitustakuut, samankaltaisin ehdoin kuin EIP:iin sovelletaan ja EIP soveltaa.
(17)
Jotta meneillään olevaan talous-, finanssi- ja sosiaalikriisiin voitaisiin puuttua nopeasti, komission olisi toteutettava tämän asetuksen mukaiset riskinjakovälineet asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 54 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(18)
Selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi asetuksen (EY) N:o 1083/2006 36 a artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, olisi lisättävä riskinjakovälineen määritelmä. Riskinjakovälineitä olisi käytettävä lainoihin ja takuisiin sekä muihin rahoitusjärjestelyihin rahoitettaessa Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) tai koheesiorahastosta osarahoitettujen toimien sellaisia investointikustannuksia, joita ei voida pitää tukikelpoisina kustannuksina asetuksen (EY) N:o 1083/2006 55 artiklan tai valtiontukea koskevien unionin sääntöjen mukaisesti. Tätä varten on myös tarpeen säätää poikkeuksesta asetuksen (EY) N:o 1083/2006 54 artiklan 5 kohtaan.
(19)
Jäsenvaltion, joka haluaa hyödyntää riskinjakovälinettä, olisi ilmoitettava komissiolle esittämässään kirjallisessa pyynnössä selkeästi, miksi se katsoo täyttävänsä jonkin asetuksen (EY) N:o 1083/2006 77 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista tukikelpoisuuden edellytyksistä, ja todistaakseen tukikelpoisuutensa sen olisi liitettävä pyyntöönsä kaikki tässä asetuksessa vaaditut tiedot. Pyynnön esittäneen jäsenvaltion olisi pyynnössään myös ilmoitettava EAKR:sta tai koheesiorahastosta osarahoitetut ohjelmat (mukaan luettuina luettelo hanke-ehdotuksista ja niihin liittyvät rahoitustarpeet) sekä se osuus kyseisten ohjelmien vuosien 2012 ja 2013 määrärahoista, jonka se haluaa kohdentaa riskinjakovälineeseen. Jäsenvaltion pyyntö olisi sen vuoksi esitettävä komissiolle viimeistään 31 päivänä elokuuta 2013, jotta komission päätös pyynnön esittäneen jäsenvaltion osallistumisesta riskinjakovälineeseen voitaisiin hyväksyä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013. Asetuksen (EY) N:o 1083/2006 33 artiklan 2 kohdan mukaisesti EAKR:sta ja koheesiorahastosta rahoitettuja toimenpideohjelmia olisi tarkistettava, ennen kuin komissio tekee jäsenvaltion pyyntöä koskevan päätöksen.
(20)
Riskinjakovälineen perusteella tukikelpoisten valikoitujen toimien olisi oltava joko suurhankkeita, joista on jo tehty asetuksen (EY) N:o 1083/2006 41 artiklan mukainen komission päätös, tai muita EAKR:sta tai koheesiorahastosta osarahoitettuja, niiden yhteen tai useampaan toimenpideohjelmaan liittyviä hankkeita, kun yksityisten sijoittajien rahoitus ei riitä kattamaan kyseisten hankkeiden investointikustannuksia. Jos riskinjakovälineen varoja on vielä käytettävissä, valikoidut toimet voisivat olla myös toimia, joilla edistetään pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen strategisen viitekehyksen ja yhteisön koheesiopolitiikan strategisten suuntaviivojen tavoitteita ja jotka voivat luonteensa vuoksi osaltaan tukea kasvua ja talouden elpymistä.
(21)
Pyynnön esittävän jäsenvaltion olisi lisäksi ilmoitettava pyynnössään määrä, jonka se voi käyttää sille asetuksen (EY) N:o 1083/2006 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti osoitetuista koheesiopolitiikan määrärahoista yksinomaan omaksi hyväkseen ja joka voidaan sitoa riskinjakovälineen tavoitteisiin yksinomaan unionin vuosina 2012 ja 2013 tehtävistä talousarviositoumuksista asetuksen (EY) N:o 1083/2006 75 artiklan 1 kohdan mukaisesti, eikä tämä määrä saisi ylittää 10:tä prosenttia pyynnön esittävälle jäsenvaltiolle EAKR:sta ja koheesiorahastosta osoitetusta asetuksen (EY) N:o 1083/2006 28 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti hyväksytystä ohjeellisesta kokonaismäärästä vuosiksi 2007-2013. Lisäksi on tarpeen varmistaa, että unionin rahoitusosuus riskinjakovälineestä, mukaan luettuina hallintopalkkiot ja muut tukikelpoiset kustannukset, rajataan selkeästi edellä tarkoitettuun riskinjakovälineeseen osoitetun unionin rahoitusosuuden enimmäismäärään ja että Euroopan unionin yleiseen talousarvioon ei saa aiheutua muita ehdollisia sitoumuksia. Joko EIP:n tai sellaisten kansallisten tai kansainvälisten julkisoikeudellisten yhteisöjen tai julkisen palvelun tehtäviä suorittavien yksityisoikeudellisten yhteisöjen, joiden kanssa riskinjakoväline on yhteistyösopimuksella perustettu, olisi näin ollen vastattava perustetusta riskinjakovälineestä rahoitettujen toimien mahdollisista muista riskeistä. Riskinjakovälineeseen osoitetut, siihen siirretyt tai jäljelle jääneet määrät olisi voitava käyttää uudestaan tämän asetuksen mukaisesti saman jäsenvaltion pyynnöstä samassa riskinjakovälineessä edellyttäen, että jäsenvaltio edelleen täyttää tukikelpoisuuden edellytykset.
(22)
Komission olisi tarkistettava, että pyynnön esittäneen jäsenvaltion toimittamat tiedot ovat oikeita ja että jäsenvaltion pyyntö on perusteltu, ja komissiolle olisi annettava valta hyväksyä täytäntöönpanosäädöksenä neljän kuukauden kuluessa jäsenvaltion pyynnöstä päätös pyynnön esittäneen jäsenvaltion osallistumista riskinjakovälineeseen koskevista ehdoista. Perustetun riskinjakovälineen rahoitusta varten tukikelpoisiksi olisi kuitenkin hyväksyttävä vain hankkeet, joista joko EIP tai tapauksen mukaan kansallinen tai kansainvälinen julkisoikeudellinen yhteisö tai julkisen palvelun tehtäviä suorittava yksityisoikeudellinen yhteisö tekee myönteisen rahoituspäätöksen. Komission päätös olisi avoimuuteen ja oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
(23)
Ottaen huomioon tällä asetuksella käyttöön otetun riskinjakovälineen kriisinhallintaan liittyvän tarkoituksen ja luonteen sekä kansainvälisiin markkinoihin vaikuttavan ennennäkemättömän kriisin ja talouden laskusuhdanteen, jotka ovat vahingoittaneet vakavalla tavalla useiden jäsenvaltioiden rahoitusvakautta ja jotka edellyttävät nopeita toimia reaalitalouteen, työmarkkinoihin ja kansalaisten elämään kohdistuvien vaikutusten torjumiseksi, tämän asetuksen olisi tultava voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
(24)
Asetusta (EY) N:o 1083/2006 olisi sen vuoksi muutettava,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (EY) N:o 1083/2006 seuraavasti:
1)
Korvataan 14 artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. Rahastoille varattu Euroopan unionin talousarvio toteutetaan jäsenvaltioiden ja komission yhteisen hallinnoinnin puitteissa Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25 päivänä kesäkuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (12) 53 artiklan b alakohdan mukaisesti, lukuun ottamatta tämän asetuksen 36 a artiklassa tarkoitettua välinettä ja tämän asetuksen 45 artiklassa tarkoitettua teknistä tukea.
Moitteettoman varainhoidon periaatetta sovelletaan asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2)
Lisätään artikla seuraavasti:
”36 a artikla
Riskinjakoväline
1. Tässä artiklassa riskinjakovälineellä tarkoitetaan rahoitusvälinettä, joka kattaa määritellyn riskin joko kokonaan tai osittain, mahdollisesti sovittua korvausta vastaan.
2. Jäsenvaltio, joka täyttää jonkin 77 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa vahvistetuista edellytyksistä, voi osoittaa osan 19 ja 20 artiklan mukaisesti jaetuista kokonaismäärärahoista riskinjakovälineeseen, joka perustetaan yhteistyösopimuksella, jonka komissio tekee joko EIP:n tai asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 54 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen sellaisten kansallisten tai kansainvälisten julkisoikeudellisten yhteisöjen tai julkisen palvelun tehtäviä suorittavien yksityisoikeudellisten yhteisöjen kanssa, jotka esittävät riittävät rahoitustakuut, samankaltaisin ehdoin kuin EIP:iin sovelletaan ja EIP soveltaa (jäljempänä ’toimeksisaanut toimeenpanoelin’), ja joka kattaa varausten tekemisen ja pääoman kohdentamisen riskinjakovälineestä myönnettyjä lainoja ja takuita sekä muita rahoitusjärjestelyjä varten.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu yhteistyösopimus sisältää määräyksiä erityisesti seuraavista: unionin rahoitusosuuden kokonaismäärä ja sen saataville asettamista koskeva aikataulu; toimeksisaaneen toimeenpanoelimen perustamaa varainhoitotiliä koskevat ehdot; unionin rahoitusosuuden käyttöä koskevat tukikelpoisuuden edellytykset; sopimuksen mukaista tarkkaa riskinjakoa (velkaantuneisuusaste mukaan luettuna) koskevat yksityiskohtaiset tiedot ja toimeksisaaneen toimeenpanoelimen myöntämät takuut; riskinjakovälineen hinnoittelu, jossa otetaan huomioon riskimarginaali ja riskinjakovälineen kaikkien hallintokustannusten kattaminen; riskinjakovälineeseen liittyvien hanke-ehdotusten haku- ja hyväksyntämenettely; riskinjakovälineen käyttöaika ja raportointivaatimukset.
Tavoitteena on, että tarkka riskinjako (velkaantuneisuusaste mukaan luettuna), johon toimeksisaanut toimeenpanoelin yhteistyösopimuksen nojalla sitoutuu, on keskimäärin vähintään puolitoistakertainen verrattuna unionin rahoitusosuuteen riskinjakovälineestä.
Maksut riskinjakovälineeseen maksetaan erinä riskinjakovälineen käyttöä lainojen ja takuiden myöntämiseen tiettyjen toimien rahoittamiseksi koskevan aikataulun mukaisesti.
4. Riskinjakovälinettä käytetään 54 artiklan 5 kohdasta poiketen rahoitettaessa toimia, jotka osarahoitetaan EAKR:sta tai koheesiorahastosta, kun kyse on investointikustannuksista, joita ei voida rahoittaa tukikelpoisina kustannuksina 55 artiklan mukaisesti, tai jotka rahoitetaan valtiontukea koskevien unionin sääntöjen mukaisesti.
Sitä voidaan käyttää myös rahoitettaessa toimia, joilla edistetään pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen strategisen viitekehyksen ja yhteisön koheesiopolitiikan strategisten suuntaviivojen tavoitteita neuvoston päätöksen 2006/702/EY (13) nojalla ja joista saadaan älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua edistävän unionin strategian kannalta eniten lisäarvoa.
5. Komissio toteuttaa riskinjakovälineen talousarviota välillisesti ja keskitetysti asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 54 ja 56 artiklan mukaisesti.
6. Jäsenvaltion, joka haluaa hyödyntää riskinjakovälinettä, on esitettävä komissiolle kirjallinen pyyntö viimeistään 31 päivänä elokuuta 2013. Jäsenvaltion on pyynnössään toimitettava kaikki tiedot, jotka tarvitaan seuraavien seikkojen toteamiseksi:
a)
se, että jäsenvaltio täyttää jonkin 77 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitetuista edellytyksistä, viittaamalla neuvoston päätökseen tai muuhun säädökseen, josta ilmenee sen tukikelpoisuus;
b)
luettelo joko EAKR:sta tai koheesiorahastosta osarahoitetuista ohjelmista (mukaan luettuina hanke-ehdotukset ja niihin liittyvät rahoitustarpeet) sekä se osuus kyseisten ohjelmien vuosien 2012 ja 2013 määrärahoista, jonka se haluaa siirtää pois kyseisistä ohjelmista ja kohdentaa uudelleen riskinjakovälineeseen;
c)
luettelo 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti ehdotetuista hankkeista sekä se osuus vuosien 2012 ja 2013 määrärahoista, jonka se haluaa siirtää pois kyseisistä ohjelmista ja kohdentaa uudelleen riskinjakovälineeseen;
d)
määrä, jonka se voi käyttää sille 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti osoitetuista koheesiopolitiikan määrärahoista yksinomaan omaksi hyväkseen, sekä ilmoitus määrästä, joka voidaan sitoa riskinjakovälineen tavoitteisiin yksinomaan unionin vuosina 2012 ja 2013 tehtävistä talousarviositoumuksista 75 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
7. Tarkistettuaan, että jäsenvaltion pyyntö on oikea ja perusteltu, komissio hyväksyy neljän kuukauden kuluessa jäsenvaltion pyynnöstä täytäntöönpanosäädöksenä päätöksen, jossa täsmennetään järjestelmä sen takaamiseksi, että saatavilla oleva määrä käytetään yksinomaan sen jäsenvaltion hyväksi, jolle osoitetuista koheesiopolitiikan määrärahoista määrä on 18 artiklan 2 kohdan nojalla peräisin, ja jossa vahvistetaan pyynnön esittäneen jäsenvaltion osallistumista riskinjakovälineeseen koskevat ehdot. Ehdoissa on käsiteltävä erityisesti seuraavia seikkoja:
a)
jäljitettävyys ja kirjanpito, tiedot varojen käytöstä, maksuehdoista sekä seuranta- ja valvontajärjestelmistä;
b)
korvausten tai palkkioiden ja muiden hallinto- ja hallintakustannusten rakenne;
c)
ohjeellinen luettelo rahoitusta varten tukikelpoisista hankkeista; ja
d)
unionin rahoitusosuuden enimmäismäärä, joka voidaan kohdentaa riskinjakovälineeseen jäsenvaltion käytettävissä olevista määrärahoista, sekä käytännön toteuttamiseen liittyvät erät.
Komission päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Komissio varmistaa jäsenvaltion pyyntöä koskevaa päätöstä tehdessään, että perustetun riskinjakovälineen rahoitusta varten tukikelpoisiksi hyväksytään vain hankkeet, joista joko EIP taikka kansallinen tai kansainvälinen julkisoikeudellinen yhteisö tai julkisen palvelun tehtäviä suorittava yksityisoikeudellinen yhteisö tekee myönteisen rahoituspäätöksen.
8. EAKR:n ja koheesiorahaston mukaisia toimenpideohjelmia tarkistetaan 33 artiklan 2 kohdan mukaisesti ennen 7 kohdassa tarkoitettua komission päätöstä.
9. Riskinjakovälineeseen osoitetuille määrärahoille on asetettava ehdoton yläraja, eivätkä ne saa ylittää 10:tä prosenttia pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle EAKR:sta ja koheesiorahastosta osoitetusta 28 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti hyväksytystä ohjeellisesta kokonaismäärästä vuosiksi 2007-2013. Tämän artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuihin hankkeisiin käytettävissä olevat määrärahat rajataan määriin, jotka jäävät jäljelle tämän artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittujen toimien rahoittamisen jälkeen. Tämän artiklan 7 kohdassa tarkoitetulla päätöksellä hyväksytyn riskinjakovälinettä koskevan unionin rahoitusosuuden kokonaismäärän lisäksi unionin osallistuminen riskinjakovälineeseen ei saa aiheuttaa muita ehdollisia sitoumuksia Euroopan unionin yleiseen talousarvioon tai asianomaiselle jäsenvaltiolle.
10. Riskinjakovälineeseen sen kattaman toimen päättymisen jälkeen mahdollisesti siirretyt tai jäljelle jääneet määrät voidaan käyttää uudestaan asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä riskinjakovälineessä edellyttäen, että jäsenvaltio edelleen täyttää jonkin 77 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdassa vahvistetuista edellytyksistä. Jos jäsenvaltio ei enää täytä yhtäkään kyseisistä edellytyksistä, riskinjakovälineeseen siirretyt tai jäljelle jääneet määrät katsotaan asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 18 artiklassa tarkoitetuiksi käyttötarkoitukseensa sidotuiksi tuloiksi. Asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä tällaisten käyttötarkoitukseensa sidottujen tulojen tuottamat ylimääräiset maksusitoumusmäärärahat lisätään seuraavana vuonna kyseisen jäsenvaltion koheesiopolitiikan määrärahoihin.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 22 päivänä toukokuuta 2012.