RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 905/2011
af 1. september 2011
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Gældende foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2604/2000 (2) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i bl.a. Indien (»den oprindelige undersøgelse«). Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 192/2007 (3) en endelig antidumpingtold for en periode på yderligere fem år. Antidumpingforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 (4) efter en delvis interimsundersøgelse (»den seneste fornyede undersøgelse«). Foranstaltningerne blev fastsat til niveauet for skadestærsklen og bestod af specifikke antidumpingtoldafgifter. Tolden varierer mellem 87,5 EUR/ton og 200,9 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 153,6 EUR/ton på importen fra andre producenter (»gældende told«).
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2603/2000 (5) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af PET med oprindelse i bl.a. Indien. Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 193/2007 (6) en endelig udligningstold for en periode på yderligere fem år. Udligningsforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 efter den seneste fornyede undersøgelse. Udligningsforanstaltningerne består i en specifik told. Tolden varierer mellem 0 EUR/ton og 106,5 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 69,4 EUR/ton på importen fra andre producenter (»de gældende udligningsforanstaltninger«).
(3)
Ved afgørelse 2000/745/EF (7) godtog Kommissionen tilsagn fra flere eksporterende producenter om en mindsteimportpris (»tilsagnet«).
1.2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(4)
En anmodning om en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev indgivet af Reliance Industries Limited, en indisk eksporterende producent af PET (»ansøgeren«). Anmodningen var begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren. Ansøgeren anmodede samtidig om en fornyet undersøgelse af de gældende udligningsforanstaltninger. Restantidumping- og udligningstolden finder anvendelse på importen af varer fremstillet af ansøgeren, og ansøgerens salg til Unionen er omfattet af tilsagnet.
(5)
Ansøgeren fremlagde umiddelbare beviser for, at det ikke længere var nødvendigt at fastholde den gældende told på det nuværende niveau for at modvirke dumpingen. Ansøgeren hævdede navnlig, at betydelige ændringer i virksomhedens produktionsomkostninger førte til en væsentligt lavere dumpingmargen, siden den gældende told blev indført. Af en sammenligning foretaget af ansøgeren mellem virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen fremgik, at dumpingmargenen var betydeligt lavere end niveauet for den nuværende told.
1.3. Indledning af en delvis interimsundersøgelse
(6)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at anmodningen indeholdt tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige indledningen af en delvis interimsundersøgelse (»den foreliggende fornyede undersøgelse«), og offentliggjorde den 10. juni 2010 en meddelelse (8) i Den Europæiske Unions Tidende om indledning af en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren.
1.4. Den pågældende vare og samme vare
(7)
Den undersøgte vare er polyethylenterephthalat (PET) med viskositetsindeks på 78 ml/g og derover ifølge ISO-standard 1628-5, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i Indien (»den pågældende vare«).
(8)
Undersøgelsen viste, at den pågældende vare produceret i Indien og solgt til Unionen er identisk med hensyn til fysiske og kemiske egenskaber og anvendelsesformål med den vare, der fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i Indien. Det konkluderes derfor, at varer solgt på hjemmemarkedet og eksportmarkedet er samme vare i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 4. Da den foreliggende fornyede undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, var det ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EU-erhvervsgrenen på EU-markedet.
1.5. Berørte parter
(9)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren, repræsentanterne for eksportlandet og sammenslutningen af EU-producenter om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og påviste, at der var særlige grunde til at høre dem, blev hørt.
(11)
For at indhente de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse, sendte Kommissionen et spørgeskema til ansøgeren og modtog besvarelsen inden for den fastsatte frist.
(12)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den fandt nødvendige med henblik på fastlæggelsen af dumping. Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i Mumbai, Indien.
1.6. Den nuværende undersøgelsesperiode
(13)
Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2009 til 31. marts 2010 (»den nuværende undersøgelsesperiode« eller »NUP«).
2. UNDERSØGELSESRESULTATER
2.1. Karakteren af varighed for de påståede ændrede omstændigheder i NUP
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om omstændighederne med hensyn til dumping havde ændret sig betydeligt, og om denne ændring var af varig karakter.
(15)
Ansøgeren hævdede, at ændringerne i den normale værdi og eksportpriserne siden den oprindelige undersøgelse, hvorved virksomhedens dumpingmargen blev bestemt, var resultatet af en betydelig ændring i produktionsomkostningerne. Ændringen i virksomhedens produktionsomkostninger hævdedes at være forbundet med reduceringen af den gældende importtold i Indien på de råmaterialer, der anvendes i dens produktionsproces. Endvidere hævdede ansøgeren, at reduceringen af tolden førte til en reducering af eksportincitamenter, hvilket havde medført en ændring af de salgspriser på hjemmemarkedet, der blev benyttet til at fastsætte den normale værdi.
(16)
Det konstateredes imidlertid, at virksomhedens salgspriser på hjemmemarkedet, som blev benyttet til at fastsætte den normale værdi i NUP, på trods af reduceringen af tolden og eksportincitamenterne var højere end de priser, der i den oprindelige undersøgelse blev anvendt til at bestemme ansøgerens dumpingmargen. De højere salgspriser på hjemmemarkedet hidrørte bl.a. fra de øgede omkostninger på visse råmaterialer og andre produktionsfaktorer.
(17)
For så vidt angår eksportpriserne til Unionen i NUP, blev disse bestemt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9. Det måtte imidlertid undersøges, om især eksistensen af et pristilsagn, i henhold til hvilket ansøgeren var forpligtet til at sælge sin vare på EU-markedet til en pris højere end en mindsteimportpris fastsat for hver måned i NUP, har påvirket ansøgerens eksportpriser. Af nedenfor anførte grunde konkluderedes det, at eksporten til Unionen faktisk var påvirket af pristilsagnet. Da ansøgeren var nødt til at overholde sine forpligtelser i forbindelse med tilsagnet om mindsteimportpris, valgte virksomheden ikke at eksportere til Unionen i bestemte måneder af NUP, hvor dens priser ved eksport til andre eksportmarkeder var lavere end mindsteimportprisen.
(18)
Det konstateredes, at ansøgeren kun solgte sin vare til Unionen i seks måneder af NUP. På den anden side solgte virksomheden i hele perioden varer til andre eksportmarkeder, hvor den ikke skal overholde den forpligtelse, der er fastsat i pristilsagnet. Det konstateredes, at priserne ved eksport til tredjelande i de måneder, hvor ansøgeren ikke eksporterede til Unionen, var væsentligt lavere end den fastsatte mindsteimportpris. På denne baggrund kan det derfor med rimelighed antages, at ansøgerens eneste grund til ikke at sælge varer til Unionen i de resterende måneder var, at virksomheden skulle overholde sine tilsagn og ikke kunne sælge under mindsteimportprisen.
(19)
Ansøgeren anfægtede den konklusion, at grunden til ikke at sælge varer på EU-markedet var knyttet til det eksisterende tilsagn. Ansøgeren hævdede, at i forbindelse med virksomhedens salg i NUP til andre store eksportmarkeder var der måneder, hvor der ikke forekom noget salg, hvorfor irregulære salg ikke er et særligt træk ved EU-markedet. Ansøgeren fremførte også, at en månedlig sammenligning af priserne på den pågældende vare ved import til Unionen fra alle andre eksporterende lande og/eller priserne ved import af den pågældende vare med oprindelse i Indien til virksomhedens månedlige mindsteimportpris ville vise, at ansøgeren ville have kunnet sælge varer til Unionen i alle måneder af NUP uden at misligholde sine tilsagnsforpligtelser.
(20)
Ansøgerens argumenter kunne for det første ikke accepteres, da virksomheden fokuserede sine aktiviteter på udvalgte enkeltmarkeder, som er underlagt egne specifikke markedsforhold, og ikke angiver, hvorfor virksomheden ikke solgte til Unionen. For det andet var de sammenligninger, ansøgeren foretog, baseret på generelle statistiske data, mens resultaterne af den foreliggende fornyede undersøgelse er baseret på virksomhedsspecifikke data, der er en mere relevant og pålidelig kilde at drage konklusioner ud fra. De af ansøgeren fremlagte argumenter var heller ikke fuldt gyldige; f.eks. var priserne ved import til Unionen i nogle måneder faktisk højere end mindsteimportprisen, mens de i andre perioder generelt var lavere end mindsteimportprisen, og derfor kunne der ikke drages generelle konklusioner heraf. Det er imidlertid ubestridt, at ansøgeren kun havde salg til Unionen i de måneder, hvor de samlede importpriser til Unionen var på niveau med eller højere end mindsteimportprisen.
(21)
Ansøgerens argument om, at det ville have været muligt, hvis virksomheden havde ønsket det, at sælge varer på EU-markedet i løbet af den seks måneders periode, hvor den solgte varer på andre eksportmarkeder til en lavere pris end dens mindsteimportpris, afvises som spekulativt og ubegrundet. Ansøgeren fremsatte ikke andre argumenter vedrørende grundene til, at virksomheden ikke solgte varer til Unionen i løbet af disse seks måneder, mens den samtidig solgte de samme varer på andre eksportmarkeder til en pris, der var lavere end mindsteimportprisen. Det konkluderedes derfor, at ansøgeren ikke solgte varer til Unionen i en bestemt periode ud fra hensynet til overholdelsen af sine tilsagn. De eksportpriser, der anvendtes på EU-markedet i NUP, er derfor ikke pålidelige.
(22)
Der blev også foretaget en sammenligning mellem ansøgerens pris ved salg til EU-markedet og de priser, der opnåedes på andre eksportmarkeder, for hvilke der ikke forelå forpligtelser i forbindelse med pristilsagn. Det blev konstateret, at eksportpriserne til disse markeder uden prisforpligtelser konsekvent var lavere i hele NUP.
(23)
Ansøgeren satte spørgsmålstegn ved konklusionerne af sammenligningen af priser ved eksport til Unionen og til andre eksportmarkeder, idet ansøgeren hævdede, at det ud fra en analyse fra land til land vil fremgå, at der er adskillige andre eksportmarkeder, hvor priserne ligger over priserne på EU-markedet. Men i denne forbindelse er en sammenligning af de gennemsnitlige priser mere relevant end de individuelle forskelle fra land til land, som vil blive knyttet til størrelse samt til fremherskende konkurrencemæssige faktorer, der gør sig gældende på disse individuelle markeder.
(24)
Derfor afspejler priserne ved eksport til markeder i tredjelande bedre virksomhedens normale prisadfærd. Prisforskellen mellem priserne ved eksport til Unionen og priserne ved eksport til resten af verden viser, at der ville være stærke økonomiske motiver for ansøgeren til at sælge til lavere priser til Unionen, hvis der ikke var nogen mindsteimportpris. Under disse omstændigheder vurderes det, at en nyberegnet dumpingmargen på grundlag af priserne ved eksport til Unionen i NUP derfor ville blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt. Det samme konkluderes om ansøgerens påstand, jf. betragtning 5, om at en sammenligning af virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen ville vise en dumpingmargen, der var lavere end niveauet for den nuværende told.
(25)
På denne baggrund er betingelsen i grundforordningens artikel 11, stk. 3, om at omstændighederne med hensyn til dumping skal have ændret sig betydeligt, ikke opfyldt. Det er derfor nødvendigt at fastholde foranstaltningerne på deres nuværende niveau for at modvirke dumping.
(26)
Efter fremlæggelsen af oplysninger insisterede ansøgeren på, at virksomhedens priser på EU-markedet var fuldt pålidelige. Da disse eksportpriser steg betydeligt mellem den oprindelige undersøgelsesperiode og NUP, bør virksomhedens eksportadfærd også vurderes at have ændret sig betydeligt og varigt i denne periode. Virksomhedens dumpingmargen ville derfor angiveligt også være faldet betydeligt og på varig måde.
(27)
Ansøgeren fremførte endvidere, at den varige ændring af omstændighederne ikke nødvendigvis er et afgørende element for den vurdering, der skal foretages efter indledning af en fornyet undersøgelse, idet det er mere relevant, om opretholdelsen af tolden er nødvendig for at modvirke dumpingen. Ansøgeren henviste til det grundlæggende princip, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen og i artikel 11, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale, at antidumpingforanstaltninger kun forbliver i kraft så længe og i det omfang, de er nødvendige for at modvirke dumping, som forvolder skade. I denne forbindelse gjorde ansøgeren gældende, at analysen af behovet bør være en fremadrettet vurdering, der mindst omfatter sandsynligheden eller muligheden for fornyet dumping på det tidligere fastslåede niveau.
(28)
I grundforordningens artikel 11, stk. 1, fastsættes følgende: »En antidumpingforanstaltning forbliver kun i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade«. Dette princip opretholdes konsekvent, herunder for interimsundersøgelser som i det foreliggende tilfælde, idet det i grundforordningens artikel 11, stk. 3, bl.a. hedder, at »en undersøgelse genoptages (…), når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at det ikke længere er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne for at modvirke dumping, og/eller at det ikke er sandsynligt, at der fortsat eller igen vil blive forvoldt skade, hvis de pågældende foranstaltninger ophæves eller ændres (…).« I ovennævnte bestemmelse opstilles de krav, der skal være opfyldt, hvis en berørt part skønner, at foranstaltningernes niveau er for lavt eller for højt, og derfor anmoder om en fornyet undersøgelse af disse foranstaltninger. Når en sådan fornyet undersøgelse indledes, hedder det endvidere i grundforordningens artikel 11, stk. 3, udtrykkeligt, at »ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke kan Kommissionen bl.a. undersøge, om omstændighederne med hensyn til dumping har ændret sig betydeligt (…). I den forbindelse tages der hensyn til al relevant og behørigt dokumenteret bevismateriale ved den endelige afgørelse«. I artikel 11, stk. 3, fastsættes derfor endnu et kriterium (en betydelig ændring i omstændighederne) i forbindelse med interimsundersøgelser, der bør kontrolleres i undersøgelsen ud over kravene i forbindelse med undersøgelsens indledning (en vurdering af om det stadig er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau) som påstået af ansøgeren.
(29)
Det bør også bemærkes, at det er normal praksis i interimsundersøgelser at undersøge karakteren af varighed for de ændrede omstændigheder, der er konstateret i undersøgelsen. På dette område bekræfter retspraksis fra Den Europæiske Unions Ret (9), at »institutionerne råder over et vidt skøn, herunder muligheden for at foretage en fremadrettet analyse af de pågældende eksporterende producenters priser i forbindelse med undersøgelsen af behovet for at opretholde de eksisterende foranstaltninger«. Den foreliggende dokumentation viser, at de eksportpriser, der anvendtes af ansøgeren på EU-markedet, ikke afspejler ansøgerens faktiske prispolitik, og at eksportpriserne på EU-markedet i NUP derfor som konkluderet i betragtning 21 ikke er pålidelige, og at følgelig en eventuel nyberegnet dumpingmargen på grundlag af disse priser vil blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt, jf. betragtning 24.
(30)
På trods af den konklusion, at priserne ved eksport til Unionen ikke har ændret sig betydeligt og varigt, blev der taget stilling til ansøgerens argumenter og til, om foranstaltninger på det nuværende niveau stadig er nødvendige for at modvirke dumping. I denne henseende fremførte ansøgeren, at da virksomhedens dumpingmargen ville være betydeligt lavere end konstateret i den oprindelige undersøgelse, og da virksomhedens eksportadfærd på andre markeder ville bekræfte, at ændringen i dumpingmargenen afspejler den udvikling, som med rimelighed kan forventes i fremtiden, er foranstaltningernes nuværende niveau indlysende urimeligt. Disse argumenter var imidlertid ikke underbygget af kendsgerningerne. Om ansøgerens eksportadfærd på andre markeder blev det indledningsvis konstateret, at i modsætning til påstanden i ansøgerens anmodning var priserne ved salg på disse markeder i gennemsnit næsten 10 % lavere end priserne ved salg på EU-markedet. Disse eksportmarkeder i andre tredjelande omfatter en række lande med markeder af forskellig størrelse, hvoraf nogle næppe har en indenlandsk produktion af PET. Disse markeder er dermed kendetegnet ved deres egne individuelle konkurrencetræk, som fører til priser og udviklingstendenser, der afviger fra dem, der findes på EU-markedet. Selv hvis det blev konkluderet, at det gældende foranstaltningsniveau bør ændres, fordi det ikke længere er nødvendigt for at modvirke dumping, er det ikke i lyset af disse resultater muligt at bestemme med en rimelig grad af nøjagtighed, hvad der ville være et passende niveau i mangel af pålidelige eksportpriser, som afspejler de normale vilkår på EU-markedet.
(31)
Endelig fandt ansøgeren, at der kunne foretages en justering i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, herunder særligt litra k), for »forskelle i andre faktorer, (…), hvis det påvises, at de påvirker sammenligneligheden af priser som anført i dette stykke (…)«.
(32)
I betragtning af at det er konkluderet, at eksportpriserne ikke ændredes betydeligt og varigt, er det ikke muligt at fastsætte en dumpingmargen. Derfor er kravet om en justering irrelevant og afvises hermed.
3. AFSLUTNING AF UNDERSØGELSEN
(33)
I betragtning af den konklusion, at omstændighederne med hensyn til dumping ikke har ændret sig betydeligt og varigt, finder Kommissionen, at den foreliggende fornyede undersøgelse bør afsluttes, uden at det for ansøgeren gældende toldniveau ændres. Derfor bør de antidumpingforanstaltninger, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1286/2008 på importen af PET fremstillet af ansøgeren forblive uændrede.
4. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(34)
Ansøgeren såvel som de andre berørte parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at foreslå, at den foreliggende fornyede undersøgelse afsluttes. De modtagne bemærkninger var ikke af en sådan art, at de kunne ændre ovenstående konklusion.
5. AFSLUTTENDE BESTEMMELSE
(35)
Denne undersøgelse bør derfor afsluttes, uden at der foretages ændringer i forordning (EF) nr. 192/2007 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af polyethylenterephthalat, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i bl.a. Indien, afsluttes hermed, uden at de gældende foranstaltninger ændres.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. september 2011.
NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 905/2011,
annettu 1 päivänä syyskuuta 2011,
Intiasta peräisin olevan tietyn polyeteenitereftalaatin tuontiin sovellettavien polkumyyntitoimenpiteiden osittaisen välivaiheen tarkastelun päättämisestä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
1.1 Voimassa olevat toimenpiteet
(1)
Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 2604/2000 (2) käyttöön lopullisen polkumyyntitullin muun muassa Intiasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin, jäljempänä ’PET’, tuonnissa, jäljempänä ’alkuperäinen tutkimus’. Toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen neuvosto otti käyttöön lopullisen polkumyyntitullin vielä viideksi vuodeksi asetuksella (EY) N:o 192/2007 (3). Polkumyyntitoimenpiteitä muutettiin osittaisen välivaiheen tarkastelun, jäljempänä ’edellinen tarkastelu’, jälkeen neuvoston asetuksella (EY) N:o 1286/2008 (4). Toimenpiteet asetettiin vahingon korjaavalle tasolle, ja ne koostuvat yksilöllisistä polkumyyntitulleista. Tullin taso on 87,5-200,9 euroa tonnilta tiettyjen intialaisten nimeltä mainittujen tuottajien osalta, ja muiden tuottajien tuontiin sovelletaan jäännöstullia, joka on 153,6 euroa tonnilta, jäljempänä ’nykyiset tullit’.
(2)
Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 2603/2000 (5) käyttöön lopullisen tasoitustullin muun muassa Intiasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin tuonnissa. Toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen neuvosto otti käyttöön lopullisen tasoitustullin vielä viideksi vuodeksi asetuksella (EY) N:o 193/2007 (6). Tasoitustoimenpiteitä muutettiin edellisen tarkastelun jälkeen neuvoston asetuksella (EY) N:o 1286/2008. Tasoitustoimenpiteet muodostuvat paljoustullista. Tullin taso on 0-106,5 euroa tonnilta tiettyjen intialaisten nimeltä mainittujen tuottajien osalta, ja muiden tuottajien tuontiin sovelletaan jäännöstullia, joka on 69,4 euroa tonnilta, jäljempänä ’nykyiset tasoitustoimenpiteet’.
(3)
Komissio hyväksyi päätöksellä 2000/745/EY (7) useiden vientiä harjoittavien tuottajien tarjoamat sitoumukset asettaen vähimmäistuontihinnan, jäljempänä ’sitoumus’.
1.2 Tarkastelupyyntö
(4)
Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaista osittaista välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön esitti intialainen PET:n vientiä harjoittava tuottaja Reliance Industries Limited, jäljempänä ’pyynnön esittäjä’. Pyyntö rajoittui polkumyyntiin ja pyynnön esittäjään. Pyynnön esittäjä pyysi myös samalla nykyisten tasoitustoimenpiteiden tarkastelua. Jäännöspolkumyyntitullia ja tasoitustulleja sovelletaan pyynnön esittäjän tuottamien tuotteiden tuontiin, ja pyynnön esittäjän myynti unioniin tapahtuu sitoumusten perusteella.
(5)
Pyynnön esittäjä toimitti alustavan näytön siitä, että polkumyynnin vaikutusten korjaaminen ei enää edellyttänyt nykytasoisen tullin soveltamista. Pyynnön esittäjä väitti erityisesti, että yrityksen tuotantokustannuksissa on tapahtunut merkittäviä muutoksia, jotka ovat johtaneet huomattavasti alempaan polkumyyntimarginaaliin nykyisten tullien käyttöönoton jälkeen. Pyynnön esittäjä vertaili kotimarkkinahintojaan ja unioniin suuntautuvan viennin hintojaan ja totesi tämän vertailun perusteella polkumyyntimarginaalin olevan huomattavasti nykyisten tullien tasoa alhaisempi.
1.3 Osittaisen välivaiheen tarkastelun vireille paneminen
(6)
Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio päätti, että pyyntöön sisältyi riittävä alustava näyttö osittaisen välivaiheen tarkastelun, jäljempänä ’tämä tarkastelu’, vireille panemiseksi, mistä syystä se julkaisi 10 päivänä kesäkuuta 2010Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen (8) osittaisen välivaiheen tarkastelun vireillepanosta perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti; tarkastelu rajattiin koskemaan polkumyyntiä pyynnön esittäjän osalta.
1.4 Tarkasteltavana oleva tuote ja samankaltainen tuote
(7)
Tarkastelun kohteena oleva tuote on Intiasta peräisin oleva polyeteenitereftalaatti, jonka viskositeettiluku on ISO-standardin 1628-5 mukaan vähintään 78 ml/g ja joka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin 3907 60 20, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’.
(8)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että Intiassa tuotetulla ja unioniin myydyllä tarkasteltavana olevalla tuotteella on samanlaiset fyysiset ja kemialliset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset kuin Intiassa tuotetulla ja Intian kotimarkkinoilla myydyllä tuotteella. Tämän vuoksi päätellään, että koti- ja vientimarkkinoilla myydyt tuotteet ovat perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja samankaltaisia tuotteita. Koska tässä tarkastelussa käsiteltiin vain polkumyynnin määrittämistä pyynnön esittäjän osalta, päätelmiä ei tehty unionin tuotannonalan tuottamasta ja unionin markkinoilla myymästä tuotteesta.
1.5 Asiaan liittyvät osapuolet
(9)
Komissio ilmoitti pyynnön esittäjälle, viejämaan edustajille ja unionin tuottajien järjestölle virallisesti tarkastelun vireillepanosta. Asiaan liittyville osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi vireillepanoilmoituksessa asetetussa määräajassa.
(10)
Kaikkia niitä asiaan liittyviä osapuolia, jotka olivat sitä pyytäneet ja osoittaneet, että niiden kuulemiseen oli olemassa erityisiä syitä, kuultiin.
(11)
Saadakseen tutkimuksen kannalta tarpeellisina pitämänsä tiedot komissio lähetti pyynnön esittäjälle kyselylomakkeen ja sai vastauksen asetetussa määräajassa.
(12)
Komissio hankki ja tarkisti kaikki polkumyynnin määrittämisen kannalta tarpeellisina pitämänsä tiedot. Komissio teki tarkastuskäynnin pyynnön esittäjän toimitiloihin Mumbaissa, Intiassa.
1.6 Tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso
(13)
Polkumyyntitutkimus käsitti 1 päivän huhtikuuta 2009 ja 31 päivän maaliskuuta 2010 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso’.
2. TUTKIMUKSEN TULOKSET
2.1 Tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla vallinneiden olosuhteiden väitetyn muutoksen pysyvyys
(14)
Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkittiin, olivatko olosuhteet polkumyynnin osalta muuttuneet merkittävästi ja olivatko tällaiset muutokset pysyviä.
(15)
Pyynnön esittäjän mukaan sen normaaliarvossa ja vientihinnoissa tapahtuneet muutokset sille polkumyyntimarginaalin vahvistaneen alkuperäisen tutkimuksen jälkeen johtuivat tuotantokustannusten merkittävästä muutoksesta. Sen tuotantokustannusten muutoksen väitettiin liittyvän sen tuotantoprosessissa käytetyn perusraaka-aineen tuonnissa Intiaan sovellettujen tullien pienentymiseen. Pyynnön esittäjä väitti lisäksi, että tullien pienentyminen johti vientikannustimien vähentymiseen, ja että tämä johti normaaliarvon määrityksessä käytettyjen kotimarkkinahintojen muuttumiseen.
(16)
Tullien pienentymisestä ja vientikannustimien vähentymisestä huolimatta todettiin kuitenkin, että tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson normaaliarvon määrittämisessä käytetyt yrityksen kotimarkkinahinnat olivat korkeammat kuin pyynnön esittäjän polkumyyntimarginaalin vahvistaneessa alkuperäisessä tutkimuksessa käytetyt hinnat. Korkeammat kotimarkkinahinnat johtuivat muun muassa tiettyjen raaka-aineiden ja muiden tuotantopanosten kustannusten noususta.
(17)
Vientihinnat unioniin tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdan mukaisesti. Tässä suhteessa täytyi erityisesti tarkastella oliko olemassa hintasitoumusta, jonka mukaan pyynnön esittäjän oli pakko myydä tuotettaan unionin markkinoille kuukausittain annettavan vähimmäistuontihinnan ylittävällä hinnalla ja joka vaikutti pyynnön esittäjän vientihintoihin tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla. Jäljempänä esitettävistä syistä todettiin, että hintasitoumus todellakin vaikutti unioniin suuntautuvaan vientiin. Ottaen huomioon, että pyynnön esittäjän täytyi noudattaa vähimmäistuontihintaan liittyvän sitoumuksen velvoitteita, se päätti olla harjoittamatta vientiä unioniin tiettyinä tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kuukausina, kun sen vientihinnat muille vientimarkkinoille alittivat vähimmäistuontihinnan.
(18)
Huomattiin, että pyynnön esittäjä myi tuotettaan unioniin ainoastaan kuuden kuukauden ajan tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla. Toisaalta se myi tuotteitaan tasaisesti koko ajanjakson ajan muille vientimarkkinoille, joissa sen ei tarvinnut noudattaa hintasitoumuksessa asetettuja velvoitteita. Vientihintojen kolmansiin maihin niiden kuukausien aikana, joina pyynnön esittäjä ei harjoittanut vientiä unioniin, todettiin olevan huomattavasti vahvistettua vähimmäistuontihintaa alhaisemmat. Siksi voidaan edellä sanotun perusteella kohtuudella olettaa, että pyynnön esittäjän ainoa syy olla myymättä tuotteitaan unioniin muina kuukausina oli se, että sen täytyi noudattaa hintasitoumuksen velvoitteita ja että se ei voinut myydä tuotteitaan vähimmäistuontihintaa halvemmalla.
(19)
Pyynnön esittäjä kiisti päätelmän, jonka mukaan voimassa oleva sitoumus olisi ollut syynä siihen, että se ei myynyt tuotteitaan unionin markkinoille. Pyynnön esittäjä totesi, että sen myynti tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla muille suurille vientimarkkinoille oli joinakin kuukausina olematonta, eikä myynnin epäsäännöllisyys näin ollen ollut mikään unionin markkinoiden erityispiirre. Lisäksi se väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen kaikista muista viejämaista unioniin tapahtuvan tuonnin hintojen ja/tai Intiasta peräisin olevan, tarkasteltavana olevan tuotteen tuontihintojen vertailu kuukausitasolla yrityksen kuukausittaiseen vähimmäistuontihintaan osoittaa, että pyynnön esittäjä olisi kyennyt myymään tuotteita unioniin kaikkina tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kuukausina rikkomatta sitoumusvelvoitteitaan.
(20)
Pyynnön esittäjän väittämiä ei voida hyväksyä, koska yhtäältä yritys keskitti toimintansa valikoiduille yksittäisille markkinoille, joita ohjaavat niiden omat erityispiirteet, jotka eivät anna minkäänlaista osviittaa siitä, miksi yritys ei myynyt unioniin. Toisaalta pyynnön esittäjän tekemät vertailut perustuivat yleisiin tilastotietoihin, kun taas tässä tarkastelussa tehdyt päätelmät perustuvat yrityskohtaisiin tietoihin, jotka ovat päätelmien tekemistä ajatellen asianmukaisempia ja luotettavampia lähteitä. Pyynnön esittäjän väitteet eivät myöskään olleet täysin paikkansapitäviä, sillä joinakin kuukausina tuontihinnat unioniin olivat yleisesti todellakin korkeammat kuin vähimmäistuontihinta, kun taas toisina kuukausina yleiset tuontihinnat olivat alhaisemmat kuin vähimmäistuontihinta, minkä vuoksi niistä ei voitu tehdä yleisiä päätelmiä. On kuitenkin kiistatonta, että pyynnön esittäjällä oli myyntiä unioniin vain niinä kuukausina, joiden aikana yleiset tuontihinnat unioniin olivat vähimmäistuontihinnan tasolla tai sitä korkeammat.
(21)
Pyynnön esittäjän väite siitä, että se olisi halutessaan kyennyt myymään tuotteita unionin markkinoille niiden kuuden kuukauden aikana, jolloin se myi tuotteita muille vientimarkkinoille vähimmäistuontihintaansa alhaisemmalla hinnalla, hylätään spekulatiivisena ja perusteettomana. Pyynnön esittäjä ei tuonut esille muita väitteitä syistä, joiden vuoksi se ei myynyt tuotteita unioniin kyseisten kuuden kuukauden aikana, vaikka se samaan aikaan myi samoja tuotteita muille vientimarkkinoille vähimmäistuontihintaansa alhaisemmalla hinnalla. Tämän vuoksi pääteltiin, että pyynnön esittäjä ei myynyt tuotteita unioniin tiettynä ajanjaksona, koska sen täytyi noudattaa sitoumuksensa velvoitteita. Näin ollen tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla unionin markkinoilla veloitetut vientihinnat eivät ole luotettavat.
(22)
Vertailu tehtiin myös pyynnön esittäjän unionin markkinoille suuntautuvien myyntihintojen ja muille vientimarkkinoille, joilla ei tarvinnut noudattaa minkäänlaista hintasitoumusta, suuntautuvien hintojen välillä. Huomattiin, että vientihinnat markkinoille, joilla ei ollut hintasitoumusta, olivat jatkuvasti alemmat koko tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla.
(23)
Pyynnön esittäjä asetti kyseenalaiseksi ne päätelmät, jotka saatiin vertailtaessa unioniin suuntautuvan myynnin hintoja ja muilla vientimarkkinoilla veloitettuja hintoja, ja väitti, että maakohtainen analyysi osoittaa, että on olemassa useita muita vientimarkkinoita, joilla veloitetut hinnat olivat unionin markkinoilla veloitettuja hintoja korkeammat. Keskimääräisten hintojen vertailu on kuitenkin tältä osin merkityksellisempää kuin yksittäiset erot maakohtaisessa vertailussa, sillä nämä liittyvät niin kyseisten yksittäisten markkinoiden kokoon kuin niille ominaisiin kilpailutekijöihin.
(24)
Tämän vuoksi vientihinnat kolmansilla markkinoilla vastaavat paremmin yrityksen normaalia hinnoittelukäytäntöä. Unioniin ja muualle maailmaan suuntautuvan viennin hintaero osoittaa, että pyynnön esittäjällä olisi voimakkaita taloudellisia kimmokkeita myydä alemmilla hinnoilla unioniin, jos vähimmäistuotehintaa ei olisi määrätty. Näissä olosuhteissa katsotaan, että tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla unioniin suuntautuneen viennin hintoihin perustuva uudelleen laskettu polkumyyntimarginaali vahvistettaisiin tällöin sellaisten hintojen pohjalta, jotka eivät ole muuttuneet merkittävästi ja pysyvästi. Sama päätelmä koskee myös 5 kappaleessa mainittua pyynnön esittäjän väitettä siitä, että sen kotimarkkinahintojen ja sen unioniin suuntautuvan viennin hintojen vertailun perusteella polkumyyntimarginaali olisi nykyisten tullien tasoa alhaisempi.
(25)
Edellä sanottu huomioon ottaen perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan edellytykset polkumyyntiä koskevien olosuhteiden merkittävästä muuttumisesta eivät täyty. Näin ollen on tarpeen pitää toimenpiteet voimassa nykytasollaan polkumyynnin vaikutusten korjaamiseksi.
(26)
Pyynnön esittäjä väitti edelleen päätelmien ilmoittamisen jälkeen, että sen unionin markkinoilla veloittamat hinnat ovat täysin luotettavat. Koska nämä vientihinnat nousivat huomattavasti alkuperäisen tutkimuksen ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välillä, myös yrityksen vientitoiminnan pitäisi katsoa muuttuneen merkittävästi ja pysyvästi samaisen ajanjakson aikana. Näin ollen myös yrityksen polkumyyntimarginaalin olisi pitänyt laskea merkittävästi ja pysyvästi.
(27)
Pyynnön esittäjä väitti lisäksi, että olosuhteiden muutoksen pysyvyys ei välttämättä ole määräävä tekijä arvioinnissa, joka tehdään tarkastelun käynnistämisen jälkeen, vaan merkityksellisempää on se, onko tullin soveltamisen jatkaminen tarpeen polkumyynnin vaikutusten korjaamiseksi. Se viittasi perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa ja WTO:n polkumyyntisopimuksen 11 artiklan 1 kohdassa esitettyyn perusperiaatteeseen, jonka mukaan polkumyyntitoimenpide on voimassa vain niin kauan ja siinä laajuudessa kuin se on tarpeen vahinkoa aiheuttavan polkumyynnin estämiseksi. Pyynnön esittäjä väitti tältä osin, että tarpeellisuutta koskevan analyysin olisi oltava tulevaisuuteen suuntautuva arviointi, josta olisi ilmettävä vähintään polkumyynnin todennäköinen tai luultava toistuminen aiemmin vahvistetulla tasolla.
(28)
Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”polkumyyntitoimenpide on voimassa vain niin kauan ja siinä laajuudessa kuin se on tarpeen vahinkoa aiheuttavan polkumyynnin estämiseksi”. Tätä periaatetta sovelletaan välivaiheen tarkastelujen käsittelyyn - josta on kyse tässä tapauksessa -, ja perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdassa säädetään muun muassa, että ”välivaiheen tarkastelu suoritetaan, jos pyyntöön sisältyy riittävästi todisteita siitä, että toimenpiteen jatkaminen ei enää ole tarpeen polkumyynnin vastapainoksi ja/tai että vahingon jatkuminen tai uudelleen alkaminen olisi epätodennäköistä, jos toimenpide kumottaisiin tai jos sitä muutettaisiin […]”. Edellä mainittua säännöstä pidetään perusteena, jonka on täytyttävä, kun asiaan liittyvä osapuoli katsoo, että toimenpiteiden taso on liian alhainen tai liian korkea ja pyytää näin ollen kyseisten toimenpiteiden tarkastelua. Kun tällainen tarkastelu on käynnistetty, perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdassa todetaan selvästi, että ”tämän kohdan mukaisesti suoritettujen tutkimusten yhteydessä komissio voi muun muassa tutkia, ovatko polkumyyntiä […] koskevat olosuhteet huomattavasti muuttuneet. Tässä suhteessa lopullisessa määrityksessä otetaan huomioon kaikki olennaiset ja asiakirjoilla osoitetut todisteet”. Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohta tarjoaa näin ollen välivaiheen tarkasteluissa lisäarviointiperusteen (olosuhteiden huomattava muutos), jota olisi tutkimuksessa tarkasteltava menettelyn aloittamista koskevan vaatimuksen lisäksi (ovatko nykytasoiset toimenpiteet edelleen tarpeen), kuten pyynnön esittäjä väittää.
(29)
Olisi lisäksi huomattava, että välivaiheen tarkastelua koskevissa tutkimuksissa on vakiokäytäntönä selvittää tutkimuksen aikana todettujen muuttuneiden olosuhteiden pysyvyys. Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä (9) vahvistetaan tältä osin, että ”toimielimillä on paljon harkintavaltaa ja mahdollisuus asianomaisten viejien hintapolitiikan tulevaa kehitystä koskevaan arviointiin tutkiessaan voimassa olevien toimenpiteiden jatkamisen tarpeellisuutta”. Käsillä oleva näyttö osoittaa, että pyynnön esittäjän unionin markkinoilla veloittamat vientihinnat eivät heijastele pyynnön esittäjän todellista hintapolitiikkaa, ja näin ollen, kuten 21 kappaleessa todetaan, tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla unionin markkinoilla veloitetut vientihinnat eivät ole luotettavat ja näin ollen näihin hintoihin perustuva uudelleen laskettu polkumyyntimarginaali vahvistettaisiin siten sellaisten hintojen pohjalta, jotka eivät ole muuttuneet merkittävästi ja pysyvästi, kuten 24 kappaleessa todetaan.
(30)
Vaikka päätelmänä onkin, että vientihinnat unioniin eivät ole muuttuneet merkittävästi ja pysyvästi, pyynnön esittäjän väitteet otettiin tarkasteltaviksi samoin kuin se, ovatko nykytasoiset toimenpiteet edelleen tarpeen polkumyynnin vastapainoksi. Pyynnön esittäjä väitti tässä yhteydessä, että nykytasoiset toimenpiteet ovat selvästi liialliset, koska sen polkumyyntimarginaali on huomattavasti alle alkuperäisessä tutkimuksessa todetun polkumyyntimarginaalin ja sen vientitoiminta muilla markkinoilla vahvistaa sen, että polkumyyntimarginaalin muutos heijastelee suuntausta, jota voidaan kohtuudella odottaa tulevaisuudessa. Näitä väitteitä ei kuitenkaan todettu perustelluiksi. Mitä tulee ensinnäkin pyynnön esittäjän vientitoimintaan muilla markkinoilla, todettiin, että - toisin kuin pyynnön esittäjä pyynnössään väittää - hinnat näillä markkinoilla ovat keskimäärin lähes 10 prosenttia alhaisemmat kuin unionin markkinoilla. Nämä muut kolmansien maiden vientimarkkinat koostuvat useista maista, joiden markkinoiden koko vaihtelee ja joista kaikilla ei todennäköisesti ole omaa PET:n tuotantoa. Nämä markkinat määräytyvät näin omien yksilöllisten kilpailuun liittyvien erityispiirteidensä mukaan, minkä vuoksi niiden hinnat ja suuntaukset poikkeavat unionin markkinoiden hinnoista ja suuntauksista. Näiden päätelmien pohjalta voidaan lisäksi todeta, että vaikka havaittaisiinkin, että nykytasoisia toimenpiteitä olisi muutettava siltä pohjalta, että ne eivät enää ole tarpeen polkumyynnin vastapainona, ei ole mahdollista määrittää kohtuullisella tarkkuudella, mikä toimenpiteiden asianmukainen taso olisi, koska saatavilla ei ole luotettavia, unionin markkinoiden tavanomaisista olosuhteista johtuvia ja niitä heijastelevia vientihintoja.
(31)
Pyynnön esittäjä katsoi lopuksi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan ja erityisesti sen k alakohdan mukaisesti voitaisiin tehdä oikaisu ”muiden kuin […] tekijöiden erojen osalta, jos tämän kohdan mukaisesti osoitetaan, että ne vaikuttavat hintojen vertailukelpoisuuteen”.
(32)
Kun otetaan huomioon edellä todettu päätelmä siitä, että vientihinnat eivät muuttuneet merkittävästi ja pysyvästi, ei ole mahdollista vahvistaa polkumyyntimarginaalia. Tästä syystä oikaisua koskeva väite on merkityksetön ja hylätään.
3. TUTKIMUKSEN PÄÄTTÄMINEN
(33)
Ottaen huomioon sen, että polkumyyntiä koskevat olosuhteet eivät ole muuttuneet merkittävästi ja pysyvästi, katsotaan, että tämä tarkastelu olisi päätettävä muuttamatta pyynnön esittäjään sovellettavaa tullia. Tämän takia polkumyyntitoimenpiteet, jotka on otettu käyttöön neuvoston asetuksella (EY) N:o 1286/2008 pyynnön esittäjän tuottaman PET:n tuonnissa, pitäisi säilyttää ennallaan.
4. ILMOITTAMINEN
(34)
Pyynnön esittäjälle sekä muille asiaan liittyville osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin ehdottaa, että tämä tarkastelu päätetään. Esitetyt huomautukset eivät antaneet aihetta muuttaa edellä mainittua päätelmää.
5. LOPPUSÄÄNNÖKSET
(35)
Tämä tarkastelu olisi sen vuoksi päätettävä muuttamatta asetusta (EY) N:o 192/2007,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Päätetään muun muassa Intiasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin, joka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin 3907 60 20, tuontiin sovellettavien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden osittainen välivaiheen tarkastelu muuttamatta voimassa olevia toimenpiteitä.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 1 päivänä syyskuuta 2011.