KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 447/2012
af 21. marts 2012
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 om kreditvurderingsbureauer gennem fastlæggelse af reguleringsmæssige tekniske standarder for overensstemmelsesvurdering af kreditvurderingsmetoder
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 af 16. september 2009 om kreditvurderingsbureauer (1), særlig artikel 21, stk. 4, litra d), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 skal et kreditvurderingsbureau anvende vurderingsmetoder, der er stringente, systematiske og kontinuerlige, og som verificeres på baggrund af den historiske erfaring, herunder nærmere efterprøvning (»backtesting«).
(2)
Denne forordning er nødvendig for at sikre gennemsigtighed ved den vurdering, der foretages af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 af 24. november 2010 om opretteles af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/77/EF (2), og for at fastlægge ensartede bestemmelser med hensyn til kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009.
(3)
ESMA skal vurdere, hvorvidt kreditvurderingsbureauer opfylder bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009, når den behandler ansøgninger om registrering i henhold til forordningens artikel 15. Efter registreringen bør ESMA, når den finder det nødvendigt, som led i sin løbende overvågning vurdere, om kreditvurderingsbureauerne fortsat opfylder kravene i artikel 8, stk. 3.
(4)
Forordning (EF) nr. 1060/2009, særlig artikel 23, giver ikke ESMA, Kommissionen eller nogen offentlig myndighed i en medlemsstat mulighed for at have indflydelse på indholdet af kreditvurderinger eller metoder. Denne forordning bør derfor fastlægge, hvordan sådanne metoder skal vurderes, men bør ikke bestemme, at disse myndigheder skal tage stilling til nøjagtigheden af en kreditvurdering, der er udarbejdet ved hjælp af sådanne metoder.
(5)
Ifølge artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1060/2009 sammenholdt med punkt 9 i afsnit A i bilag I til forordningen skal et kreditvurderingsbureau etablere en kontrolfunktion til regelmæssig kontrol af dets metoder, modeller, de vigtigste udgangshypoteser såsom matematiske eller korrelationsmæssige hypoteser samt af alle væsentlige ændringer af dem samt af hensigtsmæssigheden af disse metoder, modeller og vigtigste udgangshypoteser, såfremt de anvendes eller påtænkes anvendt til kreditvurdering af nye finansielle instrumenter.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ESMA har forelagt Kommissionen med henblik på godkendelse i overensstemmelse med proceduren i artikel 10 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
(7)
ESMA har foretaget åbne offentlige høringer om det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for værdipapirer og markeder, der er nedsat i henhold artikel 37 i forordning (EU) nr. 1095/2010. Derudover har ESMA foretaget en indkaldelse af meningstilkendegivelser i maj 2011 for at indhente oplysninger fra markedsdeltagerne -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning fastsættes de bestemmelser, der skal anvendes ved vurderingen af kreditvurderingsmetoders overensstemmelse med kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009.
Artikel 2
Dokumentation for overensstemmelse
Kreditvurderingsbureauer skal til enhver tid over for ESMA kunne dokumentere, at de opfylder kravene i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 for så vidt angår anvendelsen af kreditvurderingsmetoder.
Artikel 3
ESMA's overensstemmelsesvurdering
1. Ud over at undersøge kreditvurderingsbureauers overholdelse af bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 i forbindelse med ansøgninger om registrering i henhold til artikel 15 i nævnte forordning skal ESMA løbende undersøge hvert kreditvurderingsbureaus overholdelse af artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009 i det omfang, ESMA finder det hensigtsmæssigt.
2. Ved undersøgelse af, om kreditvurderingsbureauer opfylder bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1060/2009, skal ESMA anvende alle oplysninger, der er relevante, når kreditvurderingsmetoder skal udvikles, godkendes, anvendes og underkastes kontrol.
3. Ved afgørelsen af, på hvilket niveau vurderingen bør foretages, skal ESMA tage hensyn til, om kreditvurderingsmetoden på baggrund af den historiske erfaring kan dokumenteres at være konsistent og nøjagtig, når det drejer sig om at forudsige kreditværdighed, og ESMA kan i den forbindelse tage hensyn til valideringsmetoder som f.eks. egnede undersøgelser vedrørende kredithændelser eller overgang fra én kategori til en anden.
Artikel 4
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er stringent
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder,
a)
der indeholder klare og solide kontroller og processer vedrørende deres udvikling og dertil knyttede godkendelser, der giver mulighed for efterprøvelse
b)
der tager højde for alle faktorer, der anses for at være relevante ved vurderingen af en enheds eller et finansielt instruments kreditværdighed; disse skal understøttes af statistisk, historisk erfaring eller dokumentation
c)
der tager højde for det modelberegnede forhold mellem kreditvurderede enheder eller finansielle instrumenter med samme risikofaktor og risikofaktorer, over for hvilke kreditvurderingsmetoderne er følsomme
d)
hvori indgår pålidelige, relevante og kvalitetsrelaterede analytiske modeller, de vigtigste udgangshypoteser og kriterier, hvis sådanne findes.
2. Kreditvurderingsbureauer skal angive og detaljeret gøre rede for følgende faktorer med hensyn til de anvendte kreditvurderingsmetoder:
a)
hver kvalitativ faktor, herunder råderummet for kvalitativ vurdering for den pågældende faktor
b)
hver kvantitativ faktor, herunder vigtige variabler, datakilder, vigtigste udgangshypoteser, modelberegninger og kvantitative teknikker.
3. Den detaljerede redegørelse, jf. stk. 2, skal indeholde følgende:
a)
en erklæring om betydningen af hver kvalitativ og kvantitativ faktor, der anvendes som led i den pågældende kreditvurderingsmetode, herunder, hvis det er relevant, en beskrivelse af og begrundelse for de vægte, der tillægges faktorerne og deres indflydelse på kreditvurderingerne
b)
en vurdering af sammenhængen mellem de anvendte vigtigste udgangshypoteser i den pågældende kreditvurderingsmetode og de kritiske risikofaktorer, der udledes af makroøkonomiske og finansielle data, og
c)
en vurdering af sammenhængen mellem de anvendte vigtigste udgangshypoteser i den pågældende kreditvurderingsmetode og volatiliteten af de kreditvurderinger, der er udarbejdet med denne metode over tid.
4. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder og de dertil knyttede analytiske modeller, vigtigste udgangshypoteser og kriterier, der straks tager højde for konstateringer i eller resultater af en intern kontrol eller en overvågningsrelateret kontrol foretaget af en eller flere af følgende:
a)
kreditvurderingsbureauets uafhængige medlemmer af administrations- eller tilsynsorganet
b)
kreditvurderingsbureauets revisionsenhed
c)
enhver anden relevant person eller ethvert andet relevant udvalg, der deltager i overvågning og kontrol af kreditvurderingsmetoder.
Artikel 5
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er systematisk
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende en kreditvurderingsmetode og dertil knyttede analytiske modeller, de vigtigste udgangshypoteser og kriterier, der anvendes systematisk ved udarbejdelsen af alle kreditvurderinger i en given aktivklasse eller et givet markedssegment, medmindre der er en objektiv grund til at afvige herfra.
2. Kreditvurderingsbureauer skal anvende en kreditvurderingsmetode, der giver mulighed for straks at tage højde for resultaterne af kontrol af dens egnethed.
Artikel 6
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode er kontinuerlig
Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, der er udformet og som anvendes på en måde, der gør det muligt:
a)
fortsat at anvende dem, medmindre der er en objektiv grund til at ændre kreditvurderingsmetoden eller ophøre med at anvende den
b)
straks at tage højde for resultater af igangværende overvågning eller kontrol, særlig hvis ændringer i strukturelle makroøkonomiske eller finansielle markedsbetingelser ville have indflydelse på kreditvurderinger udarbejdet ved hjælp af denne metode
c)
at sammenligne kreditvurderinger på tværs af forskellige aktivklasser.
Artikel 7
Vurdering af, om en kreditvurderingsmetode verificeres på baggrund af den historiske erfaring, herunder nærmere efterprøvning (»backtesting«)
1. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, for hvilke der er kvantitativ dokumentation for deres selektivitet.
2. Kreditvurderingsbureauer skal anvende kreditvurderingsmetoder, der beskriver:
a)
den historiske soliditet og præcision af kreditvurderinger udstedt under anvendelse af den relevante metode over passende tidshorisonter og på tværs af forskellige aktivklasser
b)
i hvilket omfang de anvendte udgangshypoteser i kreditvurderingsmodellen afviger fra de faktiske kredithændelses- og tabsrater.
3. Valideringen af en kreditvurderingsmetode skal udformes, så:
a)
det er muligt at undersøge en kreditvurderingsmetodes følsomhed over for ændringer i udgangshypoteserne, herunder kvalitative og kvantitative faktorer
b)
der kan foretages en tilstrækkelig og hensigtsmæssig vurdering af historiske kreditvurderinger udarbejdet ved hjælp af den pågældende kreditvurderingsmetode
c)
der anvendes pålidelige input, herunder passende datastikprøvestørrelser
d)
der tages højde for de vigtigste geografiske områder for de kreditvurderede enheder eller finansielle instrumenter for hver kreditvurderingskategori, f.eks. struktureret finansiering, staten, selskaber, finansielle institutioner, forsikringsselskaber, offentlige finanser.
4. Kreditvurderingsbureauer skal råde over processer, der sikrer, at systemiske kreditvurderingsanomalier, der findes ved backtesting, opdages, og at der tages hånd om disse.
5. Ved kontrollen af kreditvurderingsmetoder skal kreditvurderingsbureauer inddrage:
a)
regelmæssige kreditvurderingskontroller og resultatkontroller vedrørende kreditvurderede enheder og finansielle instrumenter
b)
»in-sample«- og »out-of-sample«-testning
c)
historiske oplysninger om validering eller backtesting.
Artikel 8
Fritagelse
I tilfælde, hvor der er begrænset kvantitativ dokumentation til støtte for en kreditvurderingsmetodes præcision, fritages kreditvurderingsbureauer for at opfylde kravene i artikel 7 i denne forordning, hvis de:
a)
sikrer, at kreditvurderingsmetoderne kan forudsige kreditværdighed med tilstrækkelig præcision
b)
anvender interne procedurer konsistent over tid og på tværs af forskellige markedssegmenter
c)
råder over processer, der sikrer, at systemiske kreditvurderingsanomalier, der findes ved backtesting, opdages, og at der tages hånd om disse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. marts 2012.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 447/2012,
annettu 21 päivänä maaliskuuta 2012,
luottoluokituslaitoksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1060/2009 täydentämisestä vahvistamalla tekniset sääntelystandardit luottoluokitusmenetelmien vaatimustenmukaisuuden arviointia varten
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottoluokituslaitoksista 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1060/2009 (1) ja erityisesti sen 21 artiklan 4 kohdan d alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohdan mukaan luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä, jotka ovat tiukkoja, järjestelmällisiä ja jatkuvia ja jotka voidaan validoida aiemman kokemuksen perusteella, myös toteutumatesteillä.
(2)
Tämä asetus on tarpeen, jotta varmistetaan Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta ja komission päätöksen 2009/77/EY kumoamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1095/2010 (2) perustetun Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (EAMV) suorittaman arvioinnin avoimuus sekä yhdenmukaiset säännöt, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohdassa vahvistettuja vaatimuksia.
(3)
EAMV:n on arvioitava, noudattavatko luottoluokituslaitokset asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohtaa, kun se tutkii mainitun asetuksen 15 artiklan mukaisia rekisteröintihakemuksia. Rekisteröinnin jälkeen EAMV:n olisi osana suorittamaansa jatkuvaa valvontaa arvioitava, noudattavatko luottoluokituslaitokset jatkuvasti 8 artiklan 3 kohtaa, kun se katsoo tällaisen arvioinnin tarpeelliseksi.
(4)
Asetuksen (EY) N:o 1060/2009 ja erityisesti sen 23 artiklan mukaan EAMV, komissio tai jäsenvaltion viranomaiset eivät saa puuttua luottoluokitusten eivätkä luottoluokitusmenetelmien sisältöön. Näin ollen tässä asetuksessa olisi vahvistettava säännöt, joilla kyseisiä menetelmiä olisi arvioitava, mutta siinä ei tulisi säätää, että viranomaiset voivat päättää, ovatko kyseisillä menetelmillä tuotetut luottoluokitukset asianmukaisia.
(5)
Asetuksen (EY) N:o 1060/2009 6 artiklan 2 kohdassa luettuna yhdessä liitteessä I olevan A jakson 9 kohdan kanssa edellytetään, että luottoluokituslaitos perustaa arviointitoiminnon, jonka tehtävänä on tarkastella säännöllisin väliajoin menetelmiä, malleja ja keskeisiä luokitusoletuksia, kuten matemaattisia oletuksia tai korrelaatio-oletuksia, ja kaikkia niihin tehtyjä olennaisia muutoksia sekä sitä, ovatko kyseiset menetelmät, mallit ja keskeiset luokitusoletukset asianmukaisia, jos niitä käytetään tai aiotaan käyttää uusien rahoitusvälineiden arviointiin.
(6)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka EAMV on toimittanut komissiolle sen hyväksyttäviksi asetuksen (EU) N:o 1095/2010 10 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
(7)
EAMV on järjestänyt avoimen julkisen kuulemisen teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut mahdollisia asiaan liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon asetuksen (EU) N:o 1095/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta arvopaperimarkkina-alan osallisryhmältä. Lisäksi EAMV esitti toukokuussa 2011 kannanottopyynnön saadakseen tietoja markkinatoimijoilta,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt sen arvioimiseksi, ovatko luottoluokitusmenetelmät asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohdassa säädettyjen vaatimusten mukaiset.
2 artikla
Vaatimustenmukaisuuden osoittaminen
Luottoluokituslaitoksen on aina pystyttävä osoittamaan EAMV:lle, että se noudattaa asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohdassa säädettyjä, luottoluokitusmenetelmien käyttöä koskevia vaatimuksia.
3 artikla
EAMV:n arvio vaatimustenmukaisuudesta
1. EAMV tutkii, noudattavatko luottoluokituslaitokset asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohtaa, kun kyseessä on mainitun asetuksen 15 artiklan mukainen rekisteröintihakemus, minkä lisäksi se tutkii tarpeelliseksi katsomallaan tavalla, noudattavatko luottoluokituslaitokset asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohtaa jatkuvasti.
2. Tutkiessaan, noudattavatko luottoluokituslaitokset asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 artiklan 3 kohtaa, EAMV käyttää kaikkia tietoja, joilla on merkitystä arvioitaessa luottoluokitusmenetelmien kehittämis-, hyväksymis-, hyödyntämis- ja uudelleentarkasteluprosessia.
3. Arvioinnin tarkoituksenmukaista tasoa määrittäessään EAMV ottaa huomioon, onko luottoluokitusmenetelmillä todistettavasti pystytty ennustamaan luottokelpoisuus johdonmukaisesti ja tarkasti, ja se voi ottaa huomioon senkaltaiset kyseisten erityisten menetelmien testaamiseen suunnitellut validointimenetelmät kuten tarkoituksenmukaiset maksukyvyttömyyttä tai luottoluokituksen muuttumista koskevat tutkimukset.
4 artikla
Sen arvioiminen, ovatko luottoluokitusmenetelmät tiukkoja
1. Luottoluokituslaitoksen on käytettävä ja sovellettava luottoluokitusmenetelmiä, jotka/joissa
a)
sisältävät selkeät ja toimivat kontrollit ja prosessit luottoluokitusmenetelmien kehittämiseksi sekä asiaan liittyvät hyväksynnät, jotka mahdollistavat sopivan kyseenalaistamisen;
b)
sisältävät kaikki keskeiset tekijät, joilla katsotaan olevan merkitystä määritettäessä luottoluokiteltavan yhteisön tai rahoitusvälineen luottokelpoisuutta ja joita on tuettava tilastollisin ja aiemmin saaduin kokemuksin tai todistein;
c)
otetaan huomioon mallistettu suhde sellaisten luottoluokiteltavien yhteisöjen tai rahoitusvälineiden välillä, joilla on sama riskitekijä, ja sellaisten välillä, joiden riskitekijöille luottoluokitusmenetelmät ovat herkkiä;
d)
sisältävät luotettavat, relevantit ja laatuun liittyvät analyyttiset mallit sekä keskeiset luokitusoletukset ja -perusteet sikäli kuin nämä ovat käytössä.
2. Luottoluokituslaitoksen on käyttämiensä luottoluokitusmenetelmien osalta lueteltava ja yksityiskohtaisesti selitettävä seuraavat seikat:
a)
kaikki laadulliset tekijät, myös laajuus, jossa kyseistä tekijää koskeva laadullinen arvio on tehty;
b)
kaikki määrälliset tekijät, myös keskeiset muuttujat, tietolähteet, keskeiset oletukset, mallinnustekniikat ja kvantitatiiviset tekniikat.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuun yksityiskohtaiseen selitykseen on sisällyttävä seuraavat:
a)
ilmoitus kunkin kyseisissä luottoluokitusmenetelmissä käytetyn laadullisen tai määrällisen tekijän tärkeydestä, tarpeen mukaan myös kuvaus näille tekijöille annetusta suhteellisesta painoarvosta ja niiden vaikutuksesta luottoluokituksiin sekä asianomaiset perustelut;
b)
arvio suhteesta, joka valitsee kyseisissä luottoluokitusmenetelmissä käytettyjen keskeisten oletusten sekä makrotaloudellisista tai rahoitustiedoista johdettujen kriittisten riskitekijöiden välillä; ja
c)
arvio suhteesta, joka vallitsee luottoluokitusmenetelmissä käytettyjen keskeisten oletusten ja kyseisillä menetelmillä tuotettujen luottoluokitusten volatiliteetin välillä ajan mittaan.
4. Luottoluokituslaitoksen käyttämiin luottoluokitusmenetelmiin ja niihin liittyviin analyyttisiin malleihin sekä keskeisiin luokitusoletuksiin ja -perusteisiin on ripeästi sisällytettävä havainnot tai tulokset, jotka perustuvat yhden tai useamman seuraavista toteuttamaan sisäiseen arviointiin tai seurantakatsaukseen:
a)
luottoluokituslaitoksen hallinto- tai valvontaelimen riippumattomat jäsenet;
b)
luottoluokituslaitoksen arviointitoiminto;
c)
kuka tahansa muu henkilö tai mikä tahansa muu komitea, joka on mukana luottoluokitusmenetelmien seurannassa ja arvioinnissa.
5 artikla
Sen arvioiminen, ovatko luottoluokitusmenetelmät järjestelmällisiä
1. Luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä ja niihin liittyviä analyyttisia malleja sekä keskeisiä luokitusoletuksia ja -perusteita järjestelmällisesti kaikkien tietyssä omaisuusluokassa tai markkinasegmentissä annettavien luottoluokitusten muotoilussa, jollei ole objektiivista syytä poiketa tästä.
2. Luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä, joihin pystytään ripeästi sisällyttämään kyseisten menetelmien tarkoituksenmukaisuuden mahdolliseen arviointiin perustuvat havainnot.
6 artikla
Sen arvioiminen, ovatko luottoluokitusmenetelmät jatkuvia
Luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä, jotka on suunniteltu ja toteutettu siten, että
a)
niiden käyttöä voidaan jatkaa, jollei luottoluokitusmenetelmien muuttamiseen tai niiden käytöstä luopumiseen ole objektiivista syytä;
b)
niihin pystytään ripeästi sisällyttämään jatkuvaan seurantaan tai arviointiin perustuvat mahdolliset havainnot, erityisesti jos muutokset rakenteellisissa makrotaloudellisissa tai rahoitusmarkkinoiden olosuhteissa voisivat vaikuttaa kyseisillä menetelmillä tuotettuihin luottoluokituksiin;
c)
eri omaisuusluokissa annettuja luottoluokituksia voidaan verrata.
7 artikla
Sen arvioiminen, validoidaanko luottoluokitusmenetelmät aiemman kokemuksen perusteella, myös toteutumatesteillä
1. Luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä, joita tuetaan kvantitatiivisin todistein luottoluokitusmenetelmien erottelukyvystä.
2. Luottoluokituslaitoksen on käytettävä luottoluokitusmenetelmiä, joissa kuvataan seuraavia:
a)
asianomaisia menetelmiä käyttäen annettujen luottoluokitusten aiempi vankkuus ja ennustuskyky tarkoituksenmukaisilla aikahorisonteilla ja eri omaisuusluokissa;
b)
missä määrin luokitusmallissa käytetyt oletukset poikkeavat tosiasiallisista maksukyvyttömyys- ja tappioasteista.
3. Luottoluokitusmenetelmien validointi on suunniteltava seuraavissa tarkoituksissa:
a)
tarkastellaan luottoluokitusmenetelmien herkkyyttä muutoksille menetelmien perustana olevissa oletuksissa, mukaan lukien laadulliset tai määrälliset tekijät;
b)
arvioidaan kyseisillä luottoluokitusmenetelmillä aiemmin tuotettuja luottoluokituksia riittävällä ja tarkoituksenmukaisella tavalla;
c)
käytetään luotettavia syöttöjä, mukaan lukien tarkoituksenmukainen dataotosten koko;
d)
otetaan kunkin luokitellun luokitusluokan (kuten strukturoitu rahoitus, julkisyhteisöt, yritykset, rahoituslaitokset, vakuutukset, julkinen talous) osalta tarkoituksenmukaisella tavalla huomioon luottoluokiteltujen yhteisöjen tai rahoitusvälineiden pääasialliset maantieteelliset alueet.
4. Luottoluokituslaitoksella on oltava käytössä prosessit sen varmistamiseksi, että toteutumatestien esille tuomat systeemiset luottoluokituspoikkeamat havaitaan ja korjataan tarkoituksenmukaisella tavalla.
5. Luottoluokituslaitoksen on sisällytettävä luottoluokitusmenetelmiensä arviointiprosessiin seuraavat:
a)
luottoluokiteltujen yhteisöjen ja rahoitusvälineiden säännölliset luottoluokitus- ja tulosarvioinnit;
b)
otoksen sisäinen (in-sample) ja otoksen ulkopuolinen (out-of-sample) testaus;
c)
validointia tai toteutumatestejä koskevat aiemmat tiedot.
8 artikla
Poikkeus
Jos luottoluokitusmenetelmien ennustuskyvylle on vain vähän kvantitatiivisia todisteita, luottoluokituslaitos vapautetaan tämän asetuksen 7 artiklan noudattamisesta, jos se/sillä
a)
varmistaa, että luottoluokitusmenetelmät ovat herkkiä ennustamaan luottokelpoisuutta;
b)
soveltaa sisäisiä menettelyjä johdonmukaisella tavalla sekä ajan mittaan että eri markkinasegmenteissä;
c)
on käytössä prosessit sen varmistamiseksi, että toteutumatestien esille tuomat systeemiset luottoluokituspoikkeamat havaitaan ja korjataan tarkoituksenmukaisella tavalla.
9 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä maaliskuuta 2012.