EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 387/2012
af 19. april 2012
om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 om Den Europæiske Fiskerifond for så vidt angår visse bestemmelser om finansiel forvaltning for visse medlemsstater, som er i eller trues af alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den hidtil værste globale finansielle krise og den hidtil betydeligste økonomiske nedgang har skadet både den økonomiske vækst og den finansielle stabilitet alvorligt og har forårsaget en kraftig forringelse af de finansielle og økonomiske vilkår i en række medlemsstater. Der er navnlig visse medlemsstater, som har eller trues af alvorlige vanskeligheder, herunder især vanskeligheder vedrørende deres økonomiske vækst og finansielle stabilitet, og af en forværring af deres underskud og gæld, som skyldes de internationale økonomiske og finansielle forhold.
(2)
Der er allerede truffet en række vigtige foranstaltninger til at imødegå krisens negative virkninger, herunder ændringer af lovgivningen, men finanskrisens virkning på realøkonomien, arbejdsmarkedet og borgerne mærkes overalt. Presset på medlemsstaternes finansielle ressourcer stiger, og derfor bør der tages yderligere skridt til at lette dette pres via maksimal og bedst mulig anvendelse af midlerne fra Den Europæiske Fiskerifond.
(3)
I medfør af artikel 122, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, efter hvilken Unionen kan yde finansiel støtte til en medlemsstat, som er i vanskeligheder eller har alvorlig risiko for store vanskeligheder, herunder som følge af usædvanlige begivenheder, som den ikke selv er herre over, er der ved Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 (3) oprettet en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme med henblik på at bevare den finansielle stabilitet i EU.
(4)
Ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU (4) og 2011/344/EU (5) fik henholdsvis Irland og Portugal tildelt sådan finansiel støtte fra Unionen.
(5)
Grækenland havde allerede alvorlige vanskeligheder med sin finansielle stabilitet, inden forordning (EU) nr. 407/2010 trådte i kraft. Derfor kunne finansiel støtte til Grækenland ikke baseres på nævnte forordning.
(6)
Aftalen mellem kreditorerne og lånefacilitetsaftalen for Grækenland, som blev undertegnet den 8. maj 2010, trådte i kraft den 11. maj 2010. Aftalen mellem kreditorerne har fuld retskraft og retsvirkning for en treårig programperiode, så længe der er udestående beløb under lånefacilitetsaftalen.
(7)
Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (6) sikrer, at Rådet skal yde gensidig støtte, når en medlemsstat, som ikke har vedtaget euroen, er i vanskeligheder eller risikerer alvorlige vanskeligheder med hensyn til sin betalingsbalance.
(8)
Ved Rådets beslutning 2009/102/EF (7), 2009/290/EF (8) og 2009/459/EF (9) fik henholdsvis Ungarn, Letland og Rumænien tildelt sådan finansiel støtte fra Unionen.
(9)
Den periode, hvor der kan tildeles finansiel støtte til Irland, Ungarn, Letland, Portugal og Rumænien, er fastsat i Rådets relevante afgørelser. Den periode, hvor der kunne ydes finansiel støtte til Ungarn, udløb den 4. november 2010.
(10)
Den periode, hvor der kan tildeles finansiel støtte til Grækenland i henhold til aftalen mellem kreditorerne samt lånefacilitetsaftalen, er forskellig for hver enkelt medlemsstat, der deltager i disse instrumenter.
(11)
Efter Det Europæiske Råds beslutning af 25. marts 2011 undertegnede finansministrene fra 17 medlemsstater i euroområdet den 11. juli 2011 traktaten om oprettelse af den europæiske stabiliseringsmekanisme. På grundlag af beslutninger, der blev truffet af stats- og regeringscheferne for euroområdet den 21. juli og 9. december 2011, blev nævnte traktat ændret for at forbedre den europæiske stabiliseringsmekanismes effektivitet og derefter undertegnet den 2. februar 2012. I henhold til nævnte traktat påtager den europæiske stabiliseringsmekanisme sig senest i 2013 de opgaver, som på nuværende tidspunkt udføres af den europæiske finansielle stabiliseringsfacilitet og den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme. Der bør derfor allerede i nærværende forordning tages højde for denne fremtidige mekanisme.
(12)
I sine konklusioner af 23. og 24. juni 2011 udtrykte Det Europæiske Råd tilfredshed med, at Kommissionen agter at forbedre synergivirkningerne mellem låneprogrammet for Grækenland og Unionens midler, og støttede tiltag, der kan styrke Grækenlands kapacitet til at absorbere Unionens midler for at stimulere vækst og beskæftigelse ved at flytte fokus over på en forbedring af konkurrenceevnen og jobskabelse. Endvidere udtrykte det tilfredshed med og støttede, at Kommissionen sammen med medlemsstaterne forbereder et omfattende program for teknisk bistand til Grækenland. Denne forordning er et led i sådanne bestræbelser på at fremme synergivirkningerne.
(13)
For at lette forvaltningen af Unionens midler, bidrage til at fremskynde investeringer i medlemsstaterne og regionerne samt styrke midlernes virkning på økonomien er det nødvendigt i begrundede tilfælde midlertidigt, og uden at det berører programmeringsperioden 2014-2020, at tillade større mellemliggende betalinger fra Den Europæiske Fiskerifond med et beløb svarende til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse for medlemsstater, der er i alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet, og som har anmodet om at blive omfattet af denne foranstaltning, der indebærer en tilsvarende reduktion af de tilsvarende nationale midler. På grund af forhøjelsens midlertidige karakter og for at bevare de oprindelige medfinansieringssatser som referencepunkt for beregning af de midlertidigt forhøjede beløb bør ændringer, der skyldes anvendelse af mekanismen, ikke afspejles i den finansielle plan i de operationelle programmer. Dog bør det være muligt at opdatere operationelle programmer med henblik på at koncentrere midlerne om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse og tilpasse programmernes mål og målsætninger til faldet i de samlede disponible midler.
(14)
En medlemsstat, der anmoder Kommissionen om at blive omfattet af en undtagelse i denne forordning, bør forelægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at Kommissionen ved hjælp af data om medlemsstatens makroøkonomiske og finanspolitiske situation kan fastslå, at der ikke er tilsvarende nationale midler til rådighed. Medlemsstaten bør også påvise, at det er nødvendigt at forhøje de betalinger, der følger af indrømmelse af undtagelsen, for at sikre fortsat gennemførelse af operationelle programmer, og at der fortsat er absorptionskapacitetsproblemer, selv om de maksimale lofter for medfinansieringssatser i artikel 53, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 (10) anvendes.
(15)
Medlemsstaten, der anmoder Kommissionen om at blive omfattet af en undtagelse i denne forordning, bør også oplyse i henhold til hvilken relevant rådsafgørelse eller anden retsakt, den er berettiget til at være omfattet af undtagelsen. Det er nødvendigt, at Kommissionen fra forelæggelsen af medlemsstatens anmodning råder over en passende periode til at kontrollere, om de forelagte oplysninger er korrekte, og til at rejse eventuelle indsigelser. For at gøre undtagelsen effektiv og operationel bør det, hvis Kommissionen ikke rejser indsigelse, kunne formodes, at en sådan anmodning er berettiget. Rejser Kommissionen indsigelse mod medlemsstatens anmodning, vedtager den ved hjælp af gennemførelsesretsakter en afgørelse herom, hvori den begrunder indsigelsen.
(16)
Reglerne for beregningen af mellemliggende betalinger og saldobetalinger for operationelle programmer i den periode, hvor medlemsstaterne modtager den finansielle støtte fra Unionen for at løse alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet, bør revideres tilsvarende.
(17)
Det skal sikres, at der sker passende indberetning om anvendelsen af de forhøjede beløb, der stilles til rådighed for de medlemsstater, der er omfattet af en midlertidig forhøjelse af mellemliggende betalinger i henhold til denne forordning.
(18)
Efter udløbet af den periode, i hvilken den finansielle støtte er blevet stillet til rådighed, kan det som led i de evalueringer, der foretages i overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1198/2006, bl.a. blive nødvendigt at vurdere, om nedsættelsen af den nationale samfinansiering medfører en betydelig afvigelse fra de oprindeligt fastsatte mål. Sådanne evalueringer kan føre til en revision af det operationelle program.
(19)
Da den hidtil værste krise på de internationale finansmarkeder og den hidtil betydeligste økonomiske nedgang har skadet den finansielle stabilitet i flere medlemsstater alvorligt, og der kræves en hurtig indsats for at imødegå virkningerne for økonomien som helhed, bør denne forordning træde i kraft snarest muligt. I betragtning af de ekstraordinære omstændigheder i de berørte medlemsstater bør den finde anvendelse med tilbagevirkende kraft enten fra regnskabsåret 2010 eller fra den dato, hvor den finansielle støtte blev stillet til rådighed, afhængigt af den anmodende medlemsstats situation, for de perioder, hvor medlemsstaterne har modtaget finansiel støtte fra Unionen eller fra andre medlemsstater i euroområdet for at løse alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet.
(20)
Planlægges der en midlertidig forhøjelse af mellemliggende betalinger, bør denne midlertidige forhøjelse også overvejes i lyset af de budgetbegrænsninger, som alle medlemsstaterne står over for, og som på passende vis bør afspejles i Den Europæiske Unions almindelige budget. Desuden bør anvendelsen af mekanismen tidsbegrænses, eftersom det primære formål med den er at løse specifikke aktuelle vanskeligheder. Mekanismen bør derfor anvendes fra den 1. januar 2010, og dens anvendelse bør begrænses til perioden indtil den 31. december 2013.
(21)
Forordning (EF) nr. 1198/2006 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EF) nr. 1198/2006 ændres således:
1)
Artikel 76 og 77 affattes således:
»Artikel 76
Regler for beregning af mellemliggende betalinger
1. Mellemliggende betalinger beregnes ved at anvende medfinansieringssatsen som fastsat i den gældende finansieringsplan for denne prioriterede akse og det pågældende mål på det offentlige tilskud, som er anført i den udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert konvergensmål/formål uden for konvergensmålet.
2. Som en undtagelse fra stk. 1 beregnes en mellemliggende betaling som det støttebeløb fra Unionen, der er udbetalt eller skal udbetales til modtagerne i forbindelse med den prioriterede akse og det pågældende mål, hvis medlemsstaten indgiver en specifik og behørigt begrundet anmodning herom. Medlemsstaten skal specificere dette beløb i udgiftsoversigten.
3. Som en undtagelse fra artikel 53, stk. 3, forhøjes mellemliggende betalinger på en medlemsstats anmodning med et beløb, der svarer til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse op til et maksimum på 100 %, og forhøjelsen anvendes på beløb til støtteberettigede offentlige udgifter, der nyanmeldes i hver godkendt udgiftsoversigt, som forelægges i den periode, hvor en medlemsstat opfylder en af følgende betingelser:
a)
medlemsstaten får stillet finansiel støtte til rådighed i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 af 11. maj 2010 om oprettelse af en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme (11), eller har fået stillet sådan støtte til rådighed af andre medlemsstater i euroområdet før nævnte forordnings ikrafttræden
b)
medlemsstaten får stillet mellemfristet finansiel støtte til rådighed i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (12)
c)
medlemsstaten får stillet finansiel støtte til rådighed i henhold til traktaten om oprettelse af den europæiske stabiliseringsmekanisme, der er undertegnet den 2. februar 2012.
4. Ved beregningen af mellemliggende betalinger, efter at medlemsstaten er ophørt med at modtage den finansielle støtte fra Unionen som omhandlet i stk. 3, tager Kommissionen ikke hensyn til de forhøjede beløb, der er udbetalt i overensstemmelse med nævnte stykke.
Disse beløb tages dog i betragtning i forbindelse med artikel 79, stk. 1.
5. De forhøjede mellemliggende betalinger, der følger af anvendelsen af stk. 3, stilles hurtigst muligt til rådighed for forvaltningsmyndigheden og anvendes kun til betalinger i forbindelse med gennemførelsen af det operationelle program.
6. I forbindelse med de årlige rapporter i henhold til artikel 67, stk. 1, skal medlemsstaterne give Kommissionen hensigtsmæssige oplysninger om anvendelsen af undtagelsen i stk. 3 i nærværende artikel, som viser, hvordan de forhøjede støttebeløb har bidraget til fremme af konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen i den berørte medlemsstat. Kommissionen tager hensyn til disse oplysninger i forbindelse med udarbejdelsen af de i artikel 68, stk. 1, omhandlede årlige rapporter.
Artikel 77
Regler for beregning af saldobetalinger
1. Saldobetalinger udgør det laveste af følgende to beløb:
a)
det beløb, der beregnes ved at anvende medfinansieringssatsen som fastsat i den gældende finansieringsplan for denne prioriterede akse og det pågældende mål på det offentlige tilskud, som er anført i den endelige udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert konvergensmål/formål uden for konvergensmålet
b)
det støttebeløb fra Unionen, som er udbetalt eller skal udbetales til modtagerne i forbindelse med hver prioriteret akse og hvert mål. Dette beløb skal af medlemsstaten opgives i den endelige udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert mål.
2. Som en undtagelse fra artikel 53, stk. 3, forhøjes saldobetalinger på en medlemsstats anmodning med et beløb, der svarer til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse op til et maksimum på 100 %, og forhøjelsen anvendes på de støtteberettigede offentlige udgifter, der nyanmeldes i hver godkendt udgiftsoversigt, som forelægges i den periode, hvor en medlemsstat opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c).
3. Ved beregningen af saldobetalingen, efter at medlemsstaten er ophørt med at modtage den finansielle støtte fra Unionen, der er omhandlet i artikel 76, stk. 3, tager Kommissionen ikke hensyn til de forhøjede beløb, der er udbetalt i henhold til nævnte stykke.
2)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 77a
Øvre grænse for Unionens bidrag via mellemliggende betalinger og saldobetalinger
1. Uanset artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, må bidraget fra Unionen i form af de mellemliggende betalinger og saldobetalinger ikke være højere end det offentlige bidrag og den maksimale støtte fra EFF for hver prioriteret akse og hvert mål som fastsat i Kommissionens afgørelse om godkendelse af det operationelle program.
2. Undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, indrømmes af Kommissionen efter skriftlig anmodning fra en medlemsstat, der opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c). Denne anmodning forelægges inden 17. juli 2012 eller inden for to måneder efter den dato, hvor medlemsstaten opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c).
3. I sin anmodning til Kommissionen begrunder medlemsstaten behovet for den i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, omhandlede undtagelse ved at forelægge de oplysninger, der er nødvendige for at kunne fastslå:
a)
på grundlag af data vedrørende dens makroøkonomiske og finanspolitiske situation, at der ikke er tilsvarende nationale midler til rådighed
b)
at en forhøjelse af de i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, omhandlede betalinger er nødvendig for at sikre den fortsatte gennemførelse af operationelle programmer
c)
at der fortsat er problemer, selv om de maksimale lofter for medfinansieringssatser i artikel 53, stk. 3, anvendes
d)
at den opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c), som begrundet ved en henvisning til en rådsafgørelse eller anden retsakt samt den konkrete dato, fra hvilken medlemsstaten fik stillet den finansielle støtte til rådighed.
Kommissionen kontrollerer, om de forelagte oplysninger berettiger, at der indrømmes en undtagelse. Kommissionen har en frist på 30 dage efter datoen for anmodningens forelæggelse til at gøre indsigelse mod de forelagte oplysninger. Beslutter Kommissionen at gøre indsigelse mod medlemsstatens anmodning, vedtager den ved hjælp af gennemførelsesretsakter en afgørelse herom, hvori den begrunder indsigelsen.
Gør Kommissionen ikke indsigelse mod medlemsstatens anmodning, anses anmodningen for at være berettiget.
4. Medlemsstatens anmodning skal endvidere præcisere, hvorledes undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, tænkes anvendt, samt indeholde oplysninger om planlagte supplerende foranstaltninger med henblik på at koncentrere midlerne om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse, herunder om nødvendigt en ændring af operationelle programmer.
5. Undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, finder ikke anvendelse på udgiftsoversigter, der forelægges efter den 31. december 2013.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den finder dog anvendelse med tilbagevirkende kraft for følgende medlemsstater:
a)
for Irland, Grækenland og Portugal med virkning fra den dato, hvor den finansielle støtte blev stillet til rådighed for disse medlemsstater i henhold til artikel 76, stk. 3
b)
for Ungarn, Letland og Rumænien med virkning fra den 1. januar 2010.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 19. april 2012.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 387/2012,
annettu 19 päivänä huhtikuuta 2012,
Euroopan kalatalousrahastosta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 muuttamisesta eräiden rahoitusvakautensa osalta vakavissa vaikeuksissa olevien tai vakavien vaikeuksien uhasta kärsivien jäsenvaltioiden varainhoitoa koskevien tiettyjen säännösten osalta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Ennennäkemätön maailmanlaajuinen finanssikriisi ja talouden laskusuhdanne ovat vahingoittaneet vakavalla tavalla talouskasvua ja rahoitusvakautta sekä heikentäneet huomattavasti useiden jäsenvaltioiden rahoituksellisia ja taloudellisia edellytyksiä. Tämä aiheuttaa tai uhkaa aiheuttaa erityisesti tietyille jäsenvaltioille vakavia vaikeuksia, jotka koskevat ennen muuta ongelmia niiden talouskasvussa ja rahoitusvakaudessa sekä niiden alijäämän ja velkaantuneisuuden kasvua. Nämä vaikeudet johtuvat kansainvälisestä talous- ja rahoitusympäristöstä.
(2)
Vaikka kriisin kielteisten vaikutusten torjumiseksi on jo toteutettu merkittäviä toimia, myös lainsäädännön muutoksia, finanssikriisin vaikutukset tuntuvat laajalti reaalitaloudessa, työmarkkinoilla ja kansalaisten elämässä. Kansallisiin rahoitusvaroihin kohdistuu yhä enemmän paineita, joiden lieventämiseksi olisi toteutettava lisätoimenpiteitä käyttämällä Euroopan kalatalousrahastosta myönnettävää rahoitusta mahdollisimman laajasti ja tehokkaasti.
(3)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 122 artiklan 2 kohdassa määrätään mahdollisuudesta myöntää jäsenvaltiolle unionin taloudellista apua, jos muun muassa poikkeukselliset tapahtumat, joihin jäsenvaltio ei voi vaikuttaa, ovat aiheuttaneet sille vaikeuksia tai vakavasti uhkaavat aiheuttaa sille suuria vaikeuksia. Tämän mukaisesti on neuvoston asetuksella (EU) N:o 407/2010 (3) otettu käyttöön Euroopan rahoituksenvakautusmekanismi unionin rahoitusvakauden säilyttämiseksi.
(4)
Irlannille on myönnetty tällaista unionin rahoitusapua neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2011/77/EU (4) ja Portugalille neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2011/344/EU (5).
(5)
Kreikalla oli vakavia vaikeuksia rahoitusvakautensa osalta jo ennen asetuksen (EU) N:o 407/2010 voimaantuloa. Kreikalle myönnettävä rahoitustuki ei sen vuoksi voinut perustua mainittuun asetukseen.
(6)
Kreikan kanssa 8 päivänä toukokuuta 2010 tehdyt lainanantajien välinen sopimus ja lainajärjestelysopimus tulivat voimaan 11 päivänä toukokuuta 2010. Lainanantajien välisen sopimuksen on määrä pysyä täysimääräisesti voimassa kolmen vuoden ohjelmakauden ajan, niin kauan kuin lainajärjestelysopimuksen mukaisia varoja on maksamatta.
(7)
Järjestelystä keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi jäsenvaltioiden maksutaseille 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 332/2002 (6) mukaan neuvosto myöntää keskinäistä tukea jäsenvaltiolle, joka ei ole ottanut euroa käyttöön ja jolla on maksutasetta koskevia vaikeuksia tai jota tällaiset vaikeudet vakavasti uhkaavat.
(8)
Tällaista unionin rahoitustukea on myönnetty Unkarille neuvoston päätöksellä 2009/102/EY (7), Latvialle neuvoston päätöksellä 2009/290/EY (8) ja Romanialle neuvoston päätöksellä 2009/459/EY (9).
(9)
Ajanjakso, jona rahoitustuki on Irlannin, Latvian, Portugalin, Romanian ja Unkarin saatavilla, on säädetty asianomaisissa neuvoston päätöksissä. Ajanjakso, jona rahoitustuki oli Unkarin saatavilla, päättyi 4 päivänä marraskuuta 2010.
(10)
Ajanjakso, jona rahoitustuki on Kreikan saatavilla lainanantajien välisen sopimuksen ja euroalueen lainajärjestelysopimuksen nojalla, on eri kunkin näihin välineisiin osallistuvan jäsenvaltion osalta.
(11)
Eurooppa-neuvoston 25 päivänä maaliskuuta 2011 hyväksymän päätöksen johdosta euroalueen 17 jäsenvaltion valtionvarainministerit allekirjoittivat 11 päivänä heinäkuuta 2011 sopimuksen Euroopan vakausmekanismin perustamisesta. Euroalueen jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiesten 21 päivänä heinäkuuta ja 9 päivänä joulukuuta 2011 tekemien päätösten johdosta mainittua sopimusta muutettiin mekanismin tehokkuuden parantamiseksi ja se allekirjoitettiin 2 päivänä helmikuuta 2012. Tämän sopimuksen mukaisesti Euroopan vakausmekanismi ottaa vuoteen 2013 mennessä hoitaakseen tällä hetkellä Euroopan rahoitusvakausvälineellä ja Euroopan rahoituksenvakausmekanismilla hoidettavat tehtävät. Tämä tuleva mekanismi olisi sen vuoksi otettava huomioon jo tässä asetuksessa.
(12)
Eurooppa-neuvosto suhtautui 23 ja 24 päivänä kesäkuuta 2011 antamissaan päätelmissä myönteisesti komission aikomukseen parantaa Kreikan lainaohjelman ja unionin varojen välistä synergiaa ja tuki pyrkimyksiä lisätä Kreikan valmiuksia käyttää sen unionilta saamia varoja parantaakseen kasvua ja työllisyyttä keskittymällä kilpailukyvyn tehostumiseen ja uusien työpaikkojen luomiseen. Se piti tervetulleena ja tuki myös sitä, että komissio valmistelee yhdessä jäsenvaltioiden kanssa kattavan Kreikalle annettavaa teknistä apua koskevan ohjelman. Tällä asetuksella edistetään osaltaan tällaisia synergiapyrkimyksiä.
(13)
Unionin varainhoidon helpottamiseksi, jäsenvaltioihin ja alueisiin tehtävien investointien nopeuttamiseksi ja rahoituksen taloudellisen vaikuttavuuden lisäämiseksi on tarpeen sallia perustelluissa tapauksissa, väliaikaisesti ja vaikuttamatta vuosien 2014-2020 ohjelmakauteen, että Euroopan kalatalousrahastosta maksettavia välimaksuja korotetaan sellaisten jäsenvaltioiden osalta, joilla on vakavia vaikeuksia rahoitusvakautensa osalta ja jotka ovat pyytäneet tämän toimenpiteen soveltamista omalta osaltaan, määrällä, joka on 10 prosenttiyksikköä suurempi kuin kunkin toimintalinjan osalta sovellettava yhteisrahoitusosuus, ja joka johtaa vastaavaan kansallisen rahoituksen vähenemiseen. Vaadittavaa kansallista rahoitusta vähennetään tämän seurauksena vastaavasti. Mainitun korotuksen väliaikaisuudesta johtuen ja jotta alkuperäiset yhteisrahoitusosuudet pidetään ennallaan viiteyksikkönä, jonka perusteella väliaikaisesti korotetut määrät lasketaan, mekanismin soveltamisesta johtuvia muutoksia ei olisi otettava huomioon toimenpideohjelmiin sisältyvässä rahoitussuunnitelmassa. Toimenpideohjelmia olisi kuitenkin voitava päivittää, jotta rahastojen varat keskitettäisiin kilpailukykyyn, kasvuun ja työllisyyteen ja jotta ohjelmien kohteet ja tavoitteet mukautettaisiin saatavilla olevan kokonaisrahoituksen vähentymiseen.
(14)
Jäsenvaltion, joka pyytää komissiolta, että tämän asetuksen mukaista poikkeusta sovellettaisiin sen hyväksi, olisi annettava kaikki tarvittavat tiedot, jotta komissio voi jäsenvaltion makrotaloudellista ja julkistaloudellista tilannetta koskevien tietojen perusteella todeta, ettei kansalliseen rahoitukseen vaadittuja varoja ole saatavilla. Sen olisi myös osoitettava, että poikkeuksen mukainen maksujen korotus on tarpeen toimenpideohjelmien toteutuksen jatkamisen turvaamiseksi ja että varojen hyödyntämiseen liittyvät ongelmat ovat edelleen olemassa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 (10) 53 artiklan 3 kohdassa säädettyjen yhteisrahoitukseen sovellettavien enimmäismäärien käytöstä huolimatta
(15)
Jäsenvaltion, joka pyytää komissiolta, että tämän asetuksen mukaista poikkeusta sovellettaisiin sen hyväksi, olisi myös viitattava asiaankuuluvaan neuvoston päätökseen tai muuhun säädökseen, jonka perusteella se on oikeutettu käyttämään poikkeusta hyväkseen. Komissiolla olisi oltava jäsenvaltion pyynnön toimittamisen jälkeen kohtuullisesti aikaa tarkistaa, ovatko toimitetut tiedot oikeita, ja sen olisi voitava vastustaa pyyntöä. Jotta poikkeus olisi tehokas ja toimiva, olisi oletettava, että tällainen pyyntö on perusteltu, jos komissio ei vastusta sitä. Jos komissio vastustaa jäsenvaltion pyyntöä, sen olisi hyväksyttävä täytäntöönpanosäädöksellä päätös vastustaa sitä, jolloin komission olisi perusteltava päätöksensä.
(16)
Säännöt, jotka koskevat toimintaohjelmien välimaksujen ja loppumaksujen laskemista ajanjaksona, jona jäsenvaltiot saavat unionin rahoitustukea rahoitusvakauteensa kohdistuvien vakavien vaikeuksien vuoksi, olisi tarkistettava tämän mukaisesti.
(17)
On tarpeen varmistaa, että niiden korotettujen määrien käytöstä, jotka asetetaan niiden jäsenvaltioiden saataville, jotka saavat välimaksujen väliaikaisen korotuksen hyväkseen, raportoidaan asianmukaisesti.
(18)
Sen ajanjakson loputtua, jona rahoitustuki on ollut saatavilla, voi asetuksen (EY) N:o 1198/2006 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtävissä arvioinneissa olla tarpeen tarkastella muun muassa sitä, vaikeuttaako kansallisen yhteisrahoituksen alentaminen merkittävällä tavalla alun perin asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Tällaiset arvioinnit voivat johtaa toimintaohjelman tarkistamiseen.
(19)
Koska kansainvälisiin finanssimarkkinoihin vaikuttava ennennäkemätön kriisi ja talouden laskusuhdanne, jotka ovat vakavalla tavalla vahingoittaneet useiden jäsenvaltioiden rahoitusvakautta, edellyttävät nopeaa toimintaa koko talouteen kohdistuvien vaikutusten torjumiseksi, tämän asetuksen olisi tultava voimaan mahdollisimman pian. Ottaen huomioon asianomaisten jäsenvaltioiden poikkeukselliset olosuhteet sitä olisi sovellettava takautuvasti sitä pyytäneen jäsenvaltion tilanteesta riippuen joko varainhoitovuodesta 2010 tai päivästä, jona rahoitustuki asetettiin saataville, ajanjaksoihin, joina jäsenvaltiot ovat saaneet rahoitustukea unionilta tai muilta euroalueen jäsenvaltioilta rahoitusvakauteensa kohdistuneiden vakavien vaikeuksien vuoksi,
(20)
Jos välimaksujen väliaikaista korotusta suunnitellaan, sitä olisi tarkasteltava myös yhdessä kaikkia jäsenvaltioita koskevien talousarviorajoitusten kanssa, ja nämä rajoitukset olisi otettava asianmukaisesti huomioon Euroopan unionin yleisessä talousarviossa. Lisäksi sen soveltaminen olisi rajattava ajallisesti, koska mekanismin pääasiallinen tarkoitus on puuttua erityisiin nykyhetken ongelmiin. Sen vuoksi mekanismin soveltaminen olisi aloitettava 1 päivänä tammikuuta 2010, ja sen olisi oltava toiminnassa rajoitetun ajan 31 päivään joulukuuta 2013 saakka.
(21)
Sen vuoksi asetus (EY) N:o 1198/2006 olisi muutettava tämän mukaisesti,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (EY) N:o 1198/2006 seuraavasti:
1)
Korvataan 76 ja 77 artikla seuraavasti:
”76 artikla
Välimaksujen laskemista koskevat säännöt
1. Välimaksut lasketaan soveltamalla kunkin toimintalinjan osalta ja kunkin lähentymistavoitteen tai muun kuin lähentymistavoitteen osalta todentamisviranomaisen todentamassa menoilmoituksessa ilmoittamaan julkiseen rahoitusosuuteen yhteisrahoitusosuuden määrää, joka on vahvistettu kyseiselle toimintalinjalle ja kyseiselle tavoitteelle kulloisenkin rahoitussuunnitelman mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltion erityisestä ja asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä välimaksu lasketaan tuensaajille toimintalinjan ja tavoitteen mukaisesti maksetun tai maksettavan unionin tuen määränä. Jäsenvaltion on ilmoitettava tämä määrä menoilmoituksessa.
3. Poiketen siitä, mitä 53 artiklan 3 kohdassa säädetään, välimaksut korotetaan jäsenvaltion pyynnöstä enintään 100 prosenttiin siten, että ne ovat 10 prosenttiyksikköä suuremmat kuin kuhunkin toimintalinjaan sovellettava yhteisrahoitusosuus, jota sovelletaan kussakin sellaisessa todennetussa menoilmoituksessa hiljattain ilmoitettuun tukikelpoisten julkisten menojen määrään, joka on toimitettu ajanjaksona, jona jäsenvaltio täyttää jonkin seuraavista edellytyksistä:
a)
sen saataville on asetettu rahoitustukea Euroopan rahoituksenvakautusmekanismin perustamisesta 11 päivänä toukokuuta 2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 407/2010 (11) mukaisesti, tai muut euroalueen jäsenvaltiot ovat asettaneet sen saataville rahoitustukea ennen mainitun asetuksen voimaantuloa;
b)
sen saataville on asetettu keskipitkän ajan rahoitustukea järjestelystä keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi jäsenvaltioiden maksutaseille 18 päivänä helmikuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 332/2002 (12) mukaisesti;
c)
sen saataville on asetettu rahoitustukea 2 päivänä helmikuuta 2012 allekirjoitetun Euroopan vakausmekanismin perustamisesta tehdyn sopimuksen mukaisesti.
4. Jos välimaksut lasketaan sen jälkeen, kun jäsenvaltio ei voi enää saada 3 kohdassa tarkoitettua unionin rahoitustukea, komissio ei ota huomioon mainitun kohdan mukaisesti maksettuja korotettuja määriä.
Nämä määrät on kuitenkin otettava huomioon 79 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa.
5. Edellä olevan 3 kohdan soveltamisen tuloksena korotetut välimaksut asetetaan mahdollisimman pian hallintoviranomaisen saataville ja niitä saa käyttää ainoastaan toimenpideohjelman täytäntöönpanoon tarvittaviin maksuihin.
6. Jäsenvaltioiden on 67 artiklan 1 kohdan mukaisten vuosikertomusten yhteydessä toimitettava komissiolle asianmukaiset tiedot tämän artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen käytöstä ja osoitettava, miten tuen korotettu määrä on osaltaan edistänyt kilpailukykyä, kasvua ja työllisyyttä asianomaisessa jäsenvaltiossa. Komissio ottaa nämä tiedot huomioon laadittaessa 68 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vuosikertomusta.
77 artikla
Loppumaksujen laskemista koskevat säännöt
1. Loppumaksu on pienempi seuraavista määristä:
a)
määrä, joka lasketaan soveltamalla kunkin toimintalinjan osalta ja kunkin lähentymistavoitteen tai muun kuin lähentymistavoitteen osalta todentamisviranomaisen todentamassa lopullisessa menoilmoituksessa ilmoittamaan julkiseen rahoitusosuuteen yhteisrahoitusosuuden määrää, joka on vahvistettu kyseiselle toimintalinjalle ja kyseiselle tavoitteelle kulloisenkin rahoitussuunnitelman mukaisesti;
b)
tuensaajille kunkin toimintalinjan ja kunkin tavoitteen mukaisesti maksetun tai maksettavan unionin tuen määrä. Jäsenvaltion on ilmoitettava tämä määrä todentamisviranomaisen todentamassa lopullisessa menoilmoituksessa kunkin toimintalinjan ja kunkin tavoitteen osalta.
2. Poiketen siitä, mitä 53 artiklan 3 kohdassa säädetään, loppumaksuja korotetaan jäsenvaltion pyynnöstä enintään 100 prosenttiin siten, että ne ovat 10 prosenttiyksikköä suuremmat kuin kuhunkin toimintalinjaan sovellettava yhteisrahoitusosuus, jota sovelletaan kussakin sellaisessa todennetussa menoilmoituksessa hiljattain ilmoitettuun tukikelpoisten julkisten menojen määrään, joka on toimitettu ajanjaksona, jona jäsenvaltio täyttää jonkin 76 artiklan 3 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitetuista edellytyksistä.
3. Jos loppumaksut lasketaan sen jälkeen, kun jäsenvaltio ei voi enää saada 76 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua unionin rahoitustukea, komissio ei ota huomioon mainitun kohdan mukaisesti maksettuja korotettuja määriä.
2)
Lisätään artikla seuraavasti:
”77 a artikla
Välimaksuina ja loppumaksuina maksetun unionin rahoitusosuuden enimmäismäärä
1. Sen estämättä, mitä 76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa säädetään, välimaksuina ja loppumaksuina maksettu unionin rahoitusosuus ei saa olla suurempi kuin julkinen rahoitusosuus ja kullekin toimintalinjalle ja tavoitteelle Euroopan kalatalousrahastosta myönnetyn tuen enimmäismäärä, sellaisena kuin se on vahvistettu komission tekemässä toimenpideohjelman hyväksymistä koskevassa päätöksessä.
2. Komissio myöntää 76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen sellaisen jäsenvaltion kirjallisesta pyynnöstä, joka täyttää jonkin 76 artiklan 3 kohdan a, b ja c alakohdassa säädetyistä edellytyksistä. Tämä pyyntö on toimitettava 17 päivään heinäkuuta 2012 mennessä tai kahden kuukauden kuluessa päivästä, jona jäsenvaltio täyttää jonkin 76 artiklan 3 kohdan a, b ja c alakohdassa säädetyistä edellytyksistä.
3. Jäsenvaltion on perusteltava komissiolle toimitettavassa pyynnössään 76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen tarpeellisuus toimittamalla seuraavat tiedot, jotka tarvitaan sen toteamiseksi, että
a)
kansalliseen rahoitukseen vaadittuja varoja ei ole sen makrotaloudellista ja julkistaloudellista tilannetta koskevien tietojen mukaan saatavilla;
b)
76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu maksujen korotus on tarpeen, jotta voidaan turvata toimintaohjelmien jatkuva toteutus;
c)
ongelmia on edelleen olemassa siitä huolimatta, että 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut yhteisrahoitukseen sovellettavat enimmäismäärät on käytetty;
d)
se täyttää jonkin 76 artiklan 3 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitetuista edellytyksistä, perustelemalla tämän viittauksella neuvoston päätökseen tai muuhun säädökseen, sekä mainitsemalla tarkan päivämäärän, josta alkaen rahoitustuki on asetettu jäsenvaltion saataville.
Komissio tarkistaa, onko poikkeuksen myöntäminen toimitettujen tietojen perusteella perusteltua. Komissiolla on 30 päivää pyynnön esittämispäivästä aikaa vastustaa tietoja. Jos komissio päättää vastustaa jäsenvaltion pyyntöä, se hyväksyy täytäntöönpanosäädöksin päätöksen asiasta ja perustelee päätöksensä.
Jäsenvaltion pyynnön katsotaan olevan perusteltu, jos komissio ei vastusta sitä.
4. Jäsenvaltion pyynnössä on myös eriteltävä 76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen aiottu käyttö ja annettava tietoja suunnitelluista täydentävistä toimenpiteistä varojen keskittämiseksi kilpailukykyyn, kasvuun ja työllisyyteen, sekä tarvittaessa toimintaohjelmien muutoksesta.
5. Edellä 76 artiklan 3 kohdassa ja 77 artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeusta ei sovelleta 31 päivän joulukuuta 2013 jälkeen toimitettuihin menoilmoituksiin.”
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan kuitenkin takautuvasti seuraaviin jäsenvaltioihin:
a)
Irlantiin, Kreikkaan ja Portugaliin päivästä, jona rahoitustuki on asetettu näiden jäsenvaltioiden saataville 76 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
b)
Unkariin, Latviaan ja Romaniaan 1 päivästä tammikuuta 2010.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 19 päivänä huhtikuuta 2012.