KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 13. juli 2011
om Portugals støtteordning C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) for indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald
(meddelt under nummer K(2011) 4888)
(Kun den portugisiske udgave er autentisk)
(2011/677/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Efter at have modtaget en klage anmodede Kommissionen den 15. november 2002 de portugisiske myndigheder om oplysninger vedrørende indførelse af en skattelignende afgift til finansiering af indsamling, transport, behandling og destruktion af affald hidrørende fra slagtning af drøvtyggere og fjerkræ i henhold til lovdekret (Decreto-Lei) nr. 197/2002 af 25. september 2002 (1) (i det følgende benævnt »lovdekret nr. 197/2002«). De portugisiske myndigheder svarede ved brev af 20. januar 2003.
(2)
Af de indsendte oplysninger fremgik det, at den pågældende foranstaltning var sat i kraft uden Kommissionens forudgående godkendelse, og den blev registreret som ikke-anmeldt statsstøtte under nummer NN 41 A-B/03.
(3)
Kommissionens tjenestegrene anmodede ved breve af 16. og 30. april 2003 de portugisiske myndigheder om yderligere informationer vedrørende den omhandlede ordning. De portugisiske myndigheder havde en frist på fire uger til at besvare henvendelserne.
(4)
Ved breve af 5. maj og 6. juni 2003, som blev registreret henholdsvis den 5. maj og den 10. juni 2003, anmodede Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union på de portugisiske myndigheders vegne om forlængelse af fristen for meddelelse af de ønskede oplysninger under hensyntagen til, at der var behov for mere tid til at indsamle disse.
(5)
Kommissionens tjenestegrene forlængede ved brev af 25. juli 2003 fristen med fire uger.
(6)
Da Kommissionens tjenestegrene ikke modtog svar inden udløbet af den frist på fire uger, der var fastsat i det sidste, ovennævnte brev, sendte de i brev af 19. december 2003 de portugisiske myndigheder en rykkerskrivelse, hvori det påpegedes, at hvis der ikke blev modtaget et svar, ville de foreslå Kommissionen at fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (2) (nu artikel 108 i TEUF).
(7)
Ved brev af 5. februar 2004, der blev registreret samme dag, fremsendte Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheders besvarelse af brevene af 16. og 30. april 2003 fra disse tjenestegrene.
(8)
Kommissionens tjenestegrene anmodede ved brev af 11. november 2004 de portugisiske myndigheder om yderligere informationer vedrørende den omhandlede ordning. De portugisiske myndigheder havde en frist på fire uger til at besvare henvendelserne.
(9)
Ved brev af 30. december 2004, som blev registreret den 5. januar 2005, anmodede Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union på de portugisiske myndigheders vegne om forlængelse af fristen for meddelelse af alle de ønskede oplysninger under hensyntagen til, at der var behov for mere tid til at indsamle disse.
(10)
Som ønsket forlængede Kommissionens tjenestegrene ved brev af 17. januar 2005 for anden gang fristen med fire uger.
(11)
Da der ikke indkom en besvarelse af spørgsmålene fra Kommissionens tjenestegrene inden udløbet af den nye frist, sendte de den 12. april 2005 de portugisiske myndigheder en ny rykkerskrivelse, hvori de endnu en gang blev gjort opmærksomme på, at disse tjenestegrene ved manglende overholdelse af fristen på fire uger for fremsendelse af et svar, ville forbeholde sig retten til at foreslå Kommissionen at fremsende påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999.
(12)
Fristen for den ovennævnte besvarelse udløb i maj 2005. Da der ikke indkom svar inden udløbet af den nævnte frist, pålagde Kommissionen ved beslutning af 21. februar 2006 (3) Portugal at meddele den alle de oplysninger, landet var blevet anmodet om, idet den præciserede, at den - hvis der ikke indkom et svar fra disse myndigheder - forbeholdt sig retten til at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF (se punkt 80 i påbuddet om at indsende oplysninger).
(13)
Da ingen af de ønskede oplysninger blev indsendt, besluttede Kommissionen den 28. januar 2009 at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF. Denne beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(14)
Da Kommissionen ikke havde modtaget kommentarer fra Portugal inden for den fastsatte frist, sendte den en rykkerskrivelse til de portugisiske myndigheder den 18. marts 2009. Den 14. april 2009 sendte Portugal sine kommentarer samt kopier af lovdekret nr. 393-B/98 og nr. 244/2003 til Kommissionen. Den 15. juni 2009 indkom der kommentarer fra ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Den 1. juli 2009 tilsendte Kommissionen de portugisiske myndigheder ETSA's kommentarer. De portugisiske myndigheder tilsendte ikke Kommissionen bemærkninger til denne virksomheds kommentarer.
(16)
I forlængelse af ETSA's kommentarer sendte Kommissionens tjenestegrene den 19. februar 2010 de portugisiske myndigheder et brev med anmodning om yderligere præciseringer. De portugisiske myndigheder svarede ved brev af 27. april 2010.
(17)
Ved brev af 1. februar 2011 anmodede Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder om at meddele bestemte oplysninger og om at give en fyldestgørende besvarelse af alle de spørgsmål, som de tidligere var blevet stillet af disse tjenestegrene.
(18)
Ved brev af 24. februar 2011 anmodede de portugisiske myndigheder om en forlængelse af besvarelsesfristen på 30 dage.
(19)
Ved brev af 28. februar 2011 indrømmede Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder en forlængelse af besvarelsesfristen på 30 dage. De portugisiske myndigheder besvarede spørgsmålene fra Kommissionens tjenestegrene ved brev af 1. april 2011.
(20)
Ved brev af 20. juni 2011 meddelte Kommissionens tjenestegrene de portugisiske myndigheder, at de ville foreslå Kommissionen at træffe en betinget positiv afgørelse og angav betingelserne herfor.
II. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
(21)
Ifølge de portugisiske myndigheder blev der mellem 1. januar og 14. oktober 1998 konstateret 66 tilfælde af bovin spongiform encephalopati (i det følgende benævnt »BSE«). Over for denne risiko for folkesundheden og dyresundheden vedtog Kommissionen beslutning 98/653/EF af 18. november 1998 om hasteforanstaltninger som følge af forekomsten af bovin spongiform encephalopati i Portugal (5) og pålagde iværksættelse af foranstaltninger, som forekomsten af BSE-tilfælde i Portugal nødvendiggjorde, herunder navnlig forbud mod at sende bestemte dyr og animalske biprodukter fra portugisisk område til andre medlemsstater.
(22)
For at mildne konsekvenserne af de foranstaltninger, der var iværksat i forbindelse med bekæmpelsen af BSE, påtog den portugisiske stat sig fra 1999 at afholde alle udgifter i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af kødaffald fra pattedyr og fugle. Ved lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998 (6) (i det følgende benævnt »lovdekret 393-B/98«) påtog den portugisiske stat sig således ansvaret for og udgifterne til indsamling, behandling og destruktion af biprodukter.
(23)
Der er i henhold til artikel 4, stk. 3, i lovdekret nr. 393-B/98 mulighed for at fastsætte afgifter, der skal betales af slagterier og anvendes til finansiering af destruktion af bestemte råvarer. Ifølge oplysningerne fra de portugisiske myndigheder blev slagterierne ikke pålagt denne afgift.
(24)
De portugisiske myndigheder forklarede, at de ikke rådede over specifikke foranstaltninger i tilstrækkeligt omfang til at kunne varetage passende behandling af affaldet og derfor havde været tvunget til at lade den private sektor varetage denne opgave, som i sagens natur var statens ansvar.
(25)
De portugisiske myndigheder forklarede, at denne opgave af offentlig interesse var blevet pålagt den private sektor i henhold til lovdekret nr. 197/99 af 8. juni 1999 (7), som er den nationale retsakt til gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om ændring af direktiv 92/50/EØF, 93/36/EØF og 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelsesaftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter (8). De private virksomheder, der fik til opgave at udføre de pågældende opgaver, blev udvalgt på grundlag af deres tekniske formåen med henblik på god varetagelse af den opgave af offentlig interesse, som de blev pålagt, og under hensyntagen til, at det hastede med en sikker, hurtig og effektiv behandling af disse biprodukter. De portugisiske myndigheder indsendte et eksempel på en tjenesteydelseskontrakt, der var gyldig mellem den 1. september 2004 og den 31. december 2004.
(26)
Ifølge oplysningerne fra de portugisiske myndigheder var de parametre, der lå til grund for beregningen af kompensation for de ydede tjenester, blevet fastlagt ved fælles bekendtgørelse (despacho conjunto) nr. 96/99 af 25. januar 1999 (9). Indholdet af denne bekendtgørelse blev ajourført periodisk og således ændret ved fælles bekendtgørelse nr. 324/2001 af 6. april 2001 (10) og fælles bekendtgørelse nr. 124/2002 af 19. februar 2002 (11).
(27)
Rådet forbød ved beslutning 2000/766/EF (12) anvendelse af animalske biprodukter fra næsten alle arter i dyrefoder og påbød alle medlemsstater, herunder Portugal, at destruere disse biprodukter.
(28)
De portugisiske myndigheder forklarede, at affaldets omfang tog til på grund af denne afgørelse, og at omkostningerne derfor også var øget.
(29)
Kommissionen besluttede ved beslutning 2001/376/EF (13) at opretholde beslutning 98/653, som var vedtaget for Portugals vedkommende.
(30)
Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (14), er der fastsat specifikke regler for indsamling, behandling og destruktion af animalske biprodukter for forskellige kategorier af biprodukter.
(31)
De portugisiske myndigheder forklarede, at de for at opfylde deres forpligtelser i denne forbindelse besluttede at overføre omkostningerne ved de omhandlede foranstaltninger til sektorens erhvervsdrivende under nøje efterlevelse af »forureneren betaler«-princippet og ud fra hensynet til beskyttelse af folkesundheden, som disse myndigheder er ansvarlige for, og som det er af afgørende betydning fortsat at garantere. Portugal iværksatte således den ordning, der var omhandlet i lovdekret nr. 197/2002 af 25. september 2002.
(32)
Fra oktober 2002, som var tidspunktet for ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002, blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en skattelignende afgift for slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og for erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(33)
Ved brev af 20. januar 2003 oplyste de portugisiske myndigheder, at følgende virksomheder var fritaget for betaling af afgiften:
-
de slagterier, der varetager indsamling, behandling og destruktion af samtlige biprodukter med undtagelse af specifikke risikoprodukter - enten i selve virksomheden eller i opskæringslokaler, eftersom disse enheder har sikret autonomi for så vidt angår behandling af de respektive biprodukter (se bilag 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002)
-
importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, der forhandler udbenet kød, eftersom der i forbindelse med dette kød ikke forekommer biprodukter, der efter EU-retten og national ret skal underkastes en obligatorisk behandling.
(34)
Hvad angår den præcise anvendelse af indtægterne fra afgifterne, oplyste de portugisiske myndigheder, at de udelukkende var bestemt til finansiering af tjenester i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, herunder i form af specifikke risikoprodukter.
(35)
Afgiftsbeløbet er angivet i bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 i forhold til vægt og art:
(EUR)
Arter/type
Kvæg
Svin
Får og geder
Fjerkræ
Andet
Afgift/kg slagtekrop
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Hvad angår finansiering af indsamling, transport, behandling og destruktion af specifikke risikoprodukter, fastsætter artikel 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002, at der - specifikt og udelukkende for slagterier - opkræves en fast afgift på 0,30 EUR pr. kg specifikke risikoprodukter.
(37)
Alle afgifterne betales ved reverse charge-metoden til et offentligt organ: det nationale institut for intervention og garanti for landbruget (Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA)). De afgifter, der blev opkrævet hos virksomhederne, udgjorde indtægter for INGA og betaltes direkte til dette organ.
(38)
Som omhandlet i betragtning 32 og 33 i nærværende afgørelse, fastsætter artikel 4 i lovdekret nr. 197/2002, at slagterierne også har mulighed for at organisere sig - enten ved anvendelse af tredjeparters tjenesteydelser eller på eget initiativ - med henblik på at fremme indsamling, behandling og destruktion af biprodukter (dog ikke specifikke risikoprodukter) efter den gældende lovgivning. Hvis slagterierne foretager indsamling, behandling og destruktion af egne biprodukter - med undtagelse af specifikke risikoprodukter - fastsættes den afgift, der skal betales i henhold til bilag 2 i lovdekret nr. 197/2002, på følgende måde:
(EUR)
Arter/type
Kvæg
Svin
Får og geder
Fjerkræ
Andet
Afgift/kg slagtekrop
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Hvis slagterierne foretager indsamling, behandling og destruktion af alle deres egne biprodukter generelt i selve virksomheden eller i opskæringslokalerne - med undtagelse af specifikke risikoprodukter - er de ikke afgiftspligtige.
(40)
I henhold til artikel 5 i lovdekret nr. 197/2002 påhviler det INGA at føre kontrol med slagteriernes afgiftsbetaling, hvorfor de bør registrere og ajourføre oplysninger om antal dyrekroppe og deres respektive vægt. INGA skal ligeledes føre kontrol med betaling af afgifter i forbindelse med import og modtagelse af produkter fra Den Europæiske Union, og de berørte virksomheder skal ajourføre oplysninger om alle deres aktiviteter på området.
(41)
Hvis de vælger denne alternative løsning, skal slagterierne forinden forelægge INGA de respektive projekter til godkendelse og underkaste sig alle de kontrolforanstaltninger, som de ansvarlige myndigheder måtte tage i brug.
(42)
De portugisiske myndigheder gav garantier for, at denne type opgaver kun ville blive varetaget af virksomheder, som forvalter de biprodukter, hvis destruktion er obligatorisk, og at afgiften kun havde til formål at vælte omkostningerne ved dette arbejde over på de samme virksomheder.
(43)
Hvad angår sammenhængen mellem afgiftsindtægterne og omkostningerne i forbindelse med de tjenester, som de skal finansiere, oplyste de portugisiske myndigheder, at de afgifter, der er angivet i bilag I og II i lovdekret nr. 197/2002, og den afgift, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, angående specifikke risikoprodukter, blev beregnet på grundlag af de reelle omkostninger for de tjenester, der skulle ydes, og under hensyntagen til arten og relevansen af biprodukterne for hver enkelt dyreart.
(44)
For de portugisiske myndigheder udgør denne finansiering i alle henseender en kompensation for brugerne for ydelse af en tjeneste, der er i den almindelige offentligheds interesse. De beløb, der betales af afgiftspligtige, står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk leveres til de offentlige myndigheder, og til de faktiske omkostninger i forbindelse med destruktionen af dette affald. Til at understøtte disse oplysninger fremlagde de portugisiske myndigheder dokumenter for årene fra 1999 til 2005, som viser omkostningerne for tjenesteydelserne, og for 2003 et dokument, der viser afgiftsindtægterne for de forskellige typer biprodukter - uafhængigt af, om der er tale om importerede produkter eller nationale produkter.
(45)
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt de importerede produkter kan nyde godt af ordningen på samme måde som nationale produkter, forsikrer de portugisiske myndigheder, at i overensstemmelse med »forureneren betaler«-princippet afspejler de afgifter, der anvendes på slagterier, importerede produkter og handel inden for Fællesskabet med udbenet kød, de omkostninger, der er forbundet med behandling af samtlige de biprodukter, der genereres i forløbet frem mod den endelige forbruger.
(46)
Ifølge de portugisiske myndigheder genereres der i forbindelse med import af ikke-udbenet kød biprodukter, og den er derfor omfattet af indsamling, transport, behandling og destruktion, hvorfor det er berettiget at anvende de nævnte afgifter herpå.
(47)
De portugisiske myndigheder vurderer, at de finansierede foranstaltninger er i offentlighedens interesse, fordi det efter BSE-krisen blev klart, at destruktionen af slagteriaffald er en offentlig opgave, der henhører under staten på grund af dens betydning for folkesundheden og dyresundheden og for beskyttelsen af miljøet.
(48)
Den ordning, der er fastsat ved lovdekret nr. 197/2002, blev ophævet ved lovdekret nr. 244/2003 af 7. oktober 2003 (i det følgende benævnt »lovdekret nr. 2244/2003«), der trådte i kraft den 22. oktober 2003 (15) og fastsatte en generel ordning og en overgangsordning for animalske biprodukter, der ikke var egnet til konsum.
(49)
I henhold til den generelle ordning skal slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducenter, selv eller ved hjælp af eksterne tjenesteydelser, sørge for indsamling, transport, oplagring, håndtering, behandling og destruktion af biprodukter i kategori 1, 2 og 3, der er genereret i de pågældende virksomheder, i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1774/2002 og ved gennemførelse af en plan, der skal godkendes af generaldirektoratet for veterinære anliggender (Direcção-Geral de Veterinária (DG V)).
(50)
Slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducenter skal fremlægge en plan for destruktion eller anvendelse af biprodukter under kategori 3, som skal godkendes af DG V, inden for en frist på 90 dage at regne fra ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 244/2003 eller efter start af aktiviteter. Hvad angår kategori 3, fortsætter INGA indtil DG V's godkendelse af planerne med at sikre indsamling, transport, behandling, midlertidig oplagring og destruktion af biprodukter i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/2002. Indtil godkendelse af planen for biprodukter under kategori 3 er ejere af slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducerende virksomheder forpligtet til at betale de afgifter, der er fastsat i bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 - med undtagelse af virksomheder, som nyder godt af den alternative ordning, der er fastsat herunder, og som betaler de afgifter, der er fastsat i bilag 2 i det nævnte lovdekret.
(51)
I henhold til overgangsordningen fortsætter INGA ligeledes med at varetage disse tjenester i forbindelse med biprodukter henhørende under kategori 1 og 2.
(52)
Hvad angår biprodukter under kategori 1 og 2, skulle slagterier og opskæringsvirksomheder fremlægge en plan for destruktion eller anvendelse inden for en frist på 30 dage fra overgangsordningens udløb i november 2005. Indtil planens godkendelse er de forpligtet til at betale 0,35 EUR pr. kg biprodukt under kategori 1 eller 2. Fra det øjeblik, hvor planen for destruktion eller anvendelse er godkendt, er de afgiftspligtige fritaget for betaling af afgiften.
(53)
Når slagterierne og opskæringsvirksomhederne indsender en plan til DG V angående de foranstaltninger, der er nødvendige for at destruere biprodukter under kategori 1 og 2, påtager de sig ansvaret for gennemførelsen af disse foranstaltninger og underlægges ovennævnte myndigheds kontrol. Artikel 3, stk. 4, i lovdekret nr. 244/2003 fastsætter, at ordningen udløber to år efter lovdekretets ikrafttrædelse.
(54)
Overgangsordningen under lovdekret nr. 244/2003 udløb i november 2005. De portugisiske myndigheder anførte i deres brev af 1. april 2011, at efter udløbet af overgangsordningen under lovdekret nr. 244/2003 blev omkostningerne ved destruktion af biprodukter fra slagterier og opskæringsvirksomheder afholdt af virksomhederne ved genanvendelse af affaldet som biobrændsel og eksport af mel.
(55)
I sin beslutning om at indlede proceduren gav Kommissionen udtryk for sin tvivl med hensyn til eksistensen af en støtte til fordel for virksomheder, der varetog indsamling, transport, behandling og destruktion af de pågældende biprodukter for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød, erhvervsdrivende i EU-samhandelen og opdrættere - samt tvivl med hensyn til støttens forenelighed.
(56)
Kommissionen gentog bl.a. de spørgsmål, der var stillet i forbindelse med det første påbud om at fremlægge oplysninger. Hvad angår støtten til fordel for virksomheder, der varetager indsamling, transport, behandling og destruktion af de pågældende biprodukter, udtrykte den tvivl med hensyn til arten af den tjeneste i offentlighedens interesse, som de portugisiske myndigheder mente der var tale om i den foreliggende sag - navnlig på baggrund af Altmark-dommen (16). Hvad angår støtten til slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren, udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt det bidrag, sektoren ydede via afgiften, svarede til de reelle økonomiske omkostninger i forbindelse med indsamlingen og anmodede om kvantificerede oplysninger herom. Hvad angår støtten til opdrætterne, udtrykte Kommissionen endelig tvivl om, hvilke fordele disse kunne have ved den indførte ordning, eftersom de ikke var afgiftspligtige.
(57)
Kommissionen foretog derefter en foreløbig undersøgelse af de omhandlede foranstaltningers forenelighed på baggrund af de retningslinjer, der havde været gældende siden 1998, og konkluderede i den indledende del af beslutningsproceduren, at den ikke havde tilstrækkelige oplysninger til at kunne drage konklusioner om de pågældende foranstaltningers forenelighed.
III. BEMÆRKNINGER FRA PORTUGAL
(58)
I sine bemærkninger gjorde Portugal indledningsvist opmærksom på den særlige situation i landet i 1998 på grund af BSE. De portugisiske myndigheder henviser bl.a. til beslutning 98/653/EF, som forbyder forsendelse fra portugisisk område til andre medlemsstater eller tredjelande af bestemte produkter, navnlig kød- og benmel som sådan eller indeholdt i andre produkter. Portugal udarbejdede i den forbindelse en plan for overvågning, kontrol og udryddelse af BSE, som blev godkendt af Kommissionens Stående Veterinærkomité. Kommissionen besluttede den 18. april 2001 at opretholde eksportforbuddet for Portugal, og det blev først ophævet i 2004 ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1993/2004 (17).
(59)
Portugal fremfører således, at alle de foranstaltninger, der blev truffet mellem 1998 og 2004, havde til formål at afhjælpe en krisesituation, der indebar fare for folkesundheden. Det var således de portugisiske myndigheders formål at muliggøre umiddelbar gennemførelse af foranstaltningerne, indtil virksomhederne fik sig organiseret og selv kunne varetage opgaverne - under kontrol fra statens side. Portugal mener, at beskyttelsen af folkesundheden er et retligt gode, som har mere vægt en noget andet gode, og som berettiger til, at der gøres undtagelse fra statsstøttereglerne.
(60)
Ifølge de portugisiske myndigheder forhindrede vedtagelsen af beslutning 98/653/EF og de efterfølgende forlængelser, at de foranstaltninger, der var truffet af den portugisiske stat til løsning af BSE-krisen, skabte konkurrencefordrejning på markedet og herved hæmmede samhandelen mellem medlemsstaterne. Portugal anfører, at eftersom der var et forbud mod eksport af de ovennævnte produkter, var der heller ingen samhandel, hvorfor der ikke kunne være tale om konkurrencefordrejning.
(61)
Portugal fremfører for det første, at der ikke blev ydet støtte i 1998 og beviser det ved oplysninger om ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998. Det var først på det tidspunkt, at den portugisiske stat - undtagelsesvist og i en overgangsperiode - påtog sig ansvaret for indsamling, behandling og destruktion af biprodukterne.
(62)
Efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 påtog den portugisiske stat sig udgifterne i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter frem til ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002. Hertil fremførte de portugisiske myndigheder, at det skal tages i betragtning, at de portugisiske myndigheder påtog sig ansvaret for disse foranstaltninger på kort sigt, og at ordningen blev revideret efterfølgende, samt at afgiften blev indført som et middel til at vælte finansieringen af indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, herunder specifikke risikoprodukter, over på sektoren.
(63)
Hvad angår omkostningerne ved de nævnte foranstaltninger, fremfører de portugisiske myndigheder, at de parametre, som de baserede sig på ved beregning af kompensationen, tidligere var blevet fastsat i en bekendtgørelse offentliggjort i Diário da República. De portugisiske myndigheder nævner tre bekendtgørelser (18), som angiver priserne for tjenesteydelserne (indsamling, transport og påfyldning i store sække pr. produktkilogram). Der blev taget hensyn til de udgifter, der i forbindelse med disse opgaver skulle afholdes af enheder til behandling af biprodukter af animalsk oprindelse, som ikke lå i tilknytning til slagterier. Der blev ligeledes taget hensyn til løbende udgifter til f.eks. energi, brændstof, aflønning, forsikring m.m. Disse parametre er de samme for alle leverandører af de pågældende tjenesteydelser. De portugisiske myndigheder oplyste, at fortjenesterne lå på mellem 30 og 39,5 %, eller at de efter disse myndigheders opfattelse udgjorde en margen, der var passende, eller som endog lå under gennemsnittet for erhvervsaktiviteterne. De portugisiske myndigheder vedlagde oplysninger om årene med anvendelse af de parametre, som var anvendt til fastsættelse af de priser, der var angivet i bekendtgørelserne.
(64)
Det kan konkluderes, at den portugisiske stat vurderer, at den ydede støtte kan anses for at være forenelig ved fravigelse af »forureneren betaler«-princippet, idet den svarer til udgifterne for de ydede tjenesteydelser, og fordi de retningslinjer, der var gældende på det tidspunkt (EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i forbindelse med TSE-test, døde dyr og slagteriaffald (19)) muliggjorde støtte på op til 100 % af de faktiske udgifter, fordi den var kortvarig.
(65)
Siden oktober 2002 har det juridiske grundlag for betaling af afgifterne været lovdekret nr. 197/2002. De portugisiske myndigheder mener, at der med de omhandlede afgifter blev taget hensyn til de priser, der skulle betales for virksomhedernes behandling af biprodukter. Eftersom krisen trak ud, vurderede de portugisiske myndigheder imidlertid, at der fortsat var grund til, at staten intervenerede som formidler.
(66)
I forbindelse med de simulationer, der blev foretaget på det pågældende tidspunkt, blev der taget hensyn til samtlige de udgifter, virksomhederne skulle bære, og en rimelig fortjeneste. De portugisiske myndigheder fremsendte en budgetopgørelse baseret på omkostninger og udgifter for 2003, som efter deres opfattelse viste, at der var balance mellem indtægter og udgifter under den nye lovgivning, og som fastsætter afgifter til finansiering af tjenesteydelserne.
(67)
De portugisiske myndigheder fremfører desuden, at finansieringen af indsamling, transport og destruktion af biprodukter af fjerkrækød ikke skete via afgifter, der var betalt af slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin. De portugisiske myndigheder påpegede, at artikel 2, stk. 1, i lovdekret nr. 197/2002 skal fortolkes i henhold til bilag 1, som fastsætter, at finansiering af transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød foretages af tre typer virksomheder: virksomheder, der slagter kvæg, svin, får/geder, fjerkræ m.m., importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udbenede stykker af kvæg og svin samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, hvis aktiviteter omhandler de samme produkter. Bilag 1 indeholdt således en tabel, der angav de afgifter, der skulle betales af fjerkræslagterier, som ikke gennemførte indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra slagtning af fjerkræ - under hensyntagen til, at der i forbindelse med fjerkrækroppe generelt ikke optræder biprodukter.
(68)
De portugisiske myndigheder erklærede desuden, at forskellen på de to afgifter, der er fastsat i bilag 2 i lovdekret nr. 197/2002, skyldtes de omkostninger, der var forbundet med opskæringsvirksomhedernes biprodukter.
(69)
De portugisiske myndigheder oplyste, at der i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003 ikke var fastsat nogen overvæltning af afgifter på opdrætterne, selv om omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion reelt havde indvirkning på hele kødsektoren. De portugisiske myndigheder fremlagde i den forbindelse to fakturaer for tjenesteydelser dateret den 22. oktober 2002 og den 28. oktober 2003, som ifølge disse myndigheder skulle vise, at slagterierne havde væltet omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion over på opdrætterne.
(70)
De portugisiske myndigheder garanterer endelig, at de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne, ikke bortkanaliserede midler til eventuelle konkurrerende aktiviteter, eftersom deres eneste aktivitet var indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter.
(71)
De portugisiske myndigheder fremfører også, at den overgangsordning, der blev indført ved lovdekret nr. 244/2003, udløb i november 2005, og at de virksomheder, der genererede biprodukter, fuldt ud påtog sig det ansvar, som staten indledningsvist midlertidigt havde påtaget sig for disse. Siden november 2005 har samtlige omkostninger været afholdt af virksomhederne, som kompenserer herfor ved genanvendelse af affald som biobrændsel og eksport af mel.
(72)
De portugisiske myndigheder mener derfor, at de har opfyldt de fastlagte forpligtelser, eftersom de virksomheder, der genererede biprodukter, gradvist begyndte at betale for de aktiviteter, som var forbundet med destruktion af biprodukter, via afgiften.
IV. UDTALELSE FRA ANDRE BERØRTE PARTER
(73)
ETSA fremsendte bemærkninger ved brev af 15. juni 2009. ETSA-gruppen består af virksomhederne ITS -Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA og SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. Disse virksomheder står for indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af animalsk oprindelse af kategori 1, 2 og 3 i Portugal og udgør nogle af de virksomheder, som den portugisiske stat henvendte sig til med henblik på levering af de omhandlede tjenesteydelser i den pågældende periode. ETSA anses derfor for at have modtaget betalinger fra staten og er derfor berørt part i sag nr. C 3/09.
(74)
ETSA minder indledningsvist om konteksten med BSE-krisen, som tvang den portugisiske stat til at træffe en række præventive foranstaltninger (navnlig indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af animalsk oprindelse under kategori 1, 2 og 3) til bekæmpelse og begrænsning af risikoen for denne sygdom, således at folkesundheden og miljøet kunne beskyttes. Vedtagelsen af disse foranstaltninger var i store træk i overensstemmelse med de forpligtelser, der var fastsat i fællesskabslovgivningen.
(75)
ITS og SEBOL leverede mellem 1998 og 2005 tjenesteydelser for INGA med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af affald gennem direkte tildeling. ETSA henviser til, at alle de virksomheder, der var i stand til at yde de krævede tjenesteydelser, fik tildelt opgaverne på de samme vilkår. Indtil den 10. oktober 2002 indgik INGA aftaler med virksomheder, der var godkendt til at yde denne form for tjenesteydelse, og afholdt de hermed forbundne omkostninger i henhold til artikel 6 i lovdekret nr. 393-B/98. De parametre, der blev anvendt til at beregne prisen for tjenesteydelserne, var i overensstemmelse med fælles bekendtgørelse nr. 96/99. Prisen blev fastsat i forhold til råvarernes vægt og kunne revideres, hvis vilkårene for leverance af tjenesteydelserne ændredes. I forbindelse med den pris, der blev betalt til SEBOL og ITS, blev der taget hensyn til den skønnede pris for tjenesteydelsen, navnlig sammenholdt med vægten og omfanget af det affald, der skulle indsamles og behandles, og iværksættelse og forvaltning af systemet med indsamling af døde dyr i bedrifterne, hvilket bl.a. indebar hurtig afhentning af dyrene efter deres død.
(76)
ETSA understreger, at selv om tildelingen af tjenesteydelseskontrakterne ikke skete ved offentligt udbud, dækker den pris, der blev betalt for tjenesteydelser, de reelle omkostninger - under hensyntagen til de hermed forbundne indtægter - og muliggjorde kun en rimelig og legitim fortjeneste. Det fremføres også, at betalingen for tjenesteydelserne altid forekom at være i overensstemmelse med princippet om effektivitet, eftersom den pris, INGA betalte, lå på det gennemsnitlige europæiske niveau for tilsvarende tjenesteydelser og faktisk frem til 2005 havde været lavere end de priser, der efterfølgende var blevet anvendt i kontrakter om levering af den samme type tjenesteydelser og indgået efter offentlige udbud, der skulle lette fastsættelse af modydelser i overensstemmelse med markedskriterier.
(77)
Fra 2005 begyndte tjenesteydelseskontrakterne at blive tildelt ved internationalt offentligt udbud. Der blev gennemført tre offentlige udbud: kvæg/enhovede dyr på nationalt plan, får/geder (syd) og får/geder (nord). ITS deltog i de offentlige udbud gennem et konsortium, som fik tildelt kontrakten for tjenesteydelser. Der blev indgået tre kontrakter om tjenesteydelser for de tre nævnte opgaver. ETSA omtaler bl.a. følgende arbejdsopgaver: indsamling, transport, behandling og destruktion af affald samt fortsat og ajourført registrering og arkivering, hvad angår de pågældende aktiviteter. Det var instituttet for finansiering af landbrug og fiskeri (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas - IFAP I.P.), der havde til opgave at føre tilsyn med overholdelsen af forpligtelserne.
(78)
ETSA understreger, at de indgåede kontrakter forudfastsatte priserne på en objektiv og gennemsigtig måde ud fra antal ton og den pågældende dyreart. Ifølge ETSA blev priserne fastsat på markedsvilkår, og de garanterede en passende dækning af de omkostninger, der var forbundet med de offentlige tjenesteforpligtelser, og var fastsat i tjenesteydelseskontrakterne og i henhold til den relevante lovgivning.
(79)
ETSA konkluderede på denne baggrund, at den ikke modtog ulovlig støtte, og at de allerede modtagne midler blot var en legitim modydelse for ydelse af en offentlig tjeneste.
V. VURDERING
1. STATSSTØTTE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(80)
I artikel 107, stk. 1, i TEUF, hedder det, at »bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(81)
Artikel 107-109 i TEUF finder anvendelse på svinekødssektoren i medfør af artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 (20) af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for disse produkter ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1913/2005 (21). De finder anvendelse i oksekødssektoren i henhold til artikel 40 i forordning (EF) nr. 1254/99 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for kød for disse produkter (22) ændret ved forordning (EF) nr. 1152/2007 (23). Inden vedtagelsen af sidstnævnte forordning anvendtes artiklerne i samme sektor i medfør af artikel 24 i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 (24). De finder anvendelse i sektorerne for fåre- og gedekød i henhold til artikel 22 i Rådets forordning (EF) nr. 2467/98 af 3. november 1998 om den fælles markedsordning for disse produkter (25), ændret ved forordning (EF) nr. 1913/2005. De finder anvendelse i fjerkrækødsektoren i henhold til artikel 19 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for disse produkter (26), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 679/2006 (27). Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (28) ophævede disse forskellige forordninger og fastsætter i artikel 180, at reglerne om statsstøtte finder anvendelse på de ovennævnte produkter.
(82)
Hvad angår støttens art, skal den bestemmes for alle dem, der nyder godt af indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald samt finansiering heraf. Kommissionen konstaterede, at der var tale om følgende kategorier af potentielle modtagere under den portugisiske ordning:
-
virksomheder, der varetager indsamling, transport, behandling og destruktion af det omhandlede materiale
-
slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- eller svinekød, og
-
opdrætterne.
(83)
Hvad angår godkendelse af eventuel støtte over en længere periode, skelnede Kommissionen mellem fire perioder i sin beslutning om at indlede den formelle procedure under hensyntagen til de forskellige fællesskabsbestemmelser, der var relevante for en analyse af de eventuelle støtteforanstaltninger. Kommissionen så på perioden fra 1998 til 31. december 1999, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af retningslinjerne for statsstøtte i landbrugssektoren, perioden fra 1. januar 2000 til 31. december 2002, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af retningslinjerne for statsstøtte til fjernelse af slagteriaffald og dyr, der findes døde, samt udgifter til sporing af overførbare spongiforme encephalopatier (TSE), perioden fra 1. januar 2003 til 31. december 2006, en dato, som ligger forud for ikrafttrædelsen af nye retningslinjer for landbruget for 2007-2013 (29) samt perioden fra 1. januar 2007 og frem til nu.
(84)
På grund af de nye oplysninger fra de portugisiske myndigheder, herunder navnlig om den allerede nævnte anvendelse af lovdekret nr. 244/2003, og om de forskellige former for finansiering af eventuel støtte ændrer Kommissionen lidt opdelingen af de forskellige perioder og tager hensyn til de forskellige efterfølgende perioder i sin godkendelse af hver gruppe af mulige støttemodtagere:
-
perioden mellem den 9. december 1998 og den 9. oktober 2002, hvor lovdekret nr. 393-B/98 var i kraft
-
perioden mellem den 10. oktober 2002 og den 21. oktober 2003, hvor lovdekret nr. 197/2002 var i kraft, med undtagelse af bilag 2, hvis anvendelse blev forlænget under den overgangsordning, der var fastsat i lovdekret nr. 244/2003, og
-
perioden mellem den 22. oktober 2003 og november 2005, hvor den overgangsordning, der er omhandlet i lovdekret nr. 244/2003, blev anvendt.
1.1. SELEKTIV FORDEL
(85)
I henhold til Domstolens retspraksis betragtes støtte som indgreb, der under enhver tænkelig form direkte eller indirekte kan give virksomheder en fordel, eller som bør betragtes som en økonomisk fordel, som modtagervirksomheden ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser (30). Som støtte betragtes endvidere indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt tynger en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (31).
1.1.1. Selektiv fordel for virksomheder, der leverer tjenesteydelser
(86)
Ifølge Kommissionen er indsamling, transport, behandling og destruktion af de omhandlede materialer en økonomisk aktivitet, da der er tale om tjenesteydelser mod betaling, der kan leveres af en lang række fællesskabsvirksomheder. Denne konklusion er bl.a. baseret på ETSA's oplysninger, som er resumeret i betragtning 73 ff. i nærværende afgørelse.
(87)
Hvad angår denne økonomiske aktivitet, fremfører de portugisiske myndigheder, at de virksomheder, der leverede de pågældende tjenesteydelser, varetog en opgave i offentlighedens generelle interesse, der var begrundet i hensynet til beskyttelsen af folkesundheden og miljøet. De portugisiske myndigheder understregede i den forbindelse landets specifikke situation i forhold til BSE-krisen. Portugal fremfører således, at alle de foranstaltninger, der blev truffet, havde til formål at afhjælpe en krisesituation, der indebar fare for folkesundheden. Det var således de portugisiske myndigheders formål at muliggøre umiddelbar gennemførelse af foranstaltningerne, indtil virksomhederne fik sig organiseret og selv kunne varetage opgaverne - under kontrol fra statens side (se betragtning 21 og 59 i nærværende afgørelse).
(88)
ETSA vurderede i sine kommentarer, at den ikke modtog nogen ulovlig støtte, og at alle de modtagne midler blot var en legitim modydelse for ydelse af offentlig service (se betragtning 79 i nærværende afgørelse).
(89)
Det fremgår af Domstolens dom i Altmark-sagen (32), at offentlig støtte, som har til formål at muliggøre offentlig service, ikke er omfattet af artikel 107 i TEUF, da denne støtte bør betragtes som en kompensation, der er et vederlag for de ydelser, som de begunstigede virksomheder har ydet for at opfylde forpligtelser til offentlig service. Domstolen mener imidlertid, at følgende betingelser er opfyldt:
-
For det første skal den støttemodtagende virksomhed faktisk være blevet pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret
-
for det andet skal de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, være blevet fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde
-
kompensationen må for det tredje ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig service, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser
-
når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages en forpligtelse til offentlig service, ikke er blevet gennemført inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, skal størrelsen af den nødvendige kompensation for det fjerde være fastlagt på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have haft ved at gennemføre forpligtelserne, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
(90)
Anvendelse af Altmark-sagens retspraksis på det omhandlede tilfælde foranlediger Kommissionen til at formulere følgende betragtninger:
a) Tjenesteydelse af egentlig almindelig økonomisk interesse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF
(91)
Det skal frem for alt undersøges, om vi i det pågældende tilfælde står over for en tjenesteydelse af egentlig almindelig økonomisk interesse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF.
(92)
Det fremgår af Domstolens retspraksis, at med undtagelse af de sektorer, hvor der findes EU-regler på området, har medlemsstaterne vide skønsbeføjelser, hvad angår arten af de tjenesteydelser, der kan betegnes som værende af almindelig økonomisk interesse. Det er derfor Kommissionens opgave at sikre, at disse skønsbeføjelser anvendes på en måde, der ikke er åbenlyst forkert, hvad angår definitionen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
(93)
Der er siden 1990'erne konstateret forskellige overførbare spongiforme encephalopatier (TSE) særskilt - hos personer og dyr. Fra og med 1996 begyndte man at konstatere, at der var lighed mellem BSE-agenser og agenser hidrørende fra den nye variant af Creutzfeldt-Jakob-sygdommen. Siden 1990 har Fællesskabet vedtaget en række foranstaltninger til beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed mod risikoen for BSE. Disse foranstaltninger er baseret på beskyttelsesbestemmelserne i Rådets direktiver om veterinærkontrolforanstaltninger. Ved beslutning 2000/766/EF blev medlemsstaterne forpligtet til at indsamle, transportere, behandle, oplagre og destruere animalsk affald i henhold til direktiv 90/667/EØF (33), Kommissionens beslutning 97/735/EF (34) og Rådets beslutning 1999/534/EF (35). Forordning (EF) nr. 1774/2002 fastsatte i den forbindelse sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum, samt forpligtelser for medlemsstaterne til at sørge for vedtagelse af passende foranstaltninger og etablering af en passende ordning for indsamling, transport og destruktion af animalske biprodukter.
(94)
Eftersom Domstolen har fastslået, at forvaltning af bestemte former for affald kan være genstand for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (36) og under hensyntagen til den ovennævnte specifikke BSE-krisesituation har Kommissionen ingen indsigelser, hvad angår arten af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som de portugisiske myndigheder har erklæret at ville anvende i forbindelse med denne indsamling og efterfølgende destruktion af slagtekroppe og andet animalsk affald, der ikke var egnet til konsum, i perioden 1999-2005, hvor den portugisiske stat påtog sig det fulde ansvar (1999-2003) eller det delvise ansvar (2003-2005) for disse aktiviteter. Der er tale om en beslutning, som var berettiget under hensyntagen til folkesundheden og beskyttelsen af miljøet, hvorfor den var omfattet af princippet om almindelig økonomisk interesse i medfør af artikel 106, stk. 2, i TEUF.
b) Varetagelse af forpligtelse til offentlig tjeneste
(95)
I henhold til Altmark-dommen kræves der et mandat i form af en eller flere officielle retsakter, som er bindende i national ret. Hvad angår den første betingelse, der blev fastslået med Altmark-dommen, fastsatte lovdekret nr. 393-B/98 og nr. 244/93, at det var obligatorisk at indsamle, transportere, behandle og destruere biprodukter af animalsk oprindelse, der var uegnet til konsum. Artikel 6 i lovdekret nr. 393-B/98 fastsætter, at det påhviler INGA, som har ansvaret for indsamling, behandling og destruktion af animalske biprodukter, der er uegnede til konsum, at foretage udvælgelse af de virksomheder, der skal varetage disse opgaver. Ved fælles bekendtgørelse nr. 95/99 var der forinden fastsat parametre for beregning af betalingen for offentlig tjeneste og øvrige forpligtelser i forbindelse med leveringen af denne tjenesteydelse, f.eks. virksomhedens forpligtelse til at indsamle alle biprodukter, der genereres på nationalt område, i overensstemmelse med de sanitære og tekniske normer, der er fastsat i lovgivningen.
(96)
De portugisiske myndigheder fremfører, at forpligtelserne for de virksomheder, der ydede disse tjenesteydelser, var klart defineret i kontrakterne om tjenesteydelse. Eksempelvis forelagde de Kommissionen en kontrakt om tjenesteydelser fra 2003, der blev indgået på grundlag af lovdekret nr. 393-B/98.
(97)
Kommissionen konstaterer, at forpligtelserne for den virksomhed, der leverer tjenesteydelserne, var klart defineret i kontrakten om tjenesteydelser, som de portugisiske myndigheder forelagde den. Kommissionen konkluderer med henvisning til lovdekret nr. 393-B/98, den fælles bekendtgørelse og det indsendte eksempel på en tjenesteydelseskontrakt, at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt.
c) Parametre, der er forudfastsat på en objektiv og gennemsigtig måde.
(98)
Hvad angår den anden betingelse, finder Kommissionen - på grundlag af de foreliggende oplysninger - at de parametre, som beregningen af kompensationen er baseret på, er blevet forudfastlagt på en måde, der er objektiv og gennemsigtig. De fælles bekendtgørelser, som de portugisiske myndigheder har fremlagt, fastlægger således beregningsmetoden og de støtteberettigede udgifter (se betragtning 26 i nærværende afgørelse). Disse oplysninger blev kontrolleret periodisk ved sammenholdelse med tidligere regnskabsår. Fra og med 2005 blev der gennemført offentlige udbud. Ud fra de oplysninger, som Kommissionen råder over, vurderer den, at den anden betingelse, der fastsættes med Altmark-dommen, er opfyldt.
d) Nødvendig kompensation til dækning af omkostninger i forbindelse med tjenesteydelser
(99)
Hvad angår den tredje betingelse, fremfører de portugisiske myndigheder og den interesserede part, at kompensationen ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
(100)
Kommissionen anmodede flere gange de portugisiske myndigheder - bl.a. ved begyndelsen af undersøgelsen - om oplysninger om metoden til beregning af de faktiske omkostninger i forbindelse med tjenesteydelserne. De portugisiske myndigheder fremlagde dokumenter med angivelse af de årlige udgifter for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden 1999-2005, og sammenholdt disse oplysninger med, hvad INGA betalte de pågældende virksomheder for at varetage tjenesteydelserne. De pågældende dokumenter viser, at den kompensation, INGA har betalt til de virksomheder, der har leveret tjenesteydelserne, ikke oversteg, hvad der var nødvendigt for helt eller delvist at dække omkostningerne i forbindelse med varetagelsen af tjenesteydelserne. De modtagne dokumenter viser, at der med kompensationen ligeledes blev taget hensyn til en fortjeneste på mellem 30 og 39,5 % alt efter det pågældende år (se betragtning 62 i nærværende afgørelse).
(101)
De portugisiske myndigheder forsikrede om, at midlerne ikke ville kunne overføres til konkurrerende aktiviteter, som virksomhederne eventuelt kunne gå i gang med (krydssubsidiering), fordi de udvalgte leverandører af tjenesteydelser ikke gav sig af med andre aktiviteter.
(102)
På grundlag af de oplysninger, som de portugisiske myndigheder har lagt frem, mener Kommissionen imidlertid ikke at være i stand til at konkludere, at den fortjeneste, der var tale om, var »rimelig« i medfør af den retspraksis, der var resultatet af Altmark-dommen.
(103)
ETSA hævdede i sine kommentarer, at betalingen for tjenesteydelsen i passende omfang afspejlede de afholdte udgifter og muliggjorde en fortjeneste, der ikke udgjorde en hvilken som helst fordel, og at betalingen for offentlig tjeneste i perioden forud for 2005 svarede til den gennemsnitlige europæiske betaling og lå under den, der var fastsat i den offentlige kontrakt for tjenester, der var tildelt ved offentligt udbud.
(104)
Hvad angår disse oplysninger, konstaterer Kommissionen, at hverken de portugisiske myndigheder eller den interesserede part fremlagde dokumentation herfor.
(105)
Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at den tredje betingelse fra Altmark-dommen er opfyldt i den foreliggende sag.
e) Evaluering af omkostninger i en gennemsnitsvirksomhed
(106)
Eftersom de tjenesteydende virksomheder før 2005 ikke blev udvalgt ved offentligt udbud, kræver Altmark-dommen, at der foretages en sammenligning med omkostningerne i en gennemsnitsvirksomhed. De portugisiske myndigheder fremlagde ikke dokumentation for, at vurderingen af omkostningerne var sket på grundlag af en vurdering af omkostningerne i en gennemsnitsvirksomhed.
(107)
Kommissionen må imidlertid konkludere, at ikke alle Altmark-dommens kriterier (fire) er opfyldt i den foreliggende sag, og at det ikke kan udelukkes, at der har været visse fordele for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden mellem ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 393-B/98 og udløbet - i 2005 - af den overgangsordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
(108)
De offentlige betalinger foretages til bestemte virksomheder, dvs. de virksomheder, der har fået pålagt tjenesteydelserne. Det kan derfor vurderes, at den omhandlede foranstaltning er specifik.
(109)
Kommissionen konkluderede imidlertid, at det ikke kan udelukkes, at der har været en selektiv fordel for de virksomheder, der leverede tjenesteydelserne i perioden mellem 1998 og udløbet - i 2005 - af den overgangsordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
1.1.2. Selektiv fordel for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- eller svinekød
(110)
I henhold til Domstolens dom i GEMO-sagen (37) kan det forhold, at den indsamling og destruktion af døde dyr og slagteriaffald, der foretages for producenter og slagterier, varetages af private virksomheder, ikke anvendes til at sætte spørgsmålstegn ved, om der foreligger statsstøtte, hvis det er offentlige myndigheder, der har indført ordningen for de omhandlede aktiviteter.
(111)
I den foreliggende sag er det ligeledes de portugisiske myndigheder, der har indført aktivitetsordningen og finansierer den som fastsat ved lovdekret nr. 393-B/98, nr. 197/2002 og nr. 244/2003. Kommissionen konkluderer derfor i den nuværende fase, at de pågældende ordninger er statslige.
(112)
Domstolen fastslog i GEMO-dommen, at udgifterne til destruktion af døde dyr og slagteriaffald bør betragtes som en omkostning, der er forbundet med producenternes og slagteriernes økonomiske aktivitet (38). Domstolen konkluderede derfor, at artikel 107, stk. 1, i TEUF bør fortolkes således, at en ordning, der sikrer producenterne og slagterierne gratis indsamling og destruktion af døde dyr og slagteriaffald, er at betragte som statsstøtte til fordel for landmændene og slagterierne.
(113)
I den foreliggende sag kan det vurderes, at destruktionen af døde dyr og slagteriaffald udgjorde en omkostning, der var forbundet med aktiviteten, ikke blot for slagterier og opskæringsvirksomheder, men også for importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød samt for virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet oksekød og svinekød. Efter Kommissionens opfattelse havde den beskrevne finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra pattedyr og fjerkræ ved statstilskud inden ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 til følge, at brugerne af denne tjeneste blev fritaget for en udgift, der er forbundet med deres aktiviteter.
(114)
Kommissionen konkluderer, at der forelå en fordel forud for anvendelsen af en skattelignende afgift.
(115)
Hvad angår perioden efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 og lovdekret nr. 244/2003, skete finansieringen af de ovenfor beskrevne aktiviteter via en skattelignende afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 197/2002 og ændret ved lovdekret nr. 244/2003. Fritaget for betaling af afgiften var i henhold til lovdekret nr. 197/2002 slagterier, som varetog indsamling, transport, behandling og destruktion af samtlige de omhandlede biprodukter hidrørende fra enten egen virksomhed eller udskæringsvirksomheder, bortset fra specificeret risikomateriale, og disse enheder var autonome med hensyn til behandling af deres egne biprodukter (se bilag 2, punkt 2, i lovdekret nr. 197/2002) på samme måde som importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, der håndterer udbenet kød, i forbindelse med hvilket der ikke genereres biprodukter, som er omhandlet af den obligatoriske behandling, der er fastsat i EU-lovgivningen og national lovgivning. I henhold til lovdekret nr. 244/2003 skulle de nævnte virksomheder afgiftsfritages på grundlag af en plan for destruktion eller anvendelse i overensstemmelse med de specifikke betingelser, der er fastsat for de forskellige kategorier af materiale.
(116)
For at kunne vurdere, om der var en fordel for slagterier og opskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. for afgiftspligtige forhandlere/modtagere af ikke-udbenet oksekød og svinekød, er det nødvendigt at se på, i hvilket omfang afgiftsbidraget svarer til de reelle udgifter til indsamlingstjenesten.
(117)
Kommissionen bemærker, at de portugisiske myndigheder i deres brev af 20. januar 2003 erklærede, at de afgifter, der er angivet i bilag 1 og 2 i lovdekret nr. 197/2002, og den afgift, der er omhandlet i artikel 2, stk. 2, for specificeret risikomateriale, blev beregnet på grundlag af de reelle udgifter til de tjenester, der skulle leveres, under hensyntagen til arten og relevansen af de biprodukter, der genereres for hver enkelt dyreart.
(118)
For de portugisiske myndigheder udgør denne finansiering i alle henseender en kompensation for brugerne af en tjeneste, der er i den almindelige offentligheds interesse. De beløb, der betales af afgiftspligtige, er ikke faste, men står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk leveres til de offentlige myndigheder og til de faktiske omkostninger ved destruktion af dette affald.
(119)
Til støtte herfor fremlagde de portugisiske myndigheder dokumenter med værdier for 2003, hvor man sammenligner de reelle økonomiske omkostninger i forbindelse med de leverede tjenesteydelser og det bidrag, der hidrører fra den tilsvarende afgift. De portugisiske myndigheder fremlagde ikke dokumenter med oplysninger om afgiftsindtægter for den resterende del af året 2002 efter ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 i oktober det år.
(120)
Hvad angår årene 2004 og 2005, indsendte de portugisiske myndigheder dokumenter med oplysninger om udgifterne til de gennemførte aktiviteter, men ikke om indtægter hidrørende fra den afgift, der var pålagt de virksomheder, der endnu ikke havde fået godkendt planen for destruktion og anvendelse. Disse virksomheder manglede derfor endnu at betale den afgift, der ved lovdekret nr. 244/2003 var fastsat for overgangsordningen.
(121)
Hvad angår årene 2002, 2004 og 2005 kan Kommissionen ikke - ud fra de dokumenter, de portugisiske myndigheder har indsendt - konkludere, at bidragene fra de afgiftspligtige står i direkte forhold til de mængder affald, der rent faktisk blev overgivet til indsamling og til de reelle udgifter til destruktion af dette affald.
(122)
Hvad angår 2003, konkluderer Kommissionen, at der ikke var tale om nogen fordel, eftersom bidragene fra de afgiftspligtige via afgiften stod i direkte forhold til omkostningerne ved de leverede tjenesteydelser.
(123)
Kommissionen kan til gengæld ikke udelukke, at der har været en fordel for slagterier og udskæringsvirksomheder, importører af ikke-udbenet oksekød, svinekød og fjerkrækød og erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler/modtager ikke-udbenet oksekød og svinekød, og som var afgiftspligtige i perioden mellem oktober 2002 og 1. januar 2003 samt i 2004 og 2005.
1.1.3. Selektiv fordel for opdrættere
(124)
I det foreliggende tilfælde kan det vurderes, at destruktionen af døde dyr og slagteriaffald er en omkostning, der er forbundet med aktiviteten, ikke kun for slagterier og opskæringsvirksomheder, men også for opdrættere, som i henhold til markedsmekanismerne mindst skulle afholde en del af de udgifter, der er forbundet med disse tjenester. I overensstemmelse med den retspraksis, der følger af GEMO-dommen, er det Kommissionens opfattelse, at den beskrevne finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra pattedyr og fjerkræ ved statstilskud inden ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002 havde til følge, at brugerne af denne tjeneste blev fritaget for en udgift, der er forbundet med deres aktiviteter.
(125)
Kommissionen konkluderer, at der forelå en fordel forud for anvendelsen af en skattelignende afgift.
(126)
Som beskrevet kunne man med de foranstaltninger, som de portugisiske myndigheder havde iværksat til indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ, fritage opdrættere fra udgifter, som de under normale omstændigheder ville skulle afholde delvist. Det fremgår af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved lovdekret nr. 244/2003, at opdrætterne ikke er omfattet af den pågældende afgift. De portugisiske myndigheder oplyste, at omkostningerne ved indsamling var blevet fordelt på hele sektoren inden udgangen af 2005. Kommissionen konstaterer, at de to fakturaer, som de portugisiske myndigheder indsendte, på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003 anfører afgiften for et af slagterierne i oktober 2002 og oktober 2003. De portugisiske myndigheders oplysninger om, at omkostningerne i overensstemmelse med markedsmekanismerne var blevet væltet over på hele sektoren, herunder opdrætterne, bekræftes af de indsendte dokumenter. Kommissionen konkluderer derfor, at opdrætterne afholdt de udgifter, der var forbundet med deres aktiviteter, og således ikke havde nydt godt af nogen speciel fordel.
(127)
Kommissionen finder, at opdrætterne kun nød godt af en fordel i perioden forud for anvendelsen af afgiften.
(128)
Kommissionen konkluderer på baggrund af ovenstående, at der havde været en fordel for slagterierne og importørerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter i alle perioderne, bortset fra i 2003. For opdrætternes vedkommende gjaldt denne fordel kun i perioden forud for indførelsen af afgiften.
1.2. FORDELE, DER ER FINANSIERET VED HJÆLP AF STATSMIDLER
(129)
Artikel 1, stk. 107, i TEUF omhandler statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler. Den pågældende støtte bør med andre ord kunne tillægges staten og være ydet ved hjælp af statsmidler.
(130)
I den foreliggende sag blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via direkte statsindstægter mellem 1999 og oktober 2002 og fra oktober 2002, ved indtægter fra en skattelignende afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(131)
Betalingerne til leverandører af de tjenesteydelser, som garanteres ved direkte statsindtægter, indebærer fordele finansieret med statsmidler. Det forhold, at denne offentlige tjenesteydelse fra 1999 og frem til indførelsen af afgiften i 2002 blev finansieret over statslige budgetter, indebærer, at de virksomheder, der leverede denne tjenesteydelse, modtog offentlige midler til at dække udgifter, der måtte betales herfor.
(132)
De afgifter, der blev opkrævet mellem september 2002 og november 2005, er ikke omfattet af bestemmelserne i TEUF om statsstøtte, medmindre de anvendes til finansiering af en statsstøtteforanstaltning og således er en integrerende del af denne støtte (39).
(133)
Afgifterne betales ved reverse charge til INGA. De afgifter, der blev opkrævet hos virksomhederne, var indtægter for INGA og betaltes direkte til dette organ.
(134)
For at det kan antages, at en afgift udgør en integrerende del af en støtteforanstaltning, skal der nødvendigvis bestå en tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten i henhold til den relevante nationale lovgivning, således at afgiftsprovenuet nødvendigvis anvendes til at finansiere støtten (40).
(135)
Eftersom afgifterne udgjorde indtægter for INGA og blev indbetalt direkte hertil, vurderer Kommissionen, at de var en integrerende del af støtteforanstaltningen.
(136)
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt indtægterne fra de skattelignende afgifter i den foreliggende sag kan anses for at være statslige midler, skal det bemærkes, at der for så vidt angår statsmidler ikke skal skelnes mellem de tilfælde, hvor støtten ydes direkte af staten, og så dem, hvor den ydes gennem et offentligt eller privat organ, der udpeges eller oprettes af den pågældende stat. EF-domstolen erklærede den 15. juli 2004 i sin dom i Pearle-sagen (41), at obligatoriske bidrag, der opkræves af en formidlende organisation hos samtlige virksomheder i én erhvervssektor, ikke skal anses for at være statsmidler, hvis de opfylder alle følgende fire betingelser:
a)
den omhandlede foranstaltning fastlægges af en brancheforening, der repræsenterer virksomhederne og arbejdstagerne i en erhvervssektor og ikke tjener som instrument for gennemførelse af politikker, der er fastlagt af staten
b)
de fastlagte mål finansieres fuldt ud via bidragene fra sektorens virksomheder
c)
finansieringsformen og procentsatsen for bidragene/bidragenes størrelse fastsættes af repræsentanterne for arbejdsgiverne og arbejdstagerne i erhvervssektororganisationen - uden statens indblanding
d)
bidragene anvendes obligatorisk til finansiering af foranstaltningen, uden mulighed for statslig intervention.
(137)
Det fremgår af de foreliggende oplysninger, at den første betingelse i dommen i sagen Pearle m.fl. ikke er opfyldt, eftersom foranstaltningen blev fastlagt ved et lovdekret med henblik på gennemførelse af en politik, der af staten var fastlagt til bekæmpelse af BSE.
(138)
Den tredje og fjerde betingelse er heller ikke opfyldt, fordi finansieringsformen er fastsat ved de nævnte lovdekreter. De portugisiske myndigheder har derfor mulighed for at have indflydelse på, hvordan foranstaltningen skal finansieres.
(139)
Eftersom ikke alle betingelserne i dommen i sagen Pearle m.fl. er opfyldt, og den portugisiske stat har haft afgørende indflydelse på finansieringen af støtteforanstaltningen, vurderer Kommissionen, at indtægterne fra de skattelignende afgifter rent faktisk er statsmidler.
1.3. FORDREJNING AF KONKURRENCEN OG INDVIRKNING PÅ SAMHANDELEN
(140)
I henhold til Domstolens retspraksis medfører en styrkelse af konkurrenceevnen for en virksomhed efter ydelse af statsstøtte generelt konkurrencefordrejning i forhold til konkurrerende virksomheder, som ikke har modtaget en sådan støtte (42).
(141)
Foranstaltningen kan have indflydelse på Portugals stilling i kødsektoren (43). Eftersom de portugisiske myndigheder opererer på et meget konkurrencepræget internationalt marked, fordrejer eller truer foranstaltningen med at fordreje konkurrencen. Foranstaltningen kan ligeledes påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(142)
De portugisiske myndigheder argumenterede, at på grund af transportforbuddet mod transport af levende kvæg og kød- og benmel som sådan eller som bestanddele i andre produkter var der ingen samhandel, hvorfor der ikke kunne være tale om konkurrencefordrejning.
(143)
Det skal i den forbindelse erindres om, at i henhold til retspraksis (44) kan en støtte påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen - også selv om den begunstigede virksomhed, som konkurrerer med producenter i andre medlemsstater, ikke selv eksporterer produkter. Når en medlemsstat yder støtte til en virksomhed, kan det interne udbud således af denne årsag fastholdes eller øges med den konsekvens, at der sker en forringelse af mulighederne for virksomheder i andre medlemsstater for at tilbyde deres tjenester i den pågældende medlemsstat.
(144)
Kommissionen finder på den baggrund, at det forhold, at forsendelse af de ovennævnte produkter fra Portugal til andre medlemsstater er blevet forbudt, ikke har indflydelse på, hvorvidt støtten kan fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen.
1.4. KONKLUSIONER
(145)
Det er Kommissionens opfattelse, at den foranstaltning, der blev iværksat ved lovdekret nr. 393-B/98, nr. 197/2002 og nr. 244/2003, med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af animalske biprodukter, udgjorde statsstøtte til fordel for slagterier og importører i den periode, hvor lovdekret nr. 393-B/98 var gældende og frem til afslutningen af overgangsperioden som fastsat ved lovdekret nr. 244/2003. 2003 udgjorde en undtagelse, hvor de portugisiske myndigheder kunne påvise, at der ikke var tale om nogen fordel.
(146)
Hvad angår opdrætterne, finder Kommissionen, at foranstaltningen inden indførelse af afgiften udgjorde statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1.
(147)
Hvad angår de tjenesteydende virksomheder, konkluderer Kommissionen, at det ikke kan udelukkes, at der forelå statsstøtte i perioden mellem ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 394-B/98 og udløbet af overgangsperioden som fastsat ved lovdekret nr. 244/2003, der udløb i 2005.
2. ULOVLIG STØTTE
(148)
Kommissionen konstaterer, at Portugal, hverken anmeldte den støtte, der var ydet fra 1999, eller de ordninger, der var fastsat ved lovdekret nr. 197/2002 og nr. 244/2003, jf. artikel 108, stk. 3, i TEUF. Artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 definerer »ulovlig støtte« som ny støtte, der er gennemført i strid med traktatens artikel 93, stk. 3.
(149)
Da de foranstaltninger, Portugal har iværksat, omfatter statsstøtteelementer, er der tale om ny støtte, der ikke er anmeldt til Kommissionen, og som derfor er ulovlig i henhold til TEUF.
(150)
Undersøgelsen af foreneligheden af eventuel statsstøtte omfatter to faser: i den første ser Kommissionen nærmere på foreneligheden af den støtte, der er ydet til tjenesteydende virksomheder; i den anden undersøger den foreneligheden af eventuel støtte, der er ydet til slagterier og opskæringsvirksomheder, til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren samt til opdrættere.
(151)
Da der er tale om støtte, der fra 2002 blev finansieret ved en skattelignende afgift, og finansieringen var en integrerende del af støtteforanstaltningen, bør Kommissionen undersøge både de finansierede foranstaltninger, dvs. støtten, og finansieringen heraf. Når finansieringen af støtte sker over obligatoriske bidrag, og dette forhold udgør en integrerende del af støtten, har Domstolen fastslået, at Kommissionen ved sin undersøgelse heraf nødvendigvis bør tage hensyn til, hvordan støtten er finansieret (45). Som nævnt i betragtning 135 i nærværende afgørelse, bør finansieringsformen for støtten anses for at udgøre en integrerende del af støtteforanstaltningen.
3. UNDERSØGELSE AF STØTTENS FORENELIGHED
3.1. ANALYSE I HENHOLD TIL BESTEMMELSER FOR IKKE-ANMELDT STØTTE
3.1.1. Støtte til tjenesteydende virksomheder
a) Støttens forenelighed i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF.
(152)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF kan der gøres undtagelser.
(153)
Det fremgår af Domstolens retspraksis, at godtgørelse for offentlige tjenesteydelser ikke udgør statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, såfremt visse betingelser er opfyldt (jf. betragtning 89 i nærværende afgørelse). Hvis godtgørelserne for offentlige tjenesteydelser ikke opfylder disse betingelser, og hvis de generelle kriterier for anvendelse af artikel 107, stk. 1, i TEUF er opfyldt, er den nævnte godtgørelse at betragte som statsstøtte, der imidlertid kan vurderes at være forenelig med TEUF - som omhandlet i artikel 106, stk. 2, i samme traktat - hvis den er nødvendig for tjenesteydelser af generel økonomisk interesse og ikke påvirker samhandelen på en måde, der strider imod EU's interesser. Kommissionen præciserede, hvilke betingelser der bør være opfyldt for at sikre denne balance. Allerede i sin meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa fra 2001 (46) præciserede Kommissionen, at det skal garanteres, at enhver restriktion i forhold til EF-traktatens regler, navnlig konkurrencerestriktioner og begrænsninger af frihederne inden for det indre marked, ikke går ud over, hvad der er strengt nødvendigt for effektivt at garantere forpligtelserne med hensyn til forsyningspligtydelser. Dette indebærer navnlig, at godtgørelsen ikke overstiger de supplerende nettoomkostninger i forbindelse med de opgaver, en given virksomhed er blevet tildelt. Kommissionen præciserede disse betingelser efterfølgende - både i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (47) og i sin afgørelse af 28. november 2005 om anvendelse af artikel 86, stk. 2 (48). Hvad angår beregningen af kompensationen, præciserede Kommissionen, at den ikke må overstige, hvad der er nødvendigt til dækning af de omkostninger, der er forbundet med at opfylde forpligtelserne til offentlig tjeneste, under hensyntagen til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser. Den rimelige fortjeneste omfatter navnlig alle eller nogle af de produktivitetsgevinster, de pågældende virksomheder opnår i løbet af en aftalt, begrænset periode, uden at det forringer kvalitetsniveauet for de tjenesteydelser, virksomheden af staten har fået overdraget at udføre.
(154)
Punkt 18 i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste fastsætter desuden, at der ved »rimelig fortjeneste« forstås en forrentning af egenkapitalen, der tager hensyn til virksomhedens risiko eller manglende risiko som følge af statens intervention, navnlig hvis staten indrømmer den særlige eller eksklusive rettigheder. Denne forrentning må normalt ikke overstige den gennemsnitlige kapitalforrentning i den pågældende sektor i de senere år. I sektorer, hvor der ikke findes nogen virksomhed, der kan sammenlignes med den virksomhed, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, kan sammenligningen foretages med virksomheder i andre medlemsstater eller om nødvendigt i andre sektorer, forudsat at der tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i hver sektor. Ved fastlæggelsen af, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, kan medlemsstaten indføre incitamentsbaserede kriterier, bl.a. i forhold til kvalitet af ydede tjenester og produktivitetsgevinster.
(155)
Som angivet i betragtning 99 ff. i nærværende afgørelse kan Kommissionen ikke ud fra de oplysninger, der er indsendt af portugisiske myndigheder, konkludere, at godtgørelsen blev beregnet under hensyntagen til en rimelig fortjeneste, der ikke ligger over sektorgennemsnittet. Kommissionen anmodede flere gange de portugisiske myndigheder om at fremlægge de oplysninger, der var nødvendige for i den foreliggende sag at vurdere, om betingelserne for at indrømme undtagelser for statsstøtte i form af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse var opfyldt. Af de oplysninger, der er indsendt af Portugal, fremgår det ikke, at der er foretaget nogen sammenligning med andre virksomheder for at bestemme den gennemsnitlige sats i den pågældende sektor.
(156)
Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at støtten til fordel for leverandører af tjenesteydelser er forenelig, jf. artikel 106, stk. 2, i TEUF.
b) Støttens forenelighed i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(157)
I henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF kan støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner betragtes som forenelig med det indre marked, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. For at kunne anvende undtagelsesbestemmelsen i forrige betragtning skal støtten bidrage til den pågældende sektors udvikling.
(158)
I den foreliggende sag erklærer de portugisiske myndigheder, at de siden 1999 har afholdt samtlige omkostninger i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ. Fra oktober 2002 blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. på virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød, når de ikke selv varetager disse foranstaltninger.
(159)
I overensstemmelse med punkt 23.3 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbruget for perioden 2000-2006 (i det følgende »rammebestemmelserne«) (49) og Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (50) skal enhver ulovlig støtte vurderes i henhold til de normer og retningslinjer, der var gældende, da støtten blev ydet, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999. Kommissionen vedtog i 2002 EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i forbindelse med TSE-test, døde dyr og slagteriaffald. Disse retningslinjer var gældende mellem 1. januar 2003 og 31. december 2006 (51). Punkt 44 i de sidstnævnte retningslinjer fastsætter en undtagelse fra princippet om, at ulovlig støtte skal være godkendt i henhold til de regler, der er gældende ved tildelingen, navnlig for så vidt angår slagteriaffald. I overensstemmelse med punkt 47 i disse retningslinjer anvender Kommissionen principper, der er baseret på punkt 11.4 i rammebestemmelserne, på ulovlig støtte i forbindelse med slagteriaffald, der er ydet frem til slutningen af 2002. Punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier udgør således det relevante juridiske grundlag til vurdering af støtte ydet fra 1999.
(160)
I overensstemmelse med punkt 194, litra c), i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for perioden 2007-2013 ophørte Kommissionen ved deres ikrafttrædelse den 1. januar 2007 med at anvende retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier, når der ses bort fra ulovlig støtte, der er ydet inden den 1. januar 2007 og omhandlet i punkt 43 ff. i disse rammebestemmelser. Punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier finder derfor fortsat anvendelse på ulovlig støtte i forbindelse med slagteriaffald fra 1. januar 2003.
(161)
Punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier fastsætter en række bestemmelser vedrørende slagteriaffald.
(162)
Kommissionen har i henhold til punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier siden januar 2001 truffet en række individuelle beslutninger om godkendelse af statsstøtte på op til 100 % af omkostningerne ved bortskaffelse af specificeret risikomateriale, kød- og benmel og foder indeholdende sådanne produkter, der måtte bortskaffes som følge af den nye fællesskabslovgivning om TSE. Disse beslutninger var navnlig baseret på punkt 11.4 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren under hensyntagen til denne støttes korte varighed og nødvendigheden af at overholde princippet om, at forureneren betaler, på lang sigt. Kommissionen har undtagelsesvis accepteret, at en sådan støtte også ydes til andre erhvervsdrivende end dem, der arbejder inden for husdyrproduktion, f.eks. slagterier. Kommissionen vil anvende de samme principper for så vidt angår ulovlig støtte, der ydes før udgangen af 2002 til tilsvarende omkostninger i forbindelse med den nye EU-lovgivning om TSE, og uden at andre bestemmelser i EU-retten derved tilsidesættes.
(163)
Kommissionen har i henhold til punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier undtagelsesvis accepteret, at en sådan støtte også ydes til andre erhvervsdrivende end dem, der producerer levende dyr, f.eks. slagterier. Kommissionen har tidligere afgjort, at denne undtagelse også bør dække andre virksomheder, som varetager opgaver, der er tæt forbundet med produktion af levende dyr som f.eks. virksomheder, der forarbejder animalske biprodukter.
(164)
Kommissionen godkendte på grundlag af punkt 11.4 i landbrugsrammebestemmelserne støtte på op til 100 % af de reelt afholdte udgifter for foranstaltninger som f.eks. sanitær kontrol, testning og andre sporingsforanstaltninger, køb og anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og -produkter og ødelæggelse af afgrøder, under forudsætning af, at:
-
der findes et passende program på EU-plan eller nationalt eller regionalt plan til forebyggelse, kontrol og bekæmpelse af den pågældende sygdom
-
sygdommene giver de offentlige myndigheder anledning til bekymring
-
støtteforanstaltningerne har til formål at sikre forebyggelse og/eller godtgørelse
-
støtten er forenelig med EU's veterinære og fytosanitære lovgivning.
(165)
I henhold til punkt 47 i retningslinjerne for overførbare spongiforme encephalopatier skal disse principper ligeledes finde anvendelse.
(166)
Overførbar spongiform encephalopati er en overførbar sygdom, som udgør en trussel for folkesundheden. Der er tale om en dyresygdom, hvis primærudbrud skal anmeldes direkte til Kommissionen og de øvrige medlemsstater (52). Formålet med støtteforanstaltningen er at sikre, at de nødvendige præventionsforanstaltninger vedrørende indsamling, transport, behandling og destruktion blev iværksat i overensstemmelse med den veterinærlovgivning, der var gældende mellem 1999 og 2005 for kødsektoren.
(167)
Kommissionen gør opmærksom på, at Portugal oplyste at have afholdt samtlige omkostninger i forbindelse med indsamling, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ fra 1999 til udgangen af 2002 i forbindelse med de kriseforanstaltninger, der blev godkendt af Kommissionen inden for rammerne af beslutning 98/653/EF, som forbyder eksport af kødmel og benmel hidrørende fra pattedyr. Den bemærker ligeledes, at de embargoforanstaltninger for oksekød, der blev anvendt på Portugal, først blev ophævet med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1993/2004.
(168)
Kommissionen påpeger også, at i overensstemmelse med punkt 33 og 34 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier blev virksomhederne udvalgt og betalt i overensstemmelse med markedsprincipperne, og der skete ingen forskelsbehandling (se betragtning 21 ff. i nærværende afgørelse). Under hensyntagen til de kriseforanstaltninger, der skulle træffes, kan Kommissionen i den foreliggende sag godtage, at de portugisiske myndigheder udvalgte leverandørerne af tjenesteydelser i overensstemmelse med lovdekret nr. 197/99 af 8. juni 1999 - som ifølge oplysningerne fra disse myndigheder er den nationale retsakt til gennemførelse af direktiv 97/52/EF - uden at anvende offentligt udbud (se betragtning 24 i nærværende afgørelse).
(169)
De portugisiske myndigheder oplyste, at lovdekret nr. 197/2002 havde til formål at sikre opfyldelse af Portugals forpligtelser i henhold til beslutning 2000/766/EF under overholdelse af princippet om, at forureneren betaler (jf. betragtning 65 og 66 i nærværende afgørelse). De portugisiske myndigheder bekræftede, at der ikke kan være sket overførsel af midler til konkurrerende aktiviteter, som de tjenesteydende virksomheder eventuelt måtte give sig af med, eftersom der udelukkende var tale om indsamling, behandling, transport og destruktion af animalske biprodukter.
(170)
Kommissionen finder ligeledes, at ansvaret for tjenesteydelsen og finansieringen heraf blev pålagt virksomhederne i forbindelse med en overgangsfase ved den ordning, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
(171)
På grund af de særlige og hastende omstændigheder i forbindelse med risikoen for spredning af BSE mellem 1999 og 2004 og det forhold, at den ordning, der var fastlagt ved lovdekret nr. 244/2003, fastsatte en gradvis overførsel af ansvaret for og finansieringen af tjenesteydelserne til sektorens virksomheder, vurderer Kommissionen, at støtten var kortvarig og i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler på lang sigt.
(172)
Kommissionen kan derfor på grundlag af de oplysninger, den råder over, konkludere, at den støtte, der blev ydet mellem 1999 og udgangen af 2002, kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(173)
Hvad angår støtte, der blev ydet mellem 2003 og november 2005, vurderer Kommissionen, at støtten - på grund af den krisesituation, der var gældende frem til 2004 og det forhold, at ordningen under lovdekretet fastsætter gradvis overførsel af ansvar og finansiering som omhandlet ovenfor - kan anses for at være forenelig og i overensstemmelse med punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier, hvor de modtagne ydelser svarer til de »faktiske« udgifter.
(174)
Som nævnt i betragtning 100 i nærværende afgørelse godtgjorde de portugisiske myndigheder, at støtten svarede til de »faktiske« udgifter til de tjenesteydende virksomheder for så vidt angår perioden mellem 1999 og 2005.
(175)
Kommissionen kan derfor på grund af de oplysninger, den råder over, konkludere, at den støtte, der mellem 2003 og november 2005 blev ydet til de tjenesteydende virksomheder, kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
3.1.2. Støtte til slagterier og opskæringsvirksomheder, til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren samt til opdrættere
(176)
Som anført af Kommissionen i betragtning 166 i nærværende afgørelse skabte risikoen for spredning af BSE i Portugal mellem 1999 og 2004 særlige omstændigheder og en krisesituation. På grund af den usædvanlige situation og under hensyntagen til, at der i den ordning, der anvendtes ved lovdekret nr. 244/2003, indgik en gradvis overgang af ansvar for og finansiering af tjenesteydelserne til sektorens virksomheder, vurderer Kommissionen, at støtten er kortfristet og respekterer princippet om, at forureneren betaler på lang sigt. I overensstemmelse med sin tidligere praksis finder den desuden, at støtten i det foreliggende tilfælde efter punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier undtagelsesvist kunne ydes til andre virksomheder i sektoren, navnlig slagterier og opskæringsvirksomheder samt til importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen.
(177)
Som konstateret af Kommissionen med hensyn til de tjenesteydende virksomheder, blev støtten ydet i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier.
(178)
Hvad angår slagterier og opskæringsvirksomheder, importører og erhvervsdrivende i EU-samhandelen i sektoren kan Kommissionen derfor konkludere, at den ydede støtte kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
(179)
Hvad angår opdrætterne, konkluderer Kommissionen ligeledes - hvad angår betragtning 160 ff. i nærværende afgørelse - at støtten blev ydet i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i punkt 47 i retningslinjerne vedrørende overførbare spongiforme encephalopatier, og kan være omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
3.2. FINANSIERING AF STØTTEN
(180)
Fra oktober 2002, som var tidspunktet for ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 197/2002, blev omkostningerne i forbindelse med indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød fra pattedyr og fjerkræ finansieret via indtægterne fra en skattelignende afgift anvendt på slagterier, importører af ikke-udbenet okse- og svinekød og på erhvervsdrivende i EU-samhandelen, dvs. på virksomheder, der forhandler eller modtager ikke-udbenet okse- og svinekød.
(181)
I overensstemmelse med Domstolens retspraksis (53) finder Kommissionen normalt, at når en statsstøtte finansieres gennem obligatoriske afgifter, kan dette skabe en beskyttende virkning, der går længere end den egentlige støtte. De pågældende bidrag er obligatoriske afgifter. I overensstemmelse med samme retspraksis finder Kommissionen endvidere, at en støtte ikke kan finansieres af skattelignende afgifter, der også er lagt på produkter indført fra andre medlemsstater.
(182)
Under hensyntagen til denne retspraksis og til det forhold, at støtten ydes ved hjælp af statslige midler og således udgør statsstøtte, er det i henhold til artikel 107 i TEUF nødvendigt at vurdere, om den kan medføre forskelsbehandling, som strider mod artikel 110 i TEUF, eftersom produkter fra andre medlemsstater også skal pålægges afgiften.
(183)
Ifølge de portugisiske myndigheder er afgifterne på ikke-udskåret importeret kød berettiget, fordi der produceres biprodukter af ikke-udskåret kød, som er genstand for indsamling, transport, behandling og destruktion, og disse importerede produkter kunne derfor være omfattet af ordningen på samme måde som de nationale produkter.
(184)
Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, blev der opkrævet afgifter hos slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin (se artikel 2, stk. 2, i lovdekret nr. 197/2002), som blev anvendt til at finansiere indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter hidrørende fra kød af pattedyr og fjerkræ (artikel 1, stk. 1, i lovdekret nr. 197/2002).
(185)
Disse oplysninger fik Kommissionen til at nære tvivl om forholdet mellem de afgifter, der blev opkrævet hos de afgiftspligtige, og de tjenesteydelser, de nød godt af. Kommissionen kunne ikke udelukke, at der forelå en potentiel forskelsbehandling af produkter importeret fra andre medlemsstater, som også blev pålagt afgift.
(186)
De portugisiske myndigheder forsikrede efterfølgende, at finansieringen af indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af fjerkrækød ikke skete ved hjælp af afgifter, der var opkrævet hos slagterier og importører af slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin, men derimod - i overensstemmelse med bilag 1 til lovdekret nr. 197/2002 - hos fjerkræslagterier, der ikke foretog indsamling, transport, behandling og destruktion af samtlige biprodukter i forbindelse med slagtning af fjerkræ. Virksomheder, der importerede og forhandlede fjerkrækroppe, var fritaget for afgifter, da der i forbindelse med hovedparten af fjerkræslagtekroppene ikke blev produceret biprodukter.
(187)
Hvad angår virksomheder, der importerer og forhandler slagtekroppe, halve slagtekroppe og andre ikke-udskårne stykker af kvæg og svin, fremførte de portugisiske myndigheder, at der i forbindelse med disse importerede ikke-udskårne stykker blev produceret biprodukter.
(188)
Allerede i påbuddet om oplysninger og senere, ved procedurens indledning, anmodede Kommissionen de portugisiske myndigheder om at garantere, at importerede produkter var omfattet af mekanismen på samme måde som de nationale produkter, og om at de med taloplysninger godtgjorde, at der i en bestemt referenceperiode var finansiel balance mellem de beløb, der blev opkrævet for produkter af ikke-udbenet oksekød og svinekød fra andre medlemsstater, og udgifterne til de tjenesteydelser, som udelukkende de havde nydt godt af (se punkt 37, litra h), i beslutningen om at indlede proceduren].
(189)
De portugisiske myndigheder garanterede, at de importerede ikke-udskårne stykker var omfattet af de samme tjenesteydelser med hensyn til indsamling, transport, behandling og destruktion af biprodukter af kød som de nationale produkter, men de fremlagde ikke præcis taldokumentation herfor.
(190)
De oplysninger, som Kommissionen har fået forelagt, sætter den således ikke i stand til at konkludere, at den afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 197/2002 for importerede produkter, stod i forhold til udgifterne til de tjenesteydelser, som biprodukterne hidrørende fra disse importerede produkter var genstand for, og at de importerede produkter derfor kunne være omfattet af de tjenesteydelser, der var finansieret ved støtteforanstaltningen, på samme måde som de nationale produkter.
(191)
I henhold til artikel 3, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003 var slagterier, opskæringsvirksomheder, rugerier og ægproducerende virksomheder forpligtet til at betale de afgifter, der var fastsat i bilag 1 i lovdekret nr. 197/2002, bortset fra virksomheder, der var omfattet af den alternative ordning under denne lovgivning, og som var forpligtet til at betale de afgifter, der var fastsat i bilag 2, indtil godkendelse af destruktionsplanen for materialer under kategori 3. Hvad angår biprodukter under kategori 1 og 2 og indtil godkendelse af en plan, var de forpligtet til at betale 0,35 EUR pr. kg biprodukt (artikel 5, stk. 1, i lovdekret nr. 244/2003).
(192)
Hvad angår de ændringer, der blev indført i afgiftsordningen ved lovdekret nr. 244/2003, anmodede Kommissionen de portugisiske myndigheder om at godtgøre, at importerede produkter var omfattet af de omhandlede tjenesteydelser på samme måde som de nationale produkter.
(193)
De portugisiske myndigheder bekræftede, at den afgift, der var indført ved lovdekret nr. 244/2003, var baseret på de faktisk genererede biprodukter, og at de importerede produkter kunne være omfattet af de pågældende tjenesteydelser på samme måde. Kommissionen konstaterer imidlertid, at de portugisiske myndigheder ikke fremlagde kvantificerede oplysninger som dokumentation.
(194)
På grund af de manglende oplysninger kan Kommissionen ikke konkludere, at den afgift, der blev indført ved lovdekret nr. 244/2003, stod i et passende forhold til udgifterne til de tjenesteydelser, som biprodukterne hidrørende fra disse importerede produkter var genstand for, og at de importerede produkter derfor kunne være omfattet af de tjenesteydelser, der var finansieret ved støtteforanstaltningen, på samme måde som de nationale produkter.
(195)
Kommissionen finder ikke, at den afgiftsordning, der er anvendt på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, og artikel 5, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003, er i overensstemmelse med artikel 110 i TEUF, da der er tale om en ordning, som potentielt forskelsbehandler produkter, der importeres fra andre medlemsstater, og som var også pålagt en afgift.
VI. KONKLUSIONER
(196)
Kommissionen beklager, at Portugal har ydet ulovlig støtte til indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.
(197)
Støtten til indsamling, transport, behandling og destruktion af slagteriaffald var i overensstemmelse med EU-reglerne for så vidt angår de begunstigede. Finansieringen af denne støtte ved hjælp af afgiftsordningen, der er anvendt på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, og artikel 5, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003, er til gengæld uforenelig med det indre marked, da der er tale om en ordning, som potentielt forskelsbehandler produkter, der importeres fra andre medlemsstater, og som var også pålagt en afgift.
(198)
Kommissionen finder det behørigt i denne sag at vedtage en betinget afgørelse under anvendelse af muligheden i artikel 7, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999. Heri hedder det, at Kommissionen til en positiv beslutning kan knytte betingelser, hvorved støtte anses for at være forenelig med fællesmarkedet, og forpligtelser, hvorved den kan overvåge, om beslutningen overholdes.
(199)
For at afhjælpe overtrædelsen af artikel 110 i TEUF og således med tilbagevirkende kraft fjerne den potentielle forskelsbehandling bør Portugal tilbagebetale den del af afgiften, der er opkrævet for produkter med oprindelse i de øvrige medlemsstater, inden for en frist og på betingelser, som Kommissionen fastlægger. Når overtrædelsen er afhjulpet, vil de pågældende støtteforanstaltninger være forenelige med traktaten.
(200)
Kommissionen fastlægger betingelserne for den nævnte tilbagebetaling. Portugal skal således foretage tilbagebetaling til personer, der har betalt afgiften, bortset fra den, der blev pålagt produkter hidrørende fra andre medlemsstater i perioden mellem indførelsen af den afgift, der er fastsat ved lovdekret nr. 197/2002, og den sidste dato for anvendelsen af denne afgift forud for udløbet af overgangsperioden, som var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003. Portugal skal til det formål sikre, at følgende betingelser er opfyldt:
-
hvis de kan dokumentere, at afgiften blev anvendt på produkter importeret fra andre medlemsstater, kan personer, der har betalt afgiften, kræve tilbagebetaling af en forholdsmæssig andel af afgiftsindtægterne til finansiering af den del af støtten, der udelukkende er beregnet på nationale produkter. Disse anmodninger om tilbagebetaling skal indgives inden for en frist, der er fastsat efter national ret og aldrig er kortere end seks måneder at regne fra offentliggørelsen af nærværende afgørelse
-
Portugal fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som indførte produkter har været genstand for. Portugal skal med henblik herpå i en bestemt referenceperiode efterprøve, om det fulde provenu af den pågældende afgift på de indenlandske varer opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse varer til gode
-
tilbagebetalingen skal være tilendebragt senest seks måneder efter indgivelsen af en anmodning
-
de tilbagebetalte beløb skal opdateres med påløbne renter beregnet fra datoen for opkrævningen til datoen for den egentlige tilbagebetaling. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (54)
-
de portugisiske myndigheder skal acceptere, at afgiftspligtige fremlægger enhver form for rimeligt bevis for de indbetalte afgiftsbeløb for produkter fra andre medlemsstater
-
retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, navnlig at den ikke er væltet over på forbrugerne
-
for personer, der endnu ikke har betalt afgiften, giver de portugisiske myndigheder formelt afkald på at modtage den forholdsmæssige del for produkter, der er importeret fra andre medlemsstater, og som skal anvendes til finansiering af den del af støtten, der udelukkende tager sigte på nationale produkter. De giver ligeledes afkald på eventuelle morarenter for så vidt angår denne del af støtten
-
hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de portugisiske myndigheder en fyldestgørende rapport, der påviser, at tilbagebetalingen er gennemført tilfredsstillende
-
hvis der i en anden medlemsstat er pålagt en afgift med det samme formål på de samme produkter, som var afgiftspålagte i Portugal, forpligter de portugisiske myndigheder sig til at tilbagebetale personer, der har erlagt afgiften, den del, der er pålagt produkter med oprindelse i denne medlemsstat
-
Portugal forpligter sig til at gøre alle mulige betalere af afgiften bekendt med denne afgørelse -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den statsstøtte, Portugal har ydet på grundlag af lovdekret nr. 393-B/98 af 4. december 1998, er forenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Den statsstøtte, der er ydet af Portugal på grundlag af lovdekret nr. 197/2002 af 25. september 2002, og den overgangsordning, der er fastsat ved artikel 3, stk. 2, i lovdekret nr. 244/2003 af 7. oktober 2003, er forenelig med det indre marked, såfremt Portugal tilbagebetaler de personer, der har betalt afgiften, den del heraf, der vedrører produkter hidrørende fra andre medlemsstater i perioden mellem indførelsen af den afgift, der er omhandlet i lovdekret nr. 197/2002, og datoen for udløbet af den overgangsperiode, der var fastsat ved lovdekret nr. 244/2003.
2. Portugal skal til det formål sikre, at følgende betingelser er opfyldt:
-
hvis de kan dokumentere, at afgiften blev anvendt på produkter importeret fra andre medlemsstater, skal personer, som har betalt afgiften, kunne kræve tilbagebetaling af en forholdsmæssig del af afgiftsindtægterne bestemt til finansiering af den del af støtten, der udelukkende er beregnet på nationale produkter. Disse anmodninger om tilbagebetaling skal indgives inden for en frist, der er fastsat efter national ret og aldrig er kortere end seks måneder at regne fra offentliggørelsen af nærværende afgørelse
-
Portugal fastlægger omfanget af den eventuelle forskelsbehandling, som indførte produkter har været genstand for. Portugal skal derfor med henblik herpå i en referenceperiode efterprøve, om det fulde provenu af den pågældende afgift på de indenlandske varer opgjort i penge svarer til de fordele, der udelukkende kommer disse varer til gode
-
tilbagebetalingen skal være tilendebragt senest seks måneder efter indgivelsen af en anmodning
-
de tilbagebetalte beløb skal opdateres med påløbne renter beregnet fra datoen for opkrævningen til datoen for den egentlige tilbagebetaling. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (55)
-
de portugisiske myndigheder skal acceptere, at afgiftspligtige fremlægger enhver form for rimeligt bevis for de indbetalte afgiftsbeløb for produkter fra andre medlemsstater
-
retten til tilbagebetaling kan ikke underlægges andre betingelser, navnlig at den ikke er væltet over på forbrugerne
-
for personer, der endnu ikke har betalt afgiften, giver de portugisiske myndigheder formelt afkald på at modtage den forholdsmæssige afgiftsdel for produkter, der er importeret fra andre medlemsstater, og som skal anvendes til finansiering af den del af støtten, der udelukkende tager sigte på nationale produkter. De giver ligeledes afkald på eventuelle morarenter for så vidt angår denne del af støtten
-
hvis Kommissionen anmoder herom, fremlægger de portugisiske myndigheder en fyldestgørende rapport, der påviser, at tilbagebetalingen er gennemført tilfredsstillende
-
hvis der i en anden medlemsstat er pålagt en afgift med det samme formål på de samme produkter, som var afgiftspålagte i Portugal, forpligter de portugisiske myndigheder sig til at tilbagebetale personer, der har erlagt afgiften, den del, der er pålagt produkter med oprindelse i denne anden medlemsstat
-
Portugal forpligter sig til at gøre alle mulige betalere af afgiften bekendt med denne afgørelse.
Artikel 3
Portugal underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Den Portugisiske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2011,
valtiontuesta C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), jota Portugali on myöntänyt teurastamojätteen keräykseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4888)
(Ainoastaan portugalinkielinen teksti on todistusvoimainen)
(2011/677/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Komissio pyysi kantelun vuoksi Portugalin viranomaisilta 15 päivänä marraskuuta 2002 tietoja maassa käyttöön otetusta veroluonteisesta maksusta, jolla rahoitetaan märehtijöiden ja siipikarjan teurastuksessa syntyvien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen 25 päivänä syyskuuta 2002 annetun decreto-lei-säädöksen 197/2002 (1) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 197/2002’) mukaisesti. Portugalin viranomaiset vastasivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä.
(2)
Toimitettujen tietojen perusteella kyseinen säädös oli pantu täytäntöön ilman komission etukäteen antamaa lupaa, joten se kirjattiin ilmoittamatta jätettyjen tukien rekisteriin viitenumerolla NN 41 A-B/03.
(3)
Komission yksiköt pyysivät Portugalin viranomaisilta lisätietoja tästä järjestelmästä 16 ja 30 päivänä huhtikuuta 2003 päivätyillä kirjeillä. Portugalin viranomaisille annettiin neljä viikkoa vastausaikaa.
(4)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa pyysi Portugalin viranomaisten puolesta 5 päivänä toukokuuta 2003 ja 6 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyillä kirjeillä, jotka kirjattiin saapuneiksi 5 päivänä toukokuuta 2003 ja 10 päivänä kesäkuuta 2003, lisäaikaa kaikkien pyydettyjen tietojen toimittamista varten, kun huomioon otetaan tietojen kokoamiseen tarvittava aika.
(5)
Komission yksiköt myönsivät 25 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyssä kirjeessä neljä viikkoa lisäaikaa.
(6)
Koska vastausta ei saatu viimeksi mainitussa kirjeessä myönnetyn neljän viikon määräajan kuluessa, komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 19 päivänä joulukuuta 2003 muistutuksen, jossa ilmoitettiin, että koska vastausta ei ollut saatu, ne varasivat itselleen mahdollisuuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan (SEUT-sopimuksen nykyisen 108 artiklan) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (2) 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(7)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle 5 päivänä helmikuuta 2004 päivätyllä ja samana päivänä saapuneeksi kirjatulla kirjeellä Portugalin viranomaisten vastauksen komission yksikköjen kirjeisiin, jotka oli päivätty 16 ja 30 päivänä huhtikuuta 2003.
(8)
Komission yksiköt pyysivät 11 päivänä marraskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä Portugalin viranomaisilta lisätietoja kyseessä olevasta järjestelmästä. Portugalin viranomaisille annettiin neljä viikkoa vastausaikaa.
(9)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa pyysi Portugalin viranomaisten puolesta 30 päivänä joulukuuta 2004 päivätyllä ja 5 päivänä tammikuuta 2005 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä kuukauden lisäaikaa kaikkien pyydettyjen tietojen toimittamista varten, kun huomioon otetaan tietojen kokoamiseen tarvittava aika.
(10)
Komission yksiköt myönsivät 17 päivänä tammikuuta 2005 toisen kerran lisäaikaa esitetyn pyynnön mukaisesti.
(11)
Koska kysymyksiin ei saatu vastausta uuteen määräaikaan mennessä, komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 12 päivänä huhtikuuta 2005 uuden muistutuksen, jossa Portugalin viranomaisille huomautettiin jälleen siitä, että koska vastauksen lähettämiseen myönnettyä neljän viikon määräaikaa ei ollut noudatettu, ne varasivat itselleen mahdollisuuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(12)
Edellä mainittu määräaika päättyi toukokuussa 2005. Koska komissio ei saanut vastausta kyseiseen määräaikaan mennessä, se velvoitti 21 päivänä helmikuuta 2006 (3) tekemällään päätöksellä Portugalin toimittamaan sille kaikki pyydetyt tiedot ja täsmensi, että siltä varalta, ettei Portugalin viranomaisilta saataisi vastausta, se varasi itselleen mahdollisuuden aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely (katso tietojen antamista koskevan välipäätöksen 80 kohta).
(13)
Koska mitään pyydetyistä tiedoista ei toimitettu, komissio päätti 28 päivänä tammikuuta 2009 aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn. Päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianosaisia esittämään huomautuksensa kyseessä olevasta tuesta.
(14)
Koska Portugalilta ei saatu huomautuksia määräaikaan mennessä, komissio lähetti Portugalin viranomaisille muistutuksen 18 päivänä maaliskuuta 2009. Portugali toimitti komissiolle huomautuksensa 14 päivänä huhtikuuta 2009, ja liitti mukaan myös jäljennöksen decreto-lei-säädöksistä 393-B/98 ja 244/2003. Eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelylaitokselta ETSA:lta (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA) saatiin huomautuksia 15 päivänä kesäkuuta 2009.
(15)
Komissio välitti ETSA:n huomautukset Portugalin viranomaisille 1 päivänä heinäkuuta 2009. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet komissiolle lainkaan huomautuksia kyseisen yrityksen huomautuksista.
(16)
ETSA:n esittämien huomautusten perusteella komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 19 päivänä helmikuuta 2010 kirjeen, jossa ne pyysivät lisäselvityksiä. Portugalin viranomaiset vastasivat 27 päivänä huhtikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
(17)
Komission yksiköt pyysivät 1 päivänä helmikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Portugalin viranomaisilta muutamia selvennyksiä, ja ne pyysivät viranomaisia vastaamaan tyhjentävästi kaikkiin komission yksikköjen aiemmin esittämiin kysymyksiin.
(18)
Portugalin viranomaiset pyysivät 24 päivänä helmikuuta 2011 antamaan vastaamista varten 30 päivää lisäaikaa.
(19)
Komission yksiköt myönsivät 28 päivänä helmikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä 30 päivää lisäaikaa vastaamista varten. Portugalin viranomaiset vastasivat komission yksikköjen esittämiin kysymyksiin 1 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä.
(20)
Komission yksiköt ilmoittivat Portugalin viranomaisille 20 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyllä kirjeellä aikovansa ehdottaa komissiolle ehdollisen myönteisen päätöksen tekemistä ja siihen liittyvien Portugalia koskevien ehtojen asettamista.
II KUVAUS
(21)
Portugalin viranomaisten antamien tietojen mukaan 1 päivästä tammikuuta14 päivään lokakuuta vuonna 1998 Portugalissa todettiin 66 tautitapausta, joissa oli kyse naudan spongiformisesta enkefalopatiasta (jäljempänä ’BSE’). Tilanteesta aiheutui vaaraa sekä ihmisten että eläinten terveydelle, joten komissio teki 18 päivänä marraskuuta 1998 päätöksen 98/653/EY Portugalissa esiintyvän naudan tarttuvan enkefalopatian takia tarpeellisista kiireellisistä suojatoimenpiteistä (5) ja sääti näin Portugalissa ilmenneiden BSE-tapausten edellyttämistä kiireellisistä suojatoimenpiteistä ja kielsi muun muassa tiettyjen eläinten ja eläimistä saatavien sivutuotteiden viennin Portugalista muihin jäsenvaltioihin.
(22)
Lieventääkseen BSE:n torjumiseen liittyvistä toimenpiteistä aiheutuvia seurauksia Portugalin valtio otti vuodesta 1999 lähtien kannettavakseen kaikki nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset. Portugalin valtio otti vastuun sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä ja tästä aiheutuvista kustannuksista 4 päivänä joulukuuta 1998 annetulla decreto-lei-säädöksellä 393-B/98 (6) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 393-B/98’).
(23)
Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 4 pykälän 3 momentissa säädetään mahdollisuudesta periä teurastamoilta maksuja, joilla rahoitetaan tietyn raaka-aineen hävittäminen. Portugalin viranomaisilta saatujen tietojen mukaan kyseistä maksua ei alettu periä teurastamoilta.
(24)
Portugalin viranomaiset selittivät, ettei niillä ollut riittävästi erikoislaitteita voidakseen taata jätteiden asianmukaisen käsittelyn ja että tästä syystä niiden oli ollut pakko ostaa nämä valtion vastuulle luonteensa puolesta kuuluvat palvelut yksityiseltä sektorilta.
(25)
Portugalin viranomaiset selittivät, että nämä yleisen edun vuoksi suoritettavat toimet oli annettu yksityisen sektorin tehtäväksi 8 päivänä kesäkuuta 1999 annetun decreto-lei-säädöksen 197/99 (7) mukaisesti, jolla saatettiin julkisia palveluhankintoja, julkisia tavaranhankintoja ja julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettujen direktiivien 92/50/ETY, 93/36/ETY ja 93/37/ETY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/52/EY (8) osaksi kansallista lainsäädäntöä. Kyseiset palvelut tuottavat yksityiset yritykset valittiin sillä perusteella, että niillä oli tekniset valmiudet hoitaa nämä yleisen edun vuoksi toteutettavat toimet moitteettomasti, kun huomioon otetaan lisäksi se, että kyseessä olevat sivutuotteet oli käsiteltävä turvallisella, nopealla ja tehokkaalla tavalla. Portugalin viranomaiset toimittivat esimerkin palvelunhankintasopimuksesta, joka oli ollut voimassa 1 päivästä syyskuuta 200431 päivään joulukuuta 2004.
(26)
Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen mukaan tuotetuista palveluista maksettujen korvausten laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen 25 päivänä tammikuuta 1999 tehdyssä yhteisessä päätöksessä (9). Päätöksen sisältöä tarkistettiin säännöllisin väliajoin, ja sitä muutettiin 6 päivänä huhtikuuta 2001 tehdyllä yhteisellä päätöksellä 324/2001 (10) ja 19 päivänä helmikuuta 2002 tehdyllä yhteisellä päätöksellä 124/2002 (11).
(27)
Neuvosto kielsi päätöksellä 2000/766/EY (12) lähes kaikkien eläinlajien sivutuotteiden käytön rehussa ja määräsi sivutuotteet hävitettäviksi kaikissa jäsenvaltioissa, myös Portugalissa.
(28)
Portugalin viranomaiset selittivät, että päätöksen johdosta kyseisten jätteiden määrä kasvoi ja samoin tapahtui myös kyseisistä toimista aiheutuville kustannuksille.
(29)
Komissio päätti päätöksellä 2001/376/EY (13) pysyttää Portugalia koskevan päätöksen 98/653/EY.
(30)
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3 päivänä lokakuuta 2002 annetussa Europan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1774/2002 (14) säädetään eri sivutuotteisiin sovellettavat eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, käsittelyä ja hävittämistä koskevat erityiset säännöt.
(31)
Portugalin viranomaiset selvensivät, että noudattaakseen tässä yhteydessä annettuja sitoumuksiaan, ne päättivät siirtää kyseisistä toimista aiheutuvat kustannukset alalla toimiville talouden toimijoille noudattaen tiukasti saastuttaja maksaa -periaatetta ja pitämällä samalla huolen kansanterveyden suojelusta, koska viranomaiset ovat siitä vastuussa ja kansanterveys oli edelleen tärkeää taata. Portugali otti näin ollen käyttöön 25 päivänä syyskuuta 2002 annetussa decreto-lei-säädöksessä 197/2002 säädetyn järjestelmän.
(32)
Decreto-lei-säädös 197/2002 tuli voimaan lokakuussa 2002, josta lähtien nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset on rahoitettu veroluonteisella maksulla, jota peritään teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan maahantuojilta sekä yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta ja tällaisen lihan vastaanottajilta.
(33)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä, että seuraavat toimijat oli vapautettu maksusta:
-
teurastamot, jotka huolehtivat kaikkien sekä teurastamon tiloissa että leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, luomalla itsenäiset valmiudet kyseisten sivutuotteiden käsittelyyn (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 oleva 2 kohta);
-
luuttoman lihan maahantuojat ja yhteisön sisäiset toimijat, koska luuttomasta lihasta ei synny yhteisön lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön mukaista pakollista käsittelyä edellyttäviä sivutuotteita.
(34)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että maksujen perimisestä saaduilla tuloilla on rahoitettu yksinomaan nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden - myös erikseen määriteltyjen riskiainesten - keruuseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen olennaisesti liittyvistä toimista aiheutuvat kustannukset.
(35)
Maksujen suuruudesta on säädetty decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 seuraavassa esitetyllä tavalla kunkin lajin osalta ja suhteessa painoon:
(euroissa)
Laji/tyyppi
Nauta
Sika
Lampaat/vuohet
Siipikarja
Muut
Maksu/ruhokilo
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Erikseen määriteltyjen riskiainesten keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen rahoittamiseksi decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 2 momentissa säädetään vain teurastamoilta perittävästä kiinteämääräisestä maksusta, jonka suuruus on 0,30 euroa / kilogrammaa riskiainesta.
(37)
Kaikki maksut maksetaan käännettyä verovelvollisuusmenettelyä noudattaen Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA) -nimiselle julkiselle laitokselle. Toimijoilta perittävät maksut katsottiin INGA:n tuloiksi, ja ne maksettiin sille suoraan.
(38)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 32 ja 33 kappaleessa todetaan, decreto-lei-säädöksen 197/2002 4 pykälässä täsmennetään, että teurastamoilla on myös mahdollisuus järjestää sivutuotteiden keruu, käsittely ja hävittäminen, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, joko alihankintana kolmansilta osapuolilta tai huolehtimalla siitä itse voimassa olevien lainsäädännön säännösten mukaisesti. Jos teurastamo huolehtii itse teurastamolla syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, maksu määräytyy decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteen 2 mukaisesti seuraavalla tavalla:
(euroissa)
Laji/tyyppi
Nauta
Sika
Lammas/vuohi
Siipikarja
Muut
Maksu/ruhokilo
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Jos teurastamo huolehtii kaikkien sekä teurastamon tiloissa että leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, sen ei tarvitse maksaa maksua lainkaan.
(40)
Decreto-lei-säädöksen 197/2002 5 pykälän mukaan INGA:n tehtävänä on valvoa, että teurastamot maksavat maksut, ja tätä varten teurastamojen on pidettävä ajantasaista rekisteriä ruhojen määrästä ja painosta. INGA:n tehtävänä on lisäksi valvoa, että maksut maksetaan Euroopan unionista peräisin olevia tuotteita tuotaessa ja vastaanotettaessa, ja kyseisten toimijoiden/vastaanottajien on pidettävä ajantasaista rekisteriä kaikista liiketoimistaan.
(41)
Jos teurastamot valitsevat tämän vaihtoehtoisen järjestelmän, niiden on toimitettava kyseiset hankkeet etukäteen INGA:n arvioitavaksi sekä annettava suorittaa kaikki viranomaisten määräämät tarkastukset.
(42)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että kyseistä palvelua tuotetaan yksinomaan niille laitoksille, joissa syntyy pakollista hävittämistä edellyttäviä sivutuotteita, ja että maksulla vain siirretään kyseisistä toimista aiheutuvat kustannukset näiden laitosten maksettaviksi.
(43)
Maksuista saatavien tulojen ja niillä rahoitettavien palvelujen kustannusten vastaavuuden osalta Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että jokainen decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteiden I ja II mukaisista maksuista sekä 2 pykälän 2 kohdassa määritetty erikseen määriteltyjä riskiaineksia koskeva maksu on laskettu tuotettavien palvelujen todellisten kustannusten perusteella, kun huomioon otetaan kustakin eläinlajista syntyvien sivutuotteiden luonne ja merkittävyys.
(44)
Portugalin viranomaisten mielestä tätä rahoitusta voidaan pitää kaikilta kannoilta käyttäjien maksamana korvauksena yleisen edun mukaisesta julkisesta palvelusta. Maksuvelvollisten toimijoiden maksamien maksujen määrät määräytyvät suoraan julkiseen palveluun toimitetun jätteen määrän ja jätteen hävittämisestä aiheutuvien tosiasiallisten kustannusten perusteella. Portugalin viranomaiset toimittivat näiden väitteiden todisteeksi asiakirjoja, joihin oli koottu palvelujen kustannukset vuosilta 1999-2005, sekä vuodelta 2003 asiakirjan, johon oli koottu erityyppisiä sivutuotteita koskevista maksuista saadut tulot, joita ei ollut kuitenkaan jaoteltu sen mukaan, oliko maksut peritty tuontituotteista vai kotimaisista tuotteista.
(45)
Selvittäessään, voivatko tuontituotteet hyötyä järjestelmästä kotimaisten tuotteiden tavoin, Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti niin teurastamoilta, tuonnista kuin luullisella lihalla käytävästä yhteisön sisäisestä kaupasta perityt maksut vastasivat kustannuksia, jotka aiheutuivat syntyvien sivutuotteiden käsittelystä koko lihantuotantoketjussa loppukuluttajalle asti.
(46)
Portugalin viranomaisten mukaan luullisen lihan tuonnissa syntyy sivutuotteita, ja näin ollen se hyötyy keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalvelusta, joten kyseisten maksujen periminen on perusteltua.
(47)
Portugalin viranomaisten mielestä rahoitetut toimet ovat yleisen edun mukaisia, koska BSE-kriisin johdosta kävi ilmeiseksi, että teurastamojätteen hävittäminen on valtion toimivaltaan kuuluva julkisen palvelun tehtävä, sillä se on tärkeää ihmisten ja eläinten terveyden sekä ympäristön suojelemiseksi.
(48)
Decreto-lei-säädöksellä 197/2002 perustettu järjestelmä kumottiin 7 päivänä lokakuuta 2003 annetulla decreto-lei-säädöksellä 244/2003 (15) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 244/2003’), joka tuli voimaan 22 päivänä lokakuuta 2003 ja jolla perustettiin ihmisravinnoksi soveltumattomia eläimistä saatavia sivutuotteita koskeva yleinen järjestelmä sekä siirtymäjärjestelmä.
(49)
Yleisen järjestelmän mukaan teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten on huolehdittava yksikössään syntyvän 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvan aineksen keruusta, kuljetuksesta, varastoinnista, käsittelystä ja hävittämisestä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 mukaisesti joko itse tai teettämällä sen alihankintana kolmansilla osapuolilla ja toteuttamalla näin eläinlääkintäasioiden pääosaston (Direcção-Geral de Veterinária, DG V) etukäteen hyväksymän suunnitelman.
(50)
Teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten on esitettävä 3 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämis- tai käyttösuunnitelma eläinlääkintäasioiden pääosaston hyväksyttäväksi 90 päivän kuluessa decreto-lei-säädöksen 244/2003 voimaantulosta tai sen toiminnan alkamisesta. INGA jatkaa 3 luokkaan kuuluvan aineksen osalta sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn, väliaikaisen varastoinnin ja hävittämisen varmistamista decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisesti, kunnes eläinlääkintäasioiden pääosasto on hyväksynyt suunnitelman. Teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten omistajien on maksettava decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 vahvistetut maksut, kunnes 3 luokkaan kuuluvaa ainesta koskeva suunnitelma on hyväksytty, lukuun ottamatta kyseisessä säädöksessä säädettyä vaihtoehtoista järjestelmää käyttäviä yksikköjä, joiden on maksettava mainitun decreto-lei-säädöksen liitteessä 2 vahvistetut maksut.
(51)
Myös siirtymäjärjestelmässä INGA jatkaa näiden palvelujen varmistamista 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen osalta.
(52)
Teurastamoiden ja leikkaamoiden on esitettävä 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen osalta hävittämis- tai käyttösuunnitelma 30 päivän kuluessa siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymisestä marraskuussa 2005. Niiden on maksettava 0,35 euroa kilogrammalta 1 tai 2 luokkaan kuuluvaa ainesta, kunnes suunnitelma on hyväksytty. Kun hävittämis- tai käyttösuunnitelma on hyväksytty, ne vapautuvat maksuvelvollisuudesta.
(53)
Kun teurastamot ja leikkaamot lähettävät eläinlääkintäasioiden pääosastolle suunnitelman, joka koskee 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämisessä tarvittavia toimia, ne ottavat vastuun näistä toimista aiheutuvista kuluista ja niille tehdään kyseisen toimivaltaisen viranomaisen suorittamat tarkastukset. Decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 4 momentin mukaan järjestelmän soveltaminen päättyy kahden vuoden kuluttua säädöksen voimaantulosta.
(54)
Decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaisen siirtymäjärjestelmän soveltaminen päättyi marraskuussa 2005. Portugalin viranomaiset ilmoittivat 1 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyssä kirjeessään, että decreto-lei-säädöksen 244/2003 siirtymäjärjestelmän soveltamisen päätyttyä toimijat ovat alkaneet vastata teurastamoissa ja leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden hävittämiskustannuksista hyödyntämällä jätteen siten, että siitä jalostetaan biopolttoainetta, sekä viemällä jauhoja.
(55)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio selitti epäilevänsä, että kyseessä saattoi olla sisämarkkinoille mahdollisesti soveltumaton tuki, jota on myönnetty kyseisen aineksen keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja tuottaville yrityksille; teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille; yhteisön sisäisille toimijoille ja kasvattajille.
(56)
Komissio toisti ensimmäisessä tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä esitetyt kysymykset. Se ilmoitti epäilevänsä kyseisen aineksen keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja tuottavien yritysten hyväksi myönnetyn tuen osalta, olivatko tarkastelun kohteena olevat palvelut luonteeltaan julkisen edun mukaisia, kuten Portugalin hallitus esitti, etenkin kun otetaan huomioon asiassa Altmark annettu tuomio (16). Komissio ilmoitti epäilevänsä teurastamoiden ja leikkaamoiden; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojien ja alan yhteisön sisäisten toimijoiden hyväksi myönnetyn tuen osalta, vastasivatko alalta perityt maksut keruupalveluista aiheutuvia todellisia kustannuksia, ja pyysi asiasta lukumääräisiä tietoja. Komissio ilmoitti epäilevänsä vielä kasvattajille myönnetyn tuen osalta, että kasvattajat saattoivat saada käyttöön otetusta järjestelmästä etua, koska niiden ei tarvinnut maksaa maksua.
(57)
Tämän jälkeen komissio tarkasteli alustavasti kyseisten toimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille vuodesta 1998 voimassa olleiden suuntaviivojen perusteella ja totesi, ettei sillä ollut menettelyn aloittamista koskevan päätöksen tekohetkellä riittävästi tietoja voidakseen tehdä päätelmiä toimenpiteiden soveltumisestä sisämarkkinoille.
III PORTUGALIN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(58)
Huomautuksissaan Portugali muistutti aluksi, että maan tilanne vuonna 1998 oli ollut hyvin erityinen BSE:n vuoksi. Portugalin viranomaiset viittasivat erityisesti päätökseen 98/653/EY, jossa kielletään tiettyjen tuotteiden, kuten lihaluujauhon, vienti sellaisenaan tai muiden tuotteiden osana Portugalin alueelta muihin jäsenvaltioihin tai kolmansiin maihin. Tässä yhteydessä Portugali laati BSE:n valvonta-, tarkastus- ja torjuntasuunnitelman, jonka komission pysyvä eläinlääkintäkomitea hyväksyi. Komissio päätti 18 päivänä huhtikuuta 2001 pysyttää Portugalia koskevan vientikiellon, joka poistettiin vasta vuonna 2004 komission asetuksella (EY) N:o 1993/2004 (17).
(59)
Portugali väitti, että kaikki vuosina 1998-2004 toteutetut toimenpiteet tehtiin kansanterveyttä uhkaavan hätätilanteen vuoksi. Portugalin hallinnon tavoitteena olikin saada toimenpiteet toteutettua välittömästi, kunnes toimijat saisivat tehtyä tarvittavat järjestelyt pystyäkseen hoitamaan tehtävät itse, jolloin valtio vain valvoisi toimia. Portugalin mielestä kansanterveyden suojeleminen on ylemmän tason oikeushyvä, jonka perusteella valtiontukisäännöistä voidaan poiketa.
(60)
Portugalin viranomaisten mukaan päätöksellä 98/653/EY ja pidentämällä sen voimassaoloaikaa estettiin Portugalin valtion BSE-kriisin ratkaisemiseksi toteuttamia toimenpiteitä vääristämästä markkinoita ja haittaamasta näin jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Portugali totesi, että edellä mainittujen tuotteiden vientikiellon vuoksi kauppaa ei käyty, joten kilpailu ei voinut vääristyä.
(61)
Portugali ilmoitti ensinnäkin, ettei vuonna 1998 myönnetty lainkaan tukea, ja osoittaa tämän 4 päivänä joulukuuta 1998 annetun decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulopäivällä. Vasta silloin Portugalin valtio otti poikkeuksellisesti ja väliaikaisesti vastuun sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä.
(62)
Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 tultua voimaan Portugalin valtio otti sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset vastatakseen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloon asti. Tältä osin Portugalin viranomaiset esittivät, että Portugalin valtion on katsottava kantaneen vastuun näistä toimenpiteistä lyhyellä aikavälillä, sillä järjestelmää muutettiin jälkikäteen, ja käyttöön otetun maksun avulla alalta voitiin periä nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden, myös erikseen määriteltyjen riskiainesten, keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä koskevien toimien rahoitus.
(63)
Mainittujen toimenpiteiden kustannusten osalta Portugalin viranomaiset totesivat, että korvauksen laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen yhteisessä päätöksessä, joka oli julkaistu Portugalin virallisessa lehdessä (Diário da República). Portugalin viranomaiset mainitsivat kolme päätöstä (18), joissa ilmoitettiin palvelujen hinnat (keruu, kuljetus, käsittely ja suursäkkeihin pakkaaminen tuotekiloa kohti). Huomioon otettiin eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelystä vastaaville, muualla kuin teurastamoiden yhteydessä sijaitseville yksiköille näistä toimista aiheutuvat kulut. Huomioon otettiin myös juoksevat kulut, kuten energia- ja polttoainekulut, palkat sekä vakuutukset. Nämä parametrit olivat samoja kaikkien palveluntuottajien osalta. Portugalin viranomaisten mukaan voitto oli 30-39,5 prosenttia, mikä vastasi viranomaisten mielestä liiketoiminnan keskimääräistä voittomarginaalia tai jäi jopa sen alle. Portugalin viranomaiset liittivät mukaan esimerkit päätöksissä vahvistettujen hintojen perusteena olevien parametrien soveltamisesta.
(64)
Yhteenvetona Portugalin valtio totesi, että myönnetyn tuen voitiin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, koska siinä sovellettiin poikkeusta saastuttaja maksaa -periaatteesta, koska tuki vastasi tuotettujen palvelujen kustannuksia ja koska tuolloin sovelletuissa suuntaviivoissa (TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat (19)) sallittiin tuen määräksi lyhyellä aikavälillä enintään 100 prosenttia todellisista kustannuksista.
(65)
Lokakuusta 2002 lähtien kustannusten maksamisen oikeusperustaksi muuttui decreto-lei-säädös 197/2002. Portugalin viranomaisten mielestä tarkasteltavina olevissa maksuissa otettiin huomioon sivutuotteiden käsittelystä vastaavien yksikköjen toimista maksettavat hinnat. Kriisin jatkumisen vuoksi Portugalin viranomaiset pitivät valtion välityksellä toteutettuja toimenpiteitä edelleen perusteltuina.
(66)
Tehdyissä laskelmissa otettiin huomioon yrityksille aiheutuvat kokonaiskustannukset ja kohtuullinen voitto. Portugalin viranomaiset lähettivät vuoden 2003 kulujen ja kustannusten pohjalta laaditun esimerkin, joka viranomaisten mielestä osoittaa uuden järjestelmän tulojen ja kustannusten olevan tasapainossa ja jonka avulla voidaan määrittää palvelujen rahoittamiseen tarvittavat maksut.
(67)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat samoin, ettei siipikarjanlihan sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä rahoitettu teurastamoilta ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta perittävistä maksuista saatavilla tuloilla. Portugalin viranomaiset toivat esiin, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 1 momentin säännöstä on tulkittava yhdessä liitteen 1 kanssa, johon momentissa viitataan, ja tämän perusteella lihan sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen rahoittivat kolmentyyppiset toimijat: naudan, sian, lampaan/vuohen, siipikarjan ja muun lihan teurastamot; ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojat ja tällaisten tuotteiden alan yhteisön sisäiset toimijat. Liitteeseen 1 sisältyi sarake, johon oli koottu niiltä siipikarjan teurastamoilta perittävät maksut, jotka eivät huolehdi siipikarjan teurastuksessa syntyvien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä, kun huomioon otetaan, että yleensä tuoduista siipikarjan ruhoista ei synny sivutuotteita.
(68)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat lisäksi, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 asetettujen kahden maksun välinen ero perustui leikkaamoissa syntyvistä sivutuotteista aiheutuviin kustannuksiin.
(69)
Portugalin viranomaiset selittivät, että decreto-lei-säädösten 197/2002 ja 244/2003 mukaisesti kasvattajilta ei peritty lainkaan maksua, vaikka keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvilla kustannuksilla oli tosiasiassa vaikutusta koko lihantuotantoketjuun. Portugalin viranomaiset toimittivat tässä yhteydessä kaksi palveluista laadittua laskua, jotka oli päivätty 22 päivänä lokakuuta 2002 ja 28 päivänä lokakuuta 2003 ja jotka viranomaisten mukaan osoittivat teurastamojen perineen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset kasvattajilta.
(70)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat vielä, etteivät palvelut tuottavat yritykset voineet käyttää varoja mahdolliseen muuhun toimintaan, koska kyseiset yritykset harjoittivat yksinomaan eläinten sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä.
(71)
Portugalin viranomaiset totesivat vielä, että decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltaminen päättyi marraskuussa 2005, jolloin sivutuotteita tuottavat yksiköt alkoivat huolehtia kokonaan tehtävästä, josta valtio oli kantanut alun perin vastuun tilapäisesti niiden sijasta. Marraskuusta 2005 lähtien toimijat ovat vastanneet kustannuksista kokonaan ja saaneet tästä korvauksen hyödyntämällä jätteen siten, että se jalostetaan biopolttoaineeksi, ja viemällä jauhoja.
(72)
Portugalin viranomaisten mielestä sovellettavissa suuntaviivoissa asetetut edellytykset täyttyvät, koska sivutuotteita tuottavat toimijat alkoivat vähitellen maksaa sivutuotteiden hävittämisestä aiheutuvia kustannuksia niiltä perityn maksun kautta.
IV MUIDEN ASIANOSAISTEN HUOMAUTUKSET
(73)
ETSA esitti huomautuksensa 15 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. ETSA-konsernin yrityksiä ovat Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA (ITS) ja Comércio e Indústria de Sebo, SA (SEBOL). Nämä yritykset tuottavat 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja Portugalissa, ja kuuluvat yrityksiin, joita Portugalin valtio käytti kyseisten palvelujen tuottamiseen tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla. ETSA on siis valtion maksujen saaja, ja näin ollen asianosainen valtiontukea C 3/09 koskevassa menettelyssä.
(74)
ETSA muistutti aluksi BSE-kriisistä, jonka vuoksi Portugalin valtion oli toteutettava joukko ehkäiseviä toimenpiteitä (erityisesti 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely- ja hävittäminen), joilla pyrittiin torjumaan ja vähentämään BSE:n tartuntariskiä kansanterveyden ja ympäristön suojelun varmistamiseksi. Tällaisten toimenpiteiden antaminen perustui valtaosin yhteisön lainsäädännössä asetettuihin vaatimuksiin.
(75)
INGA teki ITS:n ja SEBOL:n kanssa suoran hankintasopimuksen jätteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä vuosina 1998-2005. ETSA mainitsi, että sopimus tehtiin samoin ehdoin kaikkien sellaisten yritysten kanssa, joilla oli valmiudet tuottaa vaaditut palvelut. INGA teki sopimuksia tämäntyyppisten palvelujen tuottamiseen hyväksyttyjen yritysten kanssa ja vastasi tähän liittyvistä kuluista decreto-lei-säädöksen 393-B/98 6 pykälän mukaisesti 10 päivään lokakuuta 2002 asti. Palvelusta maksettavan hinnan laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu yhteisessä päätöksessä 96/99, ja hinta määritettiin suhteessa raaka-aineen painoon ja sitä oli mahdollista tarkistaa, jos palveluntuottamisen olosuhteissa tapahtuisi muutoksia. SEBOL:lle ja ITS:lle maksetussa hinnassa otettiin huomioon palveluntuottamisen arvioidut kustannukset, jotka liittyivät muun muassa kerättävän ja käsiteltävä jätteen painoon ja määrään sekä tiloilla kuolleiden eläinten keruujärjestelmän toimintaan ja hallintaan, mikä edellytti esimerkiksi ripeää keruuta eläimen kuolemaa koskevan ilmoituksen saapuessa.
(76)
ETSA korosti, että vaikka palvelunhankintaa ei ollut tehty julkisen tarjouskilpailun kautta, palvelusta maksettu hinta kattoi aiheutuvat kustannukset, kun huomioon otetaan palvelusta saatavat tulot, ja tarjosi kohtuullisen ja perustellun voiton. Se mainitsi vielä, että palvelusta maksettavan korvauksen taso oli vaikuttanut siitä aina tehokkuuden periaatteen mukaiselta, sillä INGA:n maksama hinta vastasi vastaavista palveluista maksettavien hintojen eurooppalaista keskiarvoa ja koska vuoteen 2005 asti maksettu hinta oli ollut ETSA:n mukaan tosiasiassa alhaisempi kuin hinnat, jotka sisältyivät samoista palveluista myöhemmin tehtyihin sopimuksiin, jotka oli solmittu markkinaehtojen mukaisen vastikkeen määrittämiseksi järjestettyjen julkisten tarjouskilpailujen perusteella.
(77)
Vuodesta 2005 lähtien palvelunhankintasopimukset alettiin tehdä kansainvälisten julkisten tarjouskilpailujen perusteella. Julkisia tarjouskilpailuja järjestettiin kolme: nautoihin ja hevosiin liittyvä valtakunnallinen tarjouskilpailu, lampaisiin ja vuohiin liittyvä tarjouskilpailu (etelä) sekä lampaisiin ja vuohiin liittyvä tarjouskilpailu (pohjoinen). ITS osallistui tarjouskilpailuihin osana konsortiota, jolle palvelunhankintasopimus myönnettiin. Mainituista kolmesta tarjouskilpailusta tehtiin kolme palvelunhankintasopimusta. ETSA mainitsee edellytyksinä muiden muassa jätteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen sekä pysyvän ja ajantasaisen toimintaa koskevan rekisterin ja arkiston ylläpitämisen. Maatalous- ja kalastusalan rahoituslaitoksen (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IFAP I.P.) tehtävänä oli tarkistaa, että velvoitteita noudatettiin.
(78)
ETSA korosti, että hinnat vahvistettiin tehdyissä sopimuksissa etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi tonnimäärien ja kyseessä olevan eläinlajin perusteella. ETSA:n mukaan hinnat määräytyivät markkinaehtojen mukaisesti, ja niillä taattiin palvelunhankintasopimuksissa ja asiaankuuluvassa lainsäädännössä luetelluista julkisen palvelun velvoitteista aiheutuvien kustannusten asianmukainen kattaminen.
(79)
ETSA totesi lopuksi, että edellä esitetyn perusteella se ei saanut sääntöjenvastaista tukea ja että kaikki saadut varat olivat vain perusteltu vastike julkisen palvelun tuottamisesta.
V ARVIOINTI
1. SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO
(80)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotain yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(81)
SEUT-sopimuksen 107 ja 109 artiklaa sovelletaan sianliha-alalla (20) näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2759/75 21 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1913/2005 (21). Naudanliha-alalla (22) niitä sovelletaan näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 40 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1152/2007 (23). Ennen viimeksi mainitun direktiivin antamista kyseisiä artikloja sovellettiin naudanliha-alalla neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (24) 24 artiklan nojalla. Artikloja sovelletaan lampaan- ja vuohenliha-alalla (25) näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 3 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2467/98 22 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1913/2005. Siipikarjanliha-alalla (26) niitä sovelletaan näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2777/75 19 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 679/2006 (27). Edellä luetellut asetukset kumottiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (28)22 päivänä lokakuuta 2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007, jonka 180 artiklassa säädetään, että valtiontukisääntöjä sovelletaan edellä mainittuihin tuotteisiin.
(82)
Tuen luonne on selvitettävä kaikkien teurastamojätteen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä sekä niiden rahoittamisesta hyötyvien toimijoiden tasolla. Komissio eritteli Portugalissa käyttöön otetulle järjestelmälle seuraavat mahdolliset tuensaajien ryhmät:
-
kyseisen aineksen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä huolehtivat yritykset;
-
teurastamot ja leikkaamot; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojat ja yhteisön sisäiset toimijat eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijat ja tällaisen lihan vastaanottajat;
-
kasvattajat.
(83)
Mahdollisen tuen pitkän aikavälin arvioinnin osalta komissio eritteli menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä neljä ajanjaksoa sen mukaan, mitä eri yhteisön säännöksiä mahdollisten tukitoimenpiteiden arvioinnissa on sovellettava. Komissio jakoi ajanjaksot seuraavasti: vuodesta 1998 31 päivään joulukuuta 1999 eli ennen kuin maatalousalan valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat tulivat voimaan, 1 päivästä tammikuuta 200031 päivään joulukuuta 2002 eli ennen kuin teurasjätteen ja kuolleiden eläinten hävittämisestä aiheutuviin kustannuksiin sekä tarttuvan spongiformisen ekefalopatian (TSE) testaukseen myönnettäviä valtiontukia koskevat suuntaviivat tulivat voimaan, 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2006 eli ennen kuin maatalousalan uudet vuosina 2007-2013 sovellettavat suuntaviivat (29) tulivat voimaan sekä 1 päivästä tammikuuta 2007 nykyhetkeen.
(84)
Portugalin viranomaisten antamien lisätietojen - etenkin edellä kuvattua decreto-lei-säädöksen 244/2003 soveltamista ja mahdollisen tuen eri rahoitusmuotoja koskevien tietojen - perusteella komissio muutti hieman ajanjaksojen jaottelua ja otti kutakin mahdollista tuensaajien ryhmää koskevassa arvioinnissaan huomioon seuraavat ajanjaksot:
-
9 päivästä joulukuuta 19989 päivään lokakuuta 2002, jolloin voimassa oli decreto-lei-säädös 393-B/98;
-
10 päivästä lokakuuta 200221 päivään lokakuuta 2003, jolloin voimassa oli decreto-lei-säädös 197/2002, lukuun ottamatta liitettä 2, jonka soveltamista jatkettiin decreto-lei-säädöksessä 244/2003 säädetyn siirtymäjärjestelmän yhteydessä;
-
22 päivästä lokakuuta 2003 marraskuuhun 2005, jolloin sovellettiin decreto-lei-säädöksessä 244/2003 säädettyä siirtymäjärjestelmää.
1.1 VALIKOIVAN EDUN OLEMASSAOLO
(85)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tukina pidetään sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä välittömästi tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan (30). Lisäksi tukena pidetään toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustuksen kaltaisia (31).
1.1.1 Valikoiva etu palveluja tuottaville yrityksille
(86)
Komission mielestä kyseisen aineksen keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen ovat kaupallista toimintaa eli palvelujen tarjoamista korvausta vastaan, ja sitä voivat tehdä lukuisat talouden toimijat yhteisön markkinoilla. Tämä päätelmä perustuu erityisesti ETSA:n toimittamiin tietoihin, jotka on esitetty lyhyesti tämän päätöksen johdanto-osan 73 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa.
(87)
Portugalin viranomaiset väittävät tämän taloudellisen toiminnan osalta, että kyseisiä palveluja tuottavat yritykset hoitavat yleisen edun mukaista julkisen palvelun tehtävää, joka on perusteltu kansanterveyteen ja ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä. Portugalin viranomaiset korostavat tässä yhteydessä BSE-kriisiin liittyvää Portugalin erityistä tilannetta. Portugali väittääkin, että kaikki toimenpiteet toteutettiin kansanterveyttä uhkaavassa hätätilanteessa. Portugalin hallinnon tavoitteena oli näin ollen saada toimenpiteiden toteutus käyntiin välittömästi ja jatkaa niitä siihen saakka, kunnes toimijat saisivat tehtyä tarvittavat järjestelyt voidakseen hoitaa tehtävät itse siten, että valtio vain valvoo niitä (katso tämän päätöksen johdanto-osan 21 ja 59 kappale).
(88)
ETSA katsoi huomautuksissaan, ettei se ollut saanut sääntöjenvastaista tukea vaan että kaikki saadut varat olivat pelkkä perusteltu vastike julkisen palvelun tuottamisesta (katso tämän päätöksen johdanto-osan 79 kappale).
(89)
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Altmark antaman tuomion (32) perusteella julkisen palvelun tarjoamiseen tarkoitetut julkiset tuet eivät kuulu SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamisalaan, koska ne on katsottava korvaukseksi, joka maksetaan vastikkeena korvauksen saavan yrityksen tarjoamista palveluista julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi. Tuomioistuimen mukaan seuraavien edellytysten on täytyttävä:
-
ensinnäkin julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen on annettava tosiasiassa edunsaajayrityksen tehtäväksi ja nämä velvoitteet on määritettävä selkeästi;
-
toiseksi ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on vahvistettava etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi;
-
kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto;
-
neljänneksi silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
(90)
Komissio soveltaa asiassa Altmark annettua tuomiota nyt tarkasteltavana olevaan asiaan ja katsoo näin ollen seuraavaa:
a) SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu varsinainen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu
(91)
Aivan ensimmäiseksi on tutkittava, onko tarkasteltavana olevassa asiassa kyse SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta varsinaisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta.
(92)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella jäsenvaltioilla on huomattava harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä, lukuun ottamatta aloja, joilla on jo annettu asiaan liittyvää unionin lainsäädäntöä. Komission tehtävänä on siis varmistaa, että tätä harkintavaltaa käytetään ilman ilmeisiä virheitä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä.
(93)
Erilaisia spongiformisen enkefalopatian (TSE) muotoja on havaittu 1990-luvulta lähtien sekä ihmisissä että eläimissä. Vuonna 1996 saatiin näyttöä BSE-taudinaiheuttajien ja Creutzfeldt-Jacobin taudin uuden muodon samankaltaisuudesta. Vuodesta 1990 lähtien yhteisössä on toteutettu toimenpiteitä ihmisten ja eläinten terveyden suojelemiseksi BSE-riskiltä. Nämä toimenpiteet perustuvat eläinten terveyttä ja ympäristöä koskevissa direktiiveissä säädettyihin suojatoimenpiteitä koskeviin säännöksiin. Päätöksellä 2000/766/EY jäsenvaltiot velvoitettiin varmistamaan, että direktiivissä 90/667/ETY (33) tarkoitettu eläinjäte kerätään, kuljetetaan, käsitellään, varastoidaan ja hävitetään mainitun direktiivin, komission päätöksen 97/735/EY (34) ja neuvoston päätöksen 1999/534/EY (35) mukaisesti. Näin ollen asetuksessa (EY) N:o 1774/2002 määritettiin muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöt ja säädettiin jäsenvaltioiden velvollisuudesta valvoa asianmukaisin toimenpitein ja riittävän infrastruktuurin avulla eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, kuljetusta ja hävittämistä.
(94)
Koska unionin tuomioistuin on tunnustanut, että tietystä jätteestä huolehtiminen voi olla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu (36), ja kun otetaan huomioon edellä mainittu BSE-kriisiin liittyvä erityistilanne, komissio ei vastusta millään tavalla sitä, että Portugalin viranomaiset ovat halunneet pitää ihmisravinnoksi soveltumattomien ruhojen ja muun eläinjätteen keruuta ja myöhempää hävittämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvinä palveluina vuosina 1999-2005, jolloin Portugalin valtio vastasi näistä toimista joko kokonaan (1999-2003) tai osittain (2003-2005). Kyseessä on kansanterveyden ja ympäristön suojelun kannalta perusteltu päätös, ja näin ollen sen voidaan katsoa kuuluvan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yleisten taloudellisten tarkoitusten käsitteeseen.
b) Julkisen palvelun velvoitteen täyttäminen
(95)
Asiassa Altmark annetussa tuomiossa edellytetään, että toimivalta annetaan yhdellä tai useammalla virallisella toimenpiteellä, joka on kansallisen oikeuden mukaan oikeudellisesti velvoittava. Asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että decreto-lei-säädöksillä 393-B/98 ja 244/2003 ihmisravinnoksi soveltumattomien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä tehtiin pakollista. Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 6 pykälän mukaan INGA vastaa kulutukseen soveltumattomien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä ja valitsee nämä palvelut toteuttavat yritykset. Yhteisessä päätöksessä 95/99 asetettiin etukäteen parametrit, joiden perusteella julkisesta palvelusta maksettava korvaus laskettiin, sekä muut palvelun tuottamiseen liittyvät velvoitteet, kuten yrityksen velvollisuus kerätä kaikki Portugalin alueella syntyvät sivutuotteet lainsäädännössä säädettyjen terveyttä ja tekniikkaa koskevien säännösten mukaisesti.
(96)
Portugalin viranomaisten mukaan palveluja tuottavien yritysten velvollisuudet oli määritelty selkeästi palvelunhankintasopimuksissa. Komissiolle toimitettiin esimerkkinä vuoden 2003 palvelunhankintasopimus, joka oli tehty decreto-lei-säädöksen 393-B/98 pohjalta.
(97)
Komissio toteaa, että palveluja tuottavan yrityksen velvollisuudet oli määritelty selkeästi Portugalin viranomaisten esittämässä palvelunhankintasopimuksessa. Kun huomioon otetaan decreto-lei-säädöksen 393-B/98 ja yhteisen päätöksen säännökset sekä komissiolle toimitettu esimerkki palvelunhankintasopimuksesta, komissio toteaa asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun ensimmäisen edellytyksen täyttyvän.
c) Etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi vahvistetut parametrit
(98)
Komissio katsoo käytössään olevien tietojen perusteella toisen edellytyksen osalta, että korvauksen laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi. Laskentamenetelmä ja mukaan luettavat kustannukset on määritelty Portugalin viranomaisten tekemissä yhteisissä päätöksissä (katso tämän päätöksen johtanto-osan 26 kappale). Tietoja tarkistettiin säännöllisin väliajoin edellisten tilikausien perusteella. Vuodesta 2005 lähtien järjestettiin julkisia tarjouskilpailuja. Käytettävissään olevien tietojen perusteella komissio katsoo asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun toisen edellytyksen täyttyvän.
d) Palvelusta aiheutuvien kustannusten kattamiseen tarvittava korvaus
(99)
Portugalin viranomaiset ja asianosainen osapuoli ilmoittivat kolmannen edellytyksen osalta, ettei korvaus ylittänyt sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi kokonaan tai osittain, kun huomioon otetaan näiden velvollisuuksien täyttämisestä saadut tulot ja kohtuullinen voitto.
(100)
Komissio pyysi useita kertoja etenkin tutkintamenettelyn aloittaessaan Portugalin viranomaisia toimittamaan tietoja palvelujen todellisten taloudellisten kustannusten laskentamenetelmästä. Portugalin viranomaiset toimittivat asiakirjoja, joihin oli koottu palveluntuottajien vuotuiset kustannukset vuosilta 1999-2005, ja vertasivat näitä lukuja siihen, mitä INGA maksoi niille palvelujen tuottamisesta. Kyseisistä asiakirjoista kävi ilmi, ettei INGA:n palveluja tuottaville yrityksille maksama korvaus ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen palvelun tuottamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi kokonaan tai osittain. Toimitettujen asiakirjojen perusteella korvauksessa otettiin lisäksi huomioon 30-39,5 prosentin vuotuinen voitto (katso tämän päätöksen johdanto-osan 62 kappale).
(101)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, etteivät yritykset ole voineet käyttää varoja mahdolliseen muuhun toimintaan (ristiintukeminen), koska valitut palveluntuottajat eivät harjoittaneet muuta toimintaa.
(102)
Komissio ei kuitenkaan pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että huomioon otettu voitto olisi kohtuullinen asiassa Altmark annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla.
(103)
ETSA vahvisti huomautuksissaan, että palvelun tuottamisesta saatu korvaus vastasi aiheutuneita kustannuksia asianmukaisesti ja sisälsi voittomarginaalin, josta ei aiheutunut mitään erityistä etua, ja että palvelun tuottamisesta maksettava korvaus vastasi ennen vuotta 2005 eurooppalaista keskitasoa ja oli julkisen tarjouskilpailun perusteella tehdyssä palvelunhankintasopimuksessa vahvistettua korvausta alhaisempi.
(104)
Komissio huomauttaa, etteivät Portugalin viranomaiset eikä asianosainen osapuoli toimittaneet asiakirjoja näiden tietojen perustelemiseksi.
(105)
Näin ollen komissio ei voi todeta, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetettu kolmas edellytys täyttyy tarkasteltavana olevassa asiassa.
e) Keskivertoyrityksen kustannusten arviointi
(106)
Koska palvelut tuottavia yrityksiä ei valittu julkisen tarjouskilpailun perusteella ennen vuotta 2005, asiassa Altmark annetussa tuomiossa edellytetään kustannusten vertaamista keskivertoyrityksen kustannuksiin. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet näyttöä siitä, että kustannukset olisi arvioitu keskivertoyrityksen kustannusten arvioinnin perusteella.
(107)
Komission on näin ollen todettava, etteivät kaikki (neljä) asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetettua edellytystä täyty nyt tarkasteltavana olevassa asiassa, joten on mahdollista, että palvelut tuottaville yrityksille on aiheutunut etua ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän päättymiseen vuonna 2005.
(108)
Julkiset maksut suoritettiin tietyille yrityksille, joiden tehtäväksi palvelun tuottaminen oli annettu. Voidaan siis katsoa, että kyseinen toimenpide on erityinen.
(109)
Komissio toteaa näin ollen, että on mahdollista, että palveluntuottajille on voinut aiheutua valikoivaa etua ajanjaksolla, joka alkaa vuodesta 1998 ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen vuonna 2005.
1.1.2 Valikoiva etu teurastamoille; leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille ja tällaisen lihan vastaanottajille
(110)
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa GEMO antaman tuomion (37) mukaan on niin, että se, että yksityiset yritykset vastaavat karjankasvattajien ja teurastamoiden hyväksi tulevasta eläinruhojen ja teurasjätteiden keruusta ja hävittämisestä, ei voi saattaa kyseenalaiseksi sitä, että järjestelmä saatetaan luokitella valtiontueksi, koska viranomaiset ovat perustaneet kyseisen järjestelmän.
(111)
Tässä tapauksessa Portugalin viranomaiset ovat yhtälailla sekä perustaneet järjestelmän että rahoittaneet sitä decreto-lei-säädösten 393-B/98, 197/2002 ja 244/2003 mukaisesti. Tässä vaiheessa komissio toteaa näin ollen, että kyseiset järjestelmät johtuvat valtiosta.
(112)
Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi asiassa GEMO antamassaan tuomiossa, että eläinruhojen ja teurasjätteiden hävittämiseen perustuvan taloudellisen kustannuksen on katsottava olevan karjankasvattajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluva osa (38). Tuomioistuin katsoi näin ollen, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että järjestelmän, jossa taataan vastikkeetta karjankasvattajille ja teurastamoille eläinruhojen ja teurasjätteiden keruu ja hävittäminen, on katsottava olevan karjankasvattajien ja teurastamoiden hyväksi annettavaa valtiontukea.
(113)
Tarkasteltavana olevassa asiassa voidaan katsoa, että eläinruhojen ja teurastamojätteen hävittämisestä aiheutuvat kustannukset ovat toimintaan olennaisesti kuuluva osa niin teurastamoiden ja leikkaamoiden kuin luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojien sekä luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoiden ja tällaisen lihan vastaanottajien kohdalla. Komission mielestä nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvien kustannusten kattaminen valtion varoista ennen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloa vapauttaa tällaisen palvelun käyttäjät niiden toimintaan olennaisesti kuuluvasta kustannuksesta.
(114)
Komissio toteaa, että että etua aiheutui ennen veroluonteisen maksun käyttöönottoa.
(115)
Decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksen 244/2003 voimaantulon jälkeen edellä kuvattu toiminta rahoitettiin veroluonteisella maksulla, joka otettiin käyttöön decreto-lei-säädöksellä 197/2002 ja jota muutettiin decreto-lei-säädöksellä 244/2003. Decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisessa järjestelmässä maksuja ei peritty niiltä teurastamoilta, jotka hoitivat kaikkien joko varsinaisella teurastamolla tai leikkaamoissa syntyvien kyseisten sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen itse, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, jolloin nämä yksiköt saattoivat päättää itsenäisesti omien sivutuotteidensa käsittelystä (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 oleva 2 kohta), eikä niiltä luullisen lihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta, jotka eivät tuota yhteisön lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön mukaista pakollista käsittelyä edellyttäviä sivutuotteita. Decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaan nämä toimijat vapautettiin maksusta hyväksymällä eri ainesluokissa vaaditut erityiset edellytykset täyttävä hävittämis- ja käyttösuunnitelma.
(116)
Jotta voitaisiin arvioida, aiheutuiko maksuvelvollisille teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille sekä tällaisen lihan vastaanottajille etua, on selvitettävä, missä määrin maksu vastasi keruupalvelusta aiheutuvia todellisia kustannuksia.
(117)
Komissio huomauttaa, että Portugalin viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteiden 1 ja 2 mukaiset maksut sekä erikseen määriteltyjä riskiaineksia koskeva 2 pykälän 2 momentissa määritelty maksu laskettiin tuotettavien palvelujen todellisten kustannusten perusteella, kun huomioon otetaan kustakin eläinlajista saatavien sivutuotteiden luonne ja merkittävyys.
(118)
Portugalin viranomaisten mielestä rahoitusta voidaan pitää kaikilta kannoilta käyttäjien maksamana korvauksena yleisen edun mukaisen julkisen palvelun tuottamisesta. Toimijoiden maksamat maksut eivät olleet kiinteämääräisiä, vaan ne määräytyivät suoraan palveluun toimitetun jätteen määrän ja tämän jätteen hävittämisestä aiheutuvien todellisten kustannusten perusteella.
(119)
Portugalin viranomaiset esittivät näiden väitteiden tueksi asiakirjoja, joissa oli verrattu vuonna 2003 tuotettujen palvelujen todellisia taloudellisia kustannuksia ja niistä perittyjä maksuja. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet asiakirjoja, joista olisivat käyneet ilmi perityistä maksuista saadut tulot vuoden 2002 lopussa sen jälkeen, kun decreto-lei-säädös 197/2002 oli tullut voimaan kyseisen vuoden lokakuussa.
(120)
Portugalin viranomaiset toimittivat vuosien 2004 ja 2005 osalta asiakirjoja, joihin oli koottu toteutetujen toimien kustannukset muttei tuloja maksuista, jotka oli peritty niiltä toimijoilta, joiden hävittämis- ja käyttösuunnitelmaa ei ollut vielä hyväksytty ja joiden oli tästä syystä maksettava edelleen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöönotetun siirtymäjärjestelmän mukainen maksu.
(121)
Komissio ei pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien asiakirjojen perusteella vuosien 2002, 2004 ja 2005 osalta, että maksuvelvollisten maksamat maksut olisivat vastanneet suoraan keruupalveluun tosiasiallisesti toimitetun jätteen määrää ja tämän jätteen hävittämisestä aiheutuvia todellisia kustannuksia.
(122)
Komissio toteaa vuoden 2003 osalta, ettei etua ole aiheutunut, sillä maksuvelvollisten maksamat maksut vastasivat suoraan saatujen palvelujen kustannuksia.
(123)
Sitä vastoin komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että maksuvelvollisille teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille tai tällaisen lihan vastaanottajille on saattanut aiheutua etua lokakuusta 2002 1 päivään tammikuuta 2003 välisenä aikana sekä vuosina 2004 ja 2005.
1.1.3 Valikoiva etu kasvattajille
(124)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa voidaan katsoa, että eläinruhojen ja teurastamojätteiden hävittäminen on toimintaan olennaisesti kuuluva kustannus niin teurastamoille ja leikkaamoille kuin kasvattajille, joilta markkinoilla vallitsevien ehtojen mukaisesti peritään ainakin osa näihin palveluihin liittyvistä kuluista. Asiassa GEMO annetun tuomion mukaisesti komissio on sitä mieltä, että nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruu-, käsittely- ja hävittämiskustannusten rahoittaminen kuvatulla tavalla valtion varoista ennen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloa vapauttaa tämän palvelun käyttäjät niiden toimintaan olennaisesti kuuluvasta kulusta.
(125)
Komissio toteaa, että etua on aiheutunut ennen veroluonteisen maksun soveltamista.
(126)
Kuten todettiin, Portugalin viranomaisten toteuttamat toimet nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen varmistamiseksi ovat saattaneet vapauttaa kasvattajat kuluista, jotka ne olisivat joutuneet kantamaan tavanomaisissa olosuhteissa osittain itse. Decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöönotetun siirtymäjärjestelmän mukaan kyseistä maksua ei peritty kasvattajilta. Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että ennen vuoden 2005 loppua keruukustannukset oli peritty koko alalta. Komissio toteaa, että Portugalin viranomaisten sille toimittamat kaksi laskua osoittavat tosiasiallisesti, että eräs teurastamo on perinyt maksun decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksen 244/2003 perusteella lokakuussa 2002 ja lokakuussa 2003. Esitetyt asiakirjat osoittavat, että Portugalin viranomaisten väite, jonka mukaan kustannukset olisi peritty markkinoilla vallitsevien ehtojen mukaisesti koko alalta, myös kasvattajilta, pitää paikkansa. Näin ollen komissio toteaa, että kasvattajat vastasivat toimintaansa liittyvistä kustannuksista, eivätkä ne näin ollen saaneet mitään erityistä etua.
(127)
Komissio katsoo, että kasvattajille aiheutui etua vain maksun soveltamista edeltävällä ajalla.
(128)
Edellä esitetyn perusteella komissio toteaa, että eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä on aiheutunut etua teurastamoiden ja tuojien hyväksi kaikilla ajanjaksoilla vuotta 2003 lukuun ottamatta; kasvattajille aiheutui etua ainoastaan maksun soveltamista edeltävällä ajalla.
1.2 VALTION VAROISTA RAHOITETTU ETU
(129)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohta koskee valtion myöntämää taikka valtion varoista myönnettyä tukea. Kyseessä olevan tukitoimenpiteen on siis johduttava valtiosta ja se on pitänyt myöntää valtion varoista.
(130)
Tarkasteltavana olevassa asiassa nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset rahoitettiin suoraan valtion varoista vuodesta 1999 lokakuuhun 2002 ja lokakuusta 2002 lähtien teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta tai tällaisen lihan vastaanottajilta perittävästä veroluonteisesta maksusta saatavilla tuloilla.
(131)
Palveluntuottajille suoraan valtion varoista maksetut korvaukset ovat valtion varoista rahoitettua etua. Koska kyseinen julkinen palvelu rahoitettiin valtion varoista vuodesta 1999 siihen asti, kunnes maksu otettiin käyttöön vuonna 2002, palvelua tuottavat yritykset käyttivät julkisia varoja kattamaan palvelusta aiheutuvat kulut.
(132)
Syyskuusta 2002 marraskuuhun 2005 käytössä olleet maksut eivät kuulu valtion tukea koskevien SEUT-sopimuksen määräysten soveltamisalaan, elleivät ne ole tuen rahoitustapa ja näin ollen olennainen osa kyseistä tukea (39).
(133)
Maksut maksetaan INGA:lle käännettyä verovelvollisuusmenettelyä noudattaen. Toimijoilta perityt maksut katsottiin INGA:n tuloiksi, ja ne maksettiin sille suoraan.
(134)
Jotta maksun voidaan katsoa olevan olennainen osa tukitoimenpidettä, maksun ja tuen välillä on ehdottomasti oltava sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetty varojen käyttötarkoitusta koskeva sellainen sitova yhteys, jonka mukaisesti maksun tuotto käytetään väistämättä tuen rahoittamiseen (40).
(135)
Koska maksut katsottiin INGA:n tuloiksi ja ne maksettiin sille suoraan, komissio pitää niitä olennaisena osana tukitoimenpidettä.
(136)
Sen osalta, voidaanko veroluonteisista maksuista saadut tulot katsoa tässä tapauksessa valtion varoiksi, on huomautettava, että valtion varojen osalta on erotettava toisistaan tapaukset, joissa valtio myöntää tuen suoraan, ja tapaukset, joissa tuki myönnetään valtion nimeämän tai perustaman julkisen tai yksityisen elimen välityksellä. Yhteisöjen tuomioistuin totesi 15 päivänä heinäkuuta 2004 asiassa Pearle ym. antamassaan tuomiossa (41), että välikätenä olevan elimen perimät pakolliset maksut kaikilta tietyn toimialan yrityksiltä voidaan olla katsomatta valtion varoiksi ainoastaan seuraavien neljän edellytyksen täyttyessä:
a)
toimenpiteestä on määrännyt tietyn toimialan yrityksiä ja työntekijöitä edustava toimialajärjestö, eikä sitä käytetä valtion määrittelemien politiikkojen toteuttamiseen;
b)
toimenpiteen tavoitteet rahoitetaan kokonaan alan yritysten maksamilla maksuilla;
c)
työnantajien ja työntekijöiden edustajat päättävät rahoitustavasta ja maksujen osuudesta tai suuruudesta alan toimialajärjestössä valtion puuttumatta asiaan;
d)
maksut on pakko käyttää toimenpiteen rahoittamiseen ilman valtion mahdollisuutta puuttua asiaan.
(137)
Käytettävissä olevien tietojen perusteella ensimmäinen asiassa Pearle ym. annetussa tuomiossa asetettu edellytys ei täyty, sillä toimenpiteestä säädettiin decreto-lei-säädöksellä, ja sen tarkoituksena oli toteuttaa valtion määrittämä politiikka BSE:n torjumiseksi.
(138)
Myöskään kolmas ja neljäs edellytys eivät täyty, sillä rahoitustavasta on säädetty mainituissa decreto-lei-säädöksissä. Portugalin viranomaisilla oli siis mahdollisuus osallistua toimenpiteen rahoittamistavasta päättämiseen.
(139)
Koska kaikki asiassa Pearle ym. annetussa tuomiossa asetetut edellytykset eivät täyty ja Portugalin valtio valvoi määräävällä tavalla tukitoimenpiteen rahoitustapaa, komission mielestä veroluonteisesta maksusta saadut tulot ovat tosiasiassa valtiosta johtuvia valtion varoja.
1.3 KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA VAIKUTUS KAUPPAAN
(140)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yrityksen kilpailuaseman vahvistaminen valtion tuella vääristää yleensä kilpailua suhteessa muihin kilpaileviin yrityksiin, jotka eivät saa tätä tukea (42).
(141)
Toimenpide voi vaikuttaa Portugalin asemaan liha-alalla (43). Koska portugalilaiset yritykset toimivat kansainvälisillä markkinoilla, joilla kilpailu on kovaa, toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. Toimenpide voi myös vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(142)
Portugalin viranomaiset väittivät, että eläviä nautoja sekä lihaluujauhoa joko sellaisenaan tai muiden tuotteiden osana koskevan vientikiellon vuoksi kauppaa ei käyty, joten kilpailu ei voinut vääristyä.
(143)
Tältä osin on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan (44) tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua, vaikka muiden jäsenvaltioiden tuottajien kanssa kilpaileva tuensaajayritys ei itse harjoittaisi vientiä. Kun jäsenvaltio myöntää tukea yhdelle yritykselle, tarjonta kyseisessä jäsenvaltiossa voi pysyä ennallaan tai kasvaa, minkä seurauksena muissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten mahdollisuudet tarjota palvelujaan tämän jäsenvaltion markkinoilla huononevat.
(144)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, ettei edellä mainittujen tuotteiden vientiä Portugalista muihin jäsenvaltioihin koskeva kielto vaikuta siihen, että tuki voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa kauppaan.
1.4 PÄÄTELMÄT
(145)
Komission mielestä decreto-lei-säädösten 393-B/98, 197/2002 ja 244/2003 mukainen toimenpide, joka koskee eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä, on teurastamoiden ja tuojien hyväksi myönnettyä valtiontukea ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen. Poikkeuksena on vuosi 2003, jonka osalta Portugalin viranomaiset pystyivät osoittamaan, ettei minkäänlaista etua aiheutunut.
(146)
Kasvattajien osalta komissio katsoo, että maksun käyttöönottoa edeltävältä ajalta toimenpide on 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa valtiontukea.
(147)
Komissio toteaa, että palvelut tuottavat yritykset ovat saattaneet saada valtiontukea ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen vuonna 2005.
2. TUEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUS
(148)
Komissio toteaa, ettei Portugali ilmoittanut SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti vuodesta 1999 lähtien myönnetyistä tukitoimenpiteistä eikä decreto-lei-säädöksissä 197/2002 ja 244/2003 säädetyistä järjestelmistä. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdan määritelmän mukaan ’sääntöjenvastaisella tuella’ tarkoitetaan uusia tukia, jotka on otettu käyttöön perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
(149)
Koska Portugalin toteuttamiin toimenpiteisiin sisältyy valtiontuen piirteitä, kyseessä ovat uudet tuet, joista ei ole ilmoitettu komissiolle ja jotka ovat näin ollen SEUT-sopimuksen mukaisesti sääntöjenvastaisia.
(150)
Mahdollisten tukien soveltuvuuden tutkiminen tapahtuu kahdessa vaiheessa: ensin komissio tutkii palvelut tuottaville yrityksille myönnettyjen tukien soveltumisen sisämarkkinoille ja toiseksi komissio tutkii teurastamoille ja leikkaamoille, tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille sekä kasvattajille mahdollisesti myönnettyjen tukien soveltumisen sisämarkkinoille.
(151)
Kyseiset tuet on rahoitettu vuodesta 2002 lähtien veroluonteisella maksulla, ja koska kyseinen rahoitus on olennainen osa tukitoimenpidettä, komission on tutkittava sekä rahoitetut toimet eli tuet että niiden rahoittaminen. Kuten unionin tuomioistuin on todennut, kun pakollisiin maksuihin perustuva tuen rahoitustapa on olennainen osa tukitoimenpidettä, komission on tukitoimenpidettä arvioidessaan otettava tuen rahoitustapa välttämättä huomioon (45). Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 135 kappaleessa osoitettiin, tuen rahoitustavan on katsottava olevan olennainen osa tukitoimenpidettä.
3. TUEN SISÄMARKKINOILLE SOVELTUMISEN TUTKIMINEN
3.1 ARVIOINTI ILMOITTAMATTOMIIN TUKIIN SOVELLETTAVIEN MÄÄRÄYSTEN PERUSTEELLA
3.1.1 Palvelut tuottaville yrityksille myönnetty tuki
a) Tuen soveltuminen sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti
(152)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta voidaan poiketa.
(153)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella julkisista palveluista maksettavat korvaukset eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät tietyt edellytykset (katso tämän päätöksen johdanto-osan 89 kappale). Jos julkisista palveluista maksettavat korvaukset eivät kuitenkaan täytä näitä edellytyksiä ja jos SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan yleisesti sovellettavien edellytysten katsotaan täyttyvän, kyseiset korvaukset ovat valtiontukea, jonka voidaan kuitenkin todeta soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen nojalla SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa määrätyn mukaisesti, jos ne ovat välttämättömiä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen hoitamisen kannalta eivätkä vaikuta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa. Komissio täsmensi edellytyksiä, joiden on täytyttävä tämän tasapainon toteutumiseksi. Komissio täsmensi jo vuonna 2001 antamassaan ”Yleishyödylliset palvelut Euroopassa” -koskevassa tiedonannossa (46), että on varmistettava, että EY:n perustamissopimuksen määräyksiä koskevat rajoitukset ja erityisesti kilpailua ja sisämarkkinoiden vapautta koskevat rajoitukset eivät ole suuremmat kuin mitä tarvitaan yleishyödyllisen tehtävän täyttämisen varmistamiseksi. Tämä merkitsee erityisesti sitä, ettei korvaus saa ylittää kyseiselle yritykselle uskotusta tehtävästä aiheutuvia nettomääräisiä lisäkustannuksia. Komissio täsmensi näitä edellytyksiä jälkikäteen myös ”julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa” (47) ja 86 artiklan 2 kohdan soveltamisesta 28 päivänä marraskuuta 2005 tekemässään päätöksessä (48). Korvauksen laskemisen osalta komissio täsmensi, ettei korvauksen määrä saa ylittää sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, kun otetaan huomioon tähän liittyvät tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto. Kohtuullisessa tuotossa voidaan ottaa huomioon muun muassa kokonaan tai osittain tuottavuuden kasvu, jonka asianomaiset yritykset ovat saavuttaneet sovitussa rajoitetussa ajassa heikentämättä valtion kyseisen yrityksen tehtäväksi antamien palvelujen laatutasoa.
(154)
”Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön puitteiden” 18 kohdassa täsmennetään vielä, että kohtuullisella tuotolla on katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka valtion osallistuminen aiheuttaa yritykselle erityisesti silloin, kun valtio myöntää yritykselle yksin- tai erityisoikeuksia, tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa. Aloilla, joilla ei toimi muita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavaan yritykseen verrattavissa olevia yrityksiä, vertailukohdaksi voidaan ottaa muissa jäsenvaltioissa tai tarvittaessa muilla aloilla toimivia yrityksiä sillä edellytyksellä, että kunkin alan erityispiirteet otetaan huomioon. Jäsenvaltiot voivat kohtuullisen tuoton määrää määrittäessään ottaa käyttöön kannustinperusteita, jotka voivat liittyä esimerkiksi tuotetun palvelun laatuun ja tuotannon tehokkuuden kasvuun.
(155)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 99 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa todettiin, komissio ei pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että korvausta laskettaessa olisi otettu huomioon kohtuullinen tuotto, joka ei ylitä alan keskimääräistä tuottoa. Komission yksiköt pyysivät useita kertoja Portugalin viranomaisia toimittamaan tarvittavat tiedot voidakseen arvioida, täyttyvätkö yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen muodossa myönnettävää valtiontukea koskevan poikkeuksen edellytykset tarkastelun kohteena olevassa tapauksessa. Portugalin viranomaisten toimittamissa tiedoissa ei tehty minkäänlaista vertailua muihin yrityksiin kyseessä olevan alan keskimääräisen tuoton määrittämiseksi.
(156)
Komissio ei siis voi todeta, että palveluntuottajille myönnetyt tuet soveltuvat sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla.
b) Tuen soveltuminen sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti
(157)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Tässä alakohdassa määrätyn poikkeuksen piiriin kuuluakseen tuen on edistettävä kyseessä olevan alan kehitystä.
(158)
Tarkasteltavana olevassa asiassa Portugalin viranomaiset ilmoittivat vastanneensa kaikista nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneista kustannuksista vuodesta 1999 lähtien. Lokakuusta 2002 lähtien nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneet kustannukset on rahoitettu maksuilla, jotka on peritty teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta tai tällaisen lihan vastaanottajilta, mikäli nämä eivät hoida kyseisiä toimia itse.
(159)
Vuosiksi 2000-2006 ”maatalousalan valtiontuesta annettujen yhteisön suuntaviivojen” (jäljempänä ’maatalouden suuntaviivat’) (49) 23.3 kohdan sekä ”valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymisestä annetun komission ilmoituksen” (50) mukaisesti asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki on arvioitava tuen myöntämishetkellä voimassa olevien säännösten ja suuntaviivojen mukaisesti. Komissio antoi vuonna 2002 ”TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat”. Näitä suuntaviivoja sovellettiin 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2006 (51). Viimeksi mainittujen suuntaviivojen 44 kohtaan sisältyy erityisesti teurasjätteiden tapauksessa sovellettava poikkeus siitä periaatteesta, että sääntöjenvastainen tuki arvioidaan tuen myöntämishetkellä voimassa olevien sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti. Suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio soveltaa teurasjätteille vuoden 2002 loppuun mennessä myönnettyihin sääntöjenvastaisiin tukiin maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohtaan perustuvia periaatteita. Näin ollen TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohta on asianmukainen oikeusperusta vuodesta 1999 lähtien myönnettyjen tukien arvioimista varten.
(160)
Vuosiksi 2007-2013 annettujen ”maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien suuntaviivojen” 194 kohdan c alakohdan mukaisesti näiden suuntaviivojen tultua voimaan 1 päivänä tammikuuta 2007 komissio lopettaa TSE:tä koskevien suuntaviivojen soveltamisen, lukuun ottamatta mainittujen suuntaviivojen 43 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettuja ennen 1 päivää tammikuuta 2007 myönnettyjä sääntöjenvastaisia tukia. Näin ollen TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohtaa sovelletaan edelleen teurasjätteeseen liittyviin sääntöjenvastaisiin tukiin 1 päivästä tammikuuta 2003.
(161)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa on lueteltu teurasjätettä koskevia säännöksiä.
(162)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio on tehnyt vuoden 2001 tammikuusta alkaen yksittäisiä päätöksiä teurasjätteelle myönnettävän valtiontuen osalta ja sallinut valtiontuen enintään 100 prosenttiin asti erikseen määritellyn riskiaineksen, lihaluujauhon ja tällaisia tuotteita sisältävän rehun hävittämiskustannuksista, kun tällaiset ainekset ja rehu on ollut hävitettävä uuden TSE:tä koskevan yhteisön lainsäädännön vuoksi. Nämä päätökset ovat perustuneet erityisesti maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohtaan, ja niissä on otettu huomioon tukien lyhytkestoisuus ja tarve noudattaa saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä. Komissio on hyväksynyt poikkeuksellisesti tällaisen valtiontuen myöntämisen myös muille kuin elävien eläinten tuotantoalan toimijoille, kuten teurastamoille. Komissio soveltaa samoja periaatteita ennen vuoden 2002 päättymistä sääntöjenvastaisesti myönnettyyn tukeen, jonka tarkoituksena on korvata uudesta TSE:hen liittyvästä yhteisön lainsäädännöstä johtuvat vastaavat kustannukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännön muiden säännösten noudattamista.
(163)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio on hyväksynyt poikkeuksellisesti tällaisen valtiontuen myöntämisen myös muille kuin elävien eläinten tuotantoalan toimijoille, kuten teurastamoille. Komissio päätti sittemmin, että tämän poikkeuksen pitäisi kattaa muutkin yritykset, jotka hoitavat elävien eläinten tuotantoon läheisesti liittyviä tehtäviä, kuten eläimistä saatavia sivutuotteita käsittelevät yritykset.
(164)
Maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohdan perusteella komissio salli enintään 100-prosenttisen tuen terveystarkastuksista, testeistä ja muista seulontatoimista aiheutuneisiin tosiasiallisiin kustannuksiin; rokotteiden, lääkkeiden ja kasvinsuojeluaineiden hankintaan ja annosteluun sekä viljelmien tuhoamiskustannuksiin, jos
-
on olemassa yhteisön, jäsenvaltion tai alueen tasolla toteutettava asianmukainen ohjelma, jonka tarkoituksena on kyseisen taudin ennaltaehkäisy, valvonta tai hävittäminen;
-
taudit aiheuttavat huolta viranomaisille;
-
tukitoimenpiteiden tavoitteina on ennaltaehkäisy ja/tai korvauksen maksaminen;
-
tuet ovat yhteisön eläinlääkintää ja kasvinsuojelua koskevan lainsäädännön mukaisia.
(165)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan näitä periaatteita sovelletaan yhdenvertaisesti.
(166)
Naudan spongiforminen enkefalopatia on tarttuva tauti, joka uhkaa kansanterveyttä. Kyseessä on eläintauti, jonka primaaritautipesäkkeestä on ilmoitettava suoraan komissiolle ja muille jäsenvaltioille (52). Tukitoimenpiteen tavoitteena oli taata, että keruuseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen liittyvät tarvittavat ennaltaehkäisevät toimenpiteet toteutettiin liha-alalla vuosina 1999-2005 voimassa olleen eläinlääkintää koskevan lainsäädännön mukaisesti.
(167)
Komissio huomauttaa tältä osin, että Portugali ilmoitti kantaneensa kaikki nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneet kustannukset vuodesta 1999 vuoden 2002 loppuun niiden kiireellisten toimenpiteiden yhteydessä, jotka komissio hyväksyi päätöksessä 98/653/EY, jolla kielletään nisäkkäistä peräisin olevan lihajauhon, luujauhon ja lihaluujauhon vienti. Komissio huomauttaa samoin, että Portugalia koskenut lihan vientikielto kumottiin vasta neuvoston asetuksella (EY) N:o 1993/2004.
(168)
Komissio toteaa lisäksi, että yritykset valittiin ja niille maksettiin palkkio markkinaperiaatteiden mukaisesti ja syrjimättä, kuten TSE:tä koskevien suuntaviivojen 33 ja 34 kohdassa edellytetään (katso tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Kun otetaan huomioon toteutettavien toimenpiteiden kiireellisyys, komissio pystyy nyt tarkasteltavana olevassa asiassa hyväksymään sen, että Portugalin viranomaiset valitsivat palveluntuottajat julkista tarjouskilpailua järjestämättä 8 päivänä kesäkuuta 1999 annetun decreto-lei-säädöksen 197/99 mukaisesti, joka on Portugalin viranomaisten antamien tietojen mukaan direktiivin 97/52/EY kansallinen täytäntöönpanosäädös (katso tämän päätöksen johdanto-osan 24 kappale).
(169)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että decreto-lei-säädös 197/2002 annettiin, jotta Portugali voisi noudattaa päätökseen 2000/766/EY liittyviä velvoitteitaan saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti (katso tämän päätöksen johdanto-osan 65 ja 66 kappale). Portugalin viranomaiset vahvistivat, etteivät yritykset ole voineet käyttää varojaan muuhun mahdolliseen toimintaan, koska eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen ovat tosiasiallisesti kyseisten yritysten ainoaa toimintaa.
(170)
Komissio katsoo samoin, että vastuu palvelusta ja sen rahoittamisesta siirrettiin toimijoille siirtymävaiheen jälkeen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetussa järjestelmässä.
(171)
Vuosina 1999-2004 vallinneiden erityisten olosuhteiden ja BSE:n leviämisriskistä aiheutuneen hätätilanteen vuoksi sekä siksi, että decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetussa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoituksesta siirrettiin vähitellen alan toimijoille, komission mielestä tuen voidaan katsoa olevan lyhytaikaista ja noudattavan saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä.
(172)
Komissio voi näin ollen todeta, että käytettävissä olevien tietojen perusteella vuodesta 1999 vuoden 2002 loppuun myönnettyyn tukeen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(173)
Vuodesta 2003 marraskuuhun 2005 myönnetyn tuen osalta komissio katsoo, että vuoden 2004 loppuun asti kestänyt hätätilanne sekä se, että decreto-lei-säädöksen mukaisessa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoituksesta siirtyi vähitellen edellä esitetyllä tavalla, tuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoilla ja olevan TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaista, koska se vastaa saatujen palvelujen todellisia kustannuksia.
(174)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 100 kappaleessa todettiin, Portugalin viranomaiset osoittivat, että tuki vastasi palvelut tuottavien yritysten palveluista aiheutuvia todellisia kustannuksia vuodesta 1999 vuoteen 2005.
(175)
Näin ollen komissio toteaa käytettävissä olevien tietojen perusteella, että vuodesta 2003 marraskuuhun 2005 palveluntuottajille myönnettyihin tukiin voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
3.1.2 Teurastamoille ja leikkaamoille, tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille sekä kasvattajille myönnetty tuki
(176)
Kuten komissio totesi tämän päätöksen johdanto-osan 166 kappaleessa, BSE:n leviämisriski sai Portugalissa aikaan vuosina 1999-2004 erityiset olosuhteet ja hätätilanteen. Tämän poikkeuksellisen tilanteen vuoksi ja kun otetaan huomioon, että decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaisessa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoittamisesta siirrettiin vähitellen alan toimijoille, komission mielestä tuen voidaan katsoa olevan lyhytaikaista ja noudattavan saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä. Aiemman käytäntönsä mukaisesti komissio katsoo lisäksi, että tukea voitiin myöntää tarkasteltavana olevassa asiassa TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan nojalla poikkeuksellisesti alan muille toimijoille, erityisesti teurastamoille ja leikkaamoille sekä tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille.
(177)
Kuten komissio totesi palvelut tuottavien yritysten osalta, tuki myönnettiin TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa asetettujen periaatteiden mukaisesti.
(178)
Teurastamoiden ja leikkaamoiden sekä tuojien ja alan yhteisön sisäisten toimijoiden osalta komissio voi näin ollen todeta, että myönnettyyn tukeen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(179)
Komissio toteaa myös kasvattajien osalta, että kun otetaan huomioon tämän päätöksen johdanto-osan 160 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa esitetyt huomautukset, tuki myönnettiin TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa määritettyjen periaatteiden mukaisesti ja siihen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
3.2 TUEN RAHOITTAMINEN
(180)
Lokakuusta 2002 lähtien, jolloin decreto-lei-säädös 197/2002 tuli voimaan, nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset on katettu veroluonteisella maksulla, jota peritään teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta ja tällaisen lihan vastaanottajilta.
(181)
Komissio katsoo yleensä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (53), että valtiontuen rahoittaminen pakollisin maksuin saattaa vaikuttaa tukeen suojaavasti siten, että suojaava vaikutus on laajempi kuin varsinaisella tuella. Kyseessä olevat maksut ovat tosiasiallisesti pakollisia maksuja. Saman oikeuskäytännön mukaisesti komissio katsoo, ettei tukea voida rahoittaa veroluonteisilla maksuilla, joita peritään yhtälailla muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista.
(182)
Tämän oikeuskäytännön perusteella sekä siksi, että toimenpide on myönnetty valtion varoista, jolloin se katsotaan SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitetuksi valtiontueksi, on varmistettava, voiko tuki olla luonteeltaan syrjivää ja näin ollen SEUT-sopimuksen 110 artiklan vastaista, koska kyseinen maksu oli maksettava myös muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista.
(183)
Portugalin viranomaisten mukaan luullisen tuontilihan verotus oli perusteltua, koska luullisesta lihasta syntyy sivutuotteita, jotka hyötyvät keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluista, joten kyseiset tuontituotteet pystyivät hyötymään järjestelmästä samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(184)
Komission käytössä olevien tietojen mukaan maksut perittiin teurastamoilta ja ruhojen ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 2 momentti), ja maksuilla rahoitettiin nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen (decreto-lei-säädöksen 197/2002 1 pykälän 1 momentti).
(185)
Näiden tietojen perusteella komissio epäilee maksuvelvollisilta perittyjen maksujen ja niiden saamien palvelujen vastaavuutta. Komission mielestä on edelleen mahdollista, että järjestelmä saattaa olla syrjivä muista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden osalta, koska myös niistä perittiin maksua.
(186)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat jälkikäteen, että siipikarjanlihan sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä ei rahoitettu teurastamoilta ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta perittävillä maksuilla vaan decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteen 1 mukaisesti niiltä siipikarjateurastamoilta, jotka eivät huolehtineet itse kaikkien siipikarjan teurastamisessa syntyvien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä. Tuojat ja siipikarjan ruhojen alan toimijat oli vapautettu maksuista, koska valtaosasta tuoduista siipikarjan ruhoista ei syntynyt sivutuotteita.
(187)
Sitä vastoin tuojien ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen alan toimijoiden osalta Portugalin viranomaiset perustelivat, että tuoduista luullisista lihanpaloista syntyi sivutuotteita.
(188)
Jo tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä ja myös sen jälkeen menettelyn aloittaessaan komissio pyysi Portugalin viranomaisia vakuuttamaan, että tuontituotteet pystyivät hyötymään järjestelmästä samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet, ja osoittamaan lukumääräisin tiedoin, että tietyllä viiteajalla muista jäsenvaltioista peräisin olevista luullisista naudan- ja sianlihatuotteista perityt maksut vastasivat määrältään niiden palvelujen kustannuksia, joista yksin nämä tuotteet olivat hyötyneet (katso menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 37 kohdan h alakohta).
(189)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että tuodut luulliset lihanpalat hyötyivät samalla tavoin lihan sivutuotteiden keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluista kuin kotimaiset tuotteet, mutta ne eivät toimittaneet asiasta tarkkoja lukumääräisiä tietoja, jotka olisivat osoittaneet väitteet tosiksi.
(190)
Komissio ei pysty näin ollen toteamaan sille toimitettujen tietojen perusteella, että decreto-lei-säädöksellä 197/2002 käyttöönotettu, tuontituotteista peritty maksu vastasi rahamääräisesti palveluja, joista näistä tuotteista syntyvät sivutuotteet hyötyivät, ja että tuodut tuotteet pystyivät näin ollen hyötymään tuella rahoitetuista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(191)
Decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentin mukaisesti teurastamoilla, leikkaamoilla, hautomoilla ja munantuotantolaitoksilla oli velvollisuus maksaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 vahvistetut maksut, lukuun ottamatta niitä toimijoita, jotka sovelsivat kyseisessä säädöksessä säädettyä vaihtoehtoista järjestelmää ja joiden oli maksettava 3 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämissuunnitelman hyväksymiseen asti liitteessä 2 vahvistettuja maksuja. Niiden oli maksettava 1 ja 2 luokan aineksen osalta suunnitelman hyväksymiseen asti 0,35 euroa aineskiloa kohti (decreto-lei-säädöksen 244/2003 5 pykälän 1 momentti).
(192)
Komissio pyysi Portugalin viranomaisia osoittamaan decreto-lei-säädöksellä 244/2003 maksujärjestelmään tehtyjen muutosten osalta, että tuodut tuotteet pystyivät hyötymään mainituista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(193)
Portugalin viranomaiset vahvistivat, että decreto-lei-säätöksellä 244/2003 käyttöön otettu maksu perustui tosiasiallisesti syntyviin sivutuotteisiin ja että tuodut tuotteet pystyivät hyötymään kyseisistä palveluista samalla tavoin. Komissio toteaa kuitenkin, etteivät Portugalin viranomaiset toimittaneet lukumääräisiä tietoja näiden väitteiden perusteeksi.
(194)
Arviointiin tarvittavien tietojen puuttuessa komissio ei voi todeta, että decreto-lei-säätöksellä 244/2003 käyttöönotettu maksu oli asianmukainen ja vastasi määrältään palveluja, joista näistä tuoduista tuotteista syntyvät sivutuotteet pystyivät hyötymään, ja että tuodut tuotteet ovat näin ollen pystyneet hyötymään tuella rahoitetuista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(195)
Komissio katsoo, ettei decreto-lei-säädökseen 197/2002 sekä decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla ja 5 pykälän 2 momentilla perustettuun siirtymäjärjestelmään perustuva maksujärjestelmä ole SEUT-sopimuksen 110 artiklan mukainen, koska järjestelmä saattaa olla syrjivä niiden muista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden kannalta, joista peritään kyseistä maksua.
VI PÄÄTELMÄT
(196)
Komission mielestä on valitettavaa, että Portugali on myöntänyt sääntöjenvastaisesti tukea teurastamojätteen keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä varten vastoin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa.
(197)
Teurastamojätteen keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä varten myönnetty tuki on sovellettavien yhteisön säännösten mukaista tuensaajien tasolla. Sitä vastoin tuen rahoittaminen decreto-lei-säädökseen 197/2002 sekä decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla ja 5 pykälän 2 momentilla perustettuun siirtymäjärjestelmään perustuvalla maksujärjestelmällä ei sovellu sisämarkkinoille, koska sillä saattaa olla syrjivä vaikutus muista jäsenvaltioista tuotuihin tuotteisiin, joista peritään kyseistä maksua.
(198)
Komission mielestä tässä tapauksessa on asianmukaista antaa ehdollinen päätös ja soveltaa näin asetuksen (EY) N:o 659/1999 7 artiklan 4 kohtaa, jonka mukaan komissio voi asettaa myönteiselle päätökselle ehtoja, joiden täytyttyä se voi katsoa tuen soveltuvan yhteismarkkinoille, sekä velvoitteita, joiden avulla se voi valvoa päätöksen noudattamista.
(199)
SEUT-sopimuksen 110 artiklan rikkomisen korjaamiseksi ja tätä kautta mahdollisen syrjinnän poistamiseksi taannehtivasti Portugalin on palautettava muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista perittyjen maksujen osuus komission asettaman määräajan ja ehtojen mukaisesti. Kun rikkominen on korjattu, kyseisestä tuesta tulee perussopimuksen mukaista.
(200)
Komissio asettaa palauttamista koskevat ehdot, jotka on täytettävä. Portugalin on siis palautettava maksun maksaneille henkilöille se osa maksuista, joka on peritty muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisen maksun käyttöönotosta ja päättyy kyseisen maksun viimeiseen perimispäivään ennen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymistä. Portugalin on varmistettava tätä varten, että seuraavia edellytyksiä noudatetaan:
-
jos maksun maksanut henkilö voi osoittaa, että maksu on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, se voi vaatia palauttamaan sen osan maksusta saaduista tuloista, joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa tuesta. Palauttamispyyntö on jätettävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti vahvistetussa määräajassa, jonka on oltava vähintään kuusi kuukautta tämän päätöksen julkaisemisesta;
-
Portugalin on luovuttava mahdollisesti syrjivästä toimenpiteestä, joka kohdistuu tuontituotteisiin. Tätä varten Portugalin on tarkistettava tietyllä viitejaksolla, että kotimaisilta tuotteilta kyseisinä maksuina perittävä kokonaismäärä vastaa rahamääräisesti niitä etuja, joista yksin nämä tuotteet hyötyvät;
-
palauttaminen on tehtävä enintään kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä;
-
palautettavat määrät on muutettava nykyarvoonsa ottamalla huomioon maksun perimispäivästä tosiasialliseen palautuspäivään mennessä kertyneet korot. Koron laskentaperusteena käytetään viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmän (54) mukaisesti määritettyä komission viitekorkoa;
-
Portugalin viranomaisten on hyväksyttävä kaikki maksuvelvollisten esittämät kohtuullisina pidettävät todisteet muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista kyseisinä maksuina maksetuista määristä;
-
palautuksen saantioikeudelle ei voida asettaa muita ehtoja kuin maksun periminen;
-
jos henkilö ei ole vielä suorittanut maksua, Portugalin viranomaisten on kieltäydyttävä muodollisesti ottamasta vastaan sitä osaa maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista ja joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa tuesta. Viranomaisten on kieltäydyttävä vastaanottamasta myös tätä osaa koskevaa mahdollista viivästyskorkoa;
-
Portugali sitoutuu esittämään komission sitä pyytäessä täydellisen kertomuksen, joka osoittaa palauttamistoimenpiteen moitteettoman täytäntöönpanon;
-
jos muussa jäsenvaltiossa on peritty Portugalissa maksun kohteena olevista samoista tuotteista tavoitteiltaan samankaltaista maksua, Portugalin viranomaiset lupaavat palauttaa maksun maksaneille henkilöille sen osuuden maksusta, joka on peritty tällaisesta jäsenvaltiosta peräisin olevista tuotteista;
-
Portugali sitoutuu antamaan tämän päätöksen tiedoksi kaikille mahdollisille maksuvelvollisille henkilöille,
ON HYVÄKSYNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Portugalin 4 päivänä joulukuuta 1998 antaman decreto-lei-säädöksen 393-B/98 perusteella myöntämä valtiontuki soveltuu sisämarkkinoille.
2 artikla
1. Portugalin myöntämä valtiontuki, joka perustuu 25 päivänä syyskuuta 2002 annettuun decreto-lei-säädökseen 97/2002 sekä 7 päivänä lokakuuta 2003 annetun decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla käyttöönotettuun siirtymäjärjestelmään, soveltuu sisämarkkinoille edellyttäen, että Portugali palauttaa maksun maksaneille henkilöille sen osan maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisesta maksun käyttöönottopäivästä ja päättyy maksun viimeiseen perimispäivään ennen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymistä.
2. Portugali varmistaa tätä varten, että seuraavia ehtoja noudatetaan:
-
jos maksun maksanut henkilö voi osoittaa, että maksu on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, hän voi vaatia palauttamaan sen osan maksusta, joka on tarkoitettu rahoittamaan yksinomaan kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa valtiontuesta. Palauttamispyyntö on jätettävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti vahvistetussa määräajassa, jonka on oltava vähintään kuusi kuukautta tämän päätöksen julkaisemisesta;
-
Portugalin on luovuttava mahdollisesti syrjivästä toimenpiteestä, joka kohdistuu tuontituotteisiin. Tätä varten Portugalin on tarkistettava tietyllä viitejaksolla, että kotimaisilta tuotteilta kyseisinä maksuina perittävä kokonaismäärä vastaa rahamääräisesti niitä etuja, joista yksin nämä tuotteet hyötyvät;
-
palauttaminen on tehtävä enintään kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä;
-
palautettavat määrät on päivitettävä nykyarvoonsa ottamalla huomioon maksun perimispäivästä tosiasialliseen palautuspäivään mennessä kertyneet korot. Koron laskentaperustana käytetään viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmän (55) mukaisesti määritettyä komission viitekorkoa;
-
Portugalin viranomaisten on hyväksyttävä kaikki maksuvelvollisten esittämät kohtuullisina pidettävät todisteet muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista kyseisinä maksuina maksetuista määristä;
-
palautuksen saantioikeudelle ei voida asettaa muita ehtoja kuin maksun periminen;
-
jos henkilö ei ole vielä suorittanut maksua, Portugalin viranomaisten on kieltäydyttävä muodollisesti vastaanottamatta sitä osaa maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista ja joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa valtiontuesta. Viranomaisten on kieltäydyttävä samoin kaikista tätä osaa koskevista mahdollisista viivästyskoroista;
-
Portugalin on esitettävä komission sitä pyytäessä täydellinen kertomus, joka osoittaa palauttamistoimenpiteen moitteettoman täytäntöönpanon;
-
jos muussa jäsenvaltiossa on peritty Portugalin maksun kohteena olevista samoista tuotteista tavoitteiltaan samankaltaista maksua, Portugalin viranomaiset sitoutuvat palauttamaan maksun maksaneille henkilöille sen osan maksusta, joka on peritty tästä toisesta jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista;
-
Portugali sitoutuu antamaan tämän päätöksen tiedoksi kaikille mahdollisille maksuvelvollisille henkilöille.
3 artikla
Portugalin on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta toimenpiteistä, joita sen noudattamiseksi on toteutettu.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Portugalin tasavallalle.
Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2011.