RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1225/2010
af 13. december 2010
om fastsættelse af EU-fartøjers fiskerimuligheder for fiskebestande af visse dybhavsarter for 2011 og 2012
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til traktatens artikel 43, stk. 3, skal Rådet på forslag af Kommissionen vedtage foranstaltninger vedrørende fastsættelse og fordeling af fiskerimuligheder.
(2)
Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (1) skal der træffes foranstaltninger for adgang til farvande og ressourcer og for bæredygtigt fiskeri under hensyntagen til den foreliggende videnskabelige, tekniske og økonomiske rådgivning, herunder især rapporter fra Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF).
(3)
Det er op til Rådet at vedtage foranstaltninger vedrørende fastsættelse og fordeling af fiskerimuligheder for de enkelte fiskerier eller fiskerigrupper, herunder visse betingelser, som funktionelt er knyttet til fiskerimulighederne, hvor det er relevant. Fiskerimulighederne bør fordeles mellem medlemsstaterne på en sådan måde, at hver medlemsstat sikres en relativ stabilitet i fiskeriet for hver bestand eller for hvert fiskeri, og med behørig hensyntagen til den fælles fiskeripolitiks mål som fastsat i forordning (EF) nr. 2371/2002.
(4)
De samlede tilladte fangstmængder (TAC’er) bør fastsættes på grundlag af den foreliggende videnskabelige rådgivning, under hensyntagen til biologiske og samfundsøkonomiske aspekter, samtidig med at der sikres en retfærdig behandling af de forskellige fiskerisektorer og i lyset af de holdninger, som kom til udtryk under samrådet med interesseparterne, herunder navnlig Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur og de berørte regionale rådgivende råd.
(5)
Fiskerimulighederne bør være i overensstemmelse med internationale aftaler og principper, f.eks. FN-aftalen af 1995 om bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande (2), og de detaljerede forvaltningsprincipper, som er fastlagt i FAO's internationale retningslinjer af 2008 for forvaltningen af dybhavsfiskeri på åbent hav, i henhold til hvilke navnlig lovgiver bør være mere forsigtig, hvis oplysningerne er usikre, upålidelige eller utilstrækkelige. At der ikke foreligger tilstrækkelige videnskabelige oplysninger, bør ikke bruges som begrundelse for at udskyde eller undlade at træffe bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.
(6)
Den seneste videnskabelige rådgivning fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) (3) og fra STECF (4) konkluderer, at de fleste dybhavsbestande ikke udnyttes på et bæredygtigt grundlag, og at fiskerimulighederne for at sikre en bæredygtig udnyttelse af disse bestande bør reduceres, indtil der ses en positiv udvikling i bestandenes størrelse. ICES har desuden anbefalet, at direkte fiskeri efter orange savbug ikke bør tillades.
(7)
Hvad angår dybhavshajer, anses de vigtigste kommercielle arter for at være nedfisket, og derfor bør direkte fiskeri efter dem ikke være tilladt. Indtil mængden af uundgåelige bifangster er fastslået ved hjælp af selektivitetstiltag og andre tekniske foranstaltninger, bør det ikke være tilladt at lande nogen bifangster.
(8)
Fiskerimulighederne for dybhavsarter, som er opført på listen i bilag I til Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 af 16. december 2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande (5) fastsættes to gange om året. Bestandene af guldlaks og det vigtigste fiskeri efter byrkelange er dog undtaget herfra, idet fiskerimulighederne for disse bestande afhænger af resultatet af de årlige forhandlinger med Norge. Fiskerimulighederne for disse bestande fastlægges derfor i en anden relevant årlig forordning om fastsættelse af fiskerimuligheder.
(9)
Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 847/96 af 6. maj 1996 om supplerende betingelser for forvaltningen af TAC og kvoter fra år til år (6) skal det fastsættes, hvilke bestande de deri fastsatte foranstaltninger skal gælde for.
(10)
For at sikre EU-fiskernes livsgrundlag er det vigtigt at indlede disse fiskerier den 1. januar 2011 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter for 2011 og 2012 de årlige fiskerimuligheder for EU-fartøjer efter fiskebestande af visse dybhavsarter i EU-farvande og i visse farvande uden for EU, hvor der er behov for fangstbegrænsninger.
Artikel 2
Definitioner
1. I denne forordning forstås ved:
a) »EU-fartøj«: et fiskerfartøj, der fører en EU-medlemsstats flag og er registreret i EU
b) »EU-farvande«: de farvande, der henhører under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion med undtagelse af farvandene omkring de territorier, der er nævnt i bilag II til traktaten
c) »samlet tilladt fangstmængde« (TAC): den mængde af hver bestand, der hvert år kan fanges og landes
d) »kvote«: en andel af TAC’en, som er tildelt EU, en medlemsstat eller et tredjeland
e) »internationale farvande«: farvande, der ikke er omfattet af nogen stats højhedsområde eller jurisdiktion.
2. I denne forordning forstås ved følgende områder:
a) »ICES-områder«: de ICES-inddelinger, der er defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 218/2009 af 11. marts 2009 om indberetning af statistiske oplysninger om fangster taget af medlemsstater, der driver fiskeri i det nordøstlige Atlanterhav (7)
b) »CECAF-områder« (det østlige centrale Atlanterhav eller FAO-område 34): områder som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2009 af 11. marts 2009 om indberetning af statistiske oplysninger om fangster taget af medlemsstater, der driver fiskeri i visse områder uden for det nordlige Atlanterhav (8).
Artikel 3
TAC’er og fordeling heraf
TAC’erne for dybhavsarter fanget af EU-fartøjer i EU-farvande og visse farvande uden for EU og fordelingen af sådanne TAC’er mellem medlemsstaterne samt de betingelser, som er funktionelt knyttet til udnyttelsen af fiskerimulighederne, hvor det er relevant, er anført i bilaget.
Artikel 4
Særlige fordelingsbestemmelser
Fiskerimulighederne fordeles blandt medlemsstaterne som fastsat i bilaget, uden at dette berører:
a)
udveksling, jf. artikel 20, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2371/2002
b)
nedsættelser og omfordelinger efter artikel 37 i Rådets forordning (EF) nr. 1224/2009 af 20. november 2009 om oprettelse af en EF-kontrolordning med henblik på at sikre overholdelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik (9) eller artikel 10, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1006/2008 af 29. september 2008 om tilladelser til EF-fiskerfartøjers fiskeri uden for EF-farvande og tredjelandsfartøjers adgang til EF-farvande (10)
c)
supplerende landinger, der er tilladt efter artikel 3 i forordning (EF) nr. 847/96
d)
mængder, der tilbageholdes efter artikel 4 i forordning (EF) nr. 847/96
e)
nedsættelser, jf. artikel 105 og 107 i forordning (EF) nr. 1224/2009.
Artikel 5
Forholdet til forordning (EF) nr. 847/96
Ved anvendelsen af forordning (EF) nr. 847/96 betragtes alle kvoter i bilaget til nærværende forordning som »analytiske« kvoter.
Artikel 6
Betingelser for landing af fangster og bifangster
Fisk fra bestande, for hvilke der er fastsat fiskerimuligheder ved denne forordning, må kun beholdes om bord eller landes, hvis de er fanget af fartøjer fra en medlemsstat, hvis kvote ikke er opbrugt.
Artikel 7
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. december 2010.
NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 1225/2010,
annettu 13 päivänä joulukuuta 2010,
EU:n aluksiin sovellettavien eräiden syvänmeren kalalajien kantojen kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuosiksi 2011 ja 2012
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet.
(2)
Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2371/2002 (1) edellytetään sellaisten toimenpiteiden vahvistamista, jotka koskevat vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta sekä kestävän kalastustoiminnan harjoittamista, ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot sekä erityisesti tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) laatimat kertomukset.
(3)
Neuvoston tehtävänä on hyväksyä kutakin kalastusta tai kalastusryhmää koskevien kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyviä toimenpiteitä sekä tarvittaessa tiettyjä niihin toiminnallisesti liittyviä edellytyksiä. Kalastusmahdollisuudet olisi jaettava jäsenvaltioiden kesken siten, että varmistetaan kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kunkin kannan tai kalastuksen osalta ja ottaen asianmukaisesti huomioon asetuksessa (EY) N:o 2371/2002 vahvistetut yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet.
(4)
Suurimmat sallitut saaliit (TACit) olisi vahvistettava saatavilla olevien tieteellisten lausuntojen perusteella siten, että otetaan huomioon biologiset ja sosioekonomiset näkökohdat sekä varmistetaan eri kalastussektorien välinen oikeudenmukainen kohtelu ja otetaan huomioon kannanotot, jotka on tuotu esiin sidosryhmien, erityisesti neuvoa-antavan kalatalous- ja vesiviljelykomitean ja asianomaisten alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien kuulemisissa.
(5)
Kalastusmahdollisuuksien olisi oltava kansainvälisten sopimusten ja periaatteiden mukaisia. Tällaisia ovat muiden muassa Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1995 sopimus hajallaan olevien ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämisestä ja hoidosta (2) sekä YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön vuonna 2008 laatimissa, valtamerillä harjoitettavan syvänmeren kalastuksen hallinnointia koskevissa kansainvälisissä suuntaviivoissa vahvistetut yksityiskohtaiset hoitoperiaatteet, joissa todetaan erityisesti, että sääntelystä päättävän olisi oltava erityisen varovainen silloin, kun saatu tieto on epävarmaa, epäluotettavaa tai puutteellista. Riittävien tieteellisten tietojen puutetta ei saisi käyttää syynä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden siirtämiselle tai toteuttamatta jättämiselle.
(6)
Viimeisimmät tieteelliset lausunnot, jotka on saatu Kansainväliseltä merentutkimusneuvostolta (ICES) (3) ja tieteellis-teknis-taloudelliselta kalastuskomitealta (STCF) (4), osoittavat, että useimpien syvänmeren lajien kalastus ei ole kestävällä pohjalla ja että näiden kantojen kalastusmahdollisuuksia olisi kantojen kestävyyden turvaamiseksi vähennettävä, kunnes niiden kokojen todetaan kehittyvän myönteiseen suuntaan. ICESin lausunnossa todetaan myös, että keltaroussin kohdennettua kalastusta ei olisi lainkaan sallittava.
(7)
Syvänmeren haiden tärkeimpien kaupallisten lajien katsotaan romahtaneen, minkä vuoksi niiden kohdennettua kalastusta ei saisi harjoittaa. Sivusaaliiden purkamista ei olisi sallittava lainkaan ennen kuin väistämättömien sivusaaliiden määrä saadaan todettua valikoivuuteen liittyvien hankkeiden ja muiden teknisten toimenpiteiden avulla.
(8)
Syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavista kalastusmahdollisuuksien saamista koskevista erityisistä vaatimuksista ja niihin liittyvistä edellytyksistä 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2347/2002 (5) liitteessä I lueteltujen syvänmeren lajien kalastusmahdollisuuksista päätetään kahden vuoden välein. Poikkeuksen muodostavat kuitenkin kultakuorekannat ja tylppäpyrstömolvan pääasiallinen kalastus, joita koskevat kalastusmahdollisuudet riippuvat Norjan kanssa vuosittain käytävistä neuvotteluista. Näiden kantojen kalastusmahdollisuudet olisi siten vahvistettava toisessa asiaan liittyvässä kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta annettavassa vuosittaisessa asetuksessa.
(9)
TACien ja kiintiöiden vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyvien lisäedellytysten käyttöönottamisesta 6 päivänä toukokuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/96 (6) mukaisesti on määriteltävä kannat, joihin sovelletaan mainitussa asetuksessa tarkoitettuja eri toimenpiteitä.
(10)
Unionin kalastajien toimeentulon turvaamiseksi on tärkeää avata nämä kalastukset 1 päivänä tammikuuta 2011,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan EU:n aluksille vuosiksi 2011 ja 2012 syvänmeren lajien kalakantojen vuosittaiset kalastusmahdollisuudet EU:n vesillä ja eräillä sellaisilla EU:n ulkopuolisilla vesillä, joilla saalisrajoitukset ovat tarpeen.
2 artikla
Määritelmät
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’EU:n aluksella’ jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa ja unionissa rekisteröityä kalastusalusta;
b)
’EU:n vesillä’ jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvia vesialueita, lukuun ottamatta perussopimuksen liitteessä II mainittujen alueiden lähivesiä;
c)
’suurimmalla sallitulla saaliilla’ (TAC) määrää, joka voidaan pyytää ja purkaa kustakin kannasta vuosittain;
d)
’kiintiöllä’ unionille, jäsenvaltiolle tai kolmannelle maalle TACista myönnettyä osuutta;
e)
’kansainvälisillä vesialueilla’ vesiä, jotka eivät kuulu minkään valtion suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan.
2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan alueilla
a)
alueita, jotka on määritelty ICESin (Kansainvälisen merentutkimusneuvoston) alueita siten kuin ne määritellään Koillis-Atlantilla kalastavien jäsenvaltioiden nimellissaaliiden määriä koskevien tilastojen toimittamisesta 11 päivänä maaliskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 218/2009 (7);
b)
CECAFin (Itäinen Keski-Atlantti tai FAO:n pääasiallinen kalastusalue 34) alueita siten kuin ne määritellään muualla kuin Koillis-Atlantilla kalastavien jäsenvaltioiden nimellissaaliiden määriä koskevien tilastojen toimittamisesta 11 päivänä maaliskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 216/2009 (8).
3 artikla
TACit ja niiden jakaminen
EU:n alusten EU:n vesillä ja eräillä EU:n ulkopuolisilla vesillä pyytämien syvänmeren lajien TACit, niiden jakaminen jäsenvaltioiden kesken sekä tarvittaessa niihin toiminnallisesti liittyvät edellytykset on säädetty liitteessä.
4 artikla
Jakamista koskevat erityiset säännökset
Liitteessä vahvistettu kalastusmahdollisuuksien jakaminen jäsenvaltioiden kesken ei rajoita seuraavien järjestelyjen soveltamista:
a)
asetuksen (EY) N:o 2371/2002 20 artiklan 5 kohdan mukaisesti tehtävät vaihdot;
b)
yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen 20 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 (9) 37 artiklan tai yhteisön kalastusaluksille myönnettävistä luvista kalastustoiminnan harjoittamiseksi yhteisön vesien ulkopuolella ja kolmansien maiden alusten pääsystä yhteisön vesille 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1006/2008 (10) 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti tehtävät vähennykset ja uudelleen jakamiset;
c)
asetuksen (EY) N:o 847/96 3 artiklan nojalla sallitut saaliiden lisäpurkamiset;
d)
asetuksen (EY) N:o 847/96 4 artiklan nojalla pidätettävät määrät;
e)
asetuksen (EY) N:o 1224/2009 105 ja 107 artiklan mukaisesti tehtävät vähennykset.
5 artikla
Suhde asetukseen (EY) N:o 847/96
Asetusta (EY) N:o 847/96 sovellettaessa kaikkia tämän asetuksen liitteessä lueteltuja kiintiöitä pidetään analyyttisinä kiintiöinä.
6 artikla
Saaliiden ja sivusaaliiden aluksesta purkamista koskevat edellytykset
Niistä kalakannoista, joiden kalastusmahdollisuudet on säädetty tässä asetuksessa, peräisin olevia kaloja saadaan pitää aluksella tai purkaa aluksesta ainoastaan, jos ne on pyydetty sellaisen jäsenvaltion aluksilla, joille on myönnetty kiintiö, jota ei ole käytetty loppuun.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 13 päivänä joulukuuta 2010.