KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 1063/2010
af 18. november 2010
om ændring af forordning (EØF) nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (1), særlig artikel 247, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 732/2008 af 22. juli 2008 om anvendelse af et arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. januar 2009 til 31. december 2011 og om ændring af forordning (EF) nr. 552/97, (EF) nr. 1933/2006 og af Kommissionens forordning (EF) nr. 1100/2006 og (EF) nr. 964/2007 (2) indrømmer Den Europæiske Union handelspræferencer til udviklingslande inden for rammerne af sit arrangement med generelle toldpræferencer (»GSP« eller »arrangementet«). I overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, i nævnte forordning er de oprindelsesregler, der vedrører definitionen af begrebet varer med oprindelsesstatus og de hertil knyttede procedurer og metoder for administrativt samarbejde, dem, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 2454/93 (3).
(2)
Den 16. marts 2005 vedtog Kommissionen efter en omfattende debat, der var indledt ved dens grønbog af 18. december 2003 om fremtiden for oprindelsesreglerne i præferencehandelsordningerne (4), en meddelelse med titlen »Oprindelsesreglerne i præferencehandelsordninger - Fremtidige retningslinjer« (5) (»meddelelsen«). I meddelelsen gøres der rede for en ny tilgang til oprindelsesregler i alle præferencehandelsordninger, der omfatter Den Europæiske Union, og navnlig i udviklingsfokuserede ordninger som f.eks. GSP.
(3)
I forbindelse med Doha-udviklingsdagsordenen er det erkendt, at det er nødvendigt at sikre en bedre integration af udviklingslandene i verdensøkonomien, især gennem bedre adgang til de udviklede landes markeder.
Med henblik herpå bør præferenceoprindelsesreglerne forenkles og i de tilfælde, hvor det er hensigtsmæssigt, gøres mindre strenge, således at produkter, der har oprindelse i præferenceberettigede lande, rent faktisk kan få fordel af de præferencer, der indrømmes.
(4)
For at sikre, at præferencerne reelt gavner dem, der har behov for dem, og for at beskytte Den Europæiske Unions egne indtægter, bør ændringerne af præferenceoprindelsesreglerne ledsages af en tilpasning af procedurerne for forvaltningen heraf.
(5)
Kommissionens konsekvensanalyse af denne forordning viser, at GSP-oprindelsesreglerne opfattes som værende for komplekse og restriktive. Den viser endvidere, at den faktiske anvendelse af de præferencer, der indrømmes, er lav for visse produkter, navnlig dem, der er af størst interesse for de mindst udviklede lande, og at oprindelsesreglerne er en af årsagerne hertil.
(6)
Konsekvensanalysen viste, at det er muligt at opnå en forenkling og fremme udviklingen ved at anvende et enkelt kriterium for alle produkter til fastlæggelsen af oprindelsen for varer, som ikke er fuldt ud fremstillet i et præferenceberettiget land, på grundlag af den merværdi, der er tilført i det pågældende præferenceberettigede land, og under iagttagelse af en tilstrækkelig høj forarbejdningstærskel. Analysen viste imidlertid ikke, at det er absolut nødvendigt med kun én metode for at opnå en forenkling eller fremme udviklingen. Desuden er der ifølge tilbagemeldingerne fra de berørte parter en række sektorer, hvor merværdikriteriet ikke er velegnet eller ikke bør anvendes som det eneste kriterium, som f.eks. sektorerne for landbrugsprodukter og forarbejdede landbrugsprodukter, fiskerivarer, kemikalier, metaller, tekstilvarer og beklædningsgenstande og sko. Derfor bør der i sådanne sektorer anvendes andre enkle kriterier, som let kan forstås af de erhvervsdrivende og let kan kontrolleres af myndighederne, enten i stedet for merværdikriteriet eller som et alternativ hertil. Disse andre kriterier omfatter bl.a. et tilladt maksimalt indhold af materialer uden oprindelsesstatus, ændring af toldposition eller underposition, en specifik bearbejdning eller forarbejdning og anvendelse af fuldt ud fremstillede materialer. Af hensyn til forenklingen er det dog nødvendigt, at antallet af forskellige regler reduceres til et minimum. Derfor bør oprindelsesreglerne i videst muligt omfang snarere baseres på de enkelte sektorer end på de enkelte produkter.
(7)
Oprindelsesreglerne bør afspejle de specifikke sektorers kendetegn, men bør også give de præferenceberettigede lande en reel mulighed for at få adgang til den toldpræferencebehandling, der indrømmes. I de tilfælde, hvor det er hensigtsmæssigt, bør reglerne desuden afspejle de præferenceberettigede landes forskellige industrielle kapacitet. For at fremme den industrielle udvikling i de mindst udviklede lande, hvor reglen er baseret på overholdelsen af kravet om et maksimalt indhold af materialer uden oprindelsesstatus, bør den tærskel, der gælder for sådanne materialer, til enhver tid være så høj som muligt og samtidig sikre, at de behandlinger, der finder sted i disse lande, er virkelige og økonomisk berettigede. Et maksimalt indhold af materialer uden oprindelsesstatus på op til 70 % eller enhver regel, der indebærer en tilsvarende lempelse for produkter med oprindelse i de mindst udviklede lande, skulle føre til større eksport fra disse lande.
(8)
For at sikre, at den bearbejdning eller forarbejdning, som finder sted i et præferenceberettiget land, er en virkelig, økonomisk berettiget behandling, som vil give det pågældende land et reelt økonomisk udbytte, er det hensigtsmæssigt at fastlægge en liste over utilstrækkelige bearbejdninger eller forarbejdninger, der under ingen omstændigheder giver oprindelsesstatus. Denne liste vil muligvis i vid udstrækning svare til den hidtidige liste. Der bør dog foretages visse tilpasninger. F.eks. bør der, således at man undgår omlægninger i samhandelen og fordrejninger på sukkermarkedet, og i overensstemmelse med de bestemmelser, der allerede er vedtaget som led i oprindelsesreglerne for andre præferencehandelsordninger, fastlægges en ny regel, som udelukker blanding af sukker med ethvert andet materiale
(9)
Der bør sikres en vis grad af fleksibilitet i de sektorer, hvor merværdikriteriet ikke finder anvendelse, ligesom nu, hvor det er tilladt at anvende en begrænset andel materialer, som ikke opfylder reglerne. Omfanget af en sådan anvendelse bør imidlertid præciseres for produkter, der fremstilles med anvendelse af fuldt ud fremstillede materialer. For at muliggøre yderligere fleksibilitet med hensyn til kildematerialer bør den tilladte andel af de pågældende materialer desuden forhøjes, undtagen for visse følsomme produkters vedkommende, fra 10 % til 15 % af det færdige produkts pris ab fabrik. Disse følsomme produkter omfatter bl.a. produkter, som henhører under kapitel 2 og kapitel 4 til 24 i det harmoniserede system, bortset fra forarbejdede fiskerivarer henhørende under kapitel 16 i den forordning, for hvilke tolerancerne udtrykt i vægt synes at være mere hensigtsmæssige, og produkter, der henhører under kapitel 50 til 63 i det harmoniserede system, som fortsat bør være underlagt specifikke toleranceregler, der, alt efter hvilket tilfælde, der er tale om, er baseret på enten vægt eller værdi og varierer efter produkt.
(10)
Oprindelseskumulation er en vigtig facilitet, som giver lande, der har identiske oprindelsesregler, mulighed for at arbejde sammen med henblik på fremstilling af produkter, som kan opnå toldpræferencebehandling. De gældende betingelser for regional oprindelseskumulation, som er en form for kumulation, der i øjeblikket fungerer inden for tre regionale sammenslutninger af lande, har vist sig at være komplekse og for strenge. De bør derfor forenkles og gøres mindre strenge, ved at den gældende værdibetingelse afskaffes. Desuden bør de nuværende kumulationsmuligheder mellem lande i samme regionale sammenslutning opretholdes til trods for den differentiering, der ved denne forordning indføres i oprindelsesreglerne i visse tilfælde mellem de mindst udviklede lande og andre præferenceberettigede lande. En sådan kumulation bør kun tillades, hvis hvert land, når det sender materialer til et andet land i sammenslutningen med henblik på regional kumulation, anvender den oprindelsesregel, der gælder for det i dets handelsforbindelser med Den Europæiske Union. For at sikre, at der ikke opstår handelsfordrejninger mellem lande, som har forskellige toldpræferenceniveauer, bør der imidlertid fastlægges bestemmelser for at udelukke visse følsomme produkter fra regional kumulation.
(11)
Kommissionen anførte i sin meddelelse, at den var parat til at undersøge alle anmodninger om oprettelse af nye, sammensluttede eller bredere grupper, forudsat at der findes økonomisk komplementaritet og tages hensyn til forskelle i de gældende præferenceordninger for de forskellige lande og den dermed forbundne risiko for toldsvig, samt at der oprettes de nødvendige strukturer og procedurer for administrativt samarbejde til forvaltning og kontrol af oprindelse. I overensstemmelse hermed bør der fastlægges bestemmelser om oprindelseskumulation mellem de lande i de regionale kumulationssammenslutninger I og III, som opfylder de nødvendige betingelser. Efter anmodning fra Mercosur bør der oprettes en ny regional kumulationssammenslutning, der skal kaldes sammenslutning IV og omfatte Argentina, Brasilien, Paraguay og Uruguay. Anvendelsen af regional kumulation mellem nævnte lande bør være betinget af, at de opfylder de nødvendige krav.
(12)
De præferenceberettigede lande bør også kunne anvende kumulation med lande, som er partnerlande i frihandelsaftaler, der er indgået med EU. Denne nye form for kumulation - den såkaldte udvidede kumulation - bør være en envejskumulation, dvs. at det kun vil være tilladt at anvende materialer i præferenceberettigede lande, og at tilladelsen bør gives efter en grundig undersøgelse af en anmodning, som det pågældende præferenceberettigede land indgiver. Varer, som henhører under kapitel 1 til 24 i det harmoniserede system, bør på grund af deres følsomme karakter være udelukket fra denne form for kumulation.
(13)
De præferenceberettigede lande har siden 2001 haft tilladelse til at kumulere oprindelse med varer, der henhører under kapitel 25 til 97 i det harmoniserede system og har oprindelse i Norge og Schweiz. Denne kumulation bør fortsat være tilladt og bør udvides til også at omfatte Tyrkiet, forudsat at Norge, Schweiz og Tyrkiet anvender samme definition af oprindelsesbegrebet som Den Europæiske Union og på basis af gensidighed indrømmer tilsvarende behandling for de produkter, de indfører, og som er fremstillet med anvendelse af materialer med oprindelse i Den Europæiske Union. Der bør med henblik herpå indgås en aftale i form af brevveksling eller enhver anden form for hensigtsmæssig aftale mellem parterne, hvori de også forpligter sig til at yde medlemsstaterne og hinanden den nødvendige bistand i spørgsmål om administrativt samarbejde.
(14)
Regional kumulation bør imidlertid ikke omfatte visse materialer, hvor den toldpræference, der er til rådighed i Den Europæiske Union, ikke er den samme for alle de lande, der er involveret i kumulationen, og de pågældende materialer i kraft af kumulation ville nyde fordel af en gunstigere toldbehandling end den, de ville være omfattet af, hvis de blev udført direkte til Den Europæiske Union. Hvis sådanne situationer ikke løses gennem en udelukkelse af materialer, vil der kunne opstå toldsvig eller handelsfordrejninger, ved at der kun udføres varer til Den Europæiske Union fra de lande, som nyder fordel af den gunstigste toldpræference.
(15)
Der skal i et særskilt bilag opføres en liste over materialer, som er udelukket fra regional kumulation. Dette bilag kan ændres, ikke alene når der opstår sådanne nye situationer, men også for at omfatte tilfælde, hvor sådanne situationer vil opstå som følge af gennemførelsen af kumulation mellem lande i de regionale kumulationssammenslutninger I og III.
Oprindelseskumulation mellem lande i de regionale kumulationssammenslutninger I og III og udvidet kumulation bør være underlagt specifikke betingelser; Kommissionen bør kontrollere, at disse betingelser er opfyldt, før det overvejes at indrømme kumulation i overensstemmelse med udvalgsproceduren og på grundlag af relevante hensyn. Af samme årsager bør Kommissionen i de tilfælde, hvor der er tilladt en sådan kumulation, men det efterfølgende fastslås, at anvendelsen af kumulationen ikke længere opfylder betingelserne eller fører til uberettigede resultater, f.eks. hvis den medfører handelsfordrejninger eller toldsvig, til enhver tid kunne tilbagetrække tilladelsen til at anvende sådanne former for kumulation.
(16)
I de gældende oprindelsesregler er visse bestemmelser vedrørende fiskefartøjer, der fanger fisk uden for søterritorier, så komplekse, at det ikke står i rimeligt forhold til deres formål, og er følgelig vanskelige både at anvende og at kontrollere. De bør derfor forenkles.
I de gældende bestemmelser kræves der bevis for direkte transport til Den Europæiske Union, hvilket ofte er vanskeligt at opnå. På grund af dette krav kan visse varer, som ledsages af et gyldigt oprindelsesbevis, i praksis ikke opnå præferencebehandling. Derfor er det hensigtsmæssigt at indføre en ny, enklere og mere fleksibel regel, som fokuserer på det mål, at de varer, der frembydes for toldmyndighederne på grundlag af en angivelse til overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union, er de samme som dem, der er afsendt fra det præferenceberettigede udførselsland og ikke på nogen måde er blevet ændret eller omdannet undervejs.
(17)
I øjeblikket bekræfter myndighederne i de præferenceberettigede lande produkternes oprindelse, og importørerne skal i de tilfælde, hvor den angivne oprindelse viser sig at være ukorrekt, ofte ikke betale afgifter, fordi de har handlet i god tro, og de kompetente myndigheder har begået en fejl. Som følge heraf taber Den Europæiske Union egne indtægter, og det er i sidste ende skatteyderne i Den Europæiske Union, som bærer byrden. Eftersom det er eksportørerne, der bedst ved, hvilken oprindelse deres produkter har, er det hensigtsmæssigt at kræve, at eksportørerne direkte forsyner deres kunder med udtalelser om oprindelse.
(18)
Eksportørerne bør være registreret hos de kompetente myndigheder i de præferenceberettigede lande for at lette en målrettet efterfølgende kontrol. Med henblik herpå bør hvert enkelt præferenceberettigede land oprette en elektronisk fortegnelse over registrerede eksportører, og det pågældende lands kompetente statslige myndigheder bør fremsende oplysningerne deri til Kommissionen. På grundlag heraf bør Kommissionen oprette en central database over registrerede eksportører til brug for myndighederne og de erhvervsdrivende i Den Europæiske Union, i hvilken de erhvervsdrivende bør kunne kontrollere, om deres leverandør er en registreret eksportør i det pågældende præferenceberettigede land, før de angiver varer til overgang til fri omsætning. På samme måde bør EU-erhvervsdrivende, der foretager udførsler med henblik på bilateral oprindelseskumulation, være registreret hos de kompetente myndigheder i medlemsstaterne.
(19)
Offentliggørelsen af eksportørernes numre og ikke-fortrolige registreringsdata bør gøre det muligt for andre parter at konsultere disse data for at øge gennemsigtigheden og informationen til berørte parter. Under hensyntagen til konsekvenserne af offentliggørelse bør en sådan dog kun finde sted, hvis eksportøren frit har givet sin udtrykkelige og skriftlige godkendelse af offentliggørelsen.
(20)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6) finder anvendelse på medlemsstaternes behandling af personoplysninger. Principperne i direktiv 95/46/EF bør i fornødent omfang præciseres eller suppleres i denne forordning.
(21)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7) finder anvendelse på Kommissionens behandling af personoplysninger. Principperne i forordning (EF) nr. 45/2001 bør i fornødent omfang præciseres eller suppleres i denne forordning.
(22)
I henhold til artikel 28 i direktiv 95/46/EF skal de nationale tilsynsmyndigheder overvåge lovligheden af medlemsstaternes behandling af personoplysninger, mens den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse i henhold til artikel 46 i forordning (EF) nr. 45/2001 skal overvåge EU-institutionernes og -organernes aktiviteter i forbindelse med behandling af personoplysninger. Den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse og de nationale tilsynsmyndigheder, der hver især handler inden for deres respektive beføjelser, bør samarbejde aktivt og sikre et samordnet tilsyn med behandling, der finder sted i henhold til denne forordning.
(23)
Ved indførelsen af systemet med registrerede eksportører skal der tages hensyn til de præferenceberettigede landes kapacitet til at oprette og forvalte registreringssystemet samt Kommissionens kapacitet til at oprette den nødvendige centrale database. Med henblik herpå mangler Kommissionen endnu at fastlægge systemets brugerkrav og tekniske specifikationer. Når den centrale databases detaljerede struktur er fastlagt, vil de præcise virkninger af systemet med registrerede eksportører, navnlig hvad angår adgang til data og databeskyttelse, blive vurderet, og der vil blive foretaget de nødvendige justeringer af de relevante bestemmelser. Gennemførelsen af systemet bør derfor udskydes indtil den 1. januar 2017, således at udviklingsfasen kan finde sted, når brugerkravene og de tekniske specifikationer er fastlagt og der er gennemført de eventuelle juridiske justeringer, som skønnes nødvendige i lyset af systemets brugerkrav og tekniske specifikationer og deres konsekvenser med hensyn til databeskyttelse. Der bør desuden fastlægges en yderligere periode på tre år for de lande, som ikke kan overholde denne frist.
Indtil 2017 og derefter for de præferenceberettigede lande, som til den tid ikke er i stand til at anvende det nye system, bør der fastlægges overgangsbestemmelser vedrørende procedurerne og metoderne for administrativt samarbejde på grundlag af de bestemmelser, der hidtil har været gældende. Disse overgangsbestemmelser bør navnlig indeholde reglerne for, hvordan de kompetente myndigheder i det pågældende land skal udstede oprindelsesbeviser. Desuden bør de gældende regler strømlines gennem en tilpasning af deres struktur til de regler, der skal anvendes, når systemet med registrerede eksportører bliver operationelt, således at de bliver klarere, navnlig gennem en tydelig adskillelse af generelle principper, procedurer ved udførsel i et præferenceberettiget land, procedurer for overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union og metoder for administrativt samarbejde. Samtidig bør oprindelsescertifikat formular A ajourføres, især ved at erstatte de noter, der er knyttet til formularen, med 2007-udgaven af nævnte noter, eftersom den udgave tager hensyn til EU's seneste udvidelse og derfor indeholder en ajourført liste over de lande, som accepterer formular A i forbindelse med GSP.
(24)
Adgangen til arrangementet bør være betinget af, at de præferenceberettigede lande etablerer og opretholder administrative strukturer, som muliggør en effektiv forvaltning af arrangementet, og forpligter sig til at yde den nødvendige bistand, hvis Kommissionen anmoder herom med henblik på at overvåge, om arrangementet fungerer korrekt. Det er navnlig nødvendigt, at der findes et system for administrativt samarbejde mellem myndighederne i Den Europæiske Union og i de præferenceberettigede lande, som danner rammen for oprindelseskontrollen. Samtidig bør eksportørernes ansvar i forbindelse med deres udtalelse om oprindelse samt de administrative myndigheders rolle i forbindelse med forvaltningen af systemet klart anføres. Indholdet i udtalelserne om oprindelse bør specificeres, og det bør også præciseres, i hvilke tilfælde myndighederne i Den Europæiske Union kan afvise at godtage en udtalelse eller sende den til kontrol.
(25)
Definitionerne af og listen over tilstrækkelig bearbejdning eller forarbejdning i de gældende bestemmelser er fælles for GSP og toldpræferenceforanstaltninger, som vedtages unilateralt af Den Europæiske Union for visse lande eller territorier. Eftersom oprindelsesreglerne for sidstnævnte ordninger først vil blive revideret senere, bør de nuværende bestemmelser fortsat gælde for dem. Af hensyn til kohærensen med GSP og andre unilaterale præferencehandelsordninger er det imidlertid hensigtsmæssigt at afstemme definitionen af fuldt ud fremstillede produkter og listen over utilstrækkelig bearbejdning eller forarbejdning, som er fastlagt i disse andre unilaterale ordninger, med dem, der gælder for GSP-oprindelsesreglerne.
(26)
Forordning (EF) nr. 2454/93 bør ændres i overensstemmelse hermed.
(27)
I kraft af Kommissionens forordning (EF) nr. 1613/2000 (8), 1614/2000 (9) og 1615/2000 (10) har Fællesskabet indrømmet undtagelser fra GSP-oprindelsesreglerne for visse tekstilvarer med oprindelse i Laos, Cambodja og Nepal, som udløber den 31. december 2010. De enklere og mere udviklingsvenlige oprindelsesregler, der indføres ved denne forordning, vil gøre videreførelsen af disse undtagelser overflødig.
(28)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelsen fra Toldkodeksudvalget -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EØF) nr. 2454/93 foretages følgende ændringer:
1)
I del I, afsnit IV, kapitel 2, affattes artikel 66 til 97 således:
»Afdeling 1
Den generelle præferenceordning
Underafdeling 1
Generelle bestemmelser
Artikel 66
I denne afdeling fastlægges reglerne vedrørende definitionen af begrebet »produkter med oprindelsesstatus«, procedurerne og metoderne for administrativt samarbejde i forbindelse hermed til brug for anvendelsen af arrangementet med generelle toldpræferencer (GSP), som Den Europæiske Union ved forordning (EF) nr. 732/2008 (11) har indrømmet udviklingslandene (»arrangementet«).
Artikel 67
1. I denne afdeling og afdeling 1A i dette kapitel forstås ved:
a) »præferenceberettiget land«: et land eller territorium, som er opført i forordning (EF) nr. 732/2008; udtrykket »præferenceberettiget land« omfatter også det pågældende lands eller territoriums søterritorium i den betydning, der er fastlagt i De Forenede Nationers havretskonvention (Montego Bay-konventionen af 10. december 1982), og må ikke gå ud over nævnte søterritoriums grænser
b) »fremstilling«: alle former for bearbejdning eller forarbejdning, herunder også samling
c) »materialer«: alle former for bestanddele, råmaterialer, komponenter eller dele osv., der er anvendt til fremstillingen af et produkt
d) »produkt«: det produkt, der fremstilles, også når det senere er bestemt til anvendelse i en anden fremstillingsproces
e) »varer«: både materialer og produkter
f) »bilateral kumulation«: et system, som tillader, at produkter, der ifølge denne forordning har oprindelse i Den Europæiske Union, betragtes som materialer med oprindelsesstatus i et præferenceberettiget land, når de forarbejdes yderligere eller indgår i et produkt i det pågældende præferenceberettigede land
g) »kumulation med Norge, Schweiz eller Tyrkiet«: et system, som tillader, at produkter, der har oprindelse i Norge, Schweiz eller Tyrkiet, betragtes som materialer med oprindelsesstatus i et præferenceberettiget land, når de forarbejdes yderligere eller indgår i et produkt i det pågældende præferenceberettigede land og indføres i Den Europæiske Union
h) »regional kumulation«: et system, hvor produkter, som ifølge denne forordning har oprindelse i et land, som er medlem af en regional sammenslutning, betragtes som materialer med oprindelse i et andet land i samme regionale sammenslutning (eller et land i en anden regional sammenslutning, hvis der er mulighed for kumulation mellem sammenslutninger), når de forarbejdes yderligere eller indgår i et produkt fremstillet dér
i) »udvidet kumulation«: et system, der er betinget af Kommissionens tilladelse efter et præferenceberettiget lands indgivelse af en anmodning, hvorunder visse materialer, der har oprindelse i et land, med hvilket Den Europæiske Union har en frihandelsaftale i overensstemmelse med artikel XXIV i den gældende almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT), betragtes som materialer med oprindelse i det pågældende præferenceberettigede land, når de forarbejdes yderligere eller indgår i et produkt fremstillet i dette land
j) »fungible materialer«: materialer, som er af samme art og kommercielle kvalitet, har de samme tekniske og fysiske kendetegn, og som ikke kan skelnes fra hinanden, når de indgår i det færdige produkt
k) »regional sammenslutning«: sammenslutning af lande, mellem hvilke der anvendes regional kumulation
l) »toldværdi«: den værdi, der er fastlagt i overensstemmelse med aftalen om anvendelsen af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994 (WTO-aftalen om toldværdiansættelse)
m) »materialernes værdi« i listen i bilag 13a: toldværdien på indførselstidspunktet for de benyttede materialer uden oprindelsesstatus eller, såfremt denne værdi ikke er kendt og ikke kan opgøres, den første registrerede pris, der er betalt for disse materialer i det præferenceberettigede land. Hvis det er nødvendigt at fastsætte værdien af de anvendte materialer med oprindelsesstatus, finder bestemmelserne i dette afsnit tilsvarende anvendelse
n) »prisen ab fabrik«: den pris, der betales for produktet ab fabrik til den producent, i hvis virksomhed den sidste bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, såfremt prisen indbefatter værdien af alle anvendte materialer og alle andre omkostninger i tilknytning til fremstillingen af produktet, minus alle interne afgifter, der tilbagebetales eller kan tilbagebetales, når det fremstillede produkt udføres
Hvis den faktiske pris ikke afspejler alle de omkostninger i tilknytning til fremstillingen af produktet, som faktisk er påløbet i det præferenceberettigede land, forstås ved pris ab fabrik summen af alle disse omkostninger, minus alle interne afgifter, der tilbagebetales eller kan tilbagebetales, når det fremstillede produkt udføres
o) »maksimalt indhold af materialer uden oprindelsesstatus«: det maksimale indhold af materialer uden oprindelsesstatus, som er tilladt, hvis en fremstilling skal kunne betragtes som en bearbejdning eller forarbejdning, der er tilstrækkelig til at give et produkt oprindelsesstatus. Dette indhold kan udtrykkes som en procentdel af produktets pris ab fabrik eller som en procentdel af nettovægten af disse anvendte materialer henhørende under en nærmere angivet gruppe af kapitler, et kapitel, en position eller en underposition
p) »nettovægt«: varens vægt uden nogen form for emballagemateriale eller pakningsgenstand
q) »kapitler«, »positioner« og »underpositioner«: de kapitler, positioner og underpositioner (fire- eller sekscifrede koder), der anvendes i den nomenklatur, som udgør det harmoniserede system, med de ændringer, der følger af Toldsamarbejdsrådets henstilling af 26. juni 2004
r) »tariferet«: et produkts eller materiales tarifering under en bestemt position eller underposition i det harmoniserede system
s) »sending«: produkter, som enten
-
sendes samtidig fra en bestemt eksportør til en bestemt modtager eller
-
er omfattet af et gennemgående transportdokument, der dækker transporten fra eksportøren til modtageren, eller, såfremt et sådant dokument ikke foreligger, af en samlet faktura
t) »eksportør«: en person, som udfører varer til Den Europæiske Union eller til et præferenceberettiget land, og som er i stand til at bevise varernes oprindelse, uanset om han er producenten deraf, og uanset om han selv opfylder udførselsformaliteterne
u) »registreret eksportør«: en eksportør, som er registreret hos de kompetente myndigheder i det pågældende præferenceberettigede land med henblik på at udfærdige udtalelser om oprindelse i forbindelse med udførsel inden for rammerne af arrangementet
v) »udtalelse om oprindelse«: en udtalelse, som udfærdiges af eksportøren, om at de produkter, som udtalelsen omfatter, opfylder arrangementets oprindelsesregler, således at enten den person, der angiver varerne til overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union, kan anmode om toldpræferencebehandling, eller den erhvervsdrivende i et præferenceberettiget land, som indfører materialer til yderligere forarbejdning inden for rammerne af kumulationsreglerne, kan bevise de pågældende varers oprindelsesstatus.
2. I forbindelse med stk. 1, litra n), henviser udtrykket »producent« i stk. 1, litra n), første afsnit, i de tilfælde, hvor den sidste bearbejdning eller forarbejdning er overdraget i underentreprise til en producent, til den virksomhed, som har ansat underleverandøren.
Artikel 68
1. For at sikre at arrangementet anvendes korrekt, forpligter de præferenceberettigede lande sig til:
a)
at etablere og opretholde de administrative strukturer og systemer, der er nødvendige for i det pågældende land at gennemføre og forvalte de bestemmelser og procedurer, som er fastlagt i denne afdeling, herunder i givet fald de ordninger, der kræves til anvendelsen af kumulation
b)
at deres kompetente myndigheder samarbejder med Kommissionen og med medlemsstaternes toldmyndigheder.
2. Det i stk. 1, litra b), omhandlede samarbejde omfatter:
a)
enhver form for nødvendig bistand, som Kommissionen anmoder om for at overvåge, om arrangementet forvaltes korrekt i det pågældende land, herunder kontrolbesøg på stedet, som foretages af Kommissionen eller af medlemsstaternes toldmyndigheder
b)
kontrol af produkters oprindelsesstatus og af overholdelsen af de øvrige betingelser, der er fastlagt i denne afdeling, herunder kontrolbesøg på stedet, hvis Kommissionen eller medlemsstaternes myndigheder anmoder herom inden for rammerne af oprindelsesundersøgelser, jf. dog artikel 97g og 97h.
3. De præferenceberettigede lande skal over for Kommissionen tilkendegive, at de påtager sig de forpligtelser, der er omhandlet i stk. 1.
Artikel 69
1. De præferenceberettigede lande skal meddele Kommissionen navnene og adresserne på de myndigheder på deres territorium, som er:
a)
en del af de statslige myndigheder i det pågældende land eller handler under regeringens myndighed, og som har beføjelse til at registrere eksportører og til at fjerne dem fra fortegnelsen over registrerede eksportører
b)
en del af de statslige myndigheder i det pågældende land og beføjet til at yde bistand til Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder gennem det administrative samarbejde, der er omhandlet i denne afdeling.
2. De præferenceberettigede lande skal straks underrette Kommissionen om enhver ændring af de oplysninger, der skal meddeles efter stk. 1.
3. Kommissionen opretter en elektronisk database over registrerede eksportører på grundlag af de oplysninger, der indgives af de præferenceberettigede landes statslige myndigheder og af medlemsstaternes toldmyndigheder.
Kun Kommissionen har adgang til databasen og til de data, den indeholder. De myndigheder, der er omhandlet i første afsnit, sikrer, at de data, der meddeles Kommissionen, holdes ajour og er fuldstændige og nøjagtige.
De data, der behandles i den i første afsnit omhandlede database, gøres tilgængelige for offentligheden via internettet, dog med undtagelse af de fortrolige oplysninger, som er angivet i rubrik 2 og 3 i ansøgningen om at blive registreret eksportør, jf. artikel 92.
Personoplysninger, som behandles i den i første afsnit omhandlede database og af medlemsstaterne i henhold til denne afdeling, kan kun videregives eller stilles til rådighed for tredjelande eller internationale organisationer i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EF) nr. 45/2001.
4. Denne forordning påvirker på ingen måde beskyttelsesniveauet for fysiske personer med hensyn til behandling af personoplysninger i henhold til EU-retten og national ret, og den ændrer navnlig ikke hverken medlemsstaternes forpligtelser vedrørende deres behandling af personoplysninger efter direktiv 95/46/EF eller EU-institutionernes eller -organernes forpligtelser vedrørende deres behandling af personoplysninger efter forordning (EF) nr. 45/2001 som led i udøvelsen af deres ansvar.
Eksportørernes identifikations- og registreringsoplysninger, som anføres under nr. 1, 3 (vedrørende aktivitetsbeskrivelse), 4 og 5 i bilag 13c, må kun offentliggøres af Kommissionen på internettet, hvis eksportørerne frit har givet deres forudgående udtrykkelige og skriftlige godkendelse.
Eksportørerne skal gøres bekendt med de oplysninger, der er fastlagt i artikel 11 i forordning (EF) nr. 45/2001.
Personers rettigheder med hensyn til deres registreringsoplysninger, der er anført i bilag 13c og behandles i nationale systemer, skal udøves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor deres personoplysninger er oplagret i henhold til direktiv 95/46/EF.
Personers rettigheder med hensyn til behandlingen af personoplysninger i den i stk. 3 omhandlede database udøves i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001.
Medlemsstaternes tilsynsmyndigheder for databeskyttelse og den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse, der hver især handler inden for rammerne af deres respektive beføjelser, samarbejder aktivt og sørger for et koordineret tilsyn med den i stk. 3 omhandlede database.
Artikel 70
1. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende (C-udgaven) listen over præferenceberettigede lande og den dato, fra hvilken de anses for at opfylde betingelserne i artikel 68 og 69. Kommissionen ajourfører denne liste, når et nyt præferenceberettiget land opfylder samme betingelser.
2. Produkter med oprindelsesstatus i den betydning, der gælder i denne afdeling, i et præferenceberettiget land er ved overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union kun omfattet af arrangementet, hvis de er udført på eller efter den dato, der er angivet i den i stk. 1 omhandlede liste.
3. Det præferenceberettigede land anses for at opfylde betingelserne i artikel 68 og 69 den dato, hvor det har tilkendegivet, at det påtager sig de forpligtelser, der er omhandlet i artikel 68, stk. 1, og foretaget den meddelelse, der er omhandlet i artikel 69, stk. 1.
Artikel 71
Hvis et præferenceberettiget lands kompetente myndigheder ikke overholder artikel 68, stk. 1, artikel 69, stk. 2, artikel 91, 92, 93 eller 97g eller systematisk ikke overholder artikel 97h, stk. 2, kan det i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EF) nr. 732/2008 medføre midlertidig tilbagetrækning af præferencerne under arrangementet for det pågældende land.
Underafdeling 2
Definition af begrebet produkter med oprindelsesstatus
Artikel 72
Nedenstående produkter anses for at have oprindelse i et præferenceberettiget land:
a)
produkter, der fuldt ud er fremstillet i det pågældende land, jf. artikel 75
b)
produkter, der er fremstillet i det pågældende præferenceberettigede land, og som indeholder materialer, der ikke er fuldt ud er fremstillet i det pågældende land, dog på betingelse af, at disse materialer har undergået en tilstrækkelig bearbejdning eller forarbejdning i den i artikel 76 fastlagte betydning.
Artikel 73
1. Betingelserne i denne underafdeling vedrørende opnåelse af oprindelsesstatus skal være opfyldt i det pågældende præferenceberettigede land.
2. Hvis produkter med oprindelsesstatus, der er udført fra det præferenceberettigede land til et andet land, genindføres dertil, anses de som produkter uden oprindelsesstatus, medmindre det over for de kompetente myndigheder kan godtgøres:
a)
at de genindførte produkter er de samme som dem, der blev udført, og
b)
at de ikke har undergået nogen behandling, ud over hvad der var nødvendigt for deres bevarelse, mens de befandt sig i det pågældende land eller blev udført.
Artikel 74
1. De produkter, som angives til overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union, skal være de samme som dem, der er udført fra det præferenceberettigede land, i hvilket de anses for at have oprindelse. De må ikke være ændret, omdannet på nogen måde eller være gjort til genstand for andre behandlinger end behandlinger, som har til formål at bevare dem i god stand, før de angives til overgang til fri omsætning. Oplagring af produkter eller sendinger og deling af sendinger kan finde sted, hvis det sker under eksportørens eller en efterfølgende vareihændehavers ansvar, og produkterne forbliver under toldtilsyn i transitlandet eller transitlandene.
2. Stk. 1 anses for overholdt, medmindre toldmyndighederne har grund til at tro, at det modsatte er tilfældet; i så tilfælde kan toldmyndighederne anmode klarereren om at godtgøre overholdelsen, hvilket kan gøres ved hjælp af ethvert middel, bl.a. kontraktmæssige transportdokumenter som f.eks. konnossementer eller faktuelle eller konkrete beviser på grundlag af mærkning eller nummerering af kolli eller enhver form for bevis med tilknytning til selve varerne.
3. Stk. 1 og 2 anvendes tilsvarende, når der anvendes kumulation i henhold til artikel 84, 85 eller 86.
Artikel 75
1. Som produkter, der er fuldt ud fremstillet i et præferenceberettiget land, anses følgende:
a)
mineralske produkter, som er udvundet af dets jord eller havbund
b)
planter og vegetabilske produkter, der er dyrket eller høstet dér
c)
levende dyr, som er født og opdrættet dér
d)
produkter fra levende dyr, som er opdrættet dér
e)
produkter fra slagtede dyr, som er født og opdrættet dér
f)
produkter fra jagt og fiskeri, som drives dér
g)
akvakulturprodukter i de tilfælde, hvor de pågældende fisk, krebsdyr og bløddyr er født og opdrættet dér
h)
produkter fra havfiskeri og andre produkter fra havet, som er optaget af dets fartøjer uden for noget søterritorium
i)
produkter, som er fremstillet på dets fabriksskibe udelukkende på grundlag af de i litra h) nævnte produkter
j)
brugte genstande, som indsamles dér og kun kan anvendes til genindvinding af råmaterialer
k)
affald og skrot, der hidrører fra fremstillingsvirksomhed, som udøves dér
l)
produkter, som er udvundet af havbunden eller -undergrunden beliggende uden for noget søterritorium, for så vidt det har eneret på udnyttelsen af denne havbund eller -undergrund
m)
varer, som er fremstillet dér udelukkende på grundlag af de i litra a) til l) nævnte produkter.
2. Udtrykket »dets fartøjer« og »dets fabriksskibe« i stk. 1, litra h) og i), omfatter kun de fartøjer og fabriksskibe, som opfylder alle nedenstående krav:
a)
de er registreret i det præferenceberettigede land eller i en medlemsstat
b)
de fører et præferenceberettiget lands eller en medlemsstats flag
c)
de opfylder en af de følgende betingelser:
i)
de ejes for mindst 50 %'s vedkommende af statsborgere i det præferenceberettigede land eller i medlemsstaterne eller
ii)
de ejes af selskaber,
-
hvis hovedkontor og vigtigste forretningssted er i det præferenceberettigede land eller i medlemsstaterne og
-
som for mindst 50 %'s vedkommende ejes af det præferenceberettigede land eller medlemsstater eller af offentlige institutioner eller statsborgere i det præferenceberettigede land eller medlemsstaterne.
3. Betingelserne i stk. 2 kan hver især være opfyldt i medlemsstaterne eller i forskellige præferenceberettigede lande, for så vidt alle de præferenceberettigede lande kan anvende regional kumulation i henhold til artikel 86, stk. 1 og 5. I så tilfælde anses produkterne for at have oprindelse i det præferenceberettigede land, under hvis flag fartøjet eller fabriksskibet sejler, jf. stk. 2, litra b).
Første afsnit finder kun anvendelse, hvis bestemmelserne i artikel 86, stk. 2, litra b) og c), er opfyldt.
Artikel 76
1. De produkter, som ikke er fuldt ud fremstillet i det pågældende præferenceberettigede land, jf. artikel 75, anses for at have oprindelse dér, såfremt betingelserne i listen i bilag 13a for de pågældende varer er opfyldt, jf. dog artikel 78 og 79.
2. Hvis et produkt, som har opnået oprindelsesstatus i et land i overensstemmelse med stk. 1, forarbejdes yderligere i det pågældende land og anvendes som materiale i fremstillingen af et andet produkt, tages der ikke hensyn til de materialer uden oprindelsesstatus, som eventuelt er anvendt ved fremstillingen af det.
Artikel 77
1. Det skal for hvert enkelt produkt fastslås, om kravene i artikel 76, stk. 1, er opfyldt.
I de tilfælde, hvor den relevante regel er baseret på overholdelsen af et maksimalt indhold af materialer uden oprindelsesstatus, kan værdien af materialerne uden oprindelsesstatus dog for at tage hensyn til udsving i omkostninger og valutakurser beregnes på et gennemsnitligt grundlag som anført i stk. 2.
2. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, andet afsnit, beregnes der en gennemsnitlig pris ab fabrik for produktet og en gennemsnitlig værdi for de anvendte materialer uden oprindelsesstatus på grundlag af henholdsvis summen af de priser ab fabrik, der er opkrævet for alt salg af produkterne i løbet af det foregående regnskabsår, og summen af værdien af alle de materialer uden oprindelsesstatus, der er anvendt ved fremstillingen af produkter i løbet af det foregående regnskabsår, som fastlagt af udførselslandet, eller, hvis der ikke foreligger tal for et fuldt regnskabsår, en kortere periode, som dog ikke må være på under tre måneder.
3. De eksportører, som har valgt at anvende beregninger på et gennemsnitligt grundlag, skal konsekvent anvende denne metode i året efter referenceregnskabsåret eller i givet fald året efter den kortere referenceperiode. De kan ophøre med at anvende denne metode, hvis de i løbet af et givet regnskabsår eller en kortere repræsentativ periode på ikke under tre måneder konstaterer, at de udsving i omkostninger eller valutakurser, som gjorde det berettiget at anvende metoden, er ophørt.
4. De gennemsnit, der er anført i stk. 2, skal anvendes som henholdsvis prisen ab fabrik og værdien for materialer uden oprindelsesstatus, således at det kan fastlås, om kravet om det maksimale indhold af materialer uden oprindelsesstatus er opfyldt.
Artikel 78
1. Med forbehold af stk. 3 anses følgende bearbejdninger eller forarbejdninger som utilstrækkelige til at give produkterne oprindelsesstatus, uanset om betingelserne i artikel 76 er opfyldt:
a)
behandlinger, som har til formål at sikre, at produkternes tilstand ikke forringes under transport og oplagring
b)
adskillelse og samling af kolli
c)
vask, rensning, afstøvning, fjernelse af oxidlag, olie, maling eller andre belægninger
d)
strygning eller presning af tekstiler og tekstilvarer
e)
enkel maling og polering
f)
afskalning og hel eller delvis slibning af ris; polering og glasering af korn og ris
g)
farvning af eller tilsætning af smagsstoffer til sukker eller formning af sukker i stykker; hel eller delvis formaling af krystalsukker
h)
skrælning, udstening og afskalning/udbælgning af frugter, nødder og grøntsager
i)
hvæsning, enkel slibning eller enkel tilskæring
j)
sigtning, sortering, klassificering, tilpasning; (herunder samling i sæt)
k)
enkel aftapning på flasker, påfyldning af dåser, flakoner, anbringelse i sække, kasser, æsker, på bræt, plader eller bakker samt alle andre enkle emballeringsarbejder
l)
anbringelse eller trykning af mærker, etiketter, logoer og andre lignende kendetegn på selve produkterne eller deres emballage
m)
enkel blanding af produkter, også af forskellig art; blanding af sukker med ethvert materiale
n)
enkel tilsætning af vand eller fortynding eller dehydrering eller denaturering af produkter
o)
enkel samling af dele for at kunne danne et komplet produkt eller adskillelse af produkter i dele
p)
kombination af to eller flere af de i litra a) til o) nævnte processer
q)
slagtning af dyr.
2. I forbindelse med stk. 1 anses behandlinger for at være enkle, når der hverken kræves særlige færdigheder eller maskiner, apparater eller redskaber, som er specielt fremstillet eller installeret til gennemførelsen deraf.
3. Alle de bearbejdninger eller forarbejdninger, der udføres i et præferenceberettiget land på et givet produkt, skal tages i betragtning, når det skal bestemmes, om den bearbejdning eller forarbejdning, som det pågældende produkt har undergået, skal anses som utilstrækkelig i henhold til stk. 1.
Artikel 79
1. Uanset artikel 76 og med forbehold af stk. 2 og 3 i denne artikel kan materialer uden oprindelsesstatus, som ifølge betingelserne i listen i bilag 13a ikke må anvendes til fremstilling af et givet produkt, dog anvendes, hvis deres samlede værdi eller den nettovægt, produktet vurderes at have, ikke overstiger:
a)
15 % af produktets vægt for produkter henhørende under kapitel 2 og kapitel 4 til 24 i det harmoniserede system, bortset fra forarbejdede fiskerivarer henhørende under kapitel 16
b)
15 % af produktets pris ab fabrik for andre produkter, bortset fra produkter henhørende under kapitel 50 til 63 i det harmoniserede system, for hvilke de tolerancer, der er anført i note 6 og 7 i del I i bilag 13a, finder anvendelse.
2. Stk. 1 tillader ikke, at nogen af procenttallene for det maksimale indhold af materialer uden oprindelsesstatus, der er fastlagt i listen i bilag 13a, overskrides.
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse på produkter, der er fuldt ud fremstillet i et præferenceberettiget land i den i artikel 75 fastlagte betydning. Den tolerance, der er fastlagt i nævnte stykker, gælder ikke desto mindre for summen af de materialer, der anvendes til fremstillingen af et produkt, og for hvilke det i henhold til listen i bilag 13a for det pågældende produkt kræves, at de pågældende materialer skal være fuldt ud fremstillet, jf. dog artikel 78 og artikel 80, stk. 2.
Artikel 80
1. Den kvalificerende enhed for anvendelsen af bestemmelserne i denne afdeling er det produkt, der anses for at være basisenheden ved tarifering i det harmoniserede system.
2. Når en sending består af et antal identiske produkter, der tariferes under samme position i det harmoniserede system, tages hvert enkelt produkt i betragtning ved anvendelsen af bestemmelserne i denne afdeling.
3. Når emballagen i henhold til punkt 5 i de almindelige tariferingsbestemmelser i det harmoniserede system er indbefattet i produktet ved tariferingen, skal dette også være tilfældet ved bestemmelsen af oprindelsen.
Artikel 81
Tilbehør, reservedele og værktøj, der leveres som standardudstyr til materiel, maskiner, apparater eller køretøjer, og hvis pris er indbefattet i produktets pris ab fabrik, betragtes som værende en del af dette materiel eller disse maskiner, apparater eller køretøjer.
Artikel 82
Sæt som defineret i punkt 3 i de almindelige tariferingsbestemmelser i det harmoniserede system betragtes som produkter med oprindelsesstatus, når alle dele har oprindelsesstatus.
Når et sæt består af produkter med og uden oprindelsesstatus, anses sættet som helhed dog for at have oprindelsesstatus, hvis værdien af de produkter, der ikke har oprindelsesstatus, ikke overstiger 15 % af sættets pris ab fabrik.
Artikel 83
Ved bestemmelse af, om et produkt har oprindelsesstatus, er det ikke nødvendigt at undersøge, om følgende, som må anvendes ved dets fremstilling, har oprindelsesstatus:
a)
elektrisk energi og brændsel
b)
anlæg og udstyr
c)
maskiner og værktøj
d)
andre varer, som ikke indgår og ikke er bestemt til at indgå i det pågældende produkts endelige sammensætning.
Underafdeling 3
Kumulation
Artikel 84
Ved bilateral kumulation kan produkter med oprindelse i Den Europæiske Union betragtes som materialer med oprindelse i et præferenceberettiget land, når de indarbejdes i et produkt, som fremstilles i dette land, forudsat at den dér foretagne bearbejdning eller forarbejdning er mere vidtgående end de behandlinger, der er beskrevet i artikel 78, stk. 1.
Artikel 85
1. I det omfang Norge, Schweiz og Tyrkiet indrømmer generelle toldpræferencer for produkter med oprindelse i de præferenceberettigede lande og anvender en tilsvarende definition af produkter med oprindelsesstatus som den, der er fastlagt i nærværende afdeling, kan produkter med oprindelse i Norge, Schweiz eller Tyrkiet ved kumulation med Norge, Schweiz eller Tyrkiet betragtes som materialer med oprindelse i et præferenceberettiget land, forudsat at den dér foretagne bearbejdning eller forarbejdning er mere vidtgående end de behandlinger, der er beskrevet i artikel 78, stk. 1.
2. Stk. 1 finder anvendelse på betingelse af, at Tyrkiet, Norge og Schweiz ud fra gensidighedsprincippet indrømmer samme behandling for de produkter med oprindelse i præferenceberettigede lande, i hvilke der indgår materialer med oprindelse i Den Europæiske Union.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse på produkter, der henhører under kapitel 1 til 24 i det harmoniserede system.
4. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende (C-udgaven) den dato, fra hvilken de i stk. 1 og 2 fastsatte betingelser er opfyldt.
Artikel 86
1. Regional kumulation finder anvendelse på følgende fire særskilte regionale sammenslutninger:
a)
Sammenslutning I: Brunei, Cambodja, Filippinerne, Indonesien, Laos, Malaysia, Singapore, Thailand og Vietnam
b)
Sammenslutning II: Bolivia, Colombia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama, Peru og Venezuela
c)
Sammenslutning III: Bangladesh, Bhutan, Indien, Maldiverne, Nepal, Pakistan og Sri Lanka
d)
Sammenslutning IV: Argentina, Brasilien, Paraguay og Uruguay.
2. Regional kumulation mellem lande i samme sammenslutning finder kun anvendelse, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
i forbindelse med regional kumulation mellem lande i en regional sammenslutning gælder de oprindelsesregler, der er fastlagt i denne afdeling. Hvis den kvalificerende behandling, der er fastlagt i del II i bilag 13a, ikke er den samme for alle de lande, der er involveret i en kumulation, fastlægges oprindelsen for produkter, der udføres fra et land til et andet land i den regionale sammenslutning med henblik på regional kumulation, på grundlag af den regel, der ville gælde, hvis produkterne blev udført til Den Europæiske Union
b)
landene i den regionale sammenslutning har forpligtet sig til:
i)
at opfylde og sikre overholdelsen af bestemmelserne i denne afdeling og
ii)
at gennemføre det administrative samarbejde, der er nødvendigt for at sikre, at bestemmelserne i denne afdeling gennemføres korrekt, både i forbindelse med Den Europæiske Union og mellem landene indbyrdes
c)
de i litra b) omhandlede forpligtelser er blevet bekræftet over for Kommissionen af sekretariatet for den pågældende regionale sammenslutning eller et andet kompetent fælles organ, der repræsenterer alle medlemmerne i den pågældende sammenslutning.
I de tilfælde, hvor landene i en regional sammenslutning allerede før den 1. januar 2011 har opfyldt betingelserne i litra b) og c) i første afsnit, kræves der ikke en ny bekræftelse af forpligtelserne.
3. De materialer, der er opført på listen i bilag 13b, er udelukket fra regional kumulation i henhold til stk. 2 i de tilfælde, hvor:
a)
den toldpræference, der finder anvendelse i Den Europæiske Union, ikke er den samme for alle de lande, som er involveret i kumulationen, og
b)
de pågældende materialer i kraft af kumulation ville nyde fordel af en gunstigere toldbehandling end den, de ville være omfattet af, hvis de blev udført direkte til Den Europæiske Union.
4. Der anvendes kun regional kumulation mellem lande i samme regionale sammenslutning på den betingelse, at den bearbejdning eller forarbejdning, der er foretaget i det præferenceberettigede land, hvor materialerne forarbejdes yderligere eller indarbejdes i et produkt, er mere vidtgående end de behandlinger, der er beskrevet i artikel 78, stk. 1, og i tilfælde af tekstilvarer også er mere vidtgående end de behandlinger, der er anført i bilag 16.
Hvis betingelsen i første afsnit ikke er opfyldt, har produkterne oprindelse i det land i den regionale sammenslutning, som tegner sig for den højeste andel af toldværdien af de anvendte materialer med oprindelse i andre lande i den regionale sammenslutning.
I de tilfælde hvor oprindelseslandet fastlægges i henhold til andet afsnit, anføres det pågældende land som oprindelsesland på det oprindelsesbevis, der udfærdiges af eksportøren af produktet til Den Europæiske Union eller, indtil systemet med registrerede eksportører anvendes, udstedes af myndighederne i det præferenceberettigede udførselsland.
5. Efter anmodning fra myndighederne i et præferenceberettiget land i sammenslutning I eller sammenslutning III kan Kommissionen tillade regional kumulation mellem disse sammenslutninger af lande, hvis Kommissionen finder det godtgjort, at hver enkelt af følgende betingelser er opfyldt:
a)
betingelserne i stk. 2, litra a), er opfyldt, og
b)
de lande, der skal involveres i en sådan regional kumulation, har forpligtet sig til og sammen har meddelt Kommissionen, at de forpligter sig til:
i)
at opfylde og sikre overholdelsen af bestemmelserne i denne afdeling og
ii)
at gennemføre det administrative samarbejde, der er nødvendigt for at sikre, at bestemmelserne i denne afdeling gennemføres korrekt, både i forbindelse med Den Europæiske Union og mellem landene indbyrdes.
Den i første afsnit omhandlede anmodning skal ledsages af bevis for, at betingelserne i samme afsnit er opfyldt. Den skal stiles til Kommissionen. Kommissionen træffer afgørelse om anmodningen under hensyntagen til alle elementer vedrørende kumulationen, som anses for relevante, herunder de materialer, der skal kumuleres.
6. I de tilfælde hvor produkter, der er fremstillet i et land i sammenslutning I eller sammenslutning III med anvendelse af materialer med oprindelse i et land, der tilhører den anden sammenslutning, skal udføres til Den Europæiske Union, fastlægges de pågældende produkters oprindelse således:
a)
Materialer med oprindelse i et land i en regional sammenslutning betragtes som materialer med oprindelse i et land i den anden regionale sammenslutning, når de indgår i et produkt, der er fremstillet dér, forudsat at den bearbejdning eller forarbejdning, der er foretaget i sidstnævnte præferenceberettigede land, er mere vidtgående end de behandlinger, der er beskrevet i artikel 78, stk. 1, og i tilfælde af tekstilvarer også er mere vidtgående end de behandlinger, der er anført i bilag 16.
b)
Hvis betingelsen i litra a) ikke er opfyldt, har produkterne oprindelse i det land, der deltager i kumulationen og som tegner sig for den højeste andel af toldværdien af de anvendte materialer med oprindelse i andre lande, som deltager i kumulationen.
I de tilfælde hvor oprindelseslandet fastlægges i henhold til første afsnit, litra b), anføres det pågældende land som oprindelsesland på det oprindelsesbevis, der udfærdiges af eksportøren af produktet til Den Europæiske Union eller, indtil systemet med registrerede eksportører anvendes, udstedes af myndighederne i det præferenceberettigede udførselsland.
7. Efter anmodning fra myndighederne i et præferenceberettiget land kan Kommissionen give tilladelse til udvidet kumulation mellem et præferenceberettiget land og et land, med hvilket Den Europæiske Union har en frihandelsaftale i overensstemmelse med artikel XXIV i den gældende almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT), forudsat at hver enkelt af følgende betingelser er opfyldt:
a)
de lande, der er involveret i kumulationen, har forpligtet sig til at overholde og sikre overholdelsen af bestemmelserne i denne afdeling og gennemføre det administrative samarbejde, der er nødvendigt for at sikre, at bestemmelserne i denne afdeling gennemføres korrekt, både i forbindelse med Den Europæiske Union og mellem landene indbyrdes
b)
det pågældende præferenceberettigede land har meddelt Kommissionen, at det påtager sig den i litra a) omhandlede forpligtelse.
Den i første afsnit omhandlede anmodning skal indeholde en liste over de materialer, kumulationen omfatter, og skal ledsages af bevis for, at betingelserne i første afsnit, litra a) og b), er opfyldt. Den skal stiles til Kommissionen. Hvis de pågældende materialer ændres, skal der indgives en ny anmodning.
Materialer henhørende under kapitel 1 til 24 i det harmoniserede system er udelukket fra udvidet kumulation.
8. I de tilfælde af udvidet kumulation, der er omhandlet i stk. 7, fastlægges de anvendte materialers oprindelse og de oprindelsesbeviser, der gælder, i overensstemmelse med reglerne i den relevante frihandelsaftale. For produkter, der skal udføres til Den Europæiske Union, fastlægges oprindelsen i overensstemmelse med de oprindelsesregler, der er fastlagt i denne afdeling.
For at det fremstillede produkt kan opnå oprindelsesstatus er det ikke nødvendigt, at de materialer, der har oprindelse i et land, med hvilket Den Europæiske Union har en frihandelsaftale, og som anvendes i et præferenceberettiget land ved fremstillingen af det produkt, der skal udføres til Den Europæiske Union, har undergået en tilstrækkelig bearbejdning eller forarbejdning, forudsat at den bearbejdning eller forarbejdning, som foretages i det præferenceberettigede land, er mere vidtgående end de behandlinger, der er beskrevet i artikel 78, stk. 1.
9. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende (C-udgaven) følgende:
a)
den dato, fra hvilken den i stk. 5 omhandlede kumulation mellem landene i sammenslutning I og sammenslutning III træder i kraft, hvilke lande der er involveret i den pågældende kumulation, og i givet fald listen over de materialer, i forbindelse med hvilke kumulationen anvendes
b)
den dato, fra hvilken den udvidede kumulation træder i kraft, hvilke lande der er involveret i den pågældende kumulation og listen over de materialer, i forbindelse med hvilke kumulationen anvendes.
Artikel 87
I de tilfælde hvor der anvendes bilateral kumulation eller kumulation med Norge, Schweiz eller Tyrkiet kombineret med regional kumulation, opnår det fremstillede produkt oprindelse i et af landene i den pågældende regionale sammenslutning i overensstemmelse med artikel 86, stk. 4, første og andet afsnit.
Artikel 88
1. Underafdeling 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse for:
a)
udførsel fra Den Europæiske Union til et præferenceberettiget land med henblik på bilateral kumulation
b)
udførsel fra et præferenceberettiget land til et andet præferenceberettiget land med henblik på regional kumulation efter bestemmelserne i artikel 86, stk. 1 og 5, jf. dog artikel 86, stk. 2, litra a), andet afsnit.
2. Hvis der anvendes fungible materialer med og uden oprindelsesstatus ved bearbejdningen eller forarbejdningen af et produkt, kan medlemsstaternes toldmyndigheder efter skriftlig anmodning fra de erhvervsdrivende tillade, at materialerne i Den Europæiske Union forvaltes efter metoden med regnskabsmæssig adskillelse med henblik på efterfølgende udførsel til et præferenceberettiget land inden for rammerne af bilateral kumulation, uden at materialerne opbevares i særskilte lagre.
3. Medlemsstaternes toldmyndigheder kan give tilladelse, jf. stk. 2, på de betingelser, de anser for at være hensigtsmæssige.
Der gives kun tilladelse, hvis det ved anvendelsen af den i stk. 2 anførte metode kan sikres, at antallet af fremstillede produkter, som kunne betragtes som »produkter med oprindelse i Den Europæiske Union«, til enhver tid er det samme som det antal, der ville være fremstillet, hvis der var opretholdt en fysisk adskillelse af lagrene
Hvis der gives tilladelse hertil, anvendes metoden, og anvendelsen af den registreres i overensstemmelse med de almindeligt anerkendte regnskabsprincipper, der gælder i Den Europæiske Union.
4. Indehaveren af tilladelsen til at anvende metoden, jf. stk. 2, udfærdiger eller anmoder, indtil systemet med registrerede eksportører anvendes, om oprindelsesbeviser for den mængde produkter, som kan anses for at have oprindelse i Den Europæiske Union. Efter anmodning fra medlemsstaternes toldmyndigheder skal indehaveren af tilladelsen fremlægge en redegørelse for, hvordan mængderne er forvaltet.
5. Medlemsstaternes toldmyndigheder overvåger brugen af den i stk. 2 omhandlede tilladelse.
De kan tilbagekalde tilladelsen, såfremt:
a)
indehaveren af tilladelsen på nogen som helst måde benytter tilladelsen på ukorrekt vis, eller
b)
indehaveren af tilladelsen ikke opfylder de øvrige betingelser i denne afdeling eller i afdeling 1A.
Underafdeling 4
Undtagelser
Artikel 89
1. På Kommissionens initiativ eller efter anmodning fra et præferenceberettiget land kan et præferenceberettiget land indrømmes en midlertidig undtagelse fra bestemmelserne i denne afdeling, når:
a)
interne eller eksterne faktorer i modsætning til tidligere forhindrer det i at overholde reglerne for opnåelse af oprindelsesstatus i henhold til artikel 72, eller
b)
det har brug for en forberedelsesperiode, inden det vil være i stand til at overholde reglerne for opnåelse af oprindelsesstatus i henhold til artikel 72.
2. Den midlertidige undtagelse skal kun gælde, indtil virkningerne af de interne eller eksterne faktorer, der begrunder den, er ophørt, eller indtil det præferenceberettigede land er i stand til at overholde reglerne.
3. En anmodning om undtagelse indgives skriftligt til Kommissionen. Den skal indeholde en begrundelse og behørig dokumentation for, hvorfor en undtagelse er påkrævet, jf. stk. 1.
4. Når der indrømmes en undtagelse, skal det pågældende præferenceberettigede land overholde ethvert krav om oplysninger, der skal forelægges Kommissionen vedrørende anvendelsen af undtagelsen og forvaltningen af de mængder, for hvilke undtagelsen er givet.
Underafdeling 5
Procedurer ved udførsel i det præferenceberettigede land
Artikel 90
Arrangementet anvendes i følgende tilfælde:
a)
når varer, der opfylder kravene i denne afdeling, udføres af en registreret eksportør i den i artikel 92 fastsatte betydning
b)
ved enhver sending af et eller flere kolli, der indeholder produkter med oprindelsesstatus, som udføres af en hvilken som helst eksportør, såfremt den samlede værdi af de forsendte produkter med oprindelsesstatus ikke overstiger 6 000 EUR.
Artikel 91
1. Det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder opretter og ajourfører løbende en elektronisk fortegnelse over registrerede eksportører i landet. Fortegnelsen skal straks ajourføres, hvis en eksportør fjernes fra registeret i overensstemmelse med artikel 93, stk. 2.
2. Fortegnelsen skal indeholde følgende oplysninger:
a)
navn og fuldstændig adresse på det sted, hvor den registrerede eksportør er etableret/har bopæl, herunder identifikation af landet eller territoriet (ISO alfa 2 landekode)
b)
den registrerede eksportørs nummer
c)
de produkter, som planlægges udført inden for rammerne af arrangementet (vejledende liste med kapitler eller positioner i det harmoniserede system, alt efter hvad ansøgeren finder hensigtsmæssigt)
d)
fra og til hvilke datoer eksportøren er/var registreret
e)
årsagen til fjernelsen (anmodning fra registreret eksportør/fjernelse foretaget af de kompetente myndigheder). Denne oplysning er kun tilgængelig for kompetente myndigheder.
3. De præferenceberettigede landes kompetente myndigheder underretter Kommissionen om det nationale nummereringssystem, der anvendes til at identificere registrerede eksportører. Det pågældende nummer skal begynde med en ISO alfa 2 landekode.
Artikel 92
Eksportører skal for at blive registreret indgive en ansøgning til det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder, jf. artikel 69, stk. 1, litra a), idet de til dette formål benytter modellen i bilag 13c. Eksportørerne giver ved udfyldelsen af formularen deres samtykke til, at de afgivne oplysninger lagres i Kommissionens database, og til, at ikke-fortrolige data offentliggøres på internettet.
Ansøgningen godtages kun af de kompetente myndigheder, hvis den er komplet.
Artikel 93
1. Registrerede eksportører, som ikke længere opfylder betingelserne for at udføre nogen varer under arrangementet, eller som ikke længere har til hensigt at udføre sådanne varer, skal underrette det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder, som straks fjerner dem fra det pågældende lands fortegnelse over registrerede eksportører.
2. I de tilfælde hvor en registreret eksportør forsætligt eller uagtsomt har udfærdiget eller fået udfærdiget en udtalelse om oprindelse eller eventuelle støttedokumenter, som indeholder ukorrekte oplysninger, der fører til, at toldpræferencebehandlingen opnås uregelmæssigt eller svigagtigt, fjerner det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder eksportøren fra det pågældende lands fortegnelse over registrerede eksportører, uden at dette berører det sanktionssystem, der gælder i det præferenceberettigede land.
3. En fjernelse fra fortegnelsen over registrerede eksportører har virkning for fremtiden, f.eks. med hensyn til udtalelser, der udfærdiges efter datoen for fjernelsen, uden at dette berører de eventuelle virkninger af uregelmæssigheder, som konstateres under igangværende kontrolforanstaltninger.
4. Eksportører, der af de kompetente myndigheder er fjernet fra fortegnelsen over registrerede eksportører i overensstemmelse med stk. 2, kan først blive genopført på fortegnelsen over registrerede eksportører, når de over for de kompetente myndigheder i det præferenceberettigede land har bevist, at de har afhjulpet den situation, der førte til fjernelsen.
Artikel 94
1. Eksportører skal, uanset om de er registrerede eller ej, opfylde følgende forpligtelser:
a)
de skal opretholde passende handelsmæssige regnskaber over produktion og forsyning af varer, der kan opnå præferencebehandling
b)
de skal opbevare enhver form for dokumentation for de materialer, der er anvendt ved fremstillingen
c)
de skal opbevare enhver form for tolddokumentation for de materialer, der er anvendt ved fremstillingen
d)
de skal i mindst tre år fra udgangen af det år, hvor udtalelsen om oprindelse blev udfærdiget, eller længere, hvis det kræves i henhold til national ret, opbevare fortegnelser over:
i)
de udtalelser om oprindelse, de har udfærdiget, og
ii)
deres materialer med og uden oprindelsesstatus samt produktions- og lagerregnskaber.
De fortegnelser, der er anført i første afsnit, litra d), kan være elektroniske, men skal gøre det muligt at spore de materialer, der er anvendt til fremstillingen af de udførte produkter, og bekræfte deres oprindelsesstatus.
2. De i stk. 1 omhandlede forpligtelser gælder også for leverandører, der forsyner eksportører med leverandørerklæringer, som bekræfter oprindelsesstatussen for de varer, de leverer.
Artikel 95
1. Eksportøren udfærdiger en udtalelse om oprindelse ved udførslen af de produkter, udtalelsen vedrører, hvis de pågældende varer kan anses for at have oprindelse i det pågældende præferenceberettigede land eller et andet præferenceberettiget land i overensstemmelse med artikel 86, stk. 4, andet afsnit, eller artikel 86, stk. 6, første afsnit, litra b).
2. Uanset stk. 1 kan der undtagelsesvis udfærdiges en udtalelse om oprindelse efter udførslen (»efterfølgende udtalelse«) på betingelse af, at den ikke forelægges i den medlemsstat, hvor varerne er angivet til overgang til fri omsætning, senere end to år efter udførslen.
3. Eksportøren skal forsyne sin kunde i Den Europæiske Union med udtalelsen om oprindelse, som skal indeholde de oplysninger, der er angivet i bilag 13d. En udtalelse om oprindelse skal udfærdiges på enten engelsk eller fransk.
Den kan udfærdiges på ethvert handelsdokument, som gør det muligt at identificere den pågældende eksportør og de pågældende varer.
4. Når der anvendes kumulation i henhold til artikel 84, artikel 86, stk. 1, eller artikel 86, stk. 5 og 6, benytter eksportøren af et produkt, til hvis fremstilling der er anvendt materialer med oprindelse i en part, med hvilken kumulation er tilladt, som grundlag den udtalelse om oprindelse, der udleveres af leverandøren af det pågældende produkt. I så tilfælde skal den udtalelse om oprindelse, eksportøren udfærdiger, alt efter tilfældet indeholde angivelsen »EU cumulation«, »regional cumulation« eller »Cumul UE«, »cumul regional«.
5. Når der anvendes kumulation i henhold til artikel 85, benytter eksportøren af et produkt, til hvis fremstilling der er anvendt materialer med oprindelse i en part, med hvilken kumulation er tilladt, som grundlag det oprindelsesbevis, der udleveres af leverandøren af det pågældende produkt, og som er udstedt i overensstemmelse med Norges, Schweiz' eller Tyrkiets GSP-oprindelsesregler, alt efter tilfældet. I så tilfælde skal den udtalelse om oprindelse, eksportøren udfærdiger, indeholde angivelsen »Norway cumulation«, »Switzerland cumulation«, »Turkey cumulation« eller »Cumul Norvège«, »Cumul Suisse«, »Cumul Turquie«.
6. Når der anvendes kumulation i henhold til artikel 86, stk. 7 og 8, benytter eksportøren af et produkt, til hvis fremstilling der er anvendt materialer med oprindelse i en part, med hvilken udvidet kumulation er tilladt, som grundlag det oprindelsesbevis, der udleveres af leverandøren af det pågældende produkt, og som er udstedt i overensstemmelse med bestemmelserne i den relevante frihandelsaftale mellem Den Europæiske Union og den pågældende part.
I så tilfælde skal den udtalelse om oprindelse, eksportøren udfærdiger, indeholde angivelsen »extended cumulation with country x« eller »cumul étendu avec le pays x«.
Artikel 96
1. Der udfærdiges en udtalelse om oprindelse for hver sending.
2. En udtalelse om oprindelse er gyldig i tolv måneder fra den dato, eksportøren udfærdigede den.
3. En enkelt udtalelse om oprindelse kan omfatte flere sendinger, hvis varerne opfylder følgende betingelser:
a)
produkterne er i demonteret eller ikke-monteret stand i henhold til punkt 2a i de almindelige tariferingsbestemmelser i det harmoniserede system
b)
de henhører under afsnit XVI eller XVII eller pos. 7308 eller 9406 i det harmoniserede system, og
c)
det er hensigten, at de skal indføres i form af delforsendelser.
Underafdeling 6
Procedurer ved overgang til fri omsætning i den Europæiske Union
Artikel 97
1. I toldangivelsen til overgang til fri omsætning skal der henvises til udtalelsen om oprindelse. Udtalelsen om oprindelse skal holdes til rådighed for toldmyndighederne, som kan kræve, at den forelægges til brug for kontrollen af angivelsen. Nævnte myndigheder kan også forlange en oversættelse af udtalelsen til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den berørte medlemsstat.
2. I de tilfælde hvor klarereren anmoder om, at arrangementet anvendes, uden at besidde en udtalelse om oprindelse på det tidspunkt, hvor toldmyndighederne godtager angivelsen til overgang til fri omsætning, anses angivelsen for at være ufuldstændig i den i artikel 253, stk. 1, fastsatte betydning og behandles i overensstemmelse hermed.
3. Før varer angives til overgang til fri omsætning, påser klarereren, at varerne opfylder reglerne i denne afdeling, navnlig ved
i)
i den i artikel 69, stk. 3, omhandlede database at kontrollere, at eksportøren er registreret til at udfærdige udtalelser om oprindelse, medmindre den samlede værdi af de forsendte produkter med oprindelsesstatus ikke overstiger 6 000 EUR, og
ii)
at kontrollere, at udtalelsen om oprindelse er udfærdiget i overensstemmelse med bilag 13d.
Artikel 97a
1. For følgende produkter er der ikke forpligtelse til udfærdige og fremlægge en udtalelse om oprindelse:
a)
produkter, der indgår i småforsendelser fra private afsendere til private modtagere, såfremt deres samlede værdi ikke overstiger 500 EUR
b)
produkter, der medbringes af rejsende i deres personlige bagage, såfremt deres samlede værdi ikke overstiger 1 200 EUR.
2. De produkter, der er omhandlet i stk. 1, skal opfylde følgende betingelser:
a)
de må ikke indgå i indførsel af erhvervsmæssig karakter
b)
de er angivet som produkter, der opfylder betingelserne for at være omfattet af arrangementet
c)
der må ikke være nogen tvivl om den i litra b) omhandlede angivelses rigtighed.
3. I forbindelse med stk. 2, litra a), anses indførsel ikke for at være indførsel af erhvervsmæssig karakter, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
der er tale om lejlighedsvis indførsel
b)
indførslen består udelukkende af produkter bestemt til personlig brug for modtagerne eller de rejsende eller deres familie
c)
produkternes beskaffenhed og mængde giver ikke anledning til tvivl om, at indførslen sker i ikke-erhvervsmæssigt øjemed.
Artikel 97b
1. Konstateres der mindre uoverensstemmelser mellem oplysningerne i en udtalelse om oprindelse og oplysningerne i de dokumenter, der forelægges toldmyndighederne med henblik på opfyldelse af formaliteterne i forbindelse med produkternes indførsel, medfører dette ikke i sig selv, at en udtalelse om oprindelse er ugyldig, når det på fyldestgørende måde godtgøres, at dokumentet svarer til de pågældende produkter.
2. Klare formelle fejl som maskinskrivningsfejl på en udtalelse om oprindelse bør ikke føre til, at det pågældende dokument afvises, hvis fejlene ikke er af en sådan karakter, at de rejser tvivl om rigtigheden af påtegningerne i dokumentet.
3. Udtalelser om oprindelse, som fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder efter udløbet af den i artikel 96 nævnte gyldighedsperiode, kan godtages som grundlag for anvendelse af toldpræferencer, når overskridelsen af fristen skyldes ekstraordinære omstændigheder. I andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan indførselslandets toldmyndigheder godtage udtalelser om oprindelse, når produkterne er blevet frembudt for toldvæsenet inden udløbet af den nævnte frist.
Artikel 97c
1. Den i artikel 96, stk. 3, omhandlede procedure gælder i en periode, som medlemsstaternes toldmyndigheder fastlægger.
2. De toldmyndigheder i indførselsmedlemsstaterne, som overvåger de successive overgange til fri omsætning, kontrollerer, at de successive sendinger udgør en del af de demonterede eller ikke-monterede produkter, for hvilke udtalelsen om oprindelse er udfærdiget.
Artikel 97d
1. I de tilfælde hvor produkter endnu ikke er overgået til fri omsætning, kan en udtalelse om oprindelse erstattes af en eller flere erstatningsudtalelser om oprindelse, som udfærdiges af ihændehaveren af varerne, med henblik på at sende alle eller nogle af produkterne til et andet sted i Fællesskabets toldområde eller i givet fald til Norge, Schweiz eller Tyrkiet. Ihændehaverne af varerne behøver ikke selv at være registrerede eksportører for at kunne udfærdige erstatningsudtalelser om oprindelse.
2. Når en udtalelse om oprindelse erstattes, skal den originale udtalelse om oprindelse indeholde følgende oplysninger:
a)
oplysningerne i erstatningsudtalelsen eller -udtalelserne om oprindelse
b)
afsenders navn og adresse
c)
modtager(e) i Den Europæiske Union.
Den originale udtalelse om oprindelse skal forsynes med påtegningen »Replaced« eller »Remplacée«, afhængigt af tilfældet.
3. På erstatningsudtalelsen om oprindelse anføres følgende:
a)
alle oplysninger vedrørende de videreforsendte produkter
b)
datoen for udfærdigelsen af den originale udtalelse om oprindelse
c)
alle de nødvendige oplysninger, der er specificeret i bilag 13d
d)
navn og adresse på afsenderen af produkterne i Den Europæiske Union
e)
navn og adresse på modtageren i Den Europæiske Union, Norge, Schweiz eller Tyrkiet
f)
datoen og stedet for erstatningen.
Den person, der udfærdiger erstatningsudtalelsen om oprindelse, kan føje en kopi af den oprindelige udtalelse om oprindelse til erstatningsudtalelsen om oprindelse.
4. Stk. 1, 2 og 3 anvendes tilsvarende for udtalelser, der erstatter udtalelser om oprindelse, som selv er erstatningsudtalelser om oprindelse. Stk. 1, 2 og 3 anvendes tilsvarende for erstatningsudtalelser, som udfærdiges af afsendere af produkter i Norge, Schweiz eller Tyrkiet.
5. Når produkter indføres med toldpræferencer som led i en undtagelse i medfør af artikel 89, finder den i denne artikel omhandlede erstatning kun anvendelse, hvis de pågældende produkter er bestemt for Den Europæiske Union. I de tilfælde hvor det pågældende produkt har opnået oprindelsesstatus gennem regional kumulation, kan der kun udfærdiges en erstatningsudtalelse om oprindelse for forsendelse af produkter til Norge, Schweiz eller Tyrkiet, hvis disse lande anvender de samme regionale kumulationsregler som Den Europæiske Union.
6. Stk. 1, 2 og 3 anvendes tilsvarende for udtalelser, der erstatter udtalelser om oprindelse, efter at en sending er blevet delt i overensstemmelse med artikel 74.
Artikel 97e
1. Toldmyndighederne kan i de tilfælde, hvor de har tvivl med hensyn til produkternes oprindelsesstatus, anmode klarereren om inden for en rimelig frist, som de fastsætter, at forelægge al tilgængelig dokumentation med henblik på at kontrollere, om den anførte oprindelse på angivelsen er korrekt, eller om betingelserne i artikel 74 er overholdt.
2. Toldmyndighederne kan suspendere anvendelsen af toldpræferenceforanstaltningen, så længe den i artikel 97h fastlagte kontrolprocedure varer, når:
a)
de oplysninger, klarereren forelægger, ikke er tilstrækkelige til at bekræfte produkternes oprindelsesstatus eller opfyldelsen af betingelserne i artikel 73 eller artikel 74
b)
klarereren ikke svarer inden for den frist, der er givet til at forelægge de i stk. 1 omhandlede oplysninger.
3. Indtil de oplysninger, klarereren er blevet anmodet om at forelægge, jf. stk. 1, eller resultaterne af kontrolproceduren, jf. stk. 2, foreligger, skal toldmyndighederne tilbyde at frigive produkterne til importøren med forbehold af de sikkerhedsforanstaltninger, de måtte finde nødvendige.
Artikel 97f
1. Indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder afslår, uden at de er forpligtet til at anmode om yderligere supplerende dokumentation eller sende en anmodning om kontrol til det præferenceberettigede land, at give adgang til arrangementet, når:
a)
varerne ikke er de samme som dem, der er anført i udtalelsen om oprindelse
b)
klarereren ikke forelægger en udtalelse om oprindelse for de pågældende produkter, når der kræves en sådan udtalelse
c)
den udtalelse om oprindelse, klarereren besidder, ikke er udfærdiget af en eksportør, som er registreret i det præferenceberettigede land, jf. dog artikel 90, litra b), og artikel 97d, stk. 1
d)
udtalelsen om oprindelse ikke er udfærdiget i overensstemmelse med bilag 13d
e)
betingelserne i artikel 74 ikke er opfyldt.
2. Indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder afslår at give adgang til arrangementet, efter at der er sendt en anmodning om kontrol i henhold til artikel 97h til det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder, når indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder:
a)
har modtaget et svar, hvoraf det fremgår, at eksportøren ikke havde ret til at udfærdige udtalelsen om oprindelse
b)
har modtaget et svar, hvoraf det fremgår, at de pågældende produkter ikke har oprindelse i et præferenceberettiget land, eller at betingelserne i artikel 73 ikke er opfyldt
c)
har næret begrundet tvivl om, hvorvidt udtalelsen om oprindelse er gyldig, eller om, hvorvidt de af klarereren forelagte oplysninger om de pågældende produkters virkelige oprindelse er korrekte, da de anmodede om kontrol, og
i)
ikke har modtaget noget svar inden for den frist, der er tilladt i henhold til artikel 97h eller
ii)
har modtaget et svar, som ikke giver en tilfredsstillende besvarelse af de spørgsmål, der blev stillet i anmodningen.
Underafdeling 7
Oprindelseskontrol
Artikel 97g
1. For at sikre at reglerne vedrørende produkters oprindelsesstatus overholdes, foretager det præferenceberettigede lands kompetente myndigheder:
a)
kontrol af produkters oprindelsesstatus efter anmodning fra medlemsstaternes toldmyndigheder
b)
på eget initiativ regelmæssig kontrol af eksportører.
I det omfang Norge, Schweiz og Tyrkiet har indgået en aftale med Den Europæiske Union, hvorefter de skal yde hinanden den nødvendige bistand i spørgsmål om administrativt samarbejde, finder første afsnit tilsvarende anvendelse for anmodninger, der sendes til myndighederne i Norge, Schweiz og Tyrkiet, om kontrol af erstatningsudtalelser om oprindelse, der er udfærdiget på deres territorium, med henblik på at anmode disse myndigheder om at samarbejde yderligere med de kompetente myndigheder i det præferenceberettigede land.
Udvidet kumulation er kun tilladt i henhold til artikel 86, stk. 7 og 8, hvis et land, med hvilket Den Europæiske Union har en ikraftværende frihandelsaftale, har indvilliget i at yde det præferenceberettigede land sin bistand i spørgsmål om administrativt samarbejde på samme måde, som det ville yde en sådan bistand til medlemsstaternes toldmyndigheder, i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i den pågældende frihandelsaftale.
2. Den i stk. 1, litra b), omhandlede kontrol skal sikre, at eksportørerne fortsat opfylder deres forpligtelser. Den gennemføres med mellemrum, som fastlægges på grundlag af passende risikoanalysekriterier. Med henblik herpå kræver de præferenceberettigede landes kompetente myndigheder, at eksportørerne forelægger kopier af eller en liste over de udtalelser om oprindelse, de har udfærdiget.
3. De præferenceberettigede landes kompetente myndigheder er berettiget til at kræve alle oplysninger og foretage alle former for kontrol af eksportørens regnskaber og i givet fald regnskaberne hos de producenter, der leverer varer til eksportøren, også i disses lokaler, eller enhver anden kontrol, som de finder hensigtsmæssig.
Artikel 97h
1. Efterfølgende kontrol af udtalelser om oprindelse foretages ved stikprøver, og i øvrigt når medlemsstaternes toldmyndigheder nærer begrundet tvivl om dokumenternes ægthed, de pågældende produkters oprindelsesstatus eller opfyldelsen af andre betingelser i denne afdeling.
I de tilfælde hvor en medlemsstats toldmyndigheder anmoder om samarbejde fra et præferenceberettiget lands kompetente myndigheder med henblik på at kontrollere gyldigheden af udtalelser om oprindelse, produkters oprindelsesstatus eller begge dele, anfører de i givet fald i deres anmodning årsagerne til, at de nærer begrundet tvivl om gyldigheden af udtalelsen om oprindelse eller produkternes oprindelsesstatus.
Til støtte for anmodningen om kontrol kan der fremsendes en kopi af udtalelsen om oprindelse og alle yderligere oplysninger eller dokumenter, som tyder på, at oplysningerne i den pågældende udtalelse er ukorrekte.
Den anmodende medlemsstat fastsætter for meddelelsen af resultaterne af kontrollen en første frist på 6 måneder, som starter fra datoen for anmodningen om kontrol, undtagen for anmodninger, der sendes til Norge, Schweiz eller Tyrkiet med henblik på kontrol af erstatningsudtalelser om oprindelse, som er udfærdiget på deres territorier på grundlag af en udtalelse om oprindelse, der er udfærdiget i et præferenceberettiget land, for hvilke fristen forlænges til otte måneder.
2. Hvis der i tilfælde, hvor der er begrundet tvivl, ikke foreligger svar inden udløbet af den i stk. 1 anførte frist, eller hvis svaret ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til at fastslå produkternes virkelige oprindelse, rettes der på ny henvendelse til de pågældende kompetente myndigheder. I denne henvendelse fastlægges der en yderligere frist på højst 6 måneder.
Underafdeling 8
Andre bestemmelser
Artikel 97i
1. Underafdeling 5, 6 og 7 finder tilsvarende anvendelse for:
a)
udførsel fra Den Europæiske Union til et præferenceberettiget land med henblik på bilateral kumulation
b)
udførsel fra et præferenceberettiget land til et andet præferenceberettiget land med henblik på regional kumulation efter artikel 86, stk. 1 og 5.
2. Eksportører i Den Europæiske Union betragtes af en medlemsstats toldmyndigheder efter anmodning fra eksportøren som en registreret eksportør i forbindelse med arrangementet, hvis eksportøren opfylder følgende betingelser:
a)
eksportøren har et EORI-nummer i overensstemmelse med artikel 4k til 4t
b)
eksportøren har status som »godkendt eksportør« under en anden præferenceordning
c)
eksportøren forelægger i sin anmodning til medlemsstatens toldmyndigheder følgende data, der er angivet i formularen som vist i bilag 13c:
i)
oplysningerne i rubrik 1 og 4
ii)
den i rubrik 5 anførte forpligtelse.
Artikel 97j
1. Underafdeling 1, 2 og 3 finder tilsvarende anvendelse, når det fastslås, om produkter kan anses for at have oprindelse i et præferenceberettiget land, når de udføres til Ceuta eller Melilla, eller for at have oprindelse i Ceuta og Melilla, når de udføres til et præferenceberettiget land med henblik på bilateral kumulation.
2. Underafdeling 5, 6 og 7 finder tilsvarende anvendelse for produkter, der udføres fra et præferenceberettiget land til Ceuta eller Melilla, og for produkter, der udføres fra Ceuta og Melilla til et præferenceberettiget land med henblik på bilateral kumulation.
3. De spanske toldmyndigheder er ansvarlige for anvendelsen af underafdeling 1, 2, 3, 5, 6 og 7 i Ceuta og Melilla.
4. I forbindelse med stk. 1 og 2 betragtes Ceuta og Melilla som et enkelt territorium.«.
2)
I del I, afsnit IV, kapitel 2, indsættes følgende som afdeling 1A:
»Afdeling 1A
Procedurer og metoder for administrativt samarbejde, som gælder indtil anvendelsen af systemet med registrerede eksportører
Underafdeling 1
Generelle principper
Artikel 97k
1. Alle de præferenceberettigede lande skal overholde eller sørge for overholdelsen af:
a)
de oprindelsesregler for produkter, som udføres, der er fastlagt i afdeling 1
b)
reglerne for udfærdigelse og udstedelse af oprindelsescertifikater formular A, hvortil modellen findes i bilag 17
c)
bestemmelserne for anvendelsen af fakturaerklæringer, hvortil modellen findes i bilag 18
d)
de bestemmelser om metoder for administrativt samarbejde, der er omhandlet i artikel 97s
e)
de bestemmelser om indrømmelse af undtagelser, der er omhandlet i artikel 89.
2. De præferenceberettigede landes kompetente myndigheder samarbejder med Kommissionen eller medlemsstaterne, især ved at:
a)
yde enhver form for nødvendig bistand, som Kommissionen anmoder om for at overvåge, om arrangementet forvaltes korrekt i det pågældende land, herunder kontrolbesøg på stedet, som foretages af Kommissionen eller af medlemsstaternes toldmyndigheder
b)
foretage kontrol af produkters oprindelsesstatus og af overholdelsen af de øvrige betingelser, der er fastlagt i denne afdeling, herunder kontrolbesøg på stedet, hvis Kommissionen eller medlemsstaternes toldmyndigheder anmoder herom inden for rammerne af oprindelsesundersøgelser, jf. dog artikel 97s og 97t.
3. Når der i et præferenceberettiget land udpeges en kompetent myndighed for udstedelse af oprindelsescertifikater formular A, foretages kontrol af oprindelsesdokumentation og udstedes oprindelsescertifikater formular A for udførsel til Den Europæiske Union, anses det pågældende præferenceberettigede land for at have accepteret betingelserne i stk. 1.
4. Når et land eller et territorium optages eller genoptages som et præferenceberettiget land for de produkter, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 732/2008, er varer med oprindelse i det pågældende land eller territorium GSP-berettiget på betingelse af, at de først udføres fra det pågældende land eller territorium på eller efter den i artikel 97s omhandlede dato.
5. Et oprindelsesbevis er gyldigt i 10 måneder fra den dato, hvor det blev udstedt i udførselslandet, og skal inden for samme periode fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder.
Underafdeling 2
Procedurer ved udførsel i det præferenceberettigede land
Artikel 97l
1. Oprindelsescertifikater formular A, hvortil modellen som anført i bilag 17, udstedes efter skriftlig ansøgning fra eksportøren eller dennes bemyndigede repræsentant ledsaget af alle andre egnede dokumenter, der kan bevise, at de produkter, der skal udføres, opfylder betingelserne for udstedelse af et oprindelsescertifikat formular A.
2. Certifikatet stilles til disposition for eksportøren, så snart udførslen faktisk har fundet sted eller er sikret. Der kan dog undtagelsesvis udstedes et oprindelsescertifikat formular A efter udførslen af de produkter, som det vedrører, såfremt:
a)
det på grund af fejltagelser, uforsætlige undladelser eller særlige omstændigheder ikke er blevet udstedt ved udførslen, eller
b)
det over for de kompetente statslige myndigheder godtgøres, at et oprindelsescertifikat formular A er blevet udstedt, men af tekniske årsager ikke er blevet godtaget ved indførslen.
3. De kompetente statslige myndigheder må kun udstede et certifikat efterfølgende, når de har kontrolleret, at oplysningerne i eksportørens anmodning er i overensstemmelse med oplysningerne i de tilsvarende eksportdokumenter, og at der ikke er udstedt et i henhold til bestemmelserne i denne afdeling gyldigt oprindelsescertifikat formular A ved udførslen af de pågældende produkter. På oprindelsescertifikater formular A, der udstedes efterfølgende, skal en af følgende påtegninger »Issued retrospectively« eller »Délivré à posteriori« anføres i rubrik 4.
4. I tilfælde af tyveri, bortkomst eller ødelæggelse af et oprindelsescertifikat formular A kan eksportøren henvende sig til de kompetente statslige myndigheder, der udstedte det, og anmode om udstedelse af et duplikateksemplar på grundlag af de hos myndighederne beroende eksportdokumenter. Sådanne duplikateksemplarer af formular A skal i rubrik 4 være forsynet med påtegningen »Duplicate« eller »Duplicata« samt datoen for udstedelsen af det originale certifikat og dets løbenummer. Duplikateksemplaret har gyldighed fra udstedelsesdatoen for det originale certifikat.
5. For at kontrollere, om det produkt, for hvilket der anmodes om et oprindelsescertifikat formular A, opfylder de relevante oprindelsesregler, er de kompetente statslige myndigheder berettiget til at kræve alle oplysninger og foretage alle former for kontrol, som de finder hensigtsmæssige.
6. Det et ikke obligatorisk at udfylde rubrik 2 i oprindelsescertifikat formular A. I rubrik 12 anføres »Den Europæiske Union« eller navnet på en af medlemsstaterne. Datoen for udstedelsen af oprindelsescertifikatet formular A skal anføres i rubrik 11. Underskriften i denne rubrik, som er forbeholdt den kompetente statslige myndighed, der udsteder certifikatet, og eksportørens bemyndigede repræsentants underskrift, der skal anbringes i rubrik 12, skal være håndskrevne.
Artikel 97m
1. En fakturaerklæring kan udfærdiges af enhver eksportør angående enhver sending, der består af en eller flere pakker indeholdende produkter med oprindelsesstatus, hvis den samlede værdi ikke overstiger 6 000 EUR, og forudsat at det i artikel 97k, stk. 2, omhandlede administrative samarbejde gælder for denne procedure.
2. Den eksportør, som udfærdiger en fakturaerklæring, skal når som helst på begæring af toldmyndighederne eller andre kompetente statslige myndigheder i udførselslandet kunne fremlægge alle egnede dokumenter, som beviser, at de pågældende produkter har oprindelsesstatus.
3. Eksportøren skal udfærdige en fakturaerklæring på engelsk eller fransk ved maskinskrivning, stempling eller trykning af erklæringen, hvis tekst fremgår af bilag 18, på fakturaen, følgeseddelen eller et andet handelsdokument. Erklæringen kan også være håndskrevet; i så fald skal den være skrevet med blæk og med blokbogstaver. Fakturaerklæringer skal være forsynet med eksportørens personlige håndskrevne underskrift.
4. Anvendelsen af en fakturaerklæring er undergivet følgende betingelser:
a)
den skal påføres fakturaen for hver sending
b)
hvis varerne i sendingen allerede er blevet kontrolleret i udførselslandet med henblik på at fastslå deres oprindelsesstatus, kan eksportøren angive det i fakturaerklæringen.
5. Når der anvendes kumulation i henhold til artikel 84, 85 eller 86, benytter det præferenceberettigede lands kompetente statslige myndigheder, der skal udstede et oprindelsescertifikat formular A for produkter, til hvis fremstilling der anvendes materialer med oprindelse i en part, med hvilken kumulation er tilladt, som grundlag:
-
i tilfælde af bilateral kumulation det oprindelsesbevis, der er forelagt af eksportørens leverandør og udstedt i overensstemmelse med bestemmelserne i underafdeling 5
-
i tilfælde af kumulation med Norge, Schweiz eller Tyrkiet det oprindelsesbevis, der er forelagt af eksportørens leverandør og udstedt i overensstemmelse med GSP-oprindelsesreglerne for Norge, Schweiz eller Tyrkiet, alt efter tilfældet
-
i tilfælde af regional kumulation det oprindelsesbevis, der er forelagt af eksportørens leverandør, dvs. et oprindelsescertifikat formular A, hvortil modellen findes i bilag 17, eller afhængigt af tilfældet en fakturaerklæring, hvis tekst fremgår af bilag 18
-
i tilfælde af udvidet kumulation det oprindelsesbevis, der er forelagt af eksportørens leverandør og udstedt i overensstemmelse med bestemmelserne i den relevante frihandelsaftale mellem Den Europæiske Union og det pågældende land
I de tilfælde, der er omhandlet i første afsnit, første, andet, tredje og fjerde led, anføres der i rubrik 4 i oprindelsescertifikatet formular A afhængigt af tilfældet »EU cumulation«, »Norway cumulation«, »Switzerland cumulation«, »Turkey cumulation«, »regional cumulation«, »extended cumulation with country x« eller »Cumul UE«, »Cumul Norvège«, »Cumul Suisse«, »Cumul Turquie«, »cumul regional«, »cumul étendu avec le pays x«.
Underafdeling 3
Procedurer ved overgang til fri omsætning i den Europæiske Union
Artikel 97n
1. Oprindelsescertifikater formular A eller fakturaerklæringer fremlægges for toldmyndighederne i indførselsmedlemsstaten i overensstemmelse med procedurerne for toldangivelsen.
2. Oprindelsesbeviser, som fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder efter udløbet af den i artikel 97k, stk. 5, nævnte gyldighedsperiode, kan godtages som grundlag for anvendelse af toldpræferencer, når overskridelsen af fristen skyldes ekstraordinære omstændigheder. I andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan indførselslandets toldmyndigheder godtage oprindelsesbeviser, når produkterne er blevet frembudt for toldvæsenet inden udløbet af den nævnte frist.
Artikel 97o
1. Når produkter henhørende under afdeling XVI og XVII eller pos. 7308 eller 9406 i det harmoniserede system på importørens anmodning og på de af indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder fastsatte vilkår indføres i demonteret eller ikke-monteret stand i henhold til punkt 2a i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende det harmoniserede system, og denne indførsel finder sted i form af delforsendelser, skal der ved indførslen af den første delforsendelse fremlægges et samlet bevis for disse produkters oprindelse for toldmyndighederne.
2. Efter anmodning fra importøren kan toldmyndighederne i indførselsmedlemsstaten på de af dem fastsatte betingelser tillade, at der fremlægges et samlet oprindelsesbevis for toldmyndighederne ved indførslen af den første sending for varer:
a)
som har betydelig handelsværdi og indføres som led i regelmæssige og kontinuerlige transaktioner
b)
som er omfattet af én og samme salgskontrakt, når kontrahenterne er etableret i udførselslandet eller i medlemsstaten
c)
som henhører under samme (otte-cifrede) kode i den kombinerede nomenklatur
d)
som hidrører fra samme eksportør og er bestemt til samme importør, og for hvilke indførselsformaliteterne opfyldes ved det samme toldsted i den samme medlemsstat.
Denne procedure finder anvendelse i en periode, der fastsættes af de kompetente toldmyndigheder.
Artikel 97p
1. Når produkter med oprindelsesstatus er under et toldsteds kontrol i en enkelt medlemsstat, skal det være muligt at erstatte det originale oprindelsesbevis med et eller flere oprindelsescertifikater formular A, når det skal benyttes til at sende alle eller nogle af disse produkter til et andet sted i Den Europæiske Union eller i givet fald til Norge, Schweiz eller Tyrkiet.
2. Erstatningsoprindelsescertifikater formular A udstedes af det toldsted, hvis kontrol produkterne er undergivet. Erstatningscertifikatet udstedes på grundlag af en skriftlig anmodning fra den eksportør, der genudfører produkterne.
3. Erstatningscertifikater forsynes i rubrikken øverst til højre med navnet på det transitland, hvor de udstedes. I rubrik 4 anføres en af følgende påtegninger: »Replacement certificate« eller »Certificat de remplacement«; endvidere anføres datoen for udstedelsen af det originale oprindelsescertifikat og dets løbenummer. I rubrik 1 anføres navnet på den eksportør, der genudfører produkterne. I rubrik 2 kan anføres navnet på den endelige modtager. I rubrik 3-9 anføres alle de oplysninger fra det originale certifikat, der vedrører de genudførte produkter, og i rubrik 10 henvises til fakturaen fra den eksportør, der genudfører produkterne.
4. Rubrik 11 påtegnes af de toldmyndigheder, som har udstedt erstatningscertifikatet. Disse myndigheder er kun ansvarlige for udstedelsen af erstatningscertifikatet. I rubrik 12 anføres det oprindelsesland og det bestemmelsesland, som er anført i det originale certifikat. Denne rubrik underskrives af den eksportør, der genudfører produkterne. En eksportør, der underskriver denne rubrik i god tro, er ikke ansvarlig for rigtigheden af de oplysninger og angivelser, der er anført i det originale certifikat.
5. Det toldsted, som foretager den i stk. 1 omhandlede ekspedition, anfører på det originale certifikat de videreforsendte produkters vægt, nummer og art samt løbenummer for det eller de tilsvarende erstatningscertifikater. Det originale certifikat opbevares i mindst tre år af det ansvarlige toldsted. En fotokopi af det oprindelige certifikat kan vedføjes erstatningscertifikatet.
6. Når produkter indføres med toldpræferencer som led i en undtagelse i medfør af artikel 89, finder proceduren i denne artikel kun anvendelse, hvis de pågældende produkter er bestemt for Den Europæiske Union. I de tilfælde hvor det pågældende produkt har opnået oprindelsesstatus gennem regional kumulation, kan der kun udfærdiges et erstatningscertifikat for forsendelse af produkter til Norge, Schweiz eller Tyrkiet, hvis disse lande anvender de samme regionale kumulationsregler som Den Europæiske Union.
Artikel 97q
1. Produkter, der indgår i småforsendelser fra private afsendere til private modtagere eller medbringes af rejsende i deres personlige bagage, kan indføres som produkter med oprindelsesstatus og være omfattet af de i artikel 66 omhandlede toldpræferencer, uden at det er nødvendigt at fremlægge et oprindelsescertifikat formular A eller en fakturaerklæring, forudsat at:
a)
sådanne produkter:
i)
ikke indgår i indførsel af erhvervsmæssig karakter
ii)
er angivet som produkter, der opfylder betingelserne for at være omfattet af arrangementet
b)
der ikke er nogen tvivl om den i litra a), nr. ii), omhandlede angivelses rigtighed.
2. Indførsler betragtes ikke som indførsler af erhvervsmæssig karakter, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
der er tale om lejlighedsvis indførsel
b)
indførslerne består udelukkende af produkter bestemt til personlig brug for modtagerne eller de rejsende eller deres familie
c)
det fremgår klart af produkternes beskaffenhed og mængde, at indførslen ikke sker i erhvervsmæssigt øjemed.
3. Den samlede værdi af de i stk. 2 omhandlede produkter må ikke overstige 500 EUR, når der er tale om småforsendelser, eller 1 200 EUR, når der er tale om produkter, der indgår i de rejsendes personlige bagage.
Artikel 97r
1. Konstateres der mindre uoverensstemmelser mellem oplysningerne i et oprindelsescertifikat formular A eller en fakturaerklæring og oplysningerne i de dokumenter, der forelægges toldstedet med henblik på opfyldelse af formaliteterne i forbindelse med produkternes indførsel, medfører dette ikke i sig selv, at certifikatet eller erklæringen er ugyldige, hvis det på fyldestgørende måde godtgøres, at det pågældende dokument svarer til de frembudte produkter.
2. Klare formelle fejl på et oprindelsescertifikat formular A, et varecertifikat EUR.1 eller en fakturaerklæring bør ikke føre til, at det pågældende dokument afvises, hvis fejlene ikke er af en sådan karakter, at de rejser tvivl om rigtigheden af oplysningerne i dokumentet.
Underafdeling 4
Metoder for administrativt samarbejde
Artikel 97s
1. De præferenceberettigede lande tilsender Kommissionen navnene og adresserne på de statslige myndigheder på deres territorium, der kan udstede oprindelsescertifikater formular A, aftryk af de stempler, som anvendes af disse myndigheder, samt navnene og adresserne på de relevante statslige myndigheder, der er ansvarlige for kontrollen af oprindelsescertifikater formular A og fakturaerklæringer.
Kommissionen videregiver disse oplysninger til medlemsstaternes toldmyndigheder. Når sådanne oplysninger meddeles som led i en ajourføring af tidligere meddelelser, angiver Kommissionen datoen for disse nye stempelaftryks gyldighed ud fra de oplysninger, der gives af de præferenceberettigede landes kompetente statslige myndigheder. Disse oplysninger behandles som fortrolige; dog kan toldmyndighederne, når varer skal overgå til fri omsætning, give importøren eller dennes bemyndigede repræsentant tilladelse til at se de nævnte stempelaftryk.
De præferenceberettigede lande, der allerede har indgivet de oplysninger, som kræves i første afsnit, skal kun indgive nye oplysninger, hvis de pågældende oplysninger er ændret.
2. Med henblik på anvendelsen af artikel 97k, stk. 4, offentliggør Kommissionen i Den Europæiske Unions Tidende (C-udgaven), fra hvilken dato et land eller et territorium, der er optaget eller genoptaget som et præferenceberettiget land for de produkter, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 732/2008, har opfyldt forpligtelserne efter stk. 1.
3. Kommissionen tilsender de præferenceberettigede lande aftryk af de stempler, som anvendes af medlemsstaternes toldmyndigheder til udstedelse af varecertifikat EUR.1, når de præferenceberettigede landes kompetente myndigheder anmoder herom.
Artikel 97t
1. Efterfølgende kontrol af oprindelsescertifikater formular A og fakturaerklæringer foretages ved stikprøver, og i øvrigt når medlemsstaternes toldmyndigheder nærer begrundet tvivl om dokumenternes ægthed, de pågældende produkters oprindelsesstatus eller opfyldelsen af de øvrige betingelser i denne afdeling.
2. Medlemsstaternes toldmyndigheder skal, når de anmoder om efterfølgende kontrol, tilbagesende oprindelsescertifikatet formular A og fakturaen, hvis den er blevet forelagt, fakturaerklæringen eller en kopi af disse dokumenter til de kompetente statslige myndigheder i det præferenceberettigede udførselsland, i givet fald med angivelse af årsagerne til, at der anmodes om kontrol. Samtlige dokumenter og oplysninger, som de er kommet i besiddelse af, og som tyder på, at angivelserne i oprindelsesbeviset er ukorrekte, fremsendes til støtte for anmodningen om kontrol.
Hvis medlemsstaternes toldmyndigheder træffer afgørelse om at suspendere anvendelsen af toldpræferencerne, mens de afventer resultaterne af kontrollen, skal de tilbyde at frigive produkterne til importøren med forbehold af de sikkerhedsforanstaltninger, de måtte finde nødvendige.
3. Når der er fremsat en anmodning om efterfølgende kontrol, skal denne kontrol foretages og resultaterne heraf meddeles medlemsstaternes toldmyndigheder inden for højst seks måneder eller i tilfælde af anmodninger, der er sendt til Norge, Schweiz eller Tyrkiet med henblik på kontrol af erstatningsoprindelsesbeviser, som er udfærdiget på deres territorier på grundlag af et oprindelsescertifikat formular A eller en fakturaerklæring, der er udfærdiget i et præferenceberettiget land, inden for højst otte måneder fra datoen for fremsendelsen af anmodningen. Resultaterne af undersøgelsen skal gøre det muligt at afgøre, om det pågældende oprindelsesbevis vedrører de produkter, der faktisk er udført, og om de pågældende produkter kan anses som produkter med oprindelse i det præferenceberettigede land.
4. I tilfælde af oprindelsescertifikater formular A, der er udstedt efter bilateral kumulation, skal svaret indeholde en kopi/kopier af det/de pågældende varecertifikat(er) EUR.1 eller fakturaerklæring(er), der er benyttet som grundlag.
5. Hvis der i tilfælde, hvor der er begrundet tvivl, ikke foreligger svar inden udløbet af den i stk. 3 anførte frist på seks måneder, eller hvis svaret ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til at fastslå det pågældende dokuments ægthed eller produkternes virkelige oprindelse, rettes der på ny henvendelse til de pågældende kompetente myndigheder. Hvis resultaterne af undersøgelsen ikke sendes til de anmodende myndigheder senest fire måneder efter fremsendelsen af en sådan ny henvendelse, eller hvis svaret ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til at fastslå det pågældende dokuments ægthed eller produkternes virkelige oprindelse, afslår de anmodende myndigheder at indrømme toldpræferencer, medmindre der foreligger ekstraordinære omstændigheder.
6. Hvis det af kontrolproceduren eller andre foreliggende oplysninger synes at fremgå, at oprindelsesreglerne overtrædes, skal det præferenceberettigede udførselsland på eget initiativ eller efter anmodning fra medlemsstaternes toldmyndigheder hurtigt foretage eller lade foretage passende undersøgelser for at afsløre og forebygge sådanne overtrædelser. Kommissionen eller medlemsstaternes toldmyndigheder kan med henblik herpå deltage i disse undersøgelser.
7. Med henblik på efterfølgende kontrol af oprindelsescertifikater formular A skal eksportørerne opbevare alle egnede dokumenter, som beviser, at de pågældende produkter har oprindelsesstatus, og det præferenceberettigede udførselslands kompetente statslige myndigheder skal opbevare kopier af certifikaterne samt eventuelle eksportdokumenter, hvortil de henviser. Disse dokumenter skal opbevares i mindst tre år fra udgangen af det år, hvor oprindelsescertifikatet formular A blev udstedt.
Artikel 97u
1. Artikel 97s og 97t finder også anvendelse mellem landende i samme regionale sammenslutning med henblik på meddelelse af oplysninger til Kommissionen eller til medlemsstaternes toldmyndigheder og den efterfølgende kontrol af oprindelsescertifikater formular A eller fakturaerklæringer, som er udstedt i henhold til reglerne for regional oprindelseskumulation.
2. Med henblik på anvendelsen af artikel 85, 97m og 97p skal den aftale, der er indgået mellem Den Europæiske Union, Norge, Schweiz og Tyrkiet, bl.a. indeholde en forpligtelse til at yde hinanden den nødvendige bistand i spørgsmål om administrativt samarbejde.
Med henblik på anvendelsen af artikel 86, stk. 7 og 8, og artikel 97k skal et land, med hvilket Den Europæiske Union har indgået en ikraftværende frihandelsaftale, og som har indvilliget i at deltage i udvidet kumulation med et præferenceberettiget land, også indvillige i at yde det præferenceberettigede land sin bistand i spørgsmål om administrativt samarbejde på samme måde, som det ville yde en sådan bistand til medlemsstaternes toldmyndigheder, i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i den pågældende frihandelsaftale.
Underafdeling 5
Procedurer for bilateral kumulation
Artikel 97v
1. Som bevis for, at produkter har oprindelse i Den Europæiske Union, skal der fremlægges:
a)
et varecertifikat EUR.1, hvortil modellen er vist i bilag 21, eller
b)
en fakturaerklæring, hvortil teksten er vist i bilag 18. En fakturaerklæring kan udfærdiges af enhver eksportør for sendinger, der indeholder produkter med oprindelsesstatus, hvis samlede værdi ikke overstiger 6 000 EUR, eller af en godkendt EU-eksportør.
2. Eksportøren eller dennes bemyndigede repræsentant anfører »GSP beneficiary countries« og »EU«, eller »Pays bénéficiaires du SPG« og »UE« i rubrik 2 i varecertifikat EUR.1.
3. Bestemmelserne i denne afdeling om udstedelse, anvendelse og efterfølgende kontrol af oprindelsescertifikater formular A finder tilsvarende anvendelse på varecertifikater EUR.1 og, bortset fra bestemmelserne om udstedelse, på fakturaerklæringer.
4. Medlemsstaternes toldmyndigheder kan give enhver eksportør, i det følgende benævnt »godkendt eksportør«, der hyppigt forsender produkter med oprindelse i Den Europæiske Union inden for rammerne af bilateral kumulation, tilladelse til at udfærdige fakturaerklæringer, uanset de pågældende produkters værdi, hvis den pågældende eksportør til toldmyndighedernes tilfredshed giver alle de nødvendige garantier for at kontrollere:
a)
produkternes oprindelsesstatus og
b)
opfyldelsen af de øvrige krav, der gælder i den pågældende medlemsstat.
5. Toldmyndighederne kan indrømme status som godkendt eksportør og til denne tilladelse knytte alle de betingelser, som de finder hensigtsmæssige. Toldmyndighederne giver den godkendte eksportør et toldtilladelsesnummer, som skal angives på fakturaerklæringen.
6. Toldmyndighederne kontrollerer den brug, den godkendte eksportør gør af tilladelsen. Toldmyndighederne kan når som helst trække tilladelsen tilbage.
De skal tilbagekalde tilladelsen i hvert af følgende tilfælde:
a)
den godkendte eksportør giver ikke længere de i stk. 4 omhandlede garantier
b)
den godkendte eksportør opfylder ikke de i stk. 5 omhandlede betingelser
c)
den godkendte eksportør gør på anden måde ukorrekt brug af tilladelsen.
7. En godkendt eksportør skal ikke undertegne fakturaerklæringer, såfremt den godkendte eksportør giver toldmyndighederne et skriftlig tilsagn om, at påtage sig det fulde ansvar for alle fakturaerklæringer, der angiver den godkendte eksportør, som om de faktisk var forsynet med den godkendte eksportørs håndskrevne underskrift.
Underafdeling 6
Ceuta og Melilla
Artikel 97w
Bestemmelserne i denne afdeling om udstedelse, anvendelse og efterfølgende kontrol af oprindelsesbeviser finder tilsvarende anvendelse på produkter, der udføres fra et præferenceberettiget land til Ceuta og Melilla, og for produkter, der udføres fra Ceuta og Melilla til et præferenceberettiget land med henblik på bilateral kumulation.
Ceuta og Melilla betragtes som et enkelt territorium.
De spanske toldmyndigheder er ansvarlige for anvendelsen af denne afdeling i Ceuta og Melilla.«.
3)
I del I, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 2, indsættes følgende artikel 97x før underafdeling 1:
»Artikel 97x
1. I denne afdeling forstås ved:
a) »fremstilling«: alle former for bearbejdning eller forarbejdning, herunder også samling
b) »materialer«: alle former for bestanddele, råmaterialer, komponenter eller dele osv., der er anvendt til fremstillingen af et produkt
c) »produkt«: det produkt, der fremstilles, også når det senere er bestemt til anvendelse i en anden fremstillingsproces
d) »varer«: både materialer og produkter
e) »toldværdi«: den værdi, der er fastlagt i overensstemmelse med aftalen om anvendelsen af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994 (WTO-aftalen om toldværdiansættelse)
f) »prisen ab fabrik«: i listen i bilag 15: den pris, der betales for produktet ab fabrik til den producent, i hvis virksomhed den sidste bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, såfremt prisen indbefatter værdien af alle anvendte materialer, minus alle interne afgifter, der tilbagebetales eller kan tilbagebetales, når det fremstillede produkt udføres
Hvis den faktiske pris ikke afspejler alle de omkostninger i tilknytning til fremstillingen af produktet, som faktisk er påløbet i det præferenceberettigede land, forstås ved pris ab fabrik summen af alle disse omkostninger, minus alle interne afgifter, der tilbagebetales eller kan tilbagebetales, når det fremstillede produkt udføres.
g) »materialernes værdi« i listen i bilag 15: toldværdien på indførselstidspunktet for de benyttede materialer uden oprindelsesstatus eller, såfremt denne værdi ikke er kendt og ikke kan opgøres, den første registrerede pris, der er betalt for disse materialer i Den Europæiske Union eller i det præferenceberettigede land efter artikel 98, stk. 1. Hvis det er nødvendigt at fastsætte værdien af de anvendte materialer med oprindelsesstatus, finder bestemmelserne i dette afsnit tilsvarende anvendelse
h) »kapitler«, »positioner« og »underpositioner«: de kapitler, positioner og underpositioner (fire- eller sekscifrede koder), der anvendes i den nomenklatur, som udgør det harmoniserede system
i) »tariferet«: et produkts eller materiales tarifering under en bestemt position eller underposition i det harmoniserede system
j) »sending«: produkter, som enten
sendes samtidig fra en bestemt eksportør til en bestemt modtager, eller
er omfattet af et gennemgående transportdokument, der dækker transporten fra eksportøren til modtageren, eller, såfremt et sådant dokument ikke foreligger, af en samlet faktura.
2. I forbindelse med stk. 1, litra f), henviser udtrykket »producent« i stk. 1, litra f), første afsnit, i de tilfælde, hvor den sidste bearbejdning eller forarbejdning er overdraget i underentreprise til en producent, til den virksomhed, som har ansat underleverandøren.«.
4)
I artikel 99 indsættes som litra d)a:
»d)
a produkter fra slagtede dyr, som er født og opdrættet dér«.
5)
I artikel 101, stk. 1, foretages følgende ændringer:
a)
litra g) affattes således:
»g)
farvning af eller tilsætning af smagsstoffer til sukker eller formning af sukker i stykker; hel eller delvis formaling af krystalsukker«
b)
litra m) affattes således:
»m)
enkel blanding af produkter, også af forskellig art; blanding af sukker med ethvert andet materiale«
c)
der indsættes som litra m)a:
»m)
a enkel tilsætning af vand eller fortynding eller dehydrering eller denaturering af produkter«.
6)
Teksten i nærværende forordnings bilag I indsættes som bilag 13a.
7)
Teksten i nærværende forordnings bilag II indsættes som bilag 13b.
8)
Teksten i nærværende forordnings bilag III indsættes som bilag 13c.
9)
Teksten i nærværende forordnings bilag IV indsættes som bilag 13d.
10)
I bilag 14 erstattes »artikel 69 og 100« i note 1 og 3.1 af »artikel 100«.
11)
Bilag 17 ændres som angivet i bilag V til nærværende forordning.
12)
Bilag 18 affattes som anført i bilag VI til nærværende forordning.
Artikel 2
De præferenceberettigede lande tilkendegiver over for Kommissionen, at de påtager sig forpligtelserne i henhold til artikel 68, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2454/93, som ændret ved nærværende forordning, og sender de oplysninger, der kræves i artikel 69 i nævnte forordning, mindst tre måneder, før systemet med registrerede eksportører faktisk anvendes på deres territorier.
Senest den 1. juli 2016 og den 1. juli 2019 undersøger Kommissionen, hvor langt de præferenceberettigede lande er nået i forberedelserne til at anvende systemet med registrerede eksportører. Kommissionen fremsætter forslag om eventuelle nødvendige justeringer.
Artikel 3
1. Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den anvendes fra den 1. januar 2011.
3. Artikel 1, punkt 1), i det omfang det vedrører artikel 68 til 71, artikel 90 til 97i og artikel 97j, stk. 2, og artikel 1, punkt 8) og 9), anvendes fra den 1. januar 2017, jf. dog denne artikels stk. 4.
4. De præferenceberettigede lande, som ikke er i stand til at gennemføre systemet med registrerede eksportører på den i stk. 3 anførte dato, og som inden den 1. juli 2016 indgiver en skriftlig anmodning til Kommissionen, eller for hvilke Kommissionen har forslået justeringer i henhold til artikel 2, stk. 2, kan indtil den 1. januar 2020 fortsat anvende bestemmelserne i afsnit IV, kapitel 2, afdeling 1A, og bilag 17 og 18 i forordning (EF) nr. 2454/93 som ændret ved nærværende forordning.
5. Artikel 1, punkt 2), anvendes indtil den dato, der er anført i stk. 3, eller, for så vidt angår de i stk. 4 omhandlede præferenceberettigede lande, indtil den dato, der er anført i stk. 4.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. november 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 1063/2010,
annettu 18 päivänä marraskuuta 2010,
tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) ja erityisesti sen 247 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 sekä asetusten (EY) N:o 552/97 ja (EY) N:o 1933/2006 ja komission asetusten (EY) N:o 1100/2006 ja (EY) N:o 964/2007 muuttamisesta 22 päivänä heinäkuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 732/2008 (2) nojalla Euroopan unioni myöntää kauppaetuuksia kehitysmaille yleisen tullietuusjärjestelmänsä, jäljempänä ’GSP’ tai ’järjestelmä’, mukaisesti. Mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti alkuperätuotteen (peräisin olevan tuotteen) käsitteen määrittelyä ja siihen liittyvän hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännöt vahvistetaan komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (3).
(2)
Komissio antoi alkuperäsääntöjen tulevaisuudesta etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä 18 päivänä joulukuuta 2003 tehdystä vihreästä kirjastaan (4) syntyneen laajan keskustelun perusteella 16 päivänä maaliskuuta 2005 tiedonannon ”Alkuperäsäännöt etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä - Suuntaviivat tulevaisuutta varten” (5), jäljempänä ’tiedonanto’. Tiedonannossa vahvistetaan uusi lähestymistapa alkuperäsääntöihin kaikissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä, joihin Euroopan unioni osallistuu, ja erityisesti GSP:n kaltaisissa kehitysyhteistyöhön suuntautuneissa menettelyissä.
(3)
Dohan kehitysohjelmassa on todettu tarve varmistaa kehitysmaiden tiiviimpi osallistuminen maailmantalouteen erityisesti helpottamalla niiden pääsyä teollisuusmaiden markkinoille.
Sen vuoksi etuuskohteluun oikeuttavia alkuperäsääntöjä olisi yksinkertaistettava ja niistä olisi, soveltuvin osin, tehtävä joustavampia, jotta edunsaajamaiden alkuperätuotteet voivat tosiasiallisesti hyötyä myönnetyistä etuuksista.
(4)
Jotta varmistettaisiin, että etuudet hyödyttävät tosiasiallisesti niitä tarvitsevia, ja jotta Euroopan unionin omia varoja suojattaisiin, etuuskohteluun oikeuttavien alkuperäsääntöjen muuttamisen ohella olisi niiden hallinnointia koskevat menettelyt mukautettava.
(5)
Komission tekemästä tämän asetuksen vaikutustenarvioinnista käy ilmi, että GSP-alkuperäsääntöjä pidetään liian monimutkaisina ja rajoittavina. Lisäksi siitä ilmenee, että myönnettyjen etuuksien tosiasiallinen käyttö on vähäistä eräiden tuotteiden kohdalla ja erityisesti vähiten kehittyneille maille kaikkein tärkeimpien tuotteiden kohdalla, ja että alkuperäsäännöt ovat yksi syy tähän.
(6)
Vaikutustenarvioinnin mukaan yksinkertaistus ja kehitysmyönteisyys voitaisiin saavuttaa yhdellä arviointiperusteella, jota sovelletaan kaikkiin tuotteisiin sellaisten tavaroiden alkuperän määrittämiseksi, joita ei ole tuotettu kokonaan edunsaajamaassa, ja joka perustuu asianomaisessa edunsaajamaassa syntyneeseen arvonlisäykseen ja edellyttää riittävän käsittelykynnyksen noudattamista. Vaikutustenarvioinnista ei kuitenkaan käynyt ilmi, että yksinkertaistus tai kehitysmyönteisyys edellyttäisivät välttämättä yhtä menetelmää. Lisäksi sidosryhmiltä saadun palautteen mukaan monilla aloilla, kuten maataloustuotteet ja jalostetut maataloustuotteet, kalastustuotteet, kemialliset aineet, metallit, tekstiilit, vaatteet ja jalkineet, arvonlisäystä koskeva arviointiperuste ei joko ole soveltuva tai sitä ei pitäisi käyttää ainoana arviointiperusteena Sen vuoksi näillä aloilla olisi käytettävä joko arvonlisäystä koskevan arviointiperusteen sijasta tai sen ohella muita yksinkertaisia arviointiperusteita, joita toimijoiden on helppo ymmärtää ja viranomaisten helppo valvoa. Tällaisia muita arviointiperusteita ovat muun muassa ei-alkuperäainesten sallittu enimmäismäärä, nimikkeen tai alanimikkeen muuttuminen, erityinen valmistus ja käsittely sekä kokonaan tuotettujen ainesten käyttö. Yksinkertaisuus edellyttää kuitenkin, että erilaisia sääntöjä olisi oltava mahdollisimman vähän. Sen vuoksi alkuperäsääntöjen olisi mahdollisuuksien mukaan oltava alakohtaisia eikä tuotekohtaisia.
(7)
Alkuperäsääntöjen olisi kuvastettava eri alojen piirteitä ja annettava edunsaajamaille todellinen mahdollisuus hyödyntää myönnettyä tullietuuskohtelua. Lisäksi sääntöjen olisi soveltuvin osin kuvastettava edunsaajamaiden erilaisia tuotantovalmiuksia. Jotta sellaisten vähiten kehittyneiden maiden teollisuuden kehitystä edistettäisiin, joissa sovelletaan ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa arviointiperustetta, tällaisiin aineksiin sovellettavan kynnyksen olisi aina oltava mahdollisimman korkea ja samalla olisi varmistettava, että näissä maissa suoritettavat toiminnot ovat aitoja ja taloudellisesti perusteltuja. Vähiten kehittyneiden maiden viennin uskotaan lisääntyvän, jos ei-alkuperäaineisten enimmäismääräksi vahvistetaan enintään 70 prosenttia tai säännöllä varmistetaan vastaava helpotuksen taso näiden maiden alkuperätuotteille.
(8)
Jotta varmistetaan, että edunsaajamaassa suoritettava valmistus tai käsittely on todellinen, taloudellisesti perusteltu ja tuottaa todellista taloudellista hyötyä kyseiselle maalle, on aiheellista vahvistaa luettelo riittämättömistä valmistus- tai käsittelytoiminnoista, jotka eivät koskaan voi antaa alkuperäasemaa. Luettelo voi olla pääpiirteiltään sama kuin aiempi luettelo. Tiettyjä muutoksia olisi kuitenkin tehtävä. Esimerkiksi sokerikaupan vinoutumisen ja sokerimarkkinoiden vääristymisen estämiseksi olisi vahvistettava uusi sääntö, jolla estetään sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa ja joka vastaa muissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä jo vahvistettuja alkuperäsääntöjä.
(9)
Tietynasteinen joustavuus olisi varmistettava aloilla, joilla ei tällä hetkellä sovelleta arvonlisäystä koskevaa arviointiperustetta, sallimalla käyttää rajoitettu määrä sääntöjen vastaisia aineksia. Tällaisen käytön laajuus olisi kuitenkin selvitettävä kokonaan tuotettuja aineksia käyttäen tehtyjen tuotteiden osalta. Lisäksi jotta ainesten hankita olisi joustavampaa, tällaisten ainesten sallittua osuutta olisi korotettava tiettyjä arkoja tuotteita lukuun ottamatta 10 prosentista 15 prosenttiin valmiin tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta. Tällaisia arkoja tuotteita ovat muun muassa harmonoidun järjestelmän 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvat tuotteet, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia jalostettuja kalastustuotteita, joihin näyttävät soveltuvan paremmin painona ilmaistavat poikkeukset, sekä harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvat tuotteet, joihin olisi edelleen sovellettava joko painoon tai arvoon perustuvia erityisiä poikkeussääntöjä tapaus- ja tuotekohtaisesti.
(10)
Alkuperäkumulaatio on merkittävä helpotus, jonka ansiosta maat, joilla on samanlaiset alkuperäsäännöt, voivat tehdä yhteistyötä tullietuuskohteluun oikeutettujen tuotteiden valmistamiseksi. Alueellinen alkuperäkumulaatio on tällä hetkellä kolmen alueellisen maaryhmän sisällä sovellettava kumulaation muoto, jota koskevat nykyiset edellytykset ovat osoittautuneet monimutkaisiksi ja liian tiukoiksi. Niitä olisi sen vuoksi yksinkertaistettava, ja niistä olisi tehtävä joustavampia poistamalla nykyinen arvoon liittyvä edellytys. Lisäksi samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden väliset kumulaatiomahdollisuudet olisi säilytettävä, vaikka vähiten kehittyneiden maiden ja muiden edunsaajamaiden väliset alkuperäsäännöt eriytetään tällä asetuksella tietyissä tapauksissa. Tällainen kumulaatio olisi sallittava ainoastaan silloin, kun samaan ryhmään kuuluvaan toiseen maahan lähetetään aineksia alueellista kumulaatiota varten ja kun molemmat maat soveltavat alkuperäsääntöä, jota sovelletaan sen kauppasuhteissa Euroopan unionin kanssa. Jotta kuitenkin vältettäisiin kaupan vääristyminen sellaisten maiden välillä, joissa tullietuuksien taso on erilainen, olisi säädettävä eräiden arkojen tuotteiden jättämisestä alueellisen kumulaation ulkopuolelle.
(11)
Komissio ilmaisi tiedonannossaan olevansa valmis tutkimaan kaikki pyynnöt, jotka koskevat uusien ryhmien perustamista tai nykyisiä ryhmiä yhdistämällä tai laajentamalla saatavien ryhmien muodostamista, mikäli keskinäinen täydentävyys taloudelliselta kannalta toteutuu, eri maihin sovellettavien tullietuusmenettelyjen erot ja menettelyihin liittyvä tullin kiertämisen vaara otetaan huomioon ja hallinnollisen yhteistyön rakenteet ja menettelyt alkuperän hallinnoimista ja valvontaa varten ovat valmiina. Tämän mukaisesti olisi säädettävä sellaisten alueellisiin ryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisestä alkuperäkumulaatiosta, jotka täyttävät vaadittavat edellytykset. Mercosurin esittämän pyynnön vuoksi olisi perustettava uusi alueellinen kumulaatioryhmä IV, johon kuuluvat Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay. Alueellisen kumulaation soveltamisen mainittujen maiden välillä olisi oltava riippuvainen tarvittavien vaatimusten noudattamisesta.
(12)
Edunsaajamaille olisi lisäksi annettava lupa soveltaa kumulaatiota sellaisten maiden kanssa, jotka ovat EU:n kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten kumppanimaita. Tällaisen laajennetuksi kumulaatioksi kutsuttavan uudentyyppisen kumulaation olisi oltava yksisuuntainen, eli sillä olisi sallittava ainesten käyttö ainoastaan edunsaajamaissa ja sen soveltaminen olisi sallittava vasta asianomaisen edunsaajamaan jättämän hakemuksen perinpohjaisen tutkimisen jälkeen. Tämäntyyppistä kumulaatiota ei tulisi soveltaa 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin niiden arkuuden vuoksi.
(13)
Edunsaajamaat ovat vuodesta 2001 alkaen voineet soveltaa alkuperäkumulaatiota harmonoidun järjestelmän 25-97 ryhmään kuuluviin Norjan tai Sveitsin alkuperätuotteisiin. Tällaisen kumulaation olisi annettava jatkua, ja sen soveltaminen olisi laajennettava koskemaan Turkkia, edellyttäen että Norja, Sveitsi ja Turkki soveltavat samaa alkuperän käsitteen määritelmää kuin Euroopan unioni ja myöntävät vastavuoroisen kohtelun niihin tuoduille Euroopan unionin alkuperäaineksista valmistetuille tuotteille. Tätä koskeva sopimus, mukaan lukien sitoumus siitä, että ne antavat jäsenvaltioille ja toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, olisi tehtävä osapuolten välisellä kirjeenvaihdolla tai muulla soveltuvalla osapuolten välisellä sopimuksella.
(14)
Alueellisen kumulaation ulkopuolelle olisi kuitenkin jätettävät tietyt ainekset, jos Euroopan unionissa saatava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille ja jos asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin. Jos tällaisia tilanteita ei ratkaistaisi jättämällä aineksia alueellisen kumulaation ulkopuolelle, tilanne voisi johtaa tullien kiertämiseen tai kaupan vääristämiseen viemällä tavaroita Euroopan unioniin ainoastaan sellaisista maista, joihin sovelletaan suotuisinta tullietuutta.
(15)
Luettelo alueellisen kumulaation ulkopuolelle jätettävistä aineksista on määrä vahvistaa erillisessä liitteessä. Tätä liitettä voidaan muuttaa tällaisten uusien tilanteiden syntyessä ja sellaisten tapausten kattamiseksi, joissa tällaiset tilanteet voisivat syntyä alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisen kumulaation täytäntöönpanon vuoksi. Alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden väliseen alkuperäkumulaatioon ja laajennettuun kumulaatioon olisi sovellettava erityisedellytyksiä, joiden täyttymisen komission olisi ennen kumulaation myöntämistä tarkastettava komiteamenettelyä noudattaen ja asiaankuuluvien seikkojen perusteella.
Samoin perustein tapauksissa, joissa tällainen kumulaatio on myönnetty, mutta myöhemmin havaitaan, että kumulaation soveltaminen ei enää täytä edellytyksiä tai johtaa perusteettomiin seurauksiin, kuten kaupan vääristymiseen tai tullien kiertämiseen, komission olisi milloin tahansa voitava perua myöntämänsä lupa tällaisen kumulaation käyttöön.
(16)
Eräät nykyisistä aluevesien ulkopuolella pyyntiä harjoittavia kalastusaluksia koskevista alkuperäsäännöistä ovat suhteettoman monimutkaisia niiden tavoitteeseen nähden, minkä vuoksi niitä on vaikea panna täytäntöön ja valvoa. Sen vuoksi niitä olisi yksinkertaistettava. Nykyiset säännöt edellyttävät suoraa kuljetusta Euroopan unioniin koskevaa todistetta, jota on usein vaikea saada. Tämän vaatimuksen vuoksi eräät tavarat, joista on pätevä alkuperäselvitys, eivät voi tosiasiallisesti hyötyä etuudesta.
Sen vuoksi on aiheellista ottaa käyttöön uusi, yksinkertaisempi ja joustavampi sääntö, jonka tavoitteena on varmistaa, että tavarat, jotka esitetään tullille ilmoitettaessa ne luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, ovat samat kuin vievästä edunsaajamaasta lähteneet tavarat ja että niitä ei ole muutettu eikä jalostettu millään tavalla kuljetuksen aikana.
(17)
Tällä hetkellä edunsaajamaiden viranomaiset varmentavat tuotteiden alkuperän ja, jos ilmoitettu alkuperä osoittautuu vääräksi, tuojien ei useinkaan tarvitse maksaa tullia, koska ne toimivat vilpittömässä mielessä ja virhe johtui toimivaltaisista viranomaisista. Euroopan unioni menettää tämän vuoksi omia varoja ja loppujen lopuksi taakan kantavat Euroopan unionin veronmaksajat. Koska viejät tietävät itse parhaiten tuotteidensa alkuperän, on aiheellista vaatia, että viejät antavat asiakkailleen alkuperävakuutukset suoraan.
(18)
Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä viejät helpottaakseen kohdennettujen viennin jälkitarkastusten tekemistä. Tätä varten kunkin edunsaajamaan olisi perustettava rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo, jonka sisällön kyseisen edunsaajamaan toimivaltaisen valtion viranomaisen olisi annettava tiedoksi komissiolle. Komission olisi perustettava Euroopan unionin viranomaisia ja toimijoita varten rekisteröityjen viejien keskustietokanta, josta toimijoiden olisi voitava tarkistaa ennen tavaroiden ilmoittamista luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, että niiden toimittaja on asianomaisen edunsaajamaan rekisteröity viejä. Samoin jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä Euroopan unionin toimijat, jotka harjoittavat vientiä kahdenvälistä alkuperäkumulaatiota varten.
(19)
Viejien numeroiden ja ei-luottamuksellisten rekisteröintitietojen julkaisemisen ansiosta muut osapuolet voisivat tutustua näihin tietoihin avoimuuden parantamiseksi ja asiaankuuluvien osapuolten tietojen lisäämiseksi. Julkaisemisen seurausten vuoksi sen olisi tapahduttava ainoastaan, jos viejä on vapaaehtoisesti antanut yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
(20)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY (6) sovelletaan henkilötietojen käsittelyyn jäsenvaltioissa. Direktiivissä 95/46/EY vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(21)
Komission suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (7). Asetuksessa (EY) N:o 45/2001 vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(22)
Kansallisten valvontaviranomaisten olisi valvottava henkilötietojen käsittelyn laillisuutta jäsenvaltioissa direktiivin 95/46/EY 28 artiklan nojalla, ja Euroopan tietosuojavaltuutetun olisi valvottava Euroopan unionin toimielinten ja erillisvirastojen suorittamia henkilötietojen käsittelyyn liittyviä toimintoja asetuksen (EY) N:o 45/2001 46 artiklan nojalla. Euroopan tietosuojavaltuutetun ja kansallisten viranomaisten olisi toimivaltuuksiensa puitteissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava tämän asetuksen mukaisen käsittelyn koordinoitu valvonta.
(23)
Otettaessa rekisteröityjen viejien järjestelmä käyttöön on otettava huomioon edunsaajamaiden valmiudet perustaa ja hallinnoida rekisteröintijärjestelmiä sekä komission valmiudet perustaa tarvittava keskustietokanta. Tätä varten komission on yhä vahvistettava järjestelmän käyttäjävaatimukset ja tekniset erittelyt. Kun keskustietokannan yksityiskohtainen rakenne on vahvistettu, rekisteröityjen viejien järjestelmän tarkat vaikutukset erityisesti tiedonsaantiin ja tietosuojaan arvioidaan ja tarvittavat muutokset tehdään asiaankuuluviin säännöksiin. Järjestelmän täytäntöönpanoa olisi sen vuoksi lykättävä 1 päivään tammikuuta 2017, mikä mahdollistanee riittävän kehitysvaiheen sen jälkeen, kun käyttäjävaatimukset ja tekniset eritelmät on vahvistettu ja sellaiset mahdolliset lainsäädännölliset muutokset pantu täytäntöön, jotka katsottiin tarpeellisiksi järjestelmän käyttäjävaatimusten ja teknisten erittelyjen sekä niiden tietosuojaan aiheuttamien vaikutusten vuoksi. Maille, jotka eivät voi noudattaa tätä määräaikaa, olisi annettava kolme vuotta lisäaikaa.
Tähän asti sovellettujen säännösten perusteella olisi vahvistettava hallinnollisen yhteistyön menettelyjä ja menetelmiä koskevat siirtymäsäännöt, joita sovelletaan vuoteen 2017 asti tai tätä pidempään sellaisissa maissa, jotka eivät tuolloin pysty soveltamaan uutta järjestelmää. Näissä siirtymäsäännöissä olisi erityisesti määrättävä asianomaisen maan toimivaltaisten viranomaisten antamasta alkuperäselvityksestä. Lisäksi voimassa olevia sääntöjä olisi selkeytettävä yhdenmukaistamalla niiden rakenne rekisteröityjen viejien järjestelmän käyttöönoton jälkeen sovellettavien sääntöjen kanssa erityisesti erottamalla selkeästi yleiset periaatteet, edunsaajamaassa sovellettavat vientimenettelyt, vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät. Samalla olisi A-alkuperätodistukset saatettava ajan tasalle erityisesti korvaamalla lomakkeeseen liittyvät huomautukset niiden vuonna 2007 tehdyllä toisinnolla, sillä kyseisessä toisinnossa otetaan huomioon EU:n viimeisin laajentuminen ja se sisältää näin ollen ajan tasalle saatetun luettelon maista, jotka hyväksyvät A-alkuperätodistuksen GSP-tarkoituksia varten.
(24)
Järjestelmän soveltamisen olisi edellytettävä, että edunsaajamaat ottavat käyttöön järjestelmän tehokkaan hallinnoinnin mahdollistavat hallinnolliset rakenteet ja pitävät niitä yllä sekä sitoutuvat antamaan komission pyynnöstä kaiken tarvittavan tuen järjestelmän moitteettoman hallinnoinnin valvomiseksi. Euroopan unionin ja edunsaajamaiden viranomaisten välillä olisi oltava hallinnollisen yhteistyön järjestelmä, joka luo alkuperän varmistamisen puitteet. Samalla olisi selkeästi vahvistettava viejien vastuu alkuperän ilmoittamisessa sekä hallintoviranomaisten asema järjestelmän hallinnoinnissa. Olisi eriteltävä alkuperävakuutusten sisältö sekä tapaukset, joissa Euroopan unionin tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä vakuutusta tai lähettää sen tarkastettavaksi.
(25)
Nykyisissä säännöksissä olevat määritelmät ja riittävien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo ovat GSP-järjestelmässä samat kuin Euroopan unionin tietyille maille ja alueille yksipuolisesti hyväksymissä tullietuusjärjestelyissä. Koska viimeksi mainittujen järjestelyjen alkuperäsäännöt uudistetaan vasta myöhemmin, nykyisiä säännöksiä olisi sovellettava niihin edelleen. Jotta yhtenäisyys GSP:n ja muiden yksipuolisten etuuskohtelukauppaa koskevien järjestelyjen välillä varmistettaisiin, on kuitenkin aiheellista yhdenmukaistaa näissä muissa yksipuolisissa järjestelyissä vahvistetut kokonaan tuotettujen tuotteiden määritelmä ja riittämättömien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo GSP-alkuperäsääntöjen kanssa.
(26)
Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 2454/93 olisi muutettava.
(27)
Yhteisö on komission asetusten (EY) N:o 1613/2000 (8), (EY) N:o 1614/2000 (9) ja (EY) N:o 1615/2000 (10) nojalla myöntänyt tietyille Laosista, Kambodžasta ja Nepalista peräisin oleville tekstiilituotteille poikkeuksia GSP-alkuperäsäännöistä, ja näiden poikkeusten voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2010. Tällä asetuksella käyttöönotettavat yksinkertaisemmat ja kehitysmyönteisemmät alkuperäsäännöt tekevät näiden poikkeusten jatkamisen tarpeettomaksi.
(28)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat tullikoodeksikomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (ETY) N:o 2454/93 seuraavasti:
(1)
Korvataan I osan IV osaston 2 luvun 66-97 artikla seuraavasti:
”1 Jakso
Yleinen tullietuusjärjestelmä
1 Alajakso
Yleiset säännökset
66 artikla
Tässä jaksossa säädetään ”alkuperätuotteiden” määritelmää koskevat säännökset sekä niihin liittyvät hallinnollisen yhteistyön menettelyt ja menetelmät Euroopan unionin asetuksella (EY) N:o 732/2008 (11) kehitysmaille myöntämän yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP), jäljempänä ’järjestelmä’, soveltamiseksi.
67 artikla
1. Tässä jaksossa ja tämän luvun 1 A jaksossa tarkoitetaan;
a)
’edunsaajamaalla’ asetuksessa (EY) N:o 732/2008 lueteltua maata tai aluetta; ilmaisu ’edunsaajamaa’ kattaa myös Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa (10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyssä Montego Bayn yleissopimuksessa) tarkoitetut ja siinä tarkasti määritellyt kyseisen maan tai alueen aluevedet;
b)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
c)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
d)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
e)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
f)
’kahdenvälisellä kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa;
g)
’kumulaatiolla Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa’ järjestelmää, jossa Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa ja tuotu Euroopan unioniin;
h)
’alueellisella kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperätuotteita pidetään samaan alueelliseen ryhmään kuuluvan toisen maan alkuperäaineksina (tai muuhun alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, kun ryhmien välinen kumulaatio on mahdollista), jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
i)
’laajennetulla kumulaatiolla’ järjestelmää, joka edellyttää komission jonkin edunsaajamaan esittämästä pyynnöstä myöntämää lupaa ja jossa sellaisen maan alkuperäaineksia, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisen voimassa olevan vapaakauppasopimuksen, pidetään asianomaisen edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
j)
’keskenään korvattavissa olevilla aineksilla’ samanlaisia aineksia, jotka ovat samaa kaupallista laatua, joiden tekniset ja fyysiset ominaisuudet ovat samat ja joita ei voida erottaa toisistaan sen jälkeen, kun ne on käytetty valmiin tuotteen valmistukseen;
k)
’alueellisella ryhmällä’ sellaisten maiden ryhmää, joiden välillä sovelletaan alueellista kumulaatiota;
l)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
m)
’ainesten arvolla’ liitteen 13 a luettelon mukaisessa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
n)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyvät kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja muut sen tuottamiseen liittyvät kustannukset ja josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
o)
’ei-alkuperäaineisten enimmäismäärällä’ sitä, kuinka paljon enintään ei-alkuperäaineksia sallitaan valmistuksessa, jotta sitä voidaan pitää riittävänä valmistuksena tai käsittelynä antamaan tuotteelle alkuperäaseman. Tämä voidaan ilmaista prosenttiosuutena tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta tai prosenttiosuutena sellaisten käytettyjen ainesten nettopainosta, jotka kuuluvat tiettyyn ryhmäkokonaisuuteen, ryhmään, nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
p)
’nettopainolla’ tavaroiden painoa ilman mitään pakkausaineita ja pakkauspäällyksiä;
q)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ (neli- tai kuusinumeroisia) ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä, joita käytetään harmonoidun järjestelmän muodostavassa nimikkeistössä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna tulliyhteistyöneuvoston 26 päivänä kesäkuuta 2004 antamalla suosituksella;
r)
’luokittelulla’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
s)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko;
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä yhdelle vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle;
t)
’viejällä’ henkilöä, joka vie tavarat Euroopan unioniin tai edunsaajamaahan ja joka pystyy todistamaan tavaroiden alkuperän riippumatta siitä, onko hän valmistaja ja suorittaako hän itse vientimuodollisuudet;
u)
’rekisteröidyllä viejällä’ viejää, jonka asianomaisen edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset ovat rekisteröineet alkuperävakuutusten laatimiseksi järjestelmän mukaista vientiä varten;
v)
’alkuperävakuutuksella’ viejän laatimaa vakuutusta, jolla osoitetaan, että siinä tarkoitetut tuotteet noudattavat järjestelmän alkuperäsääntöjä, ja jolla henkilö, joka ilmoittaa tavarat luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, voi hakea tullietuuskohtelua tai taloudellinen toimija, joka tuo aineksia jatkokäsittelyä varten kumulaatiosääntöjen mukaisesti, voi todistaa tällaisten tavaroiden alkuperäaseman.
2. Jos 1 kohdan n alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan n alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toiminnan kyseisellä alihankkijalla.
68 artikla
1. Jotta järjestelmää sovellettaisiin oikein, edunsaajamaiden on sitouduttava:
a)
ottamaan käyttöön tarvittavat hallinnolliset rakenteet ja järjestelmät, mukaan lukien soveltuvin osin kumulaation soveltamiseksi tarvittavat menettelyt, tässä jaksossa säädettyjen sääntöjen ja menettelyjen täytäntöönpanemiseksi ja hallinnoimiseksi kyseisessä maassa ja pidettävä niitä yllä;
b)
siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät yhteistyötä komission ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kanssa.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun yhteistyöhön kuuluvat:
a)
kaiken tarvittavan tuen antaminen komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastaminen, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 g ja 97 h artiklan soveltamista.
3. Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle 1 kohdassa tarkoitettu sitoumus.
69 artikla
1. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle sellaisten alueellaan sijaitsevien viranomaisten nimet ja osoitteet, jotka:
a)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia tai toimivat hallituksen valtuutuksella ja joilla on toimivalta rekisteröidä viejiä ja poistaa ne rekisteröityjen viejien luettelosta;
b)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia ja joilla on toimivalta tukea komissiota ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisia tässä jaksossa säädetyssä hallinnollisessa yhteistyössä.
2. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä mahdollisista muutoksista 1 kohdan nojalla ilmoitettuihin tietoihin.
3. Komissio perustaa rekisteröityjä viejiä koskevan sähköisen tietokannan edunsaajamaiden valtion viranomaisten ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten antamien tietojen perusteella.
Vain komissiolla on pääsy tähän tietokantaan ja sen sisältämiin tietoihin. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen viranomaisten on varmistettava, että komissiolle toimitettavat tiedot ovat ajan tasalla ja että ne ovat täydelliset ja täsmälliset.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa käsiteltävät tiedot on julkaistava internetissä, lukuun ottamatta 92 artiklassa tarkoitetun, viejäksi rekisteröitymistä koskevan hakemuksen 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja luottamuksellisia tietoja.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa olevat ja jäsenvaltioiden tämän jakson nojalla käsittelemät henkilötiedot voidaan siirtää kolmansiin maihin tai kansainvälisille järjestöille tai antaa niiden käyttöön ainoastaan asetuksen (EY) N:o 45/2001 9 artiklaa noudattaen.
4. Tällä asetuksella ei millään tavalla vaikuteta Euroopan unionin ja kansallisen lainsäädännön säännösten mukaiseen yksilöiden suojelun tasoon henkilötietojen käsittelyssä eikä sillä muuteta erityisesti direktiivin 95/46/EY mukaisia jäsenvaltioiden velvollisuuksia niiden suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä eikä asetuksen (EY) N:o 45/2001 mukaisia Euroopan unionin toimielinten ja muiden elinten velvollisuuksia niiden käsitellessä henkilötietoja tehtäviään suorittaessaan.
Komissio julkaisee internetissä liitteessä 13 c olevassa 1 ja 3 kohdassa (jotka liittyvät toimintojen kuvaukseen) sekä sen 4 ja 5 kohdassa luetellut viejien tunniste- ja rekisteröintitiedot ainoastaan, jos viejät ovat vapaaehtoisesti antaneet yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
Viejille on annettava asetuksen (EY) N:o 45/2001 11 artiklassa säädetyt tiedot.
Liitteessä 13 c lueteltuihin, kansallisissa järjestelmissä käsiteltäviin rekisteröintitietoihin liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan heidän henkilötietonsa tallentaneen jäsenvaltion lakia, jolla direktiivi 95/46/EY on pantu täytäntöön.
Edellä 3 kohdassa tarkoitettuun henkilötietojen käsittelyyn keskustietokannassa liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan asetusta (EY) N:o 45/2001.
Kansallisten tietosuojavalvontaviranomaisten ja Euroopan tietosuojavaltuutetun on toimivaltansa rajoissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava 3 kohdassa tarkoitetun tietokannan koordinoitu valvonta.
70 artikla
1. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) luettelon edunsaajamaista ja päivämäärän, jona niiden on katsottu täyttäneen 68 ja 69 artiklassa tarkoitetut edellytykset. Komissio saattaa tämän luettelon ajan tasalle, kun uusi edunsaajamaa täyttää samat ehdot.
2. Kun tämän jakson mukaisia edunsaajamaan alkuperätuotteita luovutetaan vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, niihin sovelletaan tätä järjestelmää ainoastaan, jos ne on viety 1 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittuna päivänä tai sen jälkeen.
3. Edunsaajamaan katsotaan noudattavan 68 ja 69 artiklan säännöksiä päivänä, jona se on esittänyt 68 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sitoumuksen ja antanut 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen.
71 artikla
Jos edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset eivät noudata 68 artiklan 1 kohdan, 69 artiklan 2 kohdan taikka 91, 92, 93 tai 97 g artiklan säännöksiä tai ne eivät noudata järjestelmällisesti 97 h artiklan 2 kohdan säännöksiä, järjestelmän mukaiset etuudet voidaan peruuttaa väliaikaisesti kyseiseltä maalta asetuksen (EY) N:o 732/2008 16 artiklan mukaisesti.
2 Alajakso
Alkuperätuotteiden käsitteen määritelmä
72 artikla
Seuraavia tuotteita on pidettävä edunsaajamaiden alkuperätuotteina:
a)
kyseisessä maassa 75 artiklan mukaisesti kokonaan tuotetut tuotteet;
b)
kyseisessä maassa tuotetut tuotteet, jotka sisältävät muita kuin siellä kokonaan tuotettuja aineksia, jos näille aineksille on suoritettu 76 artiklan mukainen riittävä valmistus tai käsittely.
73 artikla
1. Tässä alajaksossa vahvistetut alkuperäaseman saamista koskevat edellytykset on täytettävä asianomaisessa edunsaajamaassa.
2. Jos edunsaajamaasta toiseen maahan viedyt alkuperätuotteet palautetaan, niitä on pidettävä ei-alkuperätuotteina, jollei toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla voida osoittaa, että
a)
palautetut tuotteet ovat samat kuin viedyt tuotteet; ja
b)
niille ei ole suoritettu kyseisessä maassa tai viennin aikana muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia.
74 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa luovutettaviksi ilmoitettujen tuotteiden on oltava samat kuin siitä edunsaajamaasta viedyt tuotteet, jonka alkuperätuotteita niiden katsotaan olevan. Ennen niiden ilmoittamista vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi niitä ei saa olla muutettu tai jalostettu millään tavalla eikä niille saa olla suoritettu mitään muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia. Tuotteet tai lähetykset voidaan varastoida ja toimittaa osalähetyksinä, jos tämä tehdään viejän tai jonkin myöhemmän tavaroiden haltijan vastuulla ja tuotteet pysyvät tullivalvonnassa kauttakulkumaassa (-maissa).
2. Edellä 1 kohdan noudattamista pidetään riittävänä, ellei tulliviranomaisilla ole aihetta toisin epäillä; tällaisissa tapauksissa tulliviranomaiset voivat pyytää tavaranhaltijaa antamaan täydentäviä todisteita, jollainen voi olla esimerkiksi konossementin kaltainen sopimusperusteinen kuljetusasiakirja tai pakkauksen merkintöihin tai numeroihin perustuva konkreettinen todiste taikka jokin muu itse tavaroihin liittyvä todiste.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään sovelletaan, soveltuvin osin, kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan.
75 artikla
1. Seuraavia on pidettävä edunsaajamaassa kokonaan tuotettuina:
a)
sen maaperästä tai sen merenpohjasta louhitut kivennäistuotteet;
b)
siellä kasvatetut tai korjatut kasvit ja vihannestuotteet;
c)
siellä syntyneet ja kasvatetut elävät eläimet;
d)
siellä kasvatetuista elävistä eläimistä saadut tuotteet;
e)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;
f)
siellä metsästämällä tai kalastamalla saadut tuotteet;
g)
vesiviljelytuotteet, jos asianomaiset kalat, äyriäiset ja nilviäiset ovat syntyneet ja kasvatetut siellä;
h)
sen alusten aluemerten ulkopuolelta pyytämät merikalastustuotteet ja muut sen alusten aluemerten ulkopuolelta saamat tuotteet;
i)
sen tehdasaluksilla ainoastaan h alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tuotteet;
j)
siellä kerätyt yksinomaan raaka-aineiden talteenottoon soveltuvat käytetyt tavarat;
k)
siellä suoritetuista valmistustoimista syntyneet jätteet ja romu;
l)
minkä tahansa aluemeren ulkopuolisesta merenpohjasta tai merenpohjan alaisista kerrostumista saadut tuotteet, jos sillä on yksinoikeus hyödyntää tätä merenpohjaa tai sen alaisia kerrostumia;
m)
siellä yksinomaan a-l alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tavarat.
2. Edellä 1 kohdan h ja i alakohdassa käytetyillä ilmaisuilla ’sen alusten’ ja ’sen tehdasaluksilla’ tarkoitetaan ainoastaan sellaisia aluksia ja tehdasaluksia, jotka täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:
a)
ne on merkitty edunsaajamaan tai jäsenvaltion alusrekisteriin;
b)
ne purjehtivat edunsaajamaan tai jäsenvaltion lipun alla;
c)
ne täyttävät toisen seuraavista edellytyksistä:
i)
ne ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden kansalaisten omistamia; tai
ii)
ne ovat sellaisten yritysten omistamia,
-
joiden kotipaikka tai päätoimipaikka on edunsaajamaassa tai jäsenvaltiossa, ja
-
jotka ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden omistuksessa taikka edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen tai kansalaisten omistuksessa.
3. Edellä 2 kohdan edellytykset voidaan täyttää jäsenvaltioissa tai eri edunsaajamaissa, jos kaikkiin edunsaajamaihin sovelletaan 86 artiklan 1 ja 5 kohdan mukaista kumulaatiota. Tällaisessa tapauksessa tuotteet on katsottava sen edunsaajamaan alkuperätuotteiksi, jonka lipun alla alus tai tehdasalus purjehtii 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos 86 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännöksiä noudatetaan.
76 artikla
1. Tuotteita, joita ei ole tuotettu kokonaan asianomaisessa edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on pidettävä sen alkuperätuotteina, jos liitteessä 13 a olevassa luettelossa säädetyt edellytykset täyttyvät asianomaisten tavaroiden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 ja 79 artiklan soveltamista.
2. Jos tuote, joka on saanut jossakin maassa alkuperäaseman 1 kohdan mukaisesti, jatkokäsitellään kyseisessä maassa ja sitä käytetään aineksena jonkin toisen tuotteen valmistuksessa, kyseisen aineksen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjä ei-alkuperäaineksia ei oteta huomioon.
77 artikla
1. Kunkin tuotteen osalta on määritettävä, täyttyvätkö 76 artiklan 1 kohdan vaatimukset.
Jos kuitenkin asiaankuuluva sääntö perustuu ei-alkuperäainesten enimmäismäärän noudattamiseen, ei-alkuperäaineisten arvo voidaan laskea keskiarvon perusteella 2 kohdan mukaisesti kustannusten ja valuuttakurssien vaihtelujen huomioon ottamiseksi.
2. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuotteen keskimääräinen vapaasti tehtaalla -hinta on laskettava näiden tuotteiden kaikesta edellisenä verovuonna tapahtuneesta myynnistä veloitettujen vapaasti tehtaalla -hintojen summan perusteella ja käytettyjen ei-alkuperäainesten keskiarvo on laskettava edellisenä verovuonna tapahtuneessa tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäaineisten arvon summan perusteella, sellaisina kuin ne on määritelty viejävaltiossa, tai, jos koko verovuotta koskevia lukuja ei vielä ole saatavilla, käytetään lyhyempää, kuitenkin vähintään kolmen kuukauden pituista ajanjaksoa.
3. Jos viejät ovat valinneet keskiarvoihin perustuvat laskelmat, niiden on johdonmukaisesti sovellettava tällaista menetelmää viiteverovuotta seuraavana vuonna tai, soveltuvin osin, viitekautena käytettyä lyhyempää ajanjaksoa seuraavana vuonna. Ne voivat lopettaa tällaisen järjestelmän soveltamisen, jos ne toteavat jonkin verovuoden tai vähintään kolmen kuukauden pituisen lyhyemmän edustavan ajanjakson aikana, että tällaisen menetelmän käytön perusteena olleita kustannusten tai valuuttakurssin vaihteluja ei enää ole.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja keskiarvoja on käytettävä vapaasti tehtaalla -hintana ja ei-alkuperäaineisten arvona ei-alkuperäainesten enimmäismäärää koskevan vaatimuksen noudattaminen tarkastamiseksi.
78 artikla
1. Seuraavia valmistus- tai käsittelytoimia on pidettävä riittämättöminä antamaan alkuperäaseman riippumatta siitä, täyttyvätkö 76 artiklan vaatimukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista:
a)
toimet tuotteiden kunnon säilymisen varmistamiseksi kuljetuksen ja varastoinnin aikana;
b)
kollien jakaminen ja yhdistäminen;
c)
pesu, puhdistus; pölyn, oksidin, öljyn, maalin tai muiden peiteaineiden poistaminen;
d)
tekstiilien ja tekstiilitavaroiden silitys tai prässäys;
e)
yksinkertainen maalaus ja kiillotus;
f)
riisin esikuorinta ja hiominen osittain tai kokonaan; viljan ja riisin kiillotus ja lasitus;
g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;
h)
hedelmien, pähkinöiden ja vihannesten kuoriminen ja kivien poisto;
i)
teroitus, yksinkertainen hiominen tai yksinkertainen leikkaaminen;
j)
seulonta, lajittelu, luokittelu, ryhmittely, yhteensovitus (myös tavaroiden järjestäminen sarjoiksi);
k)
yksinkertainen pullotus, tölkitys, pussitus, koteloihin tai rasioihin pakkaaminen, kartongille tai levyille kiinnittäminen ja kaikki muut yksinkertaiset pakkaustoimenpiteet;
l)
merkkien, nimilappujen, logojen ja muiden vastaavanlaisten tunnusten kiinnittäminen tai painaminen tuotteisiin tai niiden pakkauksiin;
m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;
n)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;
o)
osien yksinkertainen yhdistäminen kokonaiseksi tuotteeksi tai tuotteiden purkaminen osiin;
p)
kahden tai useamman a-o alakohdassa tarkoitetun toiminnon toteuttaminen yhdessä;
q)
eläinten teurastus.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa toimia on pidettävä yksinkertaisina silloin, kun niiden suorittamiseksi ei tarvita erityistaitoja eikä nimenomaisesti näitä toimia varten tuotettuja tai asennettuja koneita, laitteita tai välineitä.
3. Kaikki tietylle tuotteelle jossakin edunsaajamaassa suoritetut toimet on otettava huomioon määritettäessä, pidetäänkö tälle tuotteelle suoritettua valmistusta tai käsittelyä 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla riittämättömänä.
79 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 76 artiklassa säädetään, ja tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ei-alkuperäaineksia, joita liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti ei saa käyttää tietyn tuotteen valmistuksessa, voidaan kuitenkin käyttää, jos niiden yhteisarvo tai nettopaino on enintään
a)
15 prosenttia tuotteen painosta, kun kyse on 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvista tuotteista, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia käsiteltyjä kalastustuotteita;
b)
15 prosenttia tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta, kun kyse on muista tuotteista, lukuun ottamatta harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvia tuotteita, joihin sovelletaan liitteessä 13 a olevan I osan 6 ja 7 huomautuksessa mainittuja poikkeuksia.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa mitään liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistetuissa säännöissä eriteltyä ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa prosenttiosuutta ei saa ylittää.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään ei sovelleta tuotteisiin, jotka on tuotettu kokonaan edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisissä kohdissa säädettyä poikkeusta on kuitenkin sovellettava kaikkien sellaisten jonkin tuotteen valmistuksessa käytettyjen ainesten summaan, joiden osalta liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettu kyseistä tuotetta koskeva sääntö edellyttää, että tällaisten ainesten on oltava kokonaan tuotettuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 artiklan ja 80 artiklan 2 kohdan soveltamista.
80 artikla
1. Kelpuuttamisen yksikkö tämän jakson säännöksiä sovellettaessa on se tuote, jota pidetään perusyksikkönä määritettäessä nimike harmonoidun järjestelmän nimikkeistön mukaan.
2. Kun lähetys koostuu useasta samanlaisesta tuotteesta, jotka luokitellaan samaan harmonoidun järjestelmän nimikkeeseen, kukin yksittäinen tuote on otettava huomioon tämän jakson säännöksiä sovellettaessa.
3. Jos harmonoidun järjestelmän 5 yleisen tulkintasäännön mukaan pakkausta pidetään tuotteeseen kuuluvana luokiteltaessa, sitä on pidettävä tuotteeseen kuuluvana myös alkuperää määritettäessä.
81 artikla
Tarvikkeiden, varaosien ja työkalujen, jotka toimitetaan yhdessä laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon kanssa, jotka kuuluvat tavanomaisena varustuksena tähän laitteistoon, koneeseen, laitteeseen tai ajoneuvoon ja jotka sisältyvät sen vapaasti tehtaalla -hintaan, on katsottava muodostavan niiden kanssa yhden kokonaisuuden.
82 artikla
Harmonoidun järjestelmän 3 yleisen tulkintasäännön mukaisia sarjoja on pidettävä alkuperätuotteina, jos kaikki sarjaan kuuluvat tuotteet ovat alkuperätuotteita.
Jos sarja koostuu sekä alkuperätuotteista että ei-alkuperätuotteista, sitä on kuitenkin kokonaisuutena pidettävä alkuperätuotteena, jos ei-alkuperätuotteiden arvo on enintään 15 prosenttia sarjan vapaasti tehtaalla -hinnasta.
83 artikla
Määritettäessä, onko jokin tuote alkuperätuote, huomioon ei oteta sen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjen seuraavien tuotteiden alkuperää:
a)
energia ja polttoaineet;
b)
laitokset ja laitteistot;
c)
koneet ja työkalut;
d)
muut tavarat, jotka eivät sisälly ja joiden ei ole tarkoitus sisältyä tuotteen lopullisen koostumukseen.
3 Alajakso
Kumulaatio
84 artikla
Kahdenvälisessä kumulaatiossa Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty kyseisessä maassa valmistetun tuotteen valmistukseen ja jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
85 artikla
1. Siltä osin kuin Norja, Sveitsi ja Turkki myöntävät yleisiä tullietuuksia edunsaajamaiden alkuperätuotteille ja soveltavat tämän jakson mukaista alkuperän käsitteen määritelmää, kumulaatiossa Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa voidaan Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
2. Edellä 1 kohtaa sovelletaan edellyttäen, että Turkki, Norja ja Sveitsi myöntävät vastavuoroisesti saman kohtelun sellaisille edunsaajamaiden alkuperätuotteille, joiden valmistukseen on käytetty Euroopan unionin alkuperäaineksia.
3. Edellä 1 kohtaa ei sovelleta harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin.
4. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona 1 ja 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
86 artikla
1. Alueellista kumulaatiota sovelletaan seuraaviin neljään erilliseen alueelliseen ryhmään:
a)
I ryhmä: Brunei, Filippiinit, Indonesia, Kambodža, Laos, Malesia, Singapore, Thaimaa ja Vietnam;
b)
II ryhmä: Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Nicaragua, Panama, Peru ja Venezuela;
c)
III ryhmä: Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka;
d)
IV ryhmä: Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay.
2. Samaan ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
johonkin alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välisessä alueellisessa kumulaatiossa sovelletaan tässä jaksossa säädettyjä alkuperäsääntöjä. Jos liitteessä 13 a olevassa II osassa säädetty riittävän valmistuksen ehto ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille, alueellisen ryhmän yhdestä maasta alueellisen ryhmän toiseen maahan alueellista kumulaatiota varten viedyn tuotteen alkuperä on määritettävä sen säännön perusteella, jota sovellettaisiin, jos tuotteet vietäisiin Euroopan unioniin;
b)
alueellisen ryhmän maat ovat sitoutuneet:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön asianmukaisesti sekä Euroopan unionin osalta että alueellisen ryhmän maiden välillä;
c)
asianomaisen alueellisen ryhmän sihteeristö tai muu ryhmän kaikkia jäseniä edustava toimivaltainen yhteiselin on ilmoittanut komissiolle b alakohdassa tarkoitetut sitoumukset.
Jos alueelliseen ryhmään kuuluvat maat noudattavat ensimmäisen alakohdan b ja c alakohtaa jo ennen 1 päivää tammikuuta 2011, uutta sitoumusta ei vaadita.
3. Liitteessä 13 b luetellut ainekset jätetään 2 kohdassa säädetyn alueellisen kumulaation ulkopuolelle, jos
a)
Euroopan unionissa sovellettava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaation osallistuville maille; ja
b)
asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin.
4. Samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos siinä edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely, jossa ainekset jatkokäsitellään tai käytetään jonkin tuotteen valmistukseen, ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, ylittää myös liitteessä 16 vahvistetut toiminnot.
Jos ensimmäisessä alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteen alkuperämaa on se alueelliseen ryhmään kuuluva maa, jonka osuus alueelliseen ryhmään kuuluvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään toisen alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
5. I tai III ryhmään kuuluvan edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä komissio voi hyväksyä näiden ryhmien maiden välisen alueellisen kumulaation, jos komissio katsoo seuraavien edellytysten täyttyvän:
a)
2 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät; ja
b)
tällaiseen alueelliseen kumulaatioon osallistuvat maat ovat yhdessä ilmoittaneet komissiolle sitoutuvansa:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että niiden välillä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun pyynnön tukena on oltava todiste siitä, että kyseisessä alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Se on osoitettava komissiolle. Komissio päättää pyynnöstä ottaen huomioon kaikki kumulaatioon liittyvät asiaankuuluvina pidettävät seikat, mukaan lukien kumuloitavat ainekset.
6. Jos I tai III ryhmään kuuluvassa edunsaajamaassa toiseen näistä ryhmistä kuuluvan maan alkuperäaineksista valmistetut tuotteet on määrä viedä Euroopan unioniin, näiden tuotteiden alkuperä määritetään seuraavasti:
a)
yhteen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksia on pidettävä toiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen, edellyttäen että jälkimmäisenä mainitussa edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, myös liitteessä 16 vahvistetut toimet;
b)
jos a alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteiden alkuperämaa on se kumulaatioon osallistuva maa, jonka osuus tähän kumulaatioon osallistuvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
7. Komissio voi minkä tahansa edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä hyväksyä laajennetun kumulaation edunsaajamaan ja sellaisen maan välillä, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt voimassa olevan vapaakauppasopimuksen tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisesti, jos kumpikin seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
kumulaatioon osallistuvat maat ovat sitoutuneet noudattamaan tässä jaksossa säädettyjä vaatimuksia tai varmistamaan niiden noudattamisen ja tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että kumulaatioon osallistuvien välillä;
b)
asianomainen edunsaajamaa on ilmoittanut komissiolle a alakohdassa tarkoitetusta sitoumuksesta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa pyynnössä on oltava luettelo asianomaisista kumulaatioon liittyvistä aineksista, ja sen mukana on toimitettava todiste siitä, että ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Pyyntö on osoitettava komissiolle. Jos asianomaiset ainekset muuttuvat, uusi pyyntö on esitettävä.
Harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluvia aineksia ei voi käyttää laajennetussa kumulaatiossa.
8. Kun kyseessä on 7 kohdassa tarkoitettu laajennettu kumulaatio, käytettyjen ainesten alkuperä ja se, millaista alkuperän todistavaa asiakirja-aineistoa sovelletaan, on määritettävä asiaankuuluvassa vapaakauppasopimuksessa määrättyjen sääntöjen mukaisesti. Euroopan unioniin vietävien tuotteiden alkuperä on määritettävä tässä jaksossa säädettyjen alkuperäsääntöjen mukaisesti.
Jotta valmistettu tuote voi saada alkuperäaseman, ei ole välttämätöntä, että riittävä valmistus tai käsittely on suoritettu Euroopan unioniin vietäväksi tarkoitetun tuotteen valmistuksessa edunsaajamaassa käytetyille sellaisen maan alkuperäaineksille, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt vapaakauppasopimuksen, jos asianomaisessa edunsaajamaassa tehty valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot.
9. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa):
a)
päivämäärän, jona I ja III ryhmään kuuluvien maiden välinen 5 kohdassa säädetty kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja, soveltuvin osin, luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan;
b)
päivämäärän, jona laajennettu kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan.
87 artikla
Kun kahdenvälistä kumulaatiota tai kumulaatiota Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa käytetään yhdessä alueellisen kumulaation kanssa, valmistettu tuote saa jonkin asianomaiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaseman 86 artiklan 4 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisesti määritettynä.
88 artikla
1. Edellä 1 ja 2 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin:
a)
Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten suuntautuvaan vientiin;
b)
yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten tapahtuvaan vientiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 86 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan soveltamista.
2. Jos tuotteen valmistuksessa tai käsittelyssä käytetään keskenään korvattavissa olevia alkuperä- ja ei-alkuperäaineksia, jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat taloudellisten toimijoiden kirjallisesta pyynnöstä antaa luvan siihen, että aineksia hallinnoidaan Euroopan unionissa kirjanpidollisen erottelun menettelyä käyttäen niiden viemiseksi edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten ilman ainesten erillisvarastointia.
3. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat myöntää 2 kohdassa tarkoitetun luvan asianmukaisina pitämillään edellytyksillä.
Lupa myönnetään ainoastaan, jos 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä käyttämällä voidaan varmistaa, että sellaisten tuotteiden määrä, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina, on aina sama kuin jos varastot olisivat olleet fyysisesti erillään.
Jos lupa myönnetään, menettelyä on sovellettava, ja sen soveltamisesta on pidettävä kirjaa Euroopan unionissa sovellettavien yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn luvansaajan on laadittava tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, haettava alkuperäselvityksiä tuotteille, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä luvansaajan on annettava selvitys siitä, kuinka tuotemääriä on hallinnoitu.
5. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on valvottava 2 kohdassa tarkoitetun luvan käyttöä.
Ne voivat peruuttaa luvan seuraavissa tapauksissa:
a)
luvansaaja käyttää lupaa väärin; tai
b)
luvansaaja ei täytä mitään muutakaan tässä jaksossa tai 1 A jaksossa säädettyä edellytystä.
4 Alajakso
Poikkeukset
89 artikla
1. Edunsaajamaalle voidaan komission aloitteesta tai sen omasta pyynnöstä myöntää väliaikainen poikkeus tämän jakson säännöksistä, jos
a)
se ei sisäisistä tai ulkoisista syistä väliaikaisesti kykene noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä, vaikka se on aiemmin kyennyt niitä noudattamaan; tai
b)
se tarvitsee aikaa valmistautuakseen noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä.
2. Väliaikainen poikkeus on rajoitettava kestämään ainoastaan niin kauan kuin kyseiset sisäiset tai ulkoiset syyt ovat olemassa tai niin kauan kuin on tarpeen, jotta edunsaajamaa kykenee noudattamaan mainittuja sääntöjä.
3. Poikkeusta koskeva pyyntö on esitettävä kirjallisena komissiolle. Pyynnössä on mainittava 1 kohdassa tarkoitetut syyt siihen, miksi poikkeusta haetaan, ja siihen on liitettävä asianmukaiset todisteasiakirjat.
4. Kun poikkeus myönnetään, kyseisen edunsaajamaan on noudatettava niitä vaatimuksia, joita on asetettu komissiolle annettavista tiedoista koskien poikkeuksen käyttöä ja niiden määrien hallintaa, joille poikkeus on myönnetty.
5 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
90 artikla
Järjestelmää on sovellettava seuraavissa tapauksissa:
a)
kyseessä ovat tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten mukaiset tavarat, jotka vie 92 artiklassa tarkoitettu rekisteröity viejä;
b)
kyseessä on yhdestä tai useammasta kollista koostuva lähetys, joka sisältää minkä tahansa viejän viemiä alkuperätuotteita, joiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa.
91 artikla
1. Edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on perustettava maassaan sijaitsevia rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo ja pidettävä se jatkuvasti ajan tasalla. Luettelo on päivitettävä viipymättä, kun viejä poistetaan rekisteristä 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Luettelossa on oltava seuraavat tiedot:
a)
rekisteröidyn viejän nimi ja sen paikan täydellinen osoite, johon rekisteröitynyt viejä on sijoittautunut tai jossa tämä asuu, sekä asianomaisen maan tai alueen tunnus (ISO alpha 2 -maakoodi);
b)
rekisteröidyn viejän numero;
c)
tuotteet, jotka on tarkoitettu vietäviksi tämän järjestelmän mukaisesti (alustava luettelo harmonoidun järjestelmän ryhmistä tai nimikkeistä siten kuin hakija pitää tarpeellisena);
d)
päivämäärät, josta alkaen ja johon asti viejä on/oli rekisteröity;
e)
peruuttamisen syy (rekisteröidyn viejän pyyntö / toimivaltaisten viranomaisten suorittama peruutus). Nämä tiedot ovat ainoastaan toimivaltaisten viranomaisten saatavilla.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle rekisteröityjen viejien nimeämisessä käytetystä kansallisesta numerointijärjestelmästä. Numeron alussa on oltava ISO alpha 2 -maakoodi.
92 artikla
Jotta viejät voitaisiin rekisteröidä, niiden on jätettävä hakemus 69 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuille edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille liitteessä 13 c olevaa mallia käyttäen. Hakemuksen täyttäessään viejät antavat luvan tallettaa antamansa tiedot komission tietokantaan ja julkaista ei-luottamukselliset tiedot internetissä.
Toimivaltaiset viranomaiset saavat hyväksyä hakemuksen vain, jos se on täytetty asianmukaisesti.
93 artikla
1. Rekisteröityjen viejien, jotka eivät enää täytä edellytyksiä tavaroiden viemiseksi järjestelmässä tai jotka eivät enää aio viedä tällaisia tavaroita, on ilmoitettava tästä edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, joiden on viipymättä poistettava ne kyseisessä edunsaajamaassa pidettävästä rekisteröityjen viejien luettelosta.
2. Jos rekisteröidyt viejät tahallaan tai tuottamuksesta laativat tai laadituttavat sellaisia vääriä tietoja sisältävän alkuperävakuutuksen tai muun todisteasiakirjan, jotka johtavat siihen, että tullietuuskohtelu saadaan säännönvastaisesti tai vilpillisesti, edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on poistettava viejä asianomaisen edunsaajamaan pitämästä rekisteröityjen viejien luettelosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta edunsaajamaan rangaistus- ja seuraamusjärjestelmän soveltamista.
3. Rekisteröityjen viejien luettelosta poistamisella on vaikutusta vain sellaisiin vakuutuksiin, jotka laaditaan poistamispäivän jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kesken olevissa tarkastuksissa todettavien säännönvastaisuuksien mahdollista vaikutusta.
4. Viejät, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat poistaneet rekisteröityjen viejien luettelosta 2 kohdan mukaisesti, voidaan lisätä uudelleen rekisteröityjen viejien luetteloon vasta sen jälkeen, kun ne ovat todistaneet edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, että ne ovat korjanneet poistamisen aiheuttaneen tilanteen.
94 artikla
1. Viejien, olivatpa he rekisteröityjä tai eivät, on noudatettava seuraavia velvoitteita:
a)
niiden on pidettävä asianmukaista liikekirjanpitoa etuuskohteluun oikeutettujen tavaroiden tuotannosta ja luovutuksista;
b)
niiden on pidettävä saatavilla kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät todisteet;
c)
niiden on säilytettävä kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät tulliasiakirjat;
d)
niiden on pidettävä kirjaa vähintään kolmen vuoden ajan alkuperävakuutuksen laatimisvuoden päättymisestä tai pidempään, jos näin kansallisessa lainsäädännössä määrätään:
i)
laatimistaan alkuperävakuutuksista, ja
ii)
alkuperä- ja ei-alkuperäaineksistaan, tuotannostaan ja varastoistaan.
Ensimmäisen alakohdan d alakohdassa tarkoitettu kirjanpito voi olla sähköinen, mutta sen on mahdollistettava vientituotteiden valmistuksessa käytettyjen kaikkien ainesten jäljittäminen ja niiden alkuperäaseman vahvistaminen.
2. Edellä 1 kohdassa säädettyjä velvoitteita sovelletaan myös tavarantoimittajiin, jotka antavat viejille hankkijan ilmoituksia, joissa vahvistetaan niiden toimittamien tavaroiden alkuperäasema.
95 artikla
1. Viejän on laadittava alkuperävakuutus, kun siihen liittyvät tuotteet viedään, jos asianomaisia tavaroita voidaan pitää kyseisen edunsaajamaan tai muun edunsaajamaan alkuperätuotteina 86 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan tai 86 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, alkuperävakuutus voidaan poikkeuksellisesti laatia viennin jälkeen (”jälkikäteen annettu vakuutus”) edellyttäen, että se esitetään siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote ilmoitettiin vapaaseen liikkeeseen luovutettavaksi, viimeistään kaksi vuotta viennin jälkeen.
3. Viejän on annettava alkuperävakuutus Euroopan unionissa olevalle asiakkaalleen, ja siinä on oltava liitteessä 13 d eritellyt tiedot. Alkuperävakuutus on laadittava englannin tai ranskan kielellä.
Se voidaan laatia mille tahansa kaupalliselle asiakirjalle, josta asianomainen viejä ja kyseessä olevat tavarat voidaan tunnistaa.
4. Kun 84 artiklan, 86 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperävakuutus. Tällaisissa tapauksissa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on tapauksen mukaan oltava ilmaisu ”EU cumulation”, ”regional cumulation”, ”Cumul UE” tai ”cumul regional”.
5. Kun 85 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu tapauksen mukaan joko Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti. Tällaisessa tapauksessa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”Norway cumulation”, ”Switzerland cumulation”, ”Turkey cumulation”, ”Cumul Norvège”, ”Cumul Suisse” tai ”Cumul Turquie”.
6. Kun 86 artiklan 7 ja 8 kohdan artiklan mukaista laajennettua kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa laajennettu kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen osapuolen välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Tällöin viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”extended cumulation with country x” tai ”cumul étendu avec le pays x”.
96 artikla
1. Kullekin lähetykselle on laadittava alkuperävakuutus.
2. Alkuperävakuutus on voimassa 12 kuukautta siitä päivämäärästä alkaen, jona viejä laati sen.
3. Yksi alkuperävakuutus voi kattaa useita lähetyksiä, jos tavarat täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
ne ovat harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettuja osiin purettuja tai kokoamattomia tuotteita;
b)
ne kuuluvat harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406; ja
c)
ne on tarkoitus tuoda osalähetyksinä.
6 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevassa tulli-ilmoituksessa on viitattava alkuperävakuutukseen. Alkuperävakuutus on pidettävä tulliviranomaisten saatavilla, ja nämä voivat pyytää sen esittämistä ilmoituksen tarkastamiseksi. Nämä viranomaiset voivat myös vaatia vakuutuksen kääntämistä asianomaisen jäsenvaltion virallisella kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
2. Jos tavaranhaltija pyytää järjestelmän soveltamista, vaikka hänellä ei ole hallussaan alkuperävakuutusta vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan tulli-ilmoituksen vastaanottohetkellä, kyseistä ilmoitusta on pidettävä 253 artiklan 1 kohdan mukaisena epätäydellisenä ilmoituksena ja sitä on käsiteltävä tämän mukaisesti.
3. Ennen kuin tavarat ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen tavaranhaltijan on asianmukaisella tavalla varmistettava, että tavarat noudattavat tässä jaksossa vahvistettuja sääntöjä, tarkastamalla erityisesti:
i)
69 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta tietokannasta, että viejä on rekisteröity alkuperävakuutusten laatijaksi, paitsi jos lähettävien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa; ja
ii)
että alkuperävakuutus on laadittu liitteen 13 d mukaisesti.
97 a artikla
1. Seuraavat tuotteet on vapautettava velvoitteesta laatia ja esittää alkuperävakuutus:
a)
yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pieninä lähetyksinä lähettämät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 500 euroa;
b)
matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 1 200 euroa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden on täytettävä seuraavat edellytykset:
a)
kyseessä ei ole kaupallinen tuonti;
b)
niiden on ilmoitettu täyttävän järjestelmän soveltamiseksi säädetyt edellytykset;
c)
edellä b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
3. Edellä 2 kohdan a alakohtaa sovellettaessa tuontia ei pidetä kaupallisena, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti muodostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
97 b artikla
1. Pienet poikkeavuudet alkuperävakuutuksessa ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tulliviranomaisille esitetyissä asiakirjoissa olevien tietojen välillä eivät sinänsä tee alkuperävakuutuksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa asianomaisia tuotteita.
2. Alkuperävakuutuksessa olevat selvät muotovirheet, kuten lyöntivirheet, eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
3. Alkuperävakuutukset, jotka esitetään tuojamaan tulliviranomaisille 96 artiklassa mainitun voimassaoloajan päätyttyä, voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamista varten, jos nämä asiakirjat ovat jääneet esittämättä ennen määräajan päättymistä poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperävakuutukset, jos tuotteet on esitetty tullille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 c artikla
1. Edellä 96 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä on sovellettava jäsenvaltioiden tulliviranomaisten määrittämän ajan.
2. Peräkkäisiä vapaaseen liikkeeseen luovutuksia valvovien tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on tarkastettava, että osalähetykset muodostavat osan niistä osiin puretuista tai kokoamattomista tuotteista, joille alkuperävakuutus on laadittu.
97 d artikla
1. Jos tuotteita ei ole vielä luovutettu vapaaseen liikkeeseen, alkuperävakuutus voidaan korvata yhdellä tai useammalla tavaranhaltijoiden laatimalla korvaavalla alkuperävakuutuksella kaikkien tai joidenkin tuotteiden lähettämiseksi muualle yhteisön tullialueelle tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin. Tavaranhaltijoiden ei tarvitse itse olla rekisteröityjä viejiä saadakseen laatia korvaavia alkuperävakuutuksia.
2. Kun alkuperävakuutus korvataan, alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on merkittävä seuraavat tiedot:
a)
korvaavan (korvaavien) alkuperävakuutuksen (-vakuutuksien) merkinnät;
b)
lähettäjän nimet ja osoitteet;
c)
vastanottaja(t) Euroopan unionissa.
Alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on tehtävä merkintä ”Replaced” tai ”Remplacée”.
3. Korvaavassa alkuperävakuutuksessa on oltava seuraavat tiedot:
a)
kaikki uudelleen lähetettyjä tuotteita koskevat tiedot;
b)
alkuperäisen alkuperävakuutuksen laatimispäivämäärä;
c)
kaikki tarvittavat liitteessä 13 d eritellyt maininnat;
d)
tuotteiden lähettäjän nimi ja osoite Euroopan unionissa;
e)
vastaanottajan nimi ja osoite Euroopan unionissa, Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa;
f)
korvaamispäivämäärä ja -paikka.
Korvaavan alkuperävakuutuksen laativa henkilö voi liittää korvaavan alkuperävakuutuksen mukaan jäljennöksen alkuperäisestä alkuperävakuutuksesta.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin vakuutuksiin, joilla korvataan alkuperävakuutukset, jotka itsekin ovat korvaavia alkuperävakuutuksia. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa olevien tuotteiden lähettäjien laatimiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin.
5. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä korvaamista sovelletaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava alkuperävakuutus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
6. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin, jos kyseessä on 74 artiklan mukainen osalähetys.
97 e artikla
1. Jos tulliviranomaiset epäilevät tuotteiden alkuperäasemaa, ne voivat pyytää tavaranhaltijaa esittämään vahvistamassaan kohtuullisessa määräajassa kaikki käytettävissä olevat todisteet ilmoituksessa olevien alkuperämerkintöjen paikkansapitävyyden tai 74 artiklan mukaisten edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi.
2. Tulliviranomaiset voivat evätä tullietuustoimenpiteen soveltamisen 97 h artiklassa säädetyn tarkastusmenettelyn ajaksi, jos
a)
tavaranhaltijan antamat tiedot eivät ole riittävät vahvistamaan tuotteiden alkuperäasemaa taikka 73 tai 74 artiklassa säädettyjen edellytysten noudattamista;
b)
tavaranhaltija ei vastaa 1 kohdassa tarkoitetussa tietojen antamiselle vahvistetussa määräajassa.
3. Odotettaessa joko 1 kohdassa tarkoitettuja tavaranhaltijalta pyydettyjä tietoja tai 2 kohdassa tarkoitetun tarkastusmenettelyn tuloksia, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut varotoimenpiteet toteutetaan.
97 f artikla
1. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen ilman velvoitetta pyytää lisätodisteita tai lähettää tarkastuspyyntöä edunsaajamaahan, jos
a)
tavarat eivät ole samoja kuin alkuperävakuutuksessa mainitut tavarat;
b)
tavaranhaltija ei esitä alkuperävakuutusta asianomaisista tuotteista, vaikka tällaista vakuutusta edellytetään;
c)
tavaranhaltijan hallussa olevan alkuperävakuutuksen on laatinut joku muu kuin edunsaajamaan rekisteröity viejä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 90 artiklan b kohdan 97 d artiklan 1 kohdan soveltamista;
d)
alkuperävakuutus ei ole laadittu liitteen 13 d mukaisesti;
e)
74 artiklan edellytykset eivät täyty.
2. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille osoitetun 97 h artiklassa tarkoitetun tarkastuspyynnön vuoksi, jos tuojajäsenvaltion tulliviranomaiset:
a)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan viejä ei ollut oikeutettu laatimaan alkuperävakuutusta;
b)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan asianomaiset tuotteet eivät ole edunsaajamaan alkuperätuotteita tai 73 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet;
c)
epäilivät perustellusti alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tavaranhaltijan kyseessä olevien tuotteiden todellisesta alkuperästä antamien tietojen paikkansapitävyyttä tehdessään tarkastuspyynnön; ja
i)
eivät ole vastaanottaneet vastausta 97 h artiklan mukaisessa määräajassa; tai
iii)
ovat saaneet vastaukseen, joka ei anna riittäviä vastauksia pyynnössä esitettyihin kysymyksiin.
7 Alajakso
Alkuperän tarkastaminen
97 g artikla
1. Tuotteiden alkuperäasemaa koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava:
a)
tuotteiden alkuperäasemaa koskevat tarkastukset jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä;
b)
säännölliset viejiin kohdistuvat tarkastukset omasta aloitteestaan.
Mikäli Norja, Sveitsi ja Turkki ovat tehneet Euroopan unionin kanssa sopimuksen, jonka mukaan niiden on annettava toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjan, Sveitsin ja Turkin viranomaisille lähetettyihin pyyntöihin, jotka koskevat niiden alueella laadittujen korvaavien alkuperävakuutusten tarkastusta ja joiden tarkoituksena on pyytää näitä viranomaisia tekemään yhteistyötä edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa.
Laajennettu kumulaatio sallitaan 86 artiklan 7 ja 8 kohdan nojalla ainoastaan, jos maa, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus, on sitoutunut antamaan edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuilla tarkastuksilla on varmistettava, että viejät täyttävät velvoitteensa jatkuvasti. Niitä on tehtävä asianmukaisten riskianalyysin perusteiden mukaisesti määritetyin väliajoin. Tätä varten edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava viejiä antamaan jäljennökset tai luettelo laatimistaan alkuperävakuutuksista.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava oikeus pyytää todisteita ja tarkastaa viejän tilit ja soveltuvin osin viejälle tuotteita toimittavan tuottajan tilit, mukaan lukien paikalla tehtävät tarkastukset, ja muut asianmukaisina pidettävät tarkastukset.
97 h artikla
1. Alkuperävakuutusten jälkitarkastukset on tehtävä pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä niiden aitoutta, asianomaisten tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
Kun jonkin jäsenvaltion tulliviranomaiset pyytävät edunsaajamaan toimivaltaisia viranomaisia tekemään yhteistyötä alkuperävakuutusten pätevyyden, tuotteiden alkuperäaseman tai näiden molempien tarkastamiseksi, sen on soveltuvin osin ilmoitettava pyynnössään syyt, miksi sillä on perusteltua aihetta epäillä alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tuotteiden alkuperäasemaa.
Tarkastuspyynnön tueksi voidaan toimittaa alkuperävakuutuksen jäljennös ja muita lisätietoja tai -asiakirjoja, joiden perusteella kyseisessä vakuutuksessa annettuja tietoja epäillään virheellisiksi.
Pyynnön esittävän jäsenvaltion on asetettava kuuden kuukauden pituinen ensimmäinen määräaika tarkastuksen tulosten tiedoksi antamiselle alkaen päivästä, jona tarkastuspyyntö tehtiin, lukuun ottamatta Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetettyjä, niiden alueella edunsaajamaassa laaditun alkuperävakuutuksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperävakuutuksien tarkastusta koskevia pyyntöjä, joiden määräaika on kahdeksan kuukautta.
2. Jos epäilyyn on perusteltua aihetta ja vastausta ei ole saatu 1 kohdassa vahvistetun määräajan kuluessa tai vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, toimivaltaisille viranomaisille on lähetettävä toinen tiedonanto. Tässä tiedonannossa on asetettava toinen määräaika, joka ei saa olla kuutta kuukautta pidempi.
8 Alajakso
Muut säännökset
97 i artikla
1. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa on sovellettava soveltuvin osin:
a)
vientiin Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten;
b)
vientiin yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten.
2. Jäsenvaltion tulliviranomaisen on Euroopan unionin viejän pyynnöstä pidettävä tätä järjestelmän mukaisena rekisteröitynä viejänä, jos viejä täyttää seuraavat edellytykset:
a)
viejällä on 4 k - 4 t artiklan mukainen EORI-numero;
b)
viejällä on jonkin etuusjärjestelyn mukainen ”valtuutetun viejän” asema;
c)
viejä antaa asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaiselle osoittamassaan pyynnössä seuraavat tiedot lomakkeella, jonka malli on liitteessä 13 c:
i)
1 ja 4 kohdassa olevat tiedot;
ii)
5 kohdassa vahvistettu sitoumus.
97 j artikla
1. Edellä 1, 2 ja 3 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin määritettäessä, voidaanko tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina, kun ne viedään Ceutaan tai Melillaan, tai Ceutan tai Melillan alkuperätuotteina, kun ne viedään edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten.
2. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osiin edunsaajamaasta Ceutaan tai Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta tai Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
3. Espanjan tulliviranomaiset vastaavat 1, 2, 3, 5, 6 ja 7 alajakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.
4. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.”.
(2)
Lisätään I osan IV osaston 2 lukuun 1 A jakso seuraavasti:
”1A Jakso
Menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät, joita sovelletaan siihen saakka, kun rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltaminen alkaa
1 Alajakso
Yleiset periaatteet
97 k artikla
1. Jokaisen edunsaajamaan on noudatettava seuraavia vaatimuksia tai varmistettava niiden noudattaminen:
a)
1 jaksossa säädetyt vientituotteiden alkuperäsäännöt;
b)
A-alkuperätodistusten, joiden malli on liitteessä 17, täyttämistä ja antamista koskevat säännöt;
c)
kauppalaskuilmoitusten, joiden malli on liitteessä 18, käyttöä koskevat säännökset;
d)
97 s artiklassa tarkoitettuja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännökset;
e)
89 artiklassa tarkoitetut poikkeusten myöntämistä koskevat säännökset.
2. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä komission tai jäsenvaltioiden kanssa erityisesti:
a)
kaiken tarvittavan tuen antamiseksi komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 s ja 97 t artiklan soveltamista.
3. Kun edunsaajamaassa nimetään A-alkuperätodistusten antamiseen toimivaltainen viranomainen, tarkastetaan kirjallisia alkuperäselvityksiä ja annetaan Euroopan unioniin vientiä koskevia A-alkuperätodistuksia, mainitun edunsaajamaan on katsottava hyväksyneen 1 kohdassa säädetyt edellytykset.
4. Jos maa tai alue hyväksytään taikka hyväksytään uudelleen edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta, tämän maan tai alueen alkuperätuotteille on myönnettävä yleisen tullietuusjärjestelmän mukaiset etuudet, jos ne vietiin kyseisestä edunsaajamaasta tai kyseiseltä alueelta 97 s artiklassa tarkoitettuna päivänä tai sen jälkeen.
5. Alkuperäselvitys on voimassa 10 kuukautta siitä päivästä, jona se on annettu viejämaassa, ja se on esitettävä mainitun ajan kuluessa tuojamaan tulliviranomaisille.
2 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
97 l artikla
1. A-alkuperätodistukset, joiden malli vahvistetaan liitteessä 17, on annettava viejän tai tämän valtuutetun edustajan kirjallisesta hakemuksesta, johon voidaan liittää muita asianmukaisia todisteasiakirjoja, joilla todistetaan, että vientituotteille voidaan antaa A-alkuperätodistus.
2. Todistus on annettava viejän käyttöön heti, kun tuotteiden vienti on tosiasiallisesti toteutunut tai varmistunut. A-alkuperätodistus voidaan antaa poikkeuksellisesti siihen liittyvien tuotteiden viennin jälkeen, jos
a)
sitä ei ollut annettu vientihetkellä erehdysten, tahattomien laiminlyöntien tai erityisolosuhteiden vuoksi; tai
b)
toimivaltaisia valtion viranomaisia tyydyttävällä tavalla osoitetaan, että A-alkuperätodistus oli annettu, mutta sitä ei ollut hyväksytty teknisistä syistä.
3. Toimivaltaiset valtion viranomaiset voivat antaa todistuksen jälkikäteen vasta todettuaan viejän hakemuksessa annettujen tietojen olevan vastaavien vientiasiakirjojen mukaisia ja ettei kyseisiä tuotteita vietäessä ollut annettu tämän jakson säännösten mukaista A-alkuperätodistusta. Jälkikäteen annettujen A-alkuperätodistusten 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Issued retrospectively’ tai ’Délivré a posteriori’.
4. Jos A-alkuperätodistus varastetaan tai se katoaa taikka tuhoutuu, viejä voi pyytää todistuksen antaneilta toimivaltaisilta valtion viranomaisilta kaksoiskappaleen, joka laaditaan niiden hallussa olevien vientiasiakirjojen perusteella. Näin annetun kaksoiskappaleen 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Duplicate’ tai ’Duplicata’, ja siinä on myös mainittava alkuperäisen todistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Kaksoiskappale tulee voimaan samana päivänä kuin alkuperäiskappale.
5. Kun tarkastetaan, onko tuote, jolle A-alkuperätodistusta pyydetään, asiaankuuluvien alkuperäsääntöjen mukainen, toimivaltaisilla valtion viranomaisilla on oikeus vaatia todistusaineistoa tai tehdä asianmukaisina pitämänsä tarkastukset.
6. A-alkuperätodistuksessa olevaa 2 kohtaa ei tarvitse välttämättä täyttää. Sen 12 kohtaan on merkittävä ’Euroopan unioni’ tai jonkin jäsenvaltion nimi. A-alkuperätodistuksen antamispäivä on merkittävä 11 kohtaan. Tähän toimivaltaiselle valtion viranomaiselle varattuun kohtaan on merkittävä myös allekirjoitus, joka samoin kuin 12 kohtaan merkittävä viejän valtuutetun allekirjoittajan allekirjoitus, on tehtävä käsin.
97 m artikla
1. Kuka tahansa viejä voi laatia kauppalaskuilmoituksen yhdestä tai useammasta kollista muodostuvalle, yhteensä enintään 6 000 euron arvosta alkuperätuotteita sisältävälle lähetykselle, edellyttäen että 97 k artiklan 2 kohdassa tarkoitettua hallinnollista yhteistyötä sovelletaan tähän menettelyyn.
2. Viejän, joka laatii kauppalaskuilmoituksen, on oltava valmis milloin tahansa viejämaan tulliviranomaisten tai muiden toimivaltaisten valtion viranomaisten pyynnöstä esittämään kaikki asianmukaiset asiakirjat, joilla todistetaan asianomaisten tuotteiden alkuperäasema.
3. Viejä laatii kauppalaskuilmoituksen ranskan tai englannin kielellä kirjoittamalla sen koneella, leimaamalla tai painamalla kauppalaskuun, lähetysluetteloon tai muuhun kaupalliseen asiakirjaan liitteessä 18 olevan tekstimallin mukaisesti. Jos ilmoitus kirjoitetaan käsin, se on kirjoitettava musteella painokirjaimin. Kauppalaskuilmoituksissa on oltava viejän käsin kirjoittama alkuperäinen allekirjoitus.
4. Kauppalaskun käyttöön sovelletaan seuraavia edellytyksiä:
a)
kullekin lähetykselle laaditaan yksi kauppalaskuilmoitus;
b)
jos lähetykseen kuuluvat tavarat on jo tarkastettu viejämaassa alkuperätuotteiden käsitteen määritelmän perusteella, viejä voi mainita tämän tarkastuksen kauppalaskuilmoituksessa.
5. Kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan, edunsaajamaan toimivaltaiset valtion viranomaiset, jotka vastaavat A-alkuperätodistuksen antamisesta tuotteille, joiden valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, joiden kanssa kumulaatio on sallittua, on otettava huomioon:
-
kun kyseessä on kahdenvälinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu 5 alajakson säännösten mukaisesti;
-
kun kyseessä on kumulaatio Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu soveltuvin osin Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti;
-
kun kyseessä on alueellinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, eli A-alkuperätodistus, jonka malli on liitteessä 17, tai soveltuvin osin kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18;
-
kun kyseessä on laajennettu kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen maan välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa ja neljännessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa A-alkuperätodistuksen 4 kohtaan on soveltuvin osin merkittävä ’EU cumulation’, ’Norway cumulation’, ’Switzerland cumulation’, ’Turkey cumulation’, ’regional cumulation’, ’extended cumulation with country x’, ’Cumul UE’, ’Cumul Norvège’, ’Cumul Suisse’, ’Cumul Turquie’, ’cumul regional’ tai ’cumul étendu avec le pays x’.
3 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 n artikla
1. A-alkuperätodistukset tai kauppalaskuilmoitukset on esitettävä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisille tulli-ilmoitusta koskevia menettelyjä noudattaen.
2. Tuojamaan tulliviranomaisille 97 k artiklan 5 kohdassa mainitun voimassaoloajan jälkeen esitetyt alkuperäselvitykset voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamiseksi, jos näitä asiakirjoja ei voitu esittää määräajassa poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperäselvitykset, jos tuotteet on esitetty niille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 o artikla
1. Jos tuojan pyynnöstä harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406 kuuluva harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettu osiin purettu tai kokoamaton tuote tuodaan maahan osalähetyksinä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten määräämin edellytyksin, tulliviranomaisille voidaan esittää tällaisesta tuotteesta yksi alkuperäselvitys ensimmäistä osalähetystä tuotaessa.
2. Tulliviranomaisille voidaan esittää pelkästään yksi alkuperäselvitys ensimmäisen lähetyksen tuonnin yhteydessä tuojan pyynnöstä ja tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten vahvistamin edellytyksin ja kun:
a)
tavaroiden tuonti on säännöllistä ja jatkuvaa ja tuonnin kaupallinen arvo on merkittävä;
b)
tavarat sisältyvät samaan ostosopimukseen ja sopimuspuolet ovat sijoittautuneet viejämaahan tai jäsenvaltioon (-valtioihin);
c)
tavarat luokitellaan yhdistetyn nimikkeistön samaan (kahdeksannumeroiseen) koodiin;
d)
tavarat tulevat yksinomaan samalta viejältä, ne on osoitettu samalle tuojalle ja niiden saapumismuodollisuudet suoritetaan saman jäsenvaltion samassa tullitoimipaikassa.
Tätä menettelyä sovelletaan toimivaltaisten tulliviranomaisten vahvistamaan ajanjaksoon.
97 p artikla
1. Kun alkuperätuotteet asetetaan yhden jäsenvaltion tullitoimipaikan valvontaan, alkuperäinen alkuperäselvitys voidaan korvata yhdellä tai useammalla A-alkuperätodistuksella kaikkien näiden tuotteiden tai niistä osan lähettämiseksi muualle Euroopan unioniin tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin.
2. Korvaavat A-alkuperätodistukset antaa se tullitoimipaikka, jonka valvontaan tuotteet asetetaan. Korvaava todistus laaditaan jälleenviejän kirjallisen hakemuksen perusteella.
3. Korvaavan todistuksen oikeassa yläkulmassa olevaan kohtaan on merkittävä sen välittäjämaan nimi, jossa todistus on annettu. Todistuksen 4 kohtaan on merkittävä ilmaisu ’Replacement certificate’ tai ’Certificat de remplacement’ sekä alkuperäisen alkuperätodistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Jälleenviejän nimi on merkittävä 1 kohtaan. Lopullisen vastaanottajan nimi voidaan merkitä 2 kohtaan. Alkuperäisen todistuksen kaikki jälleenvietäviä tuotteita koskevat merkinnät on siirrettävä 3-9 kohtaan, ja viittaukset jälleenviejän kauppalaskuun on merkittävä 10 kohtaan.
4. Korvaavan todistuksen antaneiden tulliviranomaisten vahvistus on merkittävä 11 kohtaan. Kyseisten viranomaisten vastuu rajoittuu korvaavan todistuksen antamiseen. Todistuksen 12 kohtaan merkittyjen alkuperämaata ja määrämaata koskevien tietojen on oltava samat kuin alkuperäisessä todistuksessa. Jälleenviejän on allekirjoitettava tämä kohta. Tämän kohdan vilpittömässä mielessä allekirjoittanut jälleenviejä ei vastaa alkuperäiseen todistukseen tehtyjen merkintöjen oikeellisuudesta.
5. Tullitoimipaikan, jota pyydetään tekemään 1 kohdassa tarkoitettu toimi, on merkittävä alkuperäiseen todistukseen edelleen lähetettyjen kollien painot, numerot ja laji sekä vastaavan korvaavan todistuksen tai vastaavien korvaavien todistusten sarjanumerot. Kyseisen tullitoimipaikan on säilytettävä alkuperäinen todistus vähintään kolme vuotta. Korvaavaan todistukseen voidaan liittää valokopio alkuperäisestä todistuksesta.
6. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä menettelyä noudatetaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava todistus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
97 q artikla
1. Yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pikkulähetyksinä lähettämät tuotteet ja matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet voidaan tuoda 66 artiklassa tarkoitettuihin tullietuuksiin oikeutettuina alkuperätuotteina ilman, että A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen esittämistä vaaditaan, jos
a)
tällaisten tuotteiden
i)
tuonnissa ei ole kyse kaupallisesta tuonnista;
ii)
on ilmoitettu täyttävän järjestelmän mukaisen etuuskohtelun edellytykset;
b)
a alakohdan ii luetelmakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
2. Tuontia ei pidetä kaupallisena tuontina, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti koostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden yhteisarvo ei saa olla yli 500 euroa pikkulähetysten osalta eikä yli 1 200 euroa matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvien tuotteiden osalta.
97 r artikla
1. Pienet poikkeavuudet A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen merkintöjen ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tullitoimipaikassa esitettyjen asiakirjojen merkintöjen välillä eivät sinänsä tee tästä todistuksesta tai ilmoituksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa tulliviranomaisille esitettyjä tuotteita.
2. A-alkuperätodistuksessa, EUR.1-tavaratodistuksessa tai kauppalaskuilmoituksessa olevat selvät muotovirheet eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
4 Alajakso
Hallinnollisen yhteistyön menetelmät
97 s artikla
1. Edunsaajamaiden on toimitettava komissiolle A-alkuperätodistuksia antamaan oikeutettujen alueellaan sijaitsevien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet ja niiden käyttämien leimasimien leimanäytteet sekä A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten tarkastamisesta vastaavien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet.
Komissio toimittaa nämä tiedot jäsenvaltioiden tulliviranomaisille. Kun on kysymys aikaisempien tietojen muuttamisesta, komissio ilmoittaa näiden uusien leimojen voimaantulopäivän edunsaajamaiden toimivaltaisten valtion viranomaisten antamien tietojen mukaisesti. Nämä tiedot ovat luottamuksellisia; luovutettaessa tavaroita vapaaseen liikkeeseen kyseiset tulliviranomaiset voivat kuitenkin sallia tuojan tai tämän valtuuttaman edustajan tutustua tässä kohdassa mainittuihin leimanäytteisiin.
Edunsaajamaita, jotka ovat jo antaneet ensimmäisessä alakohdassa vaadittavat tiedot, ei velvoiteta antamaan niitä uudelleen, elleivät ne ole muuttuneet.
2. Edellä 97 k artiklan 4 kohdan soveltamiseksi komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta hyväksytty tai uudelleen hyväksytty maa tai alue täytti 1 kohdassa säädetyt velvoitteet.
3. Komissio lähettää edunsaajamaille jäsenvaltioiden tulliviranomaisten EUR.1-tavaratodistusten antamiseen käyttämien leimasimien leimanäytteet edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten tätä pyytäessä.
97 t artikla
1. A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastus on suoritettava pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
2. Kun jäsenvaltion tulliviranomaiset esittävät jälkitarkastuspyynnön, niiden on palautettava viejäedunsaajamaan toimivaltaisille valtion viranomaisille A-alkuperätodistus ja kauppalasku, jos se on esitetty, ja kauppalaskuilmoitus tai näiden asiakirjojen jäljennös sekä esitettävä tarvittaessa perusteet tiedustelun tekemiselle. Tarkastuspyynnön tueksi on toimitettava kaikki asiakirjat ja saadut tiedot, joiden perusteella alkuperäselvityksessä olevia tietoja voidaan epäillä virheellisiksi.
Jos jäsenvaltion tulliviranomaiset päättävät lykätä tullietuuksien myöntämistä siihen asti, kun tarkastuksen tulokset on saatu, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut turvaamistoimenpiteet toteutetaan.
3. Kun jälkitarkastuspyyntö on esitetty, tällainen tarkastus on tehtävä ja sen tulokset annettava tiedoksi jäsenvaltioiden tulliviranomaisille kuuden kuukauden kuluessa tai, kun kyseessä ovat Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetetyt pyynnöt niiden alueella edunsaajamaan laatiman A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperäselvitysten tarkastamiseksi, kahdeksan kuukauden kuluessa pyynnön lähettämispäivästä. Tulosten perusteella on voitava todeta, koskeeko kyseinen alkuperäselvitys tosiasiallisesti vietyjä tuotteita ja voidaanko näitä tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina.
4. Kahdenvälisen kumulaation soveltamisen perusteella annettujen A-alkuperätodistusten osalta vastaukseen on liitettävä EUR.1-tavaratodistuksen (-todistusten) tai tapauksen mukaan kauppalaskuilmoituksen (-ilmoitusten) jäljennös (jäljennökset).
5. Jos tapauksissa, joissa epäilyyn on perusteltua aihetta, vastausta ei ole saatu 3 kohdassa vahvistetun kuuden kuukauden määräajan kuluessa tai jos vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät kyseisen asiakirjan aitouden tai tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, on toimivaltaisille viranomaisille lähetettävä toinen ilmoitus. Jollei tarkastuksen tuloksia ole annettu tiedoksi tarkastusta pyytäneille viranomaisille neljän kuukauden kuluessa toisen ilmoituksen lähettämispäivästä tai jos tulosten perusteella ei voida määrittää kyseisen asiakirjan aitoutta tai tuotteiden tosiasiallista alkuperää, tarkastusta pyytäneiden viranomaisten on evättävä oikeus tullietuuksiin, paitsi silloin kun kyseessä ovat poikkeukselliset olosuhteet.
6. Jos tarkastusmenettely tai muu käytettävissä oleva tieto osoittaa, että alkuperäsääntöjä ilmeisesti rikotaan, viejäedunsaajamaan on omasta aloitteestaan tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä suoritettava tarvittavat tutkimukset tai toteutettava tarvittavat toimenpiteet tutkimusten suorittamiseksi asianmukaista kiireellisyyttä noudattaen, jotta tällaiset rikkomukset voidaan todeta ja estää. Komissio tai jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat osallistua näihin tutkimuksiin.
7. A-alkuperätodistusten jälkitarkastusta varten viejien on säilytettävä kaikki asianomaisten tuotteiden alkuperäaseman todistavat asianmukaiset asiakirjat, ja viejäedunsaajamaan toimivaltaisten valtion viranomaisten on säilytettävä todistusten jäljennökset ja mahdolliset niihin liittyvät vientiasiakirjat. Nämä asiakirjat on säilytettävä vähintään kolme vuoden ajan sen vuoden lopusta, jona A-alkuperätodistus annettiin.
97 u artikla
1. Edellä 97 s ja 97 t artiklaa sovelletaan myös samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välillä tietojen toimittamiseksi komissiolle tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisille ja alueellista kumulaatiota koskevien alkuperäsääntöjen mukaisesti annettujen A-alkuperätodistusten tai kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastuksen tekemiseksi.
2. Edellä 85, 97 m ja 97 p artiklan soveltamiseksi Euroopan unionin, Norjan, Sveitsin ja Turkin välillä tehtyyn sopimukseen sisällytetään muun muassa sitoumus antaa keskinäistä tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä.
Edellä 86 artiklan 7 ja 8 kohdan sekä 97 k artiklan soveltamiseksi maan, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus ja joka on sitoutunut osallistumaan laajennettuun kumulaatioon edunsaajamaan kanssa, on myös annettava edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
5 Alajakso
Kahdenvälisen kumulaation menettelyt
97 v artikla
1. Euroopan unionin tuotteiden alkuperäasema todistetaan joko:
a)
esittämällä EUR.1-tavaratodistus, jonka malli on liitteessä 21; tai
b)
esittämällä kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18. Kauppalaskuilmoituksen voi laatia kuka tahansa viejä lähetyksistä, joiden sisältämien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa, tai Euroopan unionin valtuutettu viejä.
2. Viejä tai tämän valtuutetun edustajan on tehtävä EUR.1-tavaratodistuksen 2 kohtaan merkinnät ’GSP beneficiary countries’ ja ’EU’ tai ’Pays bénéficiaires du SPG’ ja ’UE’.
3. Tämän jakson A-alkuperätodistuksen antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin EUR.1-tavaratodistuksiin ja, lukuun ottamatta antamista koskevia säännöksiä, kauppalaskuilmoituksiin.
4. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat antaa sellaiselle viejälle, jäljempänä ’valtuutettu viejä’, joka harjoittaa Euroopan unionin alkuperätuotteiden usein tapahtuvaa vientiä, luvan laatia kauppalaskuilmoituksia asianomaisten tuotteiden arvosta riippumatta, jos se antaa kaikki tulliviranomaisten tarpeellisina pitämät takeet:
a)
tuotteiden alkuperäaseman tarkastamiseksi; ja
b)
muiden kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien vaatimusten täyttymisen tarkastamiseksi.
5. Tulliviranomaiset voivat asettaa valtuutetun viejän aseman myöntämiselle kaikki tarpeellisina pitämänsä edellytykset. Tulliviranomaisten on annettava valtuutetulle viejälle tullin lupanumero, joka on merkittävä kauppalaskuilmoitukseen.
6. Tulliviranomaisten on valvottava valtuutetun viejän luvankäyttöä. Tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa luvan.
Niiden on peruutettava lupa seuraavissa tapauksissa:
a)
valtuutettu viejä ei enää anna 4 kohdassa tarkoitettuja takeita;
b)
valtuutettu viejä ei täytä 5 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä;
c)
valtuutettu viejä käyttää lupaa muutoin väärin.
7. Valtuutettua viejää ei kuitenkaan vaadita allekirjoittamaan kauppalaskuilmoituksia, jos valtuutettu viejä antaa tulliviranomaisille kirjallisen sitoumuksen, että hän ottaa jokaisesta kauppalaskuilmoituksesta, josta hänet voidaan tunnistaa, täyden vastuun, niin kuin hän olisi käsin allekirjoittanut sen.
6 Alajakso
Ceuta ja Melilla
97 w artikla
Tämän jakson alkuperäselvitysten antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin edunsaajamaasta Ceutaan ja Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta ja Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.
Espanjan tulliviranomaisten on vastattava tämän jakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.”.
(3)
Lisätään I osan IV osaston 2 luvun 2 jaksoon 97 x artikla seuraavasti:
”97 x artikla
1. Tässä jaksossa tarkoitetaan:
a)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
b)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
c)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
d)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
e)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
f)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyy kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja josta on vähennetty sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä;
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
g)
’ainesten arvolla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista Euroopan unionissa tai 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän alakohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
h)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ harmonoidun järjestelmän muodostavan nimikkeistön ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä (neli- tai kuusinumeroiset koodit);
i)
’luokitella’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
j)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle.
2. Jos 1 kohdan f alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toimen kyseisellä alihankkijalla.”.
(4)
Lisätään 99 artiklaan d a alakohta seuraavasti:
”d a)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;”.
(5)
Muutetaan 101 artiklan 1 kohta seuraavasti:
a)
korvataan g alakohta seuraavasti:
”g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;”;
b)
korvataan m alakohta seuraavasti:
”m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;”;
c)
lisätään m a alakohta seuraavasti:
”m a)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;”.
(6)
Lisätään liite 13 a tämän asetuksen liitteen I mukaisesti.
(7)
Lisätään liite 13 b tämän asetuksen liitteen II mukaisesti.
(8)
Lisätään liite 13 c tämän asetuksen liitteen III mukaisesti.
(9)
Lisätään liite 13 d tämän asetuksen liitteen IV mukaisesti.
(10)
Korvataan liitteessä 14 olevassa 1 ja 3.1 huomautuksessa ilmaisu ”69 ja 100 artiklan” ilmaisulla ”100 artiklan”.
(11)
Muutetaan liite 17 tämän asetuksen liitteen V mukaisesti.
(12)
Korvataan liite 18 tämän asetuksen liitteellä VI.
2 artikla
Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, 68 artiklan 3 kohdan mukainen sitoumus sekä mainitun asetuksen 69 artiklassa edellytetyt tiedot vähintään kolme kuukautta ennen kuin rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan tosiasiallisesti soveltaa niiden alueella.
Komissio tutkii viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2016 ja 1 päivänä heinäkuuta 2019, missä vaiheessa rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltamisen valmistelut ovat edunsaajamaissa. Komissio ehdottaa mahdollisesti tarvittavia mukautuksia.
3 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011.
3. Jollei tämän artiklan 4 kohdasta muuta johdu, 1 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin se koskee 68-71 artiklaa, 90-97 i artiklaa ja 97 j artiklan 2 kohtaa, sekä 1 artiklan 8 ja 9 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2017.
4. Edunsaajamaat, jotka eivät pysty panemaan täytäntöön rekisteröidyn viejän järjestelmää 3 kohdassa säädettynä päivänä ja jotka esittävät komissiolle kirjallisen pyynnön ennen 1 päivää heinäkuuta 2016 tai joiden järjestelmään komissio on ehdottanut mukautuksia 2 artiklan toisen kohdan mukaisesti, voivat jatkaa asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, IV osaston 2 luvun 1A jakson sekä liitteiden 17 ja 18 soveltamista 1 päivään tammikuuta 2020.
5. Edellä 1 artiklan 2 kohtaa sovelletaan 3 kohdassa vahvistettuun päivään asti tai 4 kohdassa tarkoitettujen edunsaajamaiden osalta 4 kohdassa vahvistettuun päivään asti.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä marraskuuta 2010.