KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 24. maj 2011
om Frankrigs statsstøtte C 88/97 til Crédit Mutuel
(meddelt under nummer K(2011) 3436)
(Kun den franske udgave er autentisk.)
(EØS-relevant tekst)
(2011/747/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med nævnte artikel (1), og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Den 25. januar 1991 indgav Association Française des Banques (herefter AFB), Chambre Syndicale des Banques Populaires (CSPB) og Crédit Agricole en klage med påstand om, at den franske stat havde ydet statsstøtte til Crédit Mutuel.
(2)
Kommissionen fremsendte første gang en anmodning om oplysninger om le Livret Bleu-ordningen ved brev af 27. maj 1991.
(3)
Ved brev af 6. februar 1998 meddelte Kommissionen de franske myndigheder, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, (nu artikel 108, stk. 2, i TEUF) vedrørende de potentielle støtteforanstaltninger i opsparingsordningen Livret Bleu (2).
(4)
De franske myndigheder fremsendte ved brev af 8. april 1998 en redegørelse til Kommissionen som svar på de spørgsmål, denne havde stillet i beslutningen om indledning af proceduren.
(5)
Crédit Mutuel fremsendte den 18. juni 1998 et brev til Kommissionen med en række begrundelser for, at de foranstaltninger, proceduren vedrørte, ikke kunne betegnes som statsstøtte, samt et analytisk regnskabsmateriale om Livret Bleu. En lang række interesserede parter har ligeledes fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen (jf. afsnit 3 og 4, betragtning 48-59, som videresendte dem til de franske myndigheder den 3. september 1998.
(6)
Klagerne fremsendte fire uddybende redegørelser til Kommissionen ved brev af henholdsvis 29. oktober 1999, 16. maj 2000, 16. oktober 2000 og 19. januar 2001, som Kommissionen videresendte til de franske myndigheder den 21. februar 2000 og den 3. november 2000.
(7)
Den 5. februar 2001 sendte Kommissionen dokumenterne fra AFB til de franske myndigheder.
(8)
Fra november 1998 til december 1999 foretog en konsulent (3) (i det følgende benævnt »Kommissionens konsulent«) en revision af det analytiske regnskab for Livret Bleu. Konsulentens rapport blev den 10. januar 2000 forelagt de franske myndigheder og Crédit Mutuel. Den 7. februar 2000 blev der afholdt et teknisk samrådsmøde om denne revisionsrapport mellem Kommissionens tjenestegrene bistået af deres konsulent, de franske myndigheder og Crédit Mutuel.
(9)
Ved brev af 14. september 1999 anmodede Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder om at redegøre mere detaljeret for de opgaver af almennyttig interesse, som Crédit Mutuel havde fået overdraget. Ved tre breve af henholdsvis 21. februar 2000, 3. november 2000 og 5. februar 2001 tilsendte Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder forskelligt materiale (4) fra klagerne om Livret Bleu-produktets »lokkevareeffekt« (jf. afsnit 7.2.3, betragtning 110-118)). De franske myndigheder fremsatte deres bemærkninger den 1. februar 2001.
(10)
Den 11. april 2000 indgav Fédération Bancaire de l'Union Européenne (FBUE) en klage til Kommissionen over den støtte, som den franske stat havde indrømmet Crédit Mutuel i form af eneret til at distribuere opsparingsproduktet Livret Bleu.
(11)
I maj 2000 bad Confédération Nationale du Crédit Mutuel revisionsfirmaet Arthur Andersen gennemgå de metoder, der lå til grund for Crédit Mutuels analytiske regnskabsmateriale, og opstille et driftsregnskab for Livret Bleu. Denne opgave blev afsluttet i september 2000 med fremlæggelsen af en detaljeret rapport om driftsregnskabet for Livret Bleu, hvori det analytiske regnskabsresultat for Livret Bleu blev opgjort til et underskud før skat på 498 mio. FRF. Den endelige opgørelse af underskuddet byggede på en række »korrektioner«. Den 2. februar 2001 afholdtes et møde mellem Kommissionen og Crédit Mutuel. På baggrund af Kommissionens bemærkninger fremsendte Arthur Andersen efter anmodning fra Crédit Mutuel et notat af 8. februar 2001 med en begrundelse for den anvendte metode, der benævntes »korrektion af Crédit Mutuels IARD-aktivitets (forsikringsaktivitets) overrepræsentation i regnskabet« (5), som bl.a. havde givet anledning til kritik fra Kommissionen.
(12)
I april 2001 bad Kommissionen sin konsulent afdække forskellene mellem sin og Arthur Andersens regnskabsundersøgelse og vurdere, hvilke ændringer med hensyn til data eller metoder der med rimelighed kunne accepteres og indarbejdes i hans tidligere opgørelse. En ny endelig rapport fra konsulenten til Kommissionen blev afleveret den 23. juli 2001. Her opgøres resultatet af det analytiske regnskab for Livret Bleu til et samlet ikke-kapitaliseret overskud på 1 074 mia. FRF (163,7 mio. EUR). Rapporten blev fremsendt samme dag til de franske myndigheder. Den 26. juli 2001 blev der afholdt et samrådsmøde mellem Kommissionen, de franske myndigheder, Crédit Mutuel og Arthur Andersen. Crédit Mutuel og Arthur Andersen meddelte, at de var uenige i det slutresultat, Kommissionens konsulent var nået frem til. Arthur Andersen fastholdt sine tidligere konklusioner i en skriftlig redegørelse af 13. september 2001, som blev fremsendt som bilag til et notat fra de franske myndigheder af 15. september 2001. Den 26. oktober 2001 tilsendte de franske myndigheder Kommissionen et nyt notat med en juridisk analyse af Livret Bleu i relation til EU's konkurrenceregler, og den 7. januar 2002 fremsendte de et notat om omkostningerne ved Crédit Mutuels opgave af almennyttig karakter; dette notat indeholder ingen nye oplysninger, men henviser blot til det talmateriale, Crédit Mutuel allerede havde forelagt.
(13)
I de franske myndigheders notat til Kommissionen den 26. oktober 2001 gør de rede for, hvorfor i) Livre Bleu ikke udgjorde en statsstøtte, ii) der kun kunne være tale om en eksisterende støtte, hvis Kommissionen fastholdt betegnelsen støtte, og iii) der under alle omstændigheder var tale om en forenelig støtte.
(14)
I sin beslutning af 15. januar 2002 (6) (herefter »den annullerede beslutning«) erklærede Kommissionen Den Franske Republiks statsstøtte til Crédit Mutuel for uforenelig med fællesmarkedet.
(15)
Beslutningen af 15. januar 2002 blev omstødt med Rettens dom af 18. januar 2005 (7).
(16)
Kommissionen ankede ikke Rettens dom. Ifølge artikel 266, stk. 1, i TEUF skal Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af denne dom. I statsstøttesager betyder dette, at sagen, efter at beslutningen er blevet annulleret, henvises til fornyet formel undersøgelse.
(17)
Ved beslutning af 7. juni 2006 (8) (herefter »beslutningen om udvidelse«) udvidede Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure og præciserede genstanden for sin vurdering af en eventuel støtte.
(18)
Ved brev af hhv. 1. september 2006 og 7. september 2006 tilsendte Frankrig Kommissionen sine bemærkninger til beslutningen om udvidelse.
(19)
Den 19. september 2006 modtog Kommissionen en klage fra Association des Victimes du Crédit Mutuel.
(20)
Kommissionen modtog bemærkninger fra Crédit Mutuel ved brev af 13. oktober 2006.
(21)
Kommissionen sendte Crédit Mutuels bemærkninger til de franske myndigheder ved brev af 31. oktober 2006.
(22)
Kommissionen anmodede ved brev af 22. september 2006 og 28. november 2006 Frankrig om yderligere oplysninger, som blev fremsendt ved brev af hhv. 8. november 2006 og 28. februar 2007.
(23)
Kommissionen afholdt møder med de franske myndigheder henholdsvis den 19. december 2006 og den 15. januar 2007.
(24)
Den 10. maj 2007 vedtog Kommissionen en beslutning efter EF-traktatens artikel 86, stk. 3 (nu artikel 106, stk. 3, i TEUF) i forbindelse med EF-traktatens artikel 43 og 49 (nu artikel 49 og 56 i TEUF), i henhold til hvilken Frankrig skulle ophæve Crédit Mutuels, Caisse d'Épargnes og Banque Populaires særlige ret (9) til at distribuere hhv. Livret Bleu (for Crédit Mutuel) og Livret A (for Caisses d'Épargne og La Poste) (10).
(25)
Frankrig ophævede ikke de særlige rettigheder til at distribuere Livret A og Livret Bleu inden for fristen på 9 måneder efter beslutningen af 10. maj 2007, og Kommissionen indledte derfor overtrædelsesproceduren efter EF-traktatens artikel 226 (nu artikel 258 i TEUF) og sendte den 5. juni 2008 en åbningsskrivelse for manglende efterkommelse af beslutningen.
(26)
Ved brev af 19. september 2009 anmodede Kommissionen Frankrig om nye oplysninger, som blev fremsendt den 13. oktober 2009.
(27)
Den 8. oktober 2009 afsluttede Kommissionen overtrædelsesproceduren, da Frankrig havde efterkommet afgørelsen med vedtagelsen af reformen af 1. januar 2009, der liberaliserer distributionen af Livret A og Livret Bleu (11), og dermed ophævet de særlige rettigheder til at distribuere disse produkter (12).
(28)
I løbet af 2010 sendte Kommissionen adskillige e-mails med spørgsmål til Crédit Mutuel, som denne besvarede, ligeledes pr. e-mail.
(29)
Denne beslutning afslutter i overensstemmelse med artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (13) proceduren om potentielle støtteelementer i opsparingsproduktet Livret Bleu.
2. BESKRIVELSE AF OPSPARINGSPRODUKTET LIVRET BLEU
2.1. Beskrivelse af Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel er en decentraliseret bank- og forsikringskoncern bestående af et landsdækkende net af Crédit Mutuel-kasser med status af andelsselskaber. Crédit Mutuel er reguleret af loven af 10. september 1947, der fastlægger principperne for samarbejde. Koncernen er organiseret på tre niveauer, lokalt, regionalt og nationalt.
(31)
Crédit Mutuel-koncernen har to navne (Crédit Mutuel og Crédit Industriel et Commercial (herefter CIC), råder over næsten 6 000 salgssteder og har over 72 000 ansatte. Crédit Mutuels lokale kasser er tilknyttet 18 regionale fællesforbund, der er medlem af landssammenslutningen Crédit Mutuel, som er nettets centrale organ. CIC har seks regionale banker og specialiserede datterselskaber i både Frankrig og resten af verden.
(32)
Crédit Mutuel-koncernen har én fælles ledelse og forfølger en global politik. Den opretholder en intern solidarisk økonomi inden for landssammenslutningen, som sikrer de regionale fællesforbunds likviditet. Koncernen fremstår som en samlet virksomhed med hensyn til konkurrencelovgivning, eftersom den har et enkelt beslutningscenter på centralt plan.
2.2. Beskrivelse af Livret Bleu
(33)
Livret Bleu var et opsparingsprodukt, der var reguleret af staten, hvor Crédit Mutuel havde enedistributionsret.
(34)
Produktet var ligeledes kendetegnet ved en delvis skattebegunstigelse i henhold til den ændrede finanslov for 1975 (14). To tredjedele af de renter, som sparerne fik udbetalt på deres indlån, var skattefri. Bruttorentesatsen for indskud på Livret Bleu blev fastsat af staten på en sådan måde, at nettosatsen efter skat (15) var identisk med satsen for Livret A, som var helt skattefri.
(35)
Staten fastsatte rentesatsen for Livret Bleu på et niveau, der lå over inflationen og var indekseret efter valutamarkedet. Den sidste rentesats for Livret Bleu, før dette opsparingsprodukt blev ophævet med reformen af 1. januar 2009 (jf. betragtning 41), var 4 % (16). Det maksimale beløb, som sparerne kunne indsætte på deres Livret Bleu, var 15 300 EUR. Indeståendet på Livret Bleu steg fra 13 mia. EUR (85 mia. FRF) i 1991 til 22 mia. EUR i 2008.
(36)
Livret Bleus karakteristika - øjeblikkelig tilrådighedsstillelse af midlerne, indbetalinger fra og med 15 EUR, ingen udgifter (f.eks. ikke i forbindelse med at åbne en Livret Bleu) osv. - skabte en stor likviditet. Det var desuden muligt via Livre Bleu at foretage direkte indbetalinger til statskassen eller offentlige virksomheder som EDF og France Télécom. Livret Bleu, der var et opsparingsprodukt for privatpersoner, kunne derfor til en vis grad sammenlignes med en kontokurant.
(37)
De forpligtelser, der var forbundet med anvendelsen af de midler, som var indsat på Livret Bleu, ændrede sig i tidens løb.
(38)
I første omgang var Crédit Mutuel forpligtet til at anvende 50 % af midlerne (en andel, som i 1983 (17) blev hævet til 65 % af midlerne og 80 % af de nye indskud) til almennyttige formål (navnlig dækning af lokale forvaltningers og andre offentlige organers finansieringsbehov). De resterende midler kunne banken selv disponere over (i det følgende benævnt ikke-obligatoriske placeringer).
(39)
Dette system blev grundlæggende ændret med bekendtgørelse af 27. september 1991 (18), hvor Livret Bleu blev bragt på linje med Livret A. Efter denne bekendtgørelse blev alle nye indskud (19) centraliseret hos Caisse des Dépôts et Consignation (i det følgende »CDC«), der til gengæld herfor betalte formidlingsprovision til Crédit Mutuel. Denne provision, der oprindelig var 1,3 % af indeståender på Livret Bleu overført til konti hos CDC, blev sænket til 1,2 % den 1. januar 2005, derefter til 1,1 % den 1. november 2005. CDC anvender hovedsagelig midlerne fra Crédit Mutuel til at finansiere socialt boligbyggeri.
(40)
Denne grundlæggende ændring af systemet medførte også en gradvis genplacering af det eksisterende indestående (20). Efter bekendtgørelsen af 27. september 1991 og indtil udgangen af første halvår af 1999 faldt andelen af de eksisterende placeringer i almennyttige formål og ikke-obligatoriske placeringer, indtil næsten hele indeståendet var overført til konti hos CDC.
I mia. FRF og i %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Årlige gennemsnitlige indeståender
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Placeringer centraliseret hos CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Placeringer i almennyttige formål
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Ikke-obligatoriske placeringer
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Kilde: Littlejohn Fraser.
(41)
Den 1. januar 2009 trådte reformen af Livret A og Livret Bleu i kraft, og derefter har alle banker kunnet tilbyde kunderne Livret A, og der er ikke længere nogen forskel mellem Livret A og Livret Bleu. Siden 1. januar 2009 er Crédit Mutuels Livret Bleu bare en anden betegnelse for Livret A. Livret Bleu og følgelig også Crédit Mutuels enedistributionsret blev således ophævet pr. denne dato.
2.3. Gennemgang af begrundelsen for at indlede proceduren/udvidelsen
(42)
Som det fremgår af beslutningen om udvidelse (21), har Kommissionen anset det for muligt, at Frankrig har ydet støtte til Crédit Mutuel i form af formidlingsprovisionen.
(43)
I sin dom i Altmark-sagen fandt Domstolen, at kompensation for offentlig tjeneste ikke udgør statsstøtte efter artikel 107 i TEUF, hvis fire kumulative betingelser, der er anført i Altmark-dommen af 24. juli 2003, er opfyldt (22).
(44)
Kommissionen anfører i beslutningen om udvidelse, at den fjerde betingelse i Altmark-sagen muligvis ikke var opfyldt, for så vidt som staten ikke overlod denne almennyttige opgave - at modtage indskud, som skal anvendes til finansiering af socialt boligbyggeri - til den billigste tilbudsgiver efter et udbud, men efter direkte forhandling med Crédit Mutuel, hvilket ikke på forhånd giver nogen garanti for, at vederlaget til Crédit Mutuel ikke er højere, end hvad en veldrevet virksomhed ville have krævet. Den mente desuden ikke, at de franske myndigheder havde påvist, at provisionens omfang var fastlagt på grundlag af omkostningerne for en gennemsnitlig, veldrevet virksomhed i banksektoren. Det er ikke nok, at de franske myndigheder understregede, at Crédit Mutuel er en veldrevet virksomhed, til at bevise, at provisionsniveauet var fastsat på grundlag af en analyse af de omkostninger, som skal afholdes af en veldrevet virksomhed i henhold til Altmark-sagen.
(45)
Ifølge Kommissionen var formidlingsprovisionen statsmidler og kunne udgøre en selektiv fordel, som kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og som ikke var anmeldt til Kommissionen. Provisionen kunne således indeholde elementer af ulovlig statsstøtte.
(46)
Kommissionen anslog i sin beslutning om udvidelse, at denne foranstaltning muligvis ikke var forenelig med artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF), og mente ikke, at undtagelserne i artikel 87, stk. 2 og 3, i EF-traktaten (nu artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF) kunne anvendes.
(47)
På grundlag af beregninger fra Kommissionens konsulent fandt Kommissionen det godtgjort, at provisionen oversteg det beløb, der var nødvendigt til at dække omkostninger ved forpligtelsen af almennyttig karakter (modtagelse af indlån til socialt boligbyggeri) i lyset af de deraf afledte indtægter og en rimelig fortjeneste ved udførelsen af denne forpligtelse. Da Kommissionen havde gjort opmærksom på, at provisionen skulle indeholde alle fordele, både fra staten og i form af statsmidler, uanset disses art, tog den i beregningen af provisionen ikke alene hensyn til nettoudgifterne til modtagelse af indeståender centraliseret hos CDC, men også til nettoresultatet (omkostninger eller fortjeneste) for placeringerne i almennyttige formål og ikke-obligatoriske placeringer. Det fremgik af rapporten fra Kommissionens konsulent, at der var udbetalt overkompensation til Crédit Mutuel for årene 1991, 1992, 1993 og 1998.
3. KLAGERNES ARGUMENTER
(48)
Kommissionen fremlagde klagernes argumenter i sin beslutning af 6. februar 1998 om at indlede proceduren efter artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 108, stk. 2, i TEUF). De uddybende redegørelser, der er fremsendt siden da, indeholder følgende argumenter.
(49)
I et notat fra AFB (ajourført ultimo februar 1999 og sendt til Kommissionen i oktober 1999) om Livre Bleus indirekte positive virkninger vurderes bankens nettoprovenu af Livret Bleus virkninger til 17 mia. FRF (2,6 mia. EUR), forudsat at forøgelsen af Crédit Mutuels markedsandele for alle segmenter i perioden 1986-1997 alene stammer fra distributionen af Livret Bleu.
(50)
I en undersøgelse foretaget af Caisse Nationale du Crédit Agricole, fremsendt i maj 2000, analyseres udviklingen i antallet af Crédit Mutuels filialer. Det fremgår, at det samlede antal permanente afdelinger faldt fra 1991 til 1994 og derefter gradvist steg igen og i 1998 var oppe på niveauet for 1990. Udviklingen har varieret i de forskellige regioner: Antallet af permanente og derefter ikke-permanente afdelinger faldt i regioner, hvor Crédit Mutuel traditionelt har haft en stærk position (Pays de Loire, Bretagne og Alsace), mens det gik frem i de andre regioner. Det er derfor sandsynligt, at Crédit Mutuel har begrænset sin tilstedeværelse i landdistrikterne og styrket den i byområderne. Disse data synes at afkræfte Crédit Mutuels påstand om, at banken var tvunget til at opretholde en stærk tilstedeværelse i landdistrikterne i 1990'erne. Tallene viser også, at Crédit Mutuel er i stand til at opretholde et særdeles tæt netværk, også efter at alle former for kontrol fra myndighedernes side er ophørt.
(51)
AFB sendte den 4. juni 1998 en skrivelse til Kommissionen, hvor man hævdede, at vederlaget på 1,3 % af indeståendet på Livret Bleu, der var centraliseret hos CDC, var ansat for højt, da Caisses d'Épargne og la Poste i samme periode fra CDC fik hhv. 1,2 % og 1,5 % af indskud på Livret A, der også var centraliseret hos CDC. AFB anførte i brevet, at man i 1997 havde tilbudt de franske myndigheder at forestå modtagelsen af indskud på Livret Bleu mod en provision på kun 1 %, men myndighederne reagerede ikke på dette tilbud. AFB fremhævede bl.a., at det franske parlamentsmedlem Raymond Douyère i sin rapport fra april 1998 om moderniseringen af Caisses d'Épargne påpegede, at omkostningerne ved modtagelse af indskud på opsparingsordninger for en gennemsnitssparekasse som Caisse d'Épargne de Bourgogne er 0,96 % af indeståendet, og at der ikke var nogen begrundelse for, at Crédit Mutuel skulle have større administrationsomkostninger.
(52)
En redegørelse fra Cabinet Glais fra august 2000, fremsendt på foranledning af AFB, indeholder en række statistiske oplysninger vedrørende den konkurrencemæssige fordel, som enedistributionsretten til Livret Bleu giver Crédit Mutuel. Det fremgår af tidsrækkerne, at indeståendet på Livret Bleu og på andre former for indlån voksede kraftigt, indtil udviklingen vendte i 1985-1987. Udlån til private fortsætter med at stige også efter dette tidspunkt, og stigningstakten er højere for Crédit Mutuel end for bankens største konkurrenter. Eksperten fra Cabinet Glais udleder heraf, at »Livret Bleu-effekten således synes at have tiltrukket kunder til banken, og fra midten af 1980'erne synes denne positive effekt at være fortsat, uden at indlånene er steget. Det er de oprindelige loyale kunder, som tilsyneladende har skabt grundlaget for Crédit Mutuels ekspansionsstrategi i den følgende periode«. Eksperten bemærkede endvidere, at Crédit Mutuels aktivitet (primært udlånsvirksomhed) tilsyneladende ikke havde fulgt den normale udvikling på bankmarkedet, og det påviser han ved bl.a. at konstruere en indikator for tilfældige økonomiske rystelsers længerevarende effekt på aktivitetsvariablerne og opstille en simpel ligning for låneefterspørgslen. Ifølge eksperten er den logiske forklaring på dette fænomen, at Crédit Mutuels kunder er mere loyale - f.eks. på grund af Livret Bleu-ordningen - end de andre storbankers kunder.
(53)
Den anden redegørelse fra Cabinet Glais (fra december 2000) indeholder en ny økonometrisk analyse af kundernes binding til de enkelte storbanker. Disse resultater bekræfter ifølge eksperten formodningen om, at Crédit Mutuel og Caisses d'Épargne har langt bedre mulighed for at sikre deres kunders loyalitet end de øvrige storbanker. Men det er umuligt at afgøre, hvorvidt det er distributionen af en skattebegunstiget opsparingsordning eller det tætte net af afdelinger i de forskellige regioner (begge banker råder over begge dele), der ligger til grund for deres kunders større loyalitet.
(54)
I tilslutning til den foreliggende procedure har Kommissionen desuden modtaget en supplerende redegørelse fra klagerne, hvori det anføres, at Crédit Mutuels køb i april 1997 af Crédit Industriel et Commercial (CIC) i forbindelse med privatiseringen af dette pengeinstitut, der tidligere var ejet af den offentlige forsikringskoncern GAN, kun var muligt takket være den støtte, Crédit Mutuel havde modtaget i forbindelse med Livret Bleu, og som betød, at Crédit Mutuel kunne forøge sin andel af markedet for indlån fra 2 % i 1969 til ca. 6,9 % i 1997. Crédit Mutuels egenkapital er ifølge klagerne blevet kraftigt forøget takket være den pågældende støtte og er vokset fra 650 mio. FRF (99 mio. EUR) i 1974 til 47,3 mia. FRF (7,2 mia. EUR) i 1997.
(55)
Endelig påstår Association des Victimes du Crédit Mutuel i sin klage af 19. september 2006, at der er tale om »tilvendelse af offentlig opsparing med henblik på private og kommercielle formål […] på bekostning af sparerne og den franske økonomi«, men denne påstand understøttes ikke af dokumentation eller beviser for en eventuel ulovlig statsstøtte.
4. DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(56)
Som reaktion på offentliggørelsen af meddelelsen om at indlede den foreliggende procedure den 6. februar 1998 har Kommissionen modtaget bemærkninger fra en lang række interesserede parter.
(57)
Nogle af Crédit Mutuels konkurrenter informerede om den skade, de mener at have lidt på grund af Crédit Mutuels enedistributionsret til Livret Bleu. Hovedparten af bankerne var af den opfattelse, at Livret Bleus »lokkevareeffekt« betød, at de mistede kunder, som blev tiltrukket af Livret Bleu, og bankerne ønskede derfor enedistributionsretten ophævet. Sådanne bemærkninger er indkommet til Kommissionen fra følgende banker:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d'Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l'Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l'Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l'Aude et de l'Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l'Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l'Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Ud over de bemærkninger til forsvar for Crédit Mutuel, for hvilke der redegøres i afsnit 4, har Kommissionen modtaget bemærkninger fra følgende tredjeparter til fordel for Livret Bleu-ordningen:
Bertholet, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Drôme
Blondel, medlem af Conseil Général i Nord
Cabot, direktør for Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Cormorèche, borgmester i Montuel
Cornelis, medlem af Conseil Général Nord
Chavannes, borgmester i Angoulême
Crépeau, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Charente-Maritime
Debavelaere, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Charente-Maritime
Decool, borgmester i Brouckerque
Delevoye, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Pas-de-Calais
Delnatte, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Dolez, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Ewald, regional delegeret for Association pour le Droit à l'Initiative Économique
Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
Foy, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Galiègue, formand for Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
Gournay, borgmester i Caestre
Armelle Guinebertière, medlem af Europa-Parlamentet
Hervé, borgmester i Rennes
Humez, formand for Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Ingelaere, formand for Flandr'action
Juppé, medlem af Nationalforsamlingen, borgmester i Bordeaux
Lapalu, formand for association Animation et gestion d'organismes privés
Lazaro, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord
Lebreton, formand for Conseil général des Côtes d'Armor
Ledieu, borgmester i Cateau-Cambrésis
Leleu, bestyrer i Crédit Mutuel Nord
Maille, formand for Communauté urbaine de Brest
Masclet, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais
Méhaignerie, formand for Conseil général d'Ille-et-Villaine
Mio, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais
Novak, formand for Association pour le droit à l'initiative économique
Permuy, medlem af Conseil Régional du Nord-Pas-de-Calais
Albert Rivaux, medlem af Conseil Régional i Pas-de-Calais
de Rohan, formand for Conseil Régional i Bretagne
Valla, medlem af Conseil Général i Ardèche
Vanlerenberghe, borgmester i Arras
Villain, borgmester i Cambrai
de Villiers, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Vendée.
(59)
Langt størsteparten af disse tredjeparter har fremhævet Crédit Mutuels store betydning, navnlig på regionalt plan, for finansieringen af almennyttige formål, især foreninger, der arbejder uden gevinst for øje. De har ligeledes fremhævet Crédit Mutuels funktion som finansielt holdepunkt for den jævne befolkning, hvorfra en stor del af kunderne kommer. Flere lokale folkevalgte har understreget, at Crédit Mutuel har stor betydning for oprettelsen af nye virksomheder og arbejdspladser og udviklingen af lokale initiativer i samarbejde med de lokale forvaltninger. Andre har givet udtryk for, at Crédit Mutuel med sine decentrale strukturer bedre kan imødekomme lokale behov end de mere centraliserede pengeinstitutter og dermed bedre sikre en afbalanceret egnsudvikling.
5. CRÉDIT MUTUELS BEMÆRKNINGER
(60)
Crédit Mutuel bebrejder Kommissionen den yderst langvarige sagsbehandling.
(61)
Ifølge Crédit Mutuel vedrørte Rettens dom ikke kun en begrundelsesmangel, men indeholdt også en kritik af Kommissionens begrundelse, som denne ikke skulle have taget hensyn til i sin beslutning om udvidelse, navnlig vedrørende beregningen af den eventuelle overkompensation. Crédit Mutuel bebrejder Kommissionen, at den har sammenlagt de positive årsresultater uden fradrag af negative årsresultater, hvilket strider mod den metode, der anbefales i rammebestemmelserne for statsstøtte af kompensation for offentlig tjeneste (i det følgende »rammebestemmelserne fra 2005«) (23).
(62)
Ifølge banken opfylder provisionen de fire betingelser i Altmark-dommen:
a)
Med hensyn til den første betingelse skulle Crédit Mutuel udføre to opgaver af almindelig økonomisk interesse, nemlig dels opretholdelse af et betydeligt antal afdelinger i landdistrikter af egnsudviklingshensyn, dels at modtage indskud til finansiering af socialt boligbyggeri. For så vidt angår opretholdelsen af et stort antal afdelinger i landdistrikter, anfægter banken Kommissionens konklusion, i henhold til hvilken de franske bestemmelser af lovgivnings- og forskriftsmæssig karakter er alt for vage til at overdrage Crédit Mutuel en sådan opgave og dermed til, at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt. Ifølge Crédit Mutuel er baggrunden for Kommissionens konklusion, at disse tekster ikke pålagde Crédit Mutuel specifikke begrænsninger, fordi de gjaldt for hele banksektoren. Det er ligeledes Crédit Mutuels opfattelse, at Kommissionen forsøger at overføre bevisbyrden til banken, for at den første betingelse i Altmark-dommen er opfyldt, hvilket der ikke er hjemmel for i den pågældende retspraksis.
b)
Med hensyn til den anden betingelse understreger Crédit Mutuel, at provisionen blev indført samtidig med forpligtelsen til at centralisere midlerne hos CDC, og at beregningsmetoden for denne provision var objektiv og gennemsigtig.
c)
Med hensyn til den tredje betingelse mener banken ikke, at vederlaget er nok til at dække omkostningerne ved modtagelsen af indskud, da aktiviteten i tilknytning til de midler, der var centraliseret hos CDC, skulle have givet et negativt resultat for hele perioden 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel finder ligeledes, at den fjerde betingelse er opfyldt. Provisionen var ifølge banken fastlagt på grundlag af Crédit Mutuels faktiske omkostninger ved distributionen af Livret Bleu. Crédit Mutuel var en veldrevet virksomhed ifølge Altmark-dommen, eftersom bankens administrationsomkostninger var blandt de laveste. Dette havde Kommissionen for øvrigt anerkendt i beslutningen om udvidelse (24). Ifølge banken har Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad uddybet årsagerne til, at den ikke mener, at denne betingelse var opfyldt.
(63)
Under alle omstændigheder mener Crédit Mutuel, at foranstaltningen er forenelig med fællesmarkedet på grundlag af artikel 106, stk. 2, i TEUF. Crédit Mutuel kritiserer især metoden til beregning af overkompensationen, som denne beskrives i beslutningen om udvidelse. Ifølge Crédit Mutuel var der regnefejl i Kommissionens evaluering af det samlede resultat af driftsregnskabet for Livret Bleu, fordi den var baseret på konsulentens fejlagtige konklusioner trods nogle uafklarede punkter, hvor Kommissionens og Crédit Mutuels konsulenter ikke var enige (25).
(64)
Crédit Mutuel anfægter derefter Kommissionens årsbaserede tilgang (dvs. at der alene tages hensyn til beløb for år med overkompensation og ikke beløb for år med underkompensation), som skulle stride mod et vist antal fortilfælde, den annullerede beslutning og rammebestemmelserne fra 2005 (26). Kommissionen burde følge en samlet tilgang (dvs. i beregningen af kompensation tage hensyn til det samlede beløb for år med hhv. over- og underkompensation), dels for hele perioden 1991-1998, dels for hele perioden efter 1999.
(65)
Desuden har Kommissionen ikke i sin beslutning om udvidelse taget korrekt hensyn til en rimelig fortjeneste. Den baserede sin vurdering af den rimelige fortjeneste på omkostningerne ved den lovpligtige egenkapital, anslået til 6 %, men disse omkostninger udgør en omkostning i det analytiske regnskab og ikke en fortjeneste. Kommissionen burde have taget hensyn til afkastet af egenkapital som anbefalet af Arthur Andersen (27). Kommissionen har således beregnet en rimelig fortjeneste efter en degressiv skala, der bliver nul efter den samlede centralisering af indeståenderne hos CDC, da disse indskud ikke medførte egenkapitalomkostninger. Crédit Mutuel fremhæver, at den af Kommissionen valgte indikator betød, at banken slet ikke fik en normal fortjeneste af Livret Bleu. Ifølge Crédit Mutuel skal enhver bank kunne skabe en normal fortjeneste, selv i forbindelse med centraliserede indskud, som ikke indebærer egenkapitalomkostninger i en snæver juridisk fortolkning af solvensnøgletallene.
(66)
Kommissionen har heller ikke taget korrekt hensyn til omkostningerne ved den anden tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som Crédit Mutuel mener at have fået overdraget, nemlig opretholdelse af afdelinger i landdistrikter, hvis formål er at tilskynde til folkelig opsparing i hele området ved at give så mange som muligt adgang til en bank.
(67)
Endelig bestrider Crédit Mutuel eksistensen af en eventuel lokkevareeffekt. Banken gør opmærksom på, at Kommissionen i sin annullerede beslutning anførte, at denne lokkevareeffekt ikke havde kunnet bevises, og mener ikke, at der siden da er fremlagt nye beviser herfor.
(68)
For så vidt angår proceduren, påberåber Crédit Mutuel sig flere generelle, fællesskabsretlige principper, der strider mod tilbagebetaling af potentiel støtte, og navnlig princippet om berettiget forventning og overskridelse af en rimelig frist.
6. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER
(69)
Frankrig mener, at betingelserne i Altmark-dommen er opfyldt:
a)
Med hensyn til den første betingelse understreges det, at Kommissionen har erkendt, at Crédit Mutuel havde fået overdraget en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig modtagelse af indskud, der skulle anvendes til finansiering af socialt boligbyggeri. Det anføres, at Kommissionen i sin beslutning om udvidelse fremførte, at opretholdelse af afdelinger i landdistrikter af egnsudviklingshensyn også kan betragtes som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (28), men de franske myndigheder besvarer ikke Kommissionens argumenter i beslutningen om udvidelse om, at den første betingelse i Altmark-dommen ikke er opfyldt, fordi der ikke findes nationale love eller forskrifter, som tilstrækkeligt klart overdrager Crédit Mutuel en tjenesteydelse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF (29).
b)
For så vidt angår den anden betingelse, mener Frankrig, at kompensationsparametrene var fastlagt på en objektiv, gennemsigtig måde.
c)
Med hensyn til den tredje betingelse fremfører Frankrig, at kompensationsbeløbet (provisionen) ikke oversteg, hvad der var nødvendigt for at dække ordningens omkostninger, og man henviste til det analytiske regnskab for Crédit Mutuels Livret Bleu for årene 1999-2005.
d)
Den fjerde betingelse skulle ligeledes være opfyldt, da Frankrig påstod, at ledelsen af Crédit Mutuel opfyldte de opstillede krav til effektivitet (30).
(70)
Med hensyn til betingelserne vedrørende eksistensen af statsstøtte henviser Frankrig til de argumenter, der blev fremført, før beslutningen blev annulleret i 2002:
a)
Betingelsen om statsmidler er ikke opfyldt, fordi Crédit Mutuels fortjeneste af de indeståender, der ikke var centraliseret hos CDC (ikke-obligatoriske placeringer og placeringer i almennyttige formål), stammede fra oprindeligt private midler (sparernes indskud), der ikke var til rådighed for de offentlige myndigheder.
b)
Samhandelen mellem medlemsstaterne har ikke kunnet være påvirket før oprettelsen af det indre marked for bankvirksomhed og finansielle aktiviteter, dvs. den 1. januar 1993 med vedtagelsen af Rådets direktiv 89/646/EØF af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF (i det følgende »det andet bankdirektiv«) (31). Grunden til, at Crédit Mutuels kasser ikke drev nogen form for virksomhed uden for de nationale grænser efter dette tidspunkt var ifølge de franske myndigheder, at der ikke fandtes en statut for det europæiske andelsselskab, hvilket medførte begrænsninger for andelsselskabers og dermed Crédit Mutuels muligheder for at ekspandere uden for de nationale grænser. De Livret Bleu-konti, som personer med bopæl uden for Frankrig åbnede, repræsenterer kun ca. 0,1 % af det samlede indestående. Myndighederne mente desuden, at de udenlandske bankforetagender i Frankrig sigtede mod et helt andet marked end Crédit Mutuels.
c)
Den provision, som CDC betalte til Crédit Mutuel af det centraliserede indestående på Livret Bleu, udgjorde ikke støtte, men var vederlag for en ydelse fra bankens side, hvis pris var blevet aftalemæssigt fastsat i 1991 til 1,3 %. Myndighederne lagde vægt på, at administrationen af Livret Bleu indebar store omkostninger på grund af det store antal konti med indeståender på under 5 000 FRF (762 EUR). De henviste til det analytiske regnskabsmateriale, der var udarbejdet af Crédit Mutuel (efter foranstaltningens indførelse), og konkluderede på grundlag heraf, at provisionens størrelse var helt berettiget. De franske myndigheder har understreget, at alle former for fordele, som Livret Bleu kunne indebære for Crédit Mutuel, skulle ses i sammenhæng med de omkostninger, der er forbundet med opfyldelsen af opgaver af almindelig, økonomisk interesse. I den sammenhæng har de gjort Kommissionen opmærksom på, at en stigende andel af indeståendet på denne opsparingsordning er blevet placeret i almennyttige formål. Procentdelen er således gradvist forhøjet fra 50 % af indeståendet på Livret Bleu i perioden fra 1975 til 1983 til 65 % i perioden fra 1983 til 1998.
d)
Hvis man antager, at der rent faktisk er tale om støtte, ville denne under alle omstændigheder have været eksisterende støtte, da ordningen med Livret Bleu blev indført efter liberaliseringen af bankmarkedet den 1. januar 1993 (udløb af fristen for gennemførelse af det andet bankdirektiv).
(71)
De franske myndigheder anfører i deres brev af 26. oktober 2001 grunden til, at støtten, hvis Kommissionen fastholdt, at der var tale om støtte, under alle omstændigheder ville være forenelig med fællesmarkedet efter artikel 106, stk. 3, i TEUF. De bebrejder Kommissionen, at den har lavet fejl i beregningen af det samlede driftsregnskabsresultat for Livret Bleu, fordi den ikke har fulgt den metode, som Crédit Mutuels konsulent havde anbefalet (32). De anfører ligeledes, at Kommissionen skal tage hensyn til en rimelig fortjeneste, som de anslår til […] (33).
(72)
I de franske myndigheders bemærkninger til beslutningen om udvidelse bebrejder de desuden Kommissionen at have forfulgt en »asymmetrisk argumentation« ved ikke at udligne beløb i år med overkompensation (1991, 1992, 1993 og 1998) med år med underkompensation (1994 til 1997) og for i bilag 1 til beslutningen om udvidelse at have gengivet deres konsulents konklusioner i fuld ordlyd vedrørende de tre punkter med uoverensstemmelse mellem Frankrig og Kommissionen. Ifølge Frankrig har staten underkompenseret Livret Bleu-ordningen i perioden 1999-2005. Provisionen oversteg ikke, hvad der var nødvendigt til at dække omkostningerne ved distributionen af Livret Bleu, således som disse fremgår af det analytiske regnskab for denne ordning, som blev udarbejdet sammen med Kommissionen (med forbehold af to tilpasninger (34)), og opfylder kravene i direktiv 80/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder og om den finansielle gennemskuelighed i bestemte virksomheder (35). Frankrig har ligeledes forklaret, at de nylige fald i provisionen især opfyldte behovet hos operatørerne inden for finansiering af socialt boligbyggeri (36).
(73)
De franske myndigheder præciserer, at der siden 1999 har eksisteret en mekanisme for tilbagebetaling af eventuel overkompensation.
(74)
Frankrig har ligeledes forklaret, at risikoen for illikviditet på en måned påhvilede Crédit Mutuel, og at CDC påtog sig risikoen for illikviditet på over en måned. For så vidt angår indskud på Livret Bleu, blev det præciseret, at risikovægtningen til beregningen af egenkapitalbehovet til solvensmargenen var nul. Man anfører, at risikovægtningen for Crédit Mutuels egenkapitalbehov for de øvrige opsparingsprodukter og andre ressourcer end Livret Bleu varierede fra […] til […] % fra 1999 til 2005. De franske myndigheder har præciseret, at da det ikke var relevant at anvende den europæiske solvensmargen efter den fuldstændige centralisering af indeståender hos CDC i 1999, inddrog Crédit Mutuel i beregningen af en tilsvarende rimelig fortjeneste for Livret Bleu egenkapitalomkostninger, der var beregnet på grundlag af omkostningerne for andre opsparingsprodukter og andre ressourcer, idet man begrænsede dem til ([…] til […] % fra 1999 til 2005). På Kommissionens foranledning har Frankrig ligeledes præciseret provisionsmargenen for etablering af en obligatorisk reserve i Banque de France.
7. VURDERING
7.1. Støttens eksistens
(75)
Kommissionen vuderer i beslutningen om udvidelse, at den eneste foranstaltning, der eventuelt kan indeholde støtteelementer, var CDC’s udbetaling af provision til Crédit Mutuel (37).
(76)
Den eventuelle støtte, som kan være indeholdt i provisionen, blev indført den 27. september 1991 med bekendtgørelsen af samme dag og analyseres i denne afgørelse indtil tidspunktet for liberaliseringen af distributionen af Livret A og harmoniseringen af Livret Bleu og Livret A, dvs. den 1. januar 2009 (38).
7.1.1. Betingelserne i Altmark-dommen er ikke opfyldt
(77)
Der skal gøres opmærksom på, at kompensation, der er udbetalt til gengæld for offentlige tjenesteydelsesopgaver, i henhold til Altmark-dommen (39) ikke udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis fire kumulative betingelser er opfyldt.
(78)
De franske myndigheder og Crédit Mutuel anfører i deres bemærkninger som svar på beslutningen om udvidelse, at Crédit Mutuel udfører to opgaver af almindelig økonomisk interesse, nemlig opretholdelse af et betydeligt antal filialer i landdistrikter af egnsudviklingshensyn og modtagelse af indskud til finansiering af socialt boligbyggeri.
(79)
Men selv før indførelsen af den pågældende foranstaltning havde Crédit Mutuel ikke længere nogen pligt til at opretholde filialer i landdistrikter, idet loven om åbning og lukning af bankafdelinger blev ophævet i 1987 og kontrolordningen (som angiveligt blev opretholdt for Crédit Mutuel fra 1987 til 1991) ophævet den 1. juli 1991 (40). De franske myndigheder og Crédit Mutuel har for øvrigt ikke anfægtet konklusionen i beslutningen om udvidelse, hvor det hedder, at der efter 1991 [dvs. pr. 1. juli 1991] ikke fandtes nogen lov, i henhold til hvilken Crédit Mutuel efter EF-traktatens artikel 86 [nu artikel 106 i TEUF] skulle have fået overdraget den opgave, der er nævnt i betragtning 24 iii) [opretholdelse af filialer i landdistrikter af egnsudviklingshensyn] (41).
(80)
Det er således alene med hensyn til opgaven med at forestå modtagelse af indskud med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri, at det skal efterprøves, om Altmark-dommen finder anvendelse.
(81)
Kommissionen gør opmærksom på, at medlemsstaterne har vide skønsbeføjelser, hvad angår arten af de tjenesteydelser, der kan betegnes som værende af almindelig økonomisk interesse. Den finder, at gennemførelsesdekreterne for bestemmelserne i artikel 9 i den ændrede finanslov for 1975 (42) og artikel 24 i den ændrede finanslov for 1982 (43), især bekendtgørelsen af 27. september 1991, tydeligvis pålægger Crédit Mutuel den opgave (som defineret i artikel R323-10 og R 331-14 i lov om boligbyggeri) at modtage midler, der skulle overføres til CDC, så denne institution kunne finansiere socialt boligbyggeri. Ved at betegne denne opgave som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse har Frankrig ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn.
(82)
Ifølge den fjerde betingelse i Altmark-dommen gælder det, at når udvælgelsen af den virksomhed, der skal have overdraget en forpligtelse af almennyttig karakter, i et konkret tilfælde ikke sker ved en udbudsprocedure, som giver mulighed for at udvælge den tilbudsgiver, der kan levere de pågældende ydelser til de laveste omkostninger for samfundet, skal størrelsen af den nødvendige kompensation fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet […] og tilstrækkeligt udstyret til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have haft ved at opfylde forpligtelserne (44).
(83)
Kommissionen finder ikke, at den fjerde betingelse er opfyldt, for så vidt angår opgaven med at modtage indskud centraliseret hos CDC til finansiering af socialt boligbyggeri. Det bør bemærkes, at staten ikke har tildelt denne opgave til den bydende, der har afgivet det bedste bud i en offentlig udbudsprocedure, men til Crédit Mutuel efter direkte forhandlinger. Provisionens størrelse er ikke fastlagt på grundlag af de omkostninger ved at udføre tjenesten af almindelig økonomisk interesse, som en gennemsnitlig, veldrevet virksomhed ville have skullet afholde. Provisionens størrelse - 1,3 % - har ikke kunnet baseres på Crédit Mutuels faktiske omkostninger til udførelsen af tjenesten af almindelig økonomisk interesse, eftersom der ikke fandtes noget særskilt regnskab for Livret Bleu i september 1991, som ville have gjort det muligt at spore de specifikke omkostninger ved Livret Bleu i bankens regnskaber. Det særskilte regnskab for Livret Bleu blev udarbejdet flere år efter og rekonstrueret bagud for de foregående år og indtil 1991. Der er således ikke noget, der tyder på, at provisionens størrelse blev fastlagt på grundlag af en gennemsnitlig, veldrevet virksomheds omkostninger ved at udføre den pågældende opgave af almindelig interesse. De franske myndigheder anfører, at Crédit Mutuel generelt var veldrevet. De fremlægger imidlertid ikke nogen reel dokumentation for denne påstand, men henviser blot til betragtning 13 i Kommissionens beslutning om udvidelse, hvor Crédit Mutuels finansielle resultater for 2004 var anført (balancens størrelse, nettoresultat, driftskoefficient, egenkapital og solvenskoefficient). Hvis en medlemsstat under alle omstændigheder har fastlagt provisionens størrelse på grundlag af en analyse af en veldrevet virksomheds omkostninger, burde der ikke have været problemer med at dokumentere dette for Kommissionen og fremlægge den fulgte metode, hvilket Frankrig ikke har gjort i det foreliggende tilfælde. Det forhold, at Crédit Mutuels provision, så snart distributionen af Livret A og Livret Bleu blev liberaliseret den 1. januar 2009, faldt fra 1,1 % til 0,6 %, tyder på, at denne provision var større, end den ville have været, hvis den var fastlagt på grundlag af en gennemsnitlig veldrevet virksomheds omkostninger ved udførelsen af den samme opgave af almindelig interesse.
(84)
Eftersom betingelserne i Altmark-dommen er kumulative, er det nok, at et af dem ikke er opfyldt, til, at dommen ikke finder anvendelse, og at den pågældende foranstaltning eventuelt kan udgøre statsstøtte. Det fremgår af det foranstående, at den pågældende foranstaltning ikke opfylder den fjerde betingelse i Altmark-dommen. Altmark-dommen finder derfor ikke anvendelse, og det skal undersøges, om foranstaltningen faktisk udgør statsstøtte (45) (46).
7.1.2. Betingelserne for, om der foreligger statsstøtte, er opfyldt
(85)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
7.1.2.1. Tilregnelse til staten og statsmidler
(86)
CDC betalte årligt provision (47) til Crédit Mutuel i medfør af en aftale mellem staten og Crédit Mutuel om gennemførelsesbetingelserne for bekendtgørelsen af 27. september 1991. Provisionens størrelse fastsattes af staten som kompensation for forpligtelserne af almennyttig karakter. Desuden er CDC en offentlig virksomhed, hvis adfærd skal tilregnes staten (48). Betingelsen om tilregnelse til staten og statsmidler er således opfyldt.
7.1.2.2. Selektivitet
(87)
Provisionen fik Crédit Mutuel alene til gengæld for modtagelse af opsparingsindskud centraliseret hos CDC til finansiering af socialt boligbyggeri via Livret Bleu, som Crédit Mutuel havde eneret til at distribuere. Denne foranstaltning havde således selektiv karakter.
7.1.2.3. Da betingelserne i Altmark-dommen ikke finder anvendelse, skal det vurderes, om der foreligger en fordel, der fordrejer konkurrencen
(88)
Eftersom provisionen udgjorde en overførsel af statsmidler, som alene var til fordel for Crédit Mutuel, forbedrede den denne banks konkurrenceposition i forhold til konkurrenterne. I henhold til Domstolens retspraksis er en forbedring af en virksomheds konkurrenceposition som følge af statsstøtte normalt bevis for en konkurrencefordrejning i forhold til andre virksomheder, der ikke får samme støtte (49).
7.1.2.4. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
(89)
I henhold til fast retspraksis påvirkes samhandelen mellem medlemsstaterne, når den støttemodtagende virksomhed udøver sine aktiviteter på et område, der er omfattet af konkurrence, og som er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne (50). Men efter 1979 udgjorde de udenlandske bankers markedsandel i Frankrig 8 % i relation til udlånsvirksomhed (4 % for filialer uden selvstændig juridisk status og 4 % for datterselskaber etableret i henhold til fransk lovgivning) og 4,5 % for indlånsvirksomhed (henholdsvis 2 % og 2,5 %). De ikke-franske europæiske bankers andel i forhold til samtlige udenlandske bankers andel var 50 % for udlån og 70 % for indlån. Crédit Mutuel var således allerede i 1970'erne udsat for konkurrence fra udenlandske banknet på fransk område. Markedet for kontante bankindeståender, som Livret Bleu var en del af, og som også omfatter Codevi, LEP, Livret Jeune, opsparinger på almindelige bankbøger og CEL (51), var allerede åbent for konkurrence i den omhandlede periode.
(90)
Kommissionen konkluderer derfor, at de fire betingelser for, at der foreligger statsstøtte, er opfyldt.
7.1.2.5. Støttens ulovlighed
(91)
Endelig er støtteforanstaltningen ulovlig, da den ikke er anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 108, stk. 3, i TEUF og er igangsat efter traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs ikrafttræden i Frankrig.
(92)
Som svar på de franske myndigheders argument om, at støtten var eksisterende, fordi den blev indført før udløbet af fristen for gennemførelse af det andet bankdirektiv, dvs. 1. januar 1993, understreger Kommissionen, at sigtet med dette direktiv var at gennemføre det indre marked for kreditinstitutter af hensyn til den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser. Den siger ikke, at det pågældende marked var lukket for konkurrence før indførelsen af provisionen, men blot, at der stadig var visse hindringer for den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser i banksektoren. Det anføres i beslutningen af 10. maj 2007, at Livret Bleu henhører til et »marked« for kontant bankopsparing, hvilket betyder en åbning af den pågældende aktivitet for konkurrence, men Kommissionen bekræfter på intet tidspunkt de franske myndigheders argument om, at den pågældende aktivitet først var blevet åbnet for konkurrence i 1993. Tværtimod henviser Kommissionen i beslutningen til eksistensen af et »modent« marked (52).
7.2. Støttens forenelighed med fællesmarkedet
(93)
Da den pågældende støtteforanstaltning indeholder elementer af statsstøtte, skal Kommissionen analysere denne foranstaltnings forenelighed med fællesmarkedet.
(94)
Det fastsættes i artikel 106, stk. 2, i TEUF: »at virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, […] er underkastet traktaternes bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse«.
(95)
I overensstemmelse med Domstolens retspraksis, Kommissionens praksis og rammebestemmelserne fra 2005 betyder artikel 106, stk. 2, i TEUF, at statsstøtte til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, kan erklæres forenelig med fællesmarkedet, hvis støtteforanstaltningen opfylder følgende betingelser:
a)
den pågældende tjeneste har samme karakteristika som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse
b)
virksomheden har rent faktisk har fået pålagt at udføre denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse af staten som fastlagt i et eller flere officielle dokumenter
c)
principperne om nødvendighed og proportionalitet er overholdt, og
d)
udviklingen af samhandelen påvirkes ikke i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse.
(96)
Betingelse a) og b) er opfyldt af de ovenfor i betragtning 81 anførte grunde.
(97)
Med hensyn til betingelse d) har Kommissionen ingen oplysninger om, at samhandelen mellem medlemsstaterne skulle være påvirket i en sådan grad, at støtten ikke opfylder denne betingelse. Beslutningen af 10. maj 2007 indeholdt et krav om, at eneretten til at distribuere Livret Bleu skulle ophæves, eftersom de særlige rettigheder til at distribuere Livret Bleu udgjorde en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser i fællesmarkedet (53). Men provisionen kan ikke, i det omfang den ikke har overkompenseret Crédit Mutuel for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, betragtes som et forhold, der har påvirket udviklingen af samhandelen i et omfang, der strider mod Unionens interesse.
(98)
Kommissionen vurderer derfor nedenfor, om principperne om nødvendighed og proportionalitet er overholdt, dvs. om provisionen ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til at dække omkostningerne ved opfyldelsen af forpligtelserne af almennyttig karakter under hensyntagen til indtægterne heraf samt i givet fald en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser (54).
(99)
Kommissionen følger en samlet tilgang (jf. betragtning 7.2.2.) i sin vurdering af, om der foreligger en eventuel overkompensation (jf. betragtning 7.2.5.) for perioden fra 27. september 1991 (jf. betragtning 7.2.1.) til 31. december 2005. Den tager hensyn til alle fordelene ved Livret Bleu, men medtager dog ikke en eventuel lokkevareeffekt, hvis virkning ikke har kunnet opgøres (jf. betragtning 7.2.3.). Der er taget hensyn til en rimelig fortjeneste (jf. betragtning 7.2.4.), herunder for indeståender centraliseret hos CDC.
7.2.1. Start af den omhandlede periode, 27. september 1991
(100)
I beslutningen om udvidelse omfattede beregningen af nettoresultatet af Livret Bleu for at vurdere eksistensen af en eventuel overkompensation resultatet for hele 1991 (55). Med andre ord indgår nettoindtægter fra de ikke-obligatoriske placeringer og placeringerne i almennyttige formål fra og med 1. januar 1991.
(101)
Som det fremgår af betragtning 75 og 76, er den eneste støtteforanstaltning i denne sag provisionen, der blev indført den 27. september 1991, samtidig med at Crédit Mutuel fik pålagt at centralisere sine indeståender hos CDC med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri. Før dette tidspunkt var der ingen provision og heller ingen centralisering hos CDC. Følgelig skal Kommissionen vurdere, om støtten er proportionel fra og med dette tidspunkt.
(102)
Omkostninger ved og indtægter fra tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse kan således ikke vedrøre tiden før 27. september 1991. Det er med andre ord først efter indførelsen af den pågældende støtteforanstaltning (provisionen), at der kan tages hensyn til omkostninger ved og indtægter fra den tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som finansieres via denne støtte. Kommissionen finder konkluderende, at beslutningen om udvidelse indeholdt en inkonsekvens, for støtteforanstaltningen var begrænset til den provision, der var indført efter 27. september 1991, men den tog fortsat hensyn til nettoindtægter hidrørende fra Livret Bleu for perioden fra 1. januar 1991 til 27. september 1991.
(103)
Da Crédit Mutuel ikke er i stand til at tilvejebringe nettoresultaterne af placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer på årsbasis, skønner Kommissionen, at der for 1991 alene bør tages hensyn til nettoresultater fra 27. september til 31. december 1991, således at nettoresultatet for hele 1991 sættes i forhold til det relevante antal dage, dvs. 96/365. Det samlede nettoresultat af indeståenderne centraliseret hos CDC for 1991 kan medtages, fordi denne centralisering, som det også er beskrevet i betragtning 101, netop blev indført efter 27. september 1991, således at der pr. definition ikke er nogen del af disse resultater, der vedrører perioden fra 1. januar 1991 til 27. september 1991.
7.2.2. Global tilgang indtil ultimo 2005 og derefter årlig
(104)
Kommissionen anbefaler i sin beslutning om udvidelse en årsbaseret tilgang i vurderingen af, om der foreligger en eventuel overkompensation. Denne tilgang stemmer overens med rammebestemmelserne fra 2005 og er en ændring i forhold til tidligere praksis. Når Kommissionen før vedtagelsen af rammebestemmelserne fra 2005 skulle vurdere, om der forelå en eventuel overkompensation, fulgte den en tilgang, der kan betegnes »global«, ifølge hvilken beløb vedrørende år med overkompensation ubegrænset kunne kompenseres med beløb fra år med underkompensation (56).
(105)
I medfør af punkt 26 i rammebestemmelserne fra 2005 anvender Kommissionen på ikke-anmeldt støtte bestemmelserne i de nævnte rammebestemmelser, hvis støtten er tildelt efter offentliggørelsen af rammebestemmelserne i EUT, og de bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for tildelingen af støtten, i de øvrige sager. Støtten blev tildelt årligt (57) og er ikke blevet anmeldt. Rammebestemmelserne fra 2005 blev offentliggjort i EUT den 29. november 2005. Følgelig skal de regler, der var gældende på tidspunktet for tildelingen af støtten, finde anvendelse på perioden forud for 2006 og rammebestemmelserne fra 2005 på perioden fra 1. januar 2006 til støttens ophævelse den 31. december 2008.
(106)
I rammebestemmelserne fra 2005 anbefales en »årlig« tilgang, for så vidt som beregningen af en eventuel overkompensation skal ske på årsbasis, uden at den årlige overkompensation kan overføres til det efterfølgende år, bortset fra i tilfælde, hvor dette beløb ikke overstiger 10 % af den årlige overkompensation (58).
(107)
Før vedtagelsen af rammebestemmelserne fra 2005 fulgte Kommissionen til gengæld en global tilgang i sin vurdering af, om en virksomhed var blevet overkompenseret for udførelsen af en tjenesteydelse af almennyttig karakter (jf. betragtning 104) (59).
(108)
I den globale tilgang ajourføres det enkelte års nettoresultater, akkumuleret fra det ene år til det andet, med anvendelse af referencesatsen for Frankrig pr. 1. januar hvert år (60).
7.2.3. Hensyn til fordele
(109)
Følgende bestemmes i rammebestemmelserne fra 2005, betragtning 17, første punktum: »De indtægter, der skal tages hensyn til, skal mindst omfatte alle indtægterne ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse«. I vurderingen af, om der foreligger en eventuel overkompensation, skal der med andre ord tages hensyn til nettoresultatet af placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer i undersøgelsesperioden. Kommissionen betragter rent faktisk disse resultater som indtægter indført af Frankrig fra og med 27. september 1991 til fordel for Crédit Mutuel i forbindelse med dennes udførelse af tjenesteydelsen af almindelig interesse med henblik på finansiering af socialt boligbyggeri gennem CDC. I det analytiske regnskab er disse placeringer understøttet af en bestemt ressource, nemlig indlån, der er modtaget takket være distributionen af Livret Bleu. På konkurrencemæssige markedsvilkår (dvs. uden speciel ret til at distribuere et skattebegunstiget opsparingsprodukt) ville Crédit Mutuel måske ikke have kunnet få adgang til denne ressource til samme pris, hvorfor der skal tages hensyn til de tilsvarende placeringer og ressourcer i den samlede økonomi for Livret Bleu-ordningen. Frankrig har for øvrigt selv bekræftet, at der er en forbindelse mellem disse placeringer, Livret Bleu og opgaven med at finansiere socialt boligbyggeri, med omfordelingen af indeståenderne fra disse placeringer til CDC efter 1991 (61). Da Crédit Mutuel den 27. september 1991 med andre ord fik overdraget en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig at modtage indlån centraliseret hos CDC, som skulle anvendes til at finansiere socialt boligbyggeri, bekræftede Frankrig overdragelsen til Crédit Mutuel af distributionen af Livret Bleu. Den fortjeneste, der resulterede af anvendelsen af de midler, der var indsat hos denne, skal derfor fra denne dato betragtes som en indtægt, som Crédit Mutuel fik for at levere tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse.
(110)
Klageren og andre myndigheder eller organer (konkurrencerådet og forskningsorganer samt rapporter fra parlamentsmedlemmer (62)) finder, at eneretten til at distribuere Livret Bleu har haft en »lokkevareeffekt«, der har gjort det muligt for Crédit Mutuel at tiltrække og sikre loyalitet fra kunder, som banken ikke kun solgte Livret Bleu, men også andre bankprodukter til. I sin beslutning om udvidelse udelukker Kommissionen ikke, at Livret Bleu kan have skabt indirekte indtægter via lokkevareeffekten (63), men gør opmærksom på, at sådanne indtægter hidtil ikke har kunnet opgøres (64).
(111)
Efter at have gennemgået denne sag konstaterer Kommissionen, at de modtagne oplysninger ikke, selvom eksistensen af en lokkevareeffekt ikke kan udelukkes, i det foreliggende tilfælde gør det muligt at opgøre den eventuelle lokkevareeffekt tilstrækkeligt pålideligt.
(112)
I klagernes dokumentation opereres der med en såkaldt lokkevareeffekt, men man påviser ikke formelt en sådan effekt, og det er heller ikke lykkedes at foretage en nøjagtig beregning af dens finansielle virkning.
(113)
Med hensyn til Cabinet Glais' (jf. Betragtning 52 - 53) undersøgelser er Kommissionen opmærksom på, at Crédit Mutuel med god ret kan hævde, at disse statistiske analyser ikke giver noget klart bevis for en målelig »lokkevareeffekt«.
(114)
Klagerne henviser i deres bemærkninger til tre subjektive evalueringer. For det første beregner klagerne den skønsmæssige størrelse af denne fordel, idet de tager som udgangspunkt, at de øvrige banker havde tilbudt at distribuere Livret Bleu med en provision på 1 %, ved at opgøre fordelen til forskellen mellem denne provisionssats og den provisionssats, Crédit Mutuel får, altså 0,3 %, hvilket svarer til ca. 300 mio. FRF om året. Det kan dog ikke påvises, at Crédit Mutuels konkurrenter kan varetage opgaven på nøjagtigt samme vilkår mod et vederlag af denne størrelse, dvs. 1 %. Dette første argument beviser desuden ikke, at der er tale om en lokkevareeffekt, men forekommer blot at være en gentagelse af påstanden om, at Crédit Mutuel er blevet overkompenseret, hvilket som påvist ikke er tilfældet. Der er intet bevis for, at lokkevareeffekten svarer til forskellen i provision og den lavere hypotetiske provision, som Crédit Mutuels konkurrenter foreslog til gengæld for distributionen af Livret Bleu.
(115)
Med den anden metode, som klagerne har foreslået, skulle lokkevareeffekten kunne måles ved at tage stigningen i bankens markedsandele som udgangspunkt. Denne metode til at vurdere støtten kan dog ikke accepteres, fordi den bygger på den påstand, at de vundne markedsandele udelukkende kan tilskrives Livret Bleu, uden at dette underbygges med nogen form for objektiv dokumentation.
(116)
Den tredje vurdering af eneretten til at distribuere Livret Bleu bygger på det mistede skatteprovenu, der kan tilskrives skattebegunstigelsen af Livret Bleu. Hvis Crédit Mutuel havde ønsket at distribuere en opsparingsordning uden skattefritagelse, der gav sparerne samme nettoudbytte som Livret Bleu uanset deres skattemæssige situation, ville det rent faktisk have medført offeromkostninger svarende til det fiktive skattebeløb, sparerne (potentielt) skulle betale. Ifølge klagerne bør den kumulerede skattefordel på 4,5 mia. FRF for perioden 1991-1997 anses for at have givet Crédit Mutuel afledte fordele af samme størrelsesorden. Dette argument kan ikke accepteres, fordi Crédit Mutuel sandsynligvis ikke ville have distribueret Livret Bleu på samme vilkår, hvis banken selv skulle dække de fulde omkostninger ved skattebegunstigelsen, som i øvrigt er til direkte fordel for andelshaverne.
(117)
Det er vanskeligt at specificere og opgøre, hvilke mulige fordele ordningen kan have givet Crédit Mutuel. Den direkte økonomiske fordel ved at distribuere Livret Bleu er direkte målelig på grundlag af regnskabet for Livret Bleu. Derimod ville den økonomiske fordel ved salg af andre produkter eller tjenesteydelser til de kunder, der er blevet tiltrukket af Livret Bleu, kun kunne konstateres i det analytiske regnskab for disse andre produkter, hvis det umiddelbart var muligt at sondre mellem, hvad der sælges til kunder, som er loyale over for eller tiltrukket til Crédit Mutuel på grund af Livret Bleu, og hvad der sælges til kunder, som har henvendt sig til Crédit Mutuel af andre grunde, hvilket ikke er tilfældet. Derfor har Kommissionens konsulent ikke kunnet vurdere de afledte virkninger ved at bruge samme regnskabsmæssige metode som i vurderingen af samtlige direkte økonomiske fordele ved Livret Bleu.
(118)
Mere sofistikerede forsøg fra konsulentens side på at vurdere disse fordele har heller ikke givet brugbare resultater. Kommissionen mener derfor ikke, at den kan tage hensyn til en eventuel fordel ved lokkevareeffekten i efterprøvningen af, om der foreligger en eventuel overkompensation.
7.2.4. Beregning af den rimelige fortjeneste
(119)
I vurderingen af, om der er udbetalt en overkompensation til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, skal der tages hensyn til en rimelig fortjeneste (65). Det præciseres i rammebestemmelserne fra 2005, at der ved » »rimelig fortjeneste« forstås en forrentning af egenkapitalen, der tager hensyn til virksomhedens risiko eller manglende risiko […]. Denne forrentning må normalt ikke overstige den gennemsnitlige kapitalforrentning i den pågældende sektor i de senere år.« (66)
(120)
I beslutningen om udvidelse (67) anvendte Kommissionen en rimelig fortjeneste på gennemsnitligt 6 % af egenkapitalen for placeringerne til almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer. Denne procent, der varierede fra et år til et andet, ligger i gennemsnit på 6 % og svarer til den forrentning, som Crédit Mutuel oprindelig anbefalede. Crédit Mutuel havde som egenkapitalomkostninger opført beløbet for de faktisk udbetalte dividender i det pågældende år. I denne beslutning følger Kommissionen samme tilgang som i beslutningen om udvidelse, jf. betragtning 7.2.5, for så vidt angår hensynet til en rimelig fortjeneste, i efterprøvningen af om der er tale om en eventuel overkompensation for de ikke-obligatoriske placeringer og placeringerne til almennyttige formål.
(121)
I beslutningen om udvidelse (68) mente Kommissionen imidlertid ikke, at man kunne anvende denne rimelige fortjeneste på indeståender centraliseret hos CDC, for så vidt som disse ikke udgjorde en egenkapitalomkostning efter tilsynsreglerne, eftersom disse indeståender ikke var blevet investeret af Crédit Mutuel, men blot overført til CDC. Men fra et tilsynsperspektiv betragtes kreditrisikoen ved indeståenderne centraliseret hos CDC som svarende til eksponeringen over for staten (Frankrig), dvs. en risikovægtning lig med nul, og som altså ikke krævede egenkapital.
(122)
Ikke at anvende en rimelig fortjeneste for det indestående, der var centraliseret hos CDC, ville medføre, at den samlede rimelige fortjeneste (fortjenesten fra placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer og fra det indskud, der var centraliseret hos CDC) faldt fra 1991 til 1999 og forsvandt helt efter 2000 med centraliseringen af det samlede indskud hos CDC i 1999 (69).
(123)
I brev af 1. september 2006 fremlægger de franske myndigheder deres bemærkninger til beslutningen om udvidelse og bekræfter, at de midler, der var centraliseret hos CDC, ikke forbrugte midler fra den lovpligtige egenkapital. De franske myndigheder fremfører dog, at det ikke var relevant at anvende den europæiske solvensmargen efter den fuldstændige centralisering hos CDC i 1999, og Crédit Mutuel foreslog derfor i beregningen af en tilsvarende rimelig fortjeneste for Livret bleu at indregne egenkapitalomkostninger, der var beregnet på grundlag af omkostningerne for andre opsparingsprodukter og andre ressourcer. Kommissionen mener ikke, at en sådan tilgang er tilfredsstillende, da den betyder, at man kunstigt på midler centraliseret hos CDC anvender et lovpligtigt kapitalbehov, der afhænger af det gennemsnitlige kapitalbehov for Crédit Mutuels øvrige aktiver, som er fuldstændig uafhængige af Livret Bleu.
(124)
Det forhold, at der ikke var et lovpligtigt kapitalkrav, illustrerer, at der ikke var nogen risiko for kredittab, hvilket er tilfældet med de indeståender, der var centraliseret hos CDC. Modtagelse af indskud for CDC indebærer heller ikke en likviditetsrisiko (bortset fra risikoen inden for en måned) eller en risiko for ændring af løbetid, eftersom det beløb, der overføres til CDC, justeres månedligt på grundlag af udviklingen i indskud, og den rente, som CDC betaler, overføres øjeblikkeligt til sparerne. Der er således ingen tvivl om, at denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse indebærer en meget begrænset risiko for Crédit Mutuel. Der findes dog andre former for risici såsom den operationelle risiko, den økonomiske risiko (risiko for, at vederlaget ikke dækker omkostningerne), den juridiske risiko og risikoen for bankens omdømme. Andre bankaktiviteter såsom forvaltning af gensidige fonde, formueforvaltning og salg af finansprodukter (f.eks. aktier og obligationer) forbruger ingen lovpligtig egenkapital, men er særdeles rentable. Der er derfor ingen direkte forbindelse mellem forbrug af lovpligtig egenkapital - beregnet på grundlag af tilsynsreglerne, hvis specifikke formål på ingen måde er at vurdere en aktivitets rentabilitet - og det forventede overskud af en aktivitet.
(125)
Alligevel må det konstateres, at Kommissionen i den foreliggende sag, selvom den tillader Crédit Mutuel at få en rimelig fortjeneste for den del af indeståenderne, der er centraliseret hos CDC, erkender, at fastlæggelse af et tilstrækkeligt niveau for denne fortjeneste er en øvelse, der indebærer en kompleks økonomisk vurdering. Livret Bleu er et atypisk bankprodukt, hvis karakteristika er en blanding af et opsparingsprodukt og en kontokurant, og hvortil det modtagne indestående centraliseres hos en offentlig myndighed. Der findes derfor som sådan ikke produkter, som er direkte sammenlignelige, og som kunne give en indikation af, hvad en rimelig fortjeneste er for en tilsvarende aktivitet.
(126)
Eftersom der ikke findes et produkt, som er tilstrækkelig sammenligneligt med Livret Bleu, skønner Kommissionen, at den i det foreliggende tilfælde kan bruge to indikatorer til at vurdere, om en given fortjeneste kan betragtes som rimelig. Der er tale om følgende to indikatorer:
a)
Den franske banksektors fortjenstmargen, dvs. resultatet før skat divideret med omsætningen (her er bankernes omsætning vist i form af deres driftsresultater). Ved at bruge tallene for den franske banksektor for den pågældende periode (fra 27. september 1991 til ultimo 2008) fremkommer en gennemsnitlig fortjenstmargen på 23 % pr. år.
b)
Den franske banksektors udbyttesats, dvs. resultatet før skat divideret med aktiverne. Den årlige gennemsnitlige udbyttesats for den pågældende periode er 45 basispoint (0,45 %).
(127)
Nedenstående tabel (70) viser fortjenstmargenen og udbyttesatsen for den franske banksektor for perioden 1993-2008 (tal før 1993 foreligger ikke):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Resultat før skat (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Driftsresultat (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Fortjenstmargen
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Gns. fortjenstmargen
22,8 %
Aktiver (71)
Foreligger ikke
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Udbyttesats
Foreligger ikke
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Gns. udbyttesats
0,45 %
(128)
Til at beregne Crédit Mutuels fortjenstmargen og udbyttesats for modtagelse af indskud centraliseret hos CDC bruger Kommissionen følgende værdier:
a)
for nævneren i fortjenstmargenen: indtægter fra modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. den årlige provision
b)
for nævneren i udbyttesatsen: indskud overført til CDC
c)
for tælleren, dvs. resultatet før skat, skønner Kommissionen, at hvis en skønnet rimelig fortjeneste er en margen på 4,2 % for modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. et resultat før skat, der udgør 4,2 % af CDC’s provision, modtager Crédit Mutuel ingen overkompensation (jf. tabel i betragtning132).
(129)
For så vidt angår den anden indikator (udbyttesatsen), bemærker Kommissionen, at hvis en udbyttesats på 5 basispoint betragtes som en rimelig fortjeneste på modtagelse af indskud centraliseret hos CDC, dvs. hvis der tages hensyn til et resultat før skat svarende til 0,05 % af de samlede indskud, der overføres til CDC, har Crédit Mutuel ikke modtaget overkompensation for forvaltningen af Livret Bleu for den pågældende periode.
(130)
Ifølge rammebestemmelserne fra 2005 må den rimelige fortjeneste ikke overstige den gennemsnitlige forrentning for den pågældende sektor i den pågældende periode. En fortjenstmargen på 4,2 % er under en femtedel af den gennemsnitlige fortjenstmargen i banksektoren (22,8 %). Som det fremgår af betragtning 124), er modtagelse af indskud centraliseret hos CDC en aktivitet med lav risiko og dermed lavt udbytte, og Kommissionen finder derfor ikke, at en fortjenstmargen på 4,2 % er åbenbart overdrevet, men kan i denne sag betragtes som en rimelig fortjeneste.
(131)
Kommissionen finder ligeledes, at en fortjeneste på 5 basispoint for indeståender centraliseret hos CDC er rimelig på baggrund af den gennemsnitlige udbyttesats på 45 basispoint i den franske banksektor for den pågældende periode og er en lav, konservativ tærskel for, hvad der kan betragtes som en fortjeneste, som ikke er åbenbart urimelig i den foreliggende sag. Den lave fortjeneste giver desuden en rimelig afspejling af risikoniveauet for Crédit Mutuels modtagelse af indskud for CDC, der er lav, som det fremgår af betragtning 124).
7.2.5. Efterprøvelse af, om der foreligger overkompensation
(132)
På grundlag af foranstående punkter har Kommissionen efterprøvet, jf. nedenstående tabel, om der foreligger overkompensation efter den metode, der er beskrevet i punkt 7.2.1-7.2.4 (73):
mio. EUR
KOMPENSATION
OVER- ELLER UNDERKOMPENSATION
År
Provision
(årlig)
Global tilgang (74)
(indtil ultimo 2005)
Årlig tilgang (75)
(efter 2006)
1991 (fra 27.9.1991 til 31.12.1991)
1,5
43,8
Finder ikke anvendelse
(den globale tilgang er anvendt indtil 2005, jf. afsnit 7.2.2.)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Det kan konstateres, at overkompensationen ultimo 2005 (15 mio. EUR) er under 10 % af provisionen for 2005 (196,7 mio. EUR). I medfør af punkt 21 i rammebestemmelserne fra 2005 kan dette beløb fremføres til det følgende år. Det endelige resultat er en overkompensation på -6,1 mio. EUR ultimo 2008 for hele den pågældende periode.
(134)
Kommissionen kan derfor konkludere, at provisionen ikke har overkompenseret Crédit Mutuel for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som banken fik overdraget fra den 27. september 1991 til udgangen af 2008.
8. KONKLUSION
(135)
Kommissionen fastslår, at Republikken Frankrig ulovligt har iværksat den omhandlede støtte i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF. Støtten kan imidlertid betragtes som forenelig med det indre marked efter artikel 106, stk. 2, i TEUF, idet den af staten udbetalte provision ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til at dække omkostningerne ved opfyldelsen af forpligtelserne af almennyttig karakter under hensyntagen til indtægterne heraf samt i givet fald en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Republikken Frankrigs statsstøtte til Crédit Mutuel på grundlag af bekendtgørelse af 27. september 1991, der fastlægger Crédit Mutuels placeringer i almennyttige formål, er forenelig med det indre marked
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Republikken Frankrig.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. maj 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 24 päivänä toukokuuta 2011,
Valtiontuesta C 88/97, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut Crédit Mutuelin hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 3436)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/747/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Ranskan pankkiyhdistys (Association française des banques, AFB), talletuspankkien ammattiyhdistys (Chambre syndicale des banques populaires) ja Crédit Agricole tekivät 25 päivänä tammikuuta 1991 kantelun, jossa ne väittivät Ranskan valtion myöntäneen Crédit Mutuelille valtiontukea.
(2)
Komissio esitti ensimmäisen Livret bleu -säästötilijärjestelmää koskevan tietopyynnön 27 päivänä toukokuuta 1991 päivätyssä kirjeessä.
(3)
Komissio ilmoitti 6 päivänä helmikuuta 1998 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan (nykyään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohta) mukainen menettely, joka koskee Livret bleu (2) -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukitoimenpiteitä.
(4)
Ranskan viranomaiset vastasivat 8 päivänä huhtikuuta 1998 kysymyksiin, jotka komissio oli esittänyt menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään.
(5)
Crédit Mutuel esitti komissiolle 18 päivänä kesäkuuta 1998 lähettämässään kirjeessä väitteitä, joilla se pyrki torjumaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä tarkoitettujen toimenpiteiden luonnehtimisen valtiontueksi. Lisäksi se toimitti komissiolle aineistoa, joka käsitteli Livret bleu -säästötileihin liittyvää sisäistä laskentatoimea. Myös useat asianomaiset ovat toimittaneet komissiolle huomautuksensa (ks. 3 ja 4 jakso, johdanto-osan 48-59 kappale). Komissio toimitti huomautukset Ranskan viranomaisille 3 päivänä syyskuuta 1998.
(6)
Kantelijat lähettivät komissiolle neljä täydentävää kirjelmää, jotka on päivätty 29 päivänä lokakuuta 1999, 16 päivänä toukokuuta 2000, 16 päivänä lokakuuta 2000 ja 19 päivänä tammikuuta 2001. Komissio toimitti nämä kirjeet Ranskan viranomaisille 21 päivänä helmikuuta 2000 ja 3 päivänä marraskuuta 2000.
(7)
Helmikuun 5 päivänä 2001 komissio toimitti Ranskan viranomaisille AFB:ltä saamansa asiakirjat.
(8)
Komission pyynnöstä ulkopuolinen konsultti (3) (jäljempänä ’komission konsultti’) tarkasti marraskuun 1998 ja joulukuun 1999 välisenä aikana Livret bleun sisäisen laskentatoimen. Konsultin kertomus annettiin Ranskan viranomaisten ja Crédit Mutuelin tarkasteltavaksi 10 päivänä tammikuuta 2000. Tilintarkastuskertomuksesta järjestettiin 7 päivänä helmikuuta 2000 komission yksiköiden ja niitä avustavan konsultin sekä Ranskan viranomaisten ja Crédit Mutuelin kesken tekninen neuvottelukokous.
(9)
Komissio pyysi 14 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisia tarkentamaan ne julkisen palvelun velvoitteet, joista Crédit Mutuel vastaa. Komission yksiköt toimittivat 21 päivänä helmikuuta 2000, 3 päivänä marraskuuta 2000 ja 5 päivänä helmikuuta 2001 huomautuksia varten Ranskan viranomaisille erilaisia asiakirjoja (4), joita kantelijat olivat liittäneet asiakirjakokonaisuuteen ja jotka koskivat Livret bleun väitettyä kannustinvaikutusta (ks. 7.2.3 kohta, johdanto-osan 110-118 kappale). Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 1 päivänä helmikuuta 2001.
(10)
Huhtikuun 11 päivänä 2000 Euroopan pankkiyhdistysten liitto teki komissiolle kantelun tuista, joita Ranskan valtio myönsi Crédit Mutuelille Livret bleun tarjontaa koskevan yksinoikeuden muodossa.
(11)
Toukokuussa 2000 Crédit Mutuelin keskuselin Confédération nationale du Crédit Mutuel antoi tilintarkastustoimisto Arthur Andersenille toimeksiannon, johon kuului Crédit Mutuelin sisäisen laskentatoimen menetelmien tarkistaminen ja Livret bleun tuloslaskelman tekeminen. Tehtävän päättyessä syyskuussa 2000 annettiin yksityiskohtainen kertomus Livret bleun tuloslaskelmasta, ja siinä arvioitiin Livret bleun tulokseksi 498 miljoonan Ranskan frangin tappio ennen veroja. Päätelmä perustuu oikaisujen huomioimiseen. Komissio ja Crédit Mutuel käsittelivät kertomusta kokouksessa 2 päivänä helmikuuta 2001. Komission yksiköiden esittämien huomautusten johdosta Crédit Mutuel pyysi Arthur Andersenia toimittamaan 8 päivänä helmikuuta 2001 päivätyn kirjeen, jossa perustellaan käytettyä menetelmää eli niin sanottua ”vahinkovakuutustoiminnan (5) virheellisen painottamisen oikaisumenetelmää”, jota komission yksiköt olivat erityisesti kritisoineet.
(12)
Komissio pyysi huhtikuussa 2001 konsulttiaan määrittelemään oman kertomuksensa ja Arthur Andersenin raportin erot sekä tietojen tai menetelmien muutokset, jotka voitaisiin tarvittaessa sisällyttää aiempaan arviointiin. Komission konsultin uusi loppukertomus toimitettiin 23 päivänä heinäkuuta 2001. Siinä arvioidaan Livret bleun sisäisen laskentatoimen tulokseksi 1,074 miljardin Ranskan frangin (163,7 miljoonan euron) kumulatiivinen voitto, jota ei ole kirjattu omaan pääomaan. Kertomus toimitettiin samana päivänä Ranskan viranomaisille. Komission, Ranskan viranomaisten, Crédit Mutuelin ja Arthur Andersenin välisessä kokouksessa 26 päivänä heinäkuuta 2001 Crédit Mutuel ja Arthur Andersen esittivät eriävän mielipiteensä komission konsultin lopullisista päätelmistä. Arthur Andersen pitäytyi aiemmissa päätelmissään 13 päivänä syyskuuta 2001 päivätyssä asiakirjassa, joka toimitettiin Ranskan viranomaisten 15 päivänä syyskuuta 2001 lähettämän kirjeen liitteenä. Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 26 päivänä lokakuuta 2001 uuden kirjeen yhteisön kilpailuoikeuden kannalta tehdystä Livret bleun oikeudellisesta analyysista samoin kuin 7 päivänä tammikuuta 2002 päivätyn kirjeen julkisen palvelun velvoitteen kustannuksista. Jälkimmäisessä toistetaan mitään uutta lisäämättä Crédit Mutuelin jo aiemmin esittämät luvut.
(13)
Ranskan viranomaisten 26 päivänä lokakuuta 2001 komissiolle lähettämässä kirjeessä selitettiin, miksi viranomaisten mukaan i) Livret bleu -järjestelmässä ei ollut kyse tuesta, ii) jos komissio kuitenkin katsoisi sen tueksi, kyse olisi ehdottomasti olemassa olevasta tuesta, ja iii) joka tapauksessa tuki soveltuisi sisämarkkinoille.
(14)
Komissio ilmoitti 15 päivänä tammikuuta 2002 tekemällään päätöksellä (6) (jäljempänä ’kumottu päätös’), että Ranskan tasavallan Crédit Mutuelin hyväksi toteuttama valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille.
(15)
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 15 päivänä tammikuuta 2002 tehdyn päätöksen 18 päivänä tammikuuta 2005 antamassaan tuomiossa (7).
(16)
Komissio ei ole valittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta. SEUT-sopimuksen 266 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission on toteutettava kyseisen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Valtiontuen osalta tämä tarkoittaa sitä, että päätöksen kumoamisen jälkeen menettely palautuu jälleen virallisen tutkintamenettelyn asteelle.
(17)
Komissio teki 7 päivänä kesäkuuta 2006 päätöksen muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisesta (8) (jäljempänä ’menettelyn laajentamista koskeva päätös’) ja selkeytti samalla mahdollista tukea koskevan arviointinsa tarkoitusta.
(18)
Ranska toimitti komissiolle huomautuksensa menettelyn laajentamista koskevasta päätöksestä 1 päivänä syyskuuta 2006 ja 7 päivänä syyskuuta 2006 päivätyissä kirjeissään.
(19)
Komissio vastaanotti 19 päivänä syyskuuta 2006 kantelun Association des Victimes du Crédit Mutuel -järjestöltä.
(20)
Komissio vastaanotti Crédit Mutuelin huomautukset 13 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
(21)
Komissio toimitti Crédit Mutuelin huomautukset Ranskan viranomaisille 31 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
(22)
Komissio pyysi 22 päivänä syyskuuta 2006 ja 28 päivänä marraskuuta 2006 vielä lisätietoja, ja Ranska esitti täydentäviä huomautuksia 8 päivänä marraskuuta 2006 ja 28 päivänä helmikuuta 2007 päivätyissä kirjeissä.
(23)
Komissio tapasi Ranskan viranomaiset 19 päivänä joulukuuta 2006 ja Crédit Mutuelin 15 päivänä tammikuuta 2007.
(24)
Toukokuun 10 päivänä 2007 komissio teki EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 3 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artiklan 3 kohta) sekä EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan (nykyinen SEUT-sopimuksen 49 ja 56 artikla) nojalla päätöksen, jossa Ranska määrättiin lakkauttamaan Crédit Mutuelin, Caisses d’Épargnen ja Banque Populairen erioikeudet (9) Livret bleu -järjestelmään (Crédit Mutuel) ja Livret A -järjestelmään (Caisses d’Épargne ja La Poste) (10).
(25)
Koska Ranska ei lakkauttanut Livret A- ja Livret bleu -järjestelmiä koskevia erioikeuksia 10 päivänä toukokuuta 2007 tehdyssä päätöksessä asetetussa yhdeksän kuukauden määräajassa, komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 226 artiklassa (nykyinen SEUT-sopimuksen 258 artikla) tarkoitetun rikkomusmenettelyn ja lähetti Ranskalle 5 päivänä kesäkuuta 2008 virallisen ilmoituksen, koska se ei ollut noudattanut päätöstä.
(26)
Komissio pyysi 19 päivänä syyskuuta 2009 Ranskalta lisätietoja, ja Ranska vastasi 13 päivänä lokakuuta 2009.
(27)
Komissio lopetti rikkomusmenettelyn 8 päivänä lokakuuta 2009, sillä Ranska oli hyväksynyt 1 päivänä tammikuuta 2009 uudistuksen, jolla vapautettiin Livret A- ja Livret bleu -säästötilien myöntäminen (11). Ranska siis noudatti sille asetettua velvoitetta lakkauttaa kyseisiä säästötilijärjestelmiä koskevat erioikeudet (12).
(28)
Komissio esitti vuoden 2010 aikana Crédit Mutuelille useita kysymyksiä sähköpostitse, ja se sai vastaukset myös sähköpostitse.
(29)
Tällä päätöksellä lopetetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (13) 13 artiklan mukaisesti menettely, joka koskee Livret bleu -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukielementtejä.
2. LIVRET BLEU -JÄRJESTELMÄN KUVAUS
2.1. Crédit Mutuelin kuvaus
(30)
Crédit Mutuel on hajautettu pankki- ja vakuutuskonserni, joka koostuu avointen osuuspankkimuotoisten konttoreiden kansallisesta verkostosta. Crédit Mutuelin toimintaa sääntelee 10 päivänä syyskuuta 1947 annettu laki, jossa määritellään yhteistyön periaatteet. Sen hallinnossa on kolme tasoa: paikallinen, alueellinen ja kansallinen.
(31)
Crédit Mutuel -konserni toimii kahden nimen alla: Crédit Mutuel ja Crédit Industriel et Commercial (jäljempänä ’CIC’). Konsernilla on lähes 6 000 myyntipistettä ja yli 72 000 työntekijää. Crédit Mutuelin paikalliskonttorit kuuluvat johonkin 18 aluepankista, ja nämä puolestaan kuuluvat valtakunnalliseen Confédération nationale du Crédit Mutueliin, joka on verkoston keskuselin. CIC:n alaisuudessa toimii kuusi alueellista pankkia sekä erityisaloihin keskittyviä tytäryhtiöitä Ranskassa ja ulkomailla.
(32)
Koko Crédit Mutuel -konsernilla on yksi ainoa johtoelin, joka soveltaa kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Sillä on valtakunnallisen keskuspankin tasolla sisäinen taloudellinen yhteisvastuu, joka takaa aluepankkien maksuvalmiuden. Konserni täyttää kilpailuoikeuden kannalta yhden ainoan yrityksen ominaispiirteet, sillä kaikki sen päätökset tehdään keskitetysti.
2.2. Livret bleu -järjestelmän kuvaus
(33)
Livret bleu oli valtion sääntelemä säästötuote, jota ainoastaan Crédit Mutuelilla oli oikeus tarjota.
(34)
Tuotteelle myönnettiin osittainen verovapaus vuoden 1975 lisätalousarviosta annetulla lailla (14). Kaksi kolmasosaa koroista, joita säästäjien talletuksille maksettiin, oli vapautettu veroista. Valtio määritti säästäjien Livret bleu -säästötileiltä saaman bruttokoron siten, että nettokorko verojen jälkeen (15) oli sama kuin Livret A:sta maksettava korko, joka oli kokonaan verovapaata.
(35)
Valtion Livret bleu -tileille määrittämä korko oli suurempi kuin inflaatio, ja se oli sidottu rahoitusmarkkinoiden kehitykseen. Ennen kuin kyseinen säästötuote lakkautettiin 1 päivänä tammikuuta 2009 hyväksytyllä uudistuksella (ks. johdanto-osan 41 kappale), Livret bleun nettokorko oli 4 prosenttia (16). Suurin määrä, minkä säästäjä voi tallettaa Livret bleu -säästötilille, oli 15 300 euroa. Livret bleu -tileillä oleva talletuskanta kasvoi 13 miljardista eurosta (85 miljardista Ranskan frangista) vuonna 1991 yhteensä 22 miljardiin euroon vuonna 2008.
(36)
Livret bleu -säästötileillä oli tiettyjä ominaisuuksia, kuten varojen välitön käyttöön saanti, 15 euron vähimmäistalletusraja ja kuluttomuus (esim. tilinavauksesta ei peritty kuluja), joiden ansiosta tili oli hyvin likvidi. Lisäksi Livret bleu -säästötililtä oli mahdollista tehdä suoraveloituksia valtionkassaan tai valtionyrityksille, kuten EDF:lle tai France Télécomille. Yksityishenkilöille tarkoitettu Livret bleu -säästötili oli siis eräiltä osin hyvin lähellä käyttötiliä.
(37)
Livret bleu -tilien kautta kerättyjen varojen käyttöä koskevat velvoitteet muuttuivat ajan mittaan.
(38)
Alussa Crédit Mutuelin oli kohdennettava 50 prosenttia varoista (vuonna 1983 (17) osuus korotettiin 65 prosenttiin varoista ja 80 prosenttiin uusista talletuksista) niin sanottuihin yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin (etenkin paikallisyhteisöjen ja muiden julkisten organisaatioiden rahoittaminen). Loppusumman pankki sai käyttää vapaasti (jäljempänä ’vapaat käyttötarkoitukset’).
(39)
Järjestelmää muutettiin huomattavasti 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä (18), jolla Livret bleu -säästötilejä mukautettiin vastaamaan Livret A -järjestelmää. Itse asiassa kyseisestä päätöksestä lähtien kaikki uudet talletukset (19) keskitettiin CDC-säästö- ja talletuskassaan (Caisse des Dépôts et Consignations, jäljempänä ’CDC’), joka maksoi siitä hyvästä Crédit Mutuelille välityspalkkiota. Välityspalkkio oli alun perin 1,3 prosenttia CDC:hen keskitetystä Livret bleun talletuskannasta. Palkkio vähennettiin 1,2 prosenttiin 1 päivänä tammikuuta 2005 ja 1,1 prosenttiin 1 päivänä marraskuuta 2005. CDC käyttää Crédit Mutuelin keräämiä varoja lähinnä sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamiseen.
(40)
Järjestelmän perusteellisen uudistuksen yhteydessä myös olemassa oleva talletuskanta oli tarkoitus siirtää vähitellen CDC:hen (20). Syyskuun 27 päivänä 1991 tehdystä päätöksestä vuoden 1999 alkupuoliskon loppuun yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin osoitettu osuus supistui, kunnes kaikki talletukset oli saatu keskitettyä CDC:hen.
miljardia Ranskan frangia ja prosenttia
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Keskimääräiset vuotuiset talletukset
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
CDC:hen keskitetyt käyttötarkoitukset
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Yleisen edun mukaiset käyttötarkoitukset
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Vapaat käyttötarkoitukset
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Lähde: Littlejohn Frazer
(41)
Livret A- ja Livret bleu -tilien uudistus tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2009, jolloin kaikilla pankeilla oli oikeus tarjota Livret A -tilejä ja näiden kahden tilin erot poistettiin. Tammikuun 1 päivänä 2009 Crédit Mutuelin Livret bleu -säästötilistä tuli itse asiassa pelkkä Livret A -tili, jota markkinoidaan eri nimellä. Livret bleu lakkautettiin ja Crédit Mutuelin yksinoikeus tarjota kyseistä säästötuotetta päättyi kyseisenä päivänä.
2.3. Kuvaus menettelyn aloittamiseen/laajentamiseen johtaneista syistä
(42)
Kuten menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä todetaan (21), komissio katsoi, että Ranska on saattanut antaa Crédit Mutuelille tukea välityspalkkion muodossa.
(43)
Yhteisöjen tuomioistuimen 24 päivänä heinäkuuta 2003 asiassa Altmark antamassa tuomiossa todetaan, että korvaukset, joita maksetaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät tietyt kyseisessä tuomiossa esitetyt kumulatiiviset edellytykset (22).
(44)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että Altmark-tuomiossa esitetty neljäs edellytys ei välttämättä täyty, sillä valtio ei antanut julkisen palvelun tehtävää eli talletusten keräämistä sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten parhaalle ehdokkaalle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, vaan se kävi neuvotteluja suoraan Crédit Mutuelin kanssa. Sen vuoksi ei ollut mitään takeita siitä, että Crédit Mutuelille myönnetty korvaus ei ollut suurempi kuin hyvin johdetun yrityksen pyytämä korvaus. Lisäksi komission mukaan Ranskan viranomaiset eivät olleet osoittaneet, että korvauksen taso olisi määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita keskisuurelle, hyvin johdetulle pankkialan yritykselle aiheutuu kyseisten velvoitteiden täyttämisestä. Vaikka Ranskan viranomaiset korostavat, että Crédit Mutuel on hyvin johdettu yritys, tämä ei riitä osoittamaan, että korvauksen taso on määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita Altmark-tuomiossa tarkoitetulle hyvin johdetulle yritykselle aiheutuisi.
(45)
Komission mukaan välityspalkkio oli myönnetty valtion varoista, ja siitä saattoi aiheutua valikoivaa etua, joka voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Välityspalkkiosta ei myöskään ollut ilmoitettu komissiolle. Välityspalkkioon saattoi siis sisältyä sääntöjenvastaista valtiontukea.
(46)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että toimenpide ei välttämättä ole yhteensopivaa EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohta) kanssa, ja arvioi, että toimenpiteeseen ei voitu soveltaa mitään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa (nykyinen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohta) luetelluista poikkeuksista.
(47)
Itse asiassa komissio piti mahdollisena konsultin laskelmien perusteella, että korvauksen määrä ylitti sen, mikä oli välttämätöntä julkisen palvelun velvoitteen (talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten) suorittamisesta aiheutuneiden kustannusten korvaamiseksi ottaen huomioon siitä saatavat tulot sekä velvoitteen suorittamisesta saatava kohtuullinen tuotto. Komissio muistutti, että korvauksen määrään oli sisällytettävä kaikki valtion myöntämät tai valtion varoista peräisin olevat edut niiden muodosta riippumatta, ja otti huomioon korvauksen laskennassa CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisestä aiheutuvien nettokustannusten lisäksi myös yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten nettotuloksen (kustannukset tai tuoton). Komission konsultin raportissa esitettiin, että Crédit Mutuel oli saanut liikaa korvauksia vuosilta 1991, 1992, 1993 ja 1998.
3. KANTELIJOIDEN VÄITTEET
(48)
Komissio esitti kantelijoiden väitteet 6 päivänä helmikuuta 1998 tekemässään päätöksessä menettelyn aloittamisesta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohta) nojalla. Sen jälkeen toimitetuissa täydentävissä kirjelmissä on esitetty seuraavat uudet väitteet.
(49)
Livret bleun kannustinvaikusta koskevassa AFB:n kirjeessä (saatettu ajan tasalle helmikuun 1999 lopulla ja toimitettu komissiolle lokakuussa 1999) arvioitiin Livret bleun kannustinvaikutuksella aikaansaaduksi nettotuotoksi 17 miljardia Ranskan frangia (2,6 miljardia euroa) olettaen, että Crédit Mutuelin markkinaosuuksien kasvu kaikilla aloilla vuosina 1986-1997 oli peräisin ainoastaan Livret bleu -säästötilien tarjoamisesta.
(50)
Caisse Nationale du Crédit Agricolen toteuttamassa ja toukokuussa 2000 julkaistussa tutkimuksessa analysoitiin Crédit Mutuelin konttoreiden määrän kehitystä. Tutkimuksesta ilmenee, että pysyvien konttoreiden kokonaismäärä väheni vuosina 1991-1994 ja sen jälkeen kasvoi asteittain palaten vuonna 1998 vuoden 1990 tasolle. Kehitys oli erilaista eri alueilla: pysyvien ja myöhemmin tilapäisten konttoreiden määrä laski alueilla, joilla Crédit Mutuel on toiminut pitkään (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), ja se kasvoi muilla alueilla. Crédit Mutuel siis todennäköisesti vähensi konttoreitaan maaseutualueilla vahvistaakseen edustustaan kaupungeissa. Tiedot vaikuttavat kumoavan Crédit Mutuelin väitteet, joiden mukaan se on joutunut 1990-luvulla ylläpitämään vahvaa edustusta maaseutualueilla. Ne osoittavat myös, että Crédit Mutuel pystyy ylläpitämään poikkeuksellisen tiheää verkostoa vielä kaiken julkisen vallan valvonnan poistuttua.
(51)
AFB esitti 4 päivänä kesäkuuta 1998 komissiolle lähettämässään kirjeessä, että CDC:hen keskitettyjen Livret bleu -säästötilien varoista maksettu 1,3 prosentin palkkio oli liian suuri, sillä Caisses d’Épargne sai samalla ajanjaksolla CDC:ltä 1,20 prosentin palkkion ja La Poste 1,50 prosentin palkkion CDC:hen keskitetyistä Livret A -säästötileillä olevista varoista. AFB ilmoitti kirjeessä ehdottaneensa Ranskan viranomaisille vuonna 1997, että 1 prosentin palkkio olisi riittänyt sille Livret bleun talletusten keruun varmistamiseksi, mutta hallitus ei ollut vastannut sen ehdotukseen. AFB korosti muun muassa, että kansanedustaja Douyèren huhtikuussa 1998 julkaisemassa raportissa Caisse d’épargne -säästöpankkien nykyaikaistamisesta esitettiin, että keskiverto Caisse d’épargnen, kuten Bourgognen Caisse d’épargnen, keräyskulut olivat 0,96 prosenttia talletuskannasta, eikä ollut mitään syytä, miksi Crédit Mutuelin hoitokulut olisivat olleet korkeammat.
(52)
AFB:n pyynnöstä esitetyssä Glais’n konsulttitoimiston muistiossa elokuulta 2000 esitettiin tilastotietoja, jotka koskivat Crédit Mutuelin saamaa kilpailuetua yksinoikeudesta tarjota Livret bleu -säästötiliä. Aikasarjojen tarkastelussa ilmenee, että Livret bleu -säästötileille tehdyt talletukset samoin kuin muut talletukset kasvoivat voimakkaasti vuosiin 1985-1987 asti. Kotitalousluottojen kasvu jatkuu vielä tuon jälkeen ja on Crédit Mutuelilla voimakkaampi kuin sen suurimmilla kilpailijoilla. Glais’n konsulttitoimiston asiantuntija päätteli tästä, että ”Livret bleu vaikuttaa siis houkutelleen asiakkaita, ja 1980-luvun puolivälistä lähtien myönteinen vaikutus vaikuttaa voimistuneen ilman, että talletusten määrä olisi lisääntynyt. Alun perin sitoutettu asiakaskunta vaikuttaa siis tukeneen Crédit Mutuelin kasvustrategiaa tuosta ajanjaksosta lähtien.” Asiantuntija katsoi, että Crédit Mutuelin toiminta (etenkin luottotoiminta) vaikutti eroavan pankkialan markkinoiden keskimääräisestä kehityksestä, mikä osoitettiin rakentamalla satunnaisten taloudellisten häiriöiden jatkuvuuden indikaattori toiminnan muuttujille ja mallintamalla yksinkertainen luotonkysynnän yhtälö. Asiantuntija selittää tätä ilmiötä sillä, että Crédit Mutuelin asiakaskunta on sitoutettu muun muassa Livret bleun avulla voimakkaammin kuin muiden pankkiverkostojen asiakaskunta.
(53)
Glais’n konsulttitoimiston toisessa muistiossa (joulukuulta 2000) esitettiin uusi ekonometrinen analyysi kunkin pankkiverkoston asiakaskunnan sitoutumisasteesta. Tulokset tukivat asiantuntijan mukaan olettamusta, että Crédit Mutuel ja Caisses d’Épargne voivat sitouttaa asiakkaitaan paljon paremmin kuin muut pankit. On kuitenkin mahdotonta päätellä, onko asiakaskunnan voimakkaamman sitouttamisen taustalla verottoman säästötilin tarjoaminen vai tiheä sivukonttoriverkosto erilaisilla alueilla (molemmilla verkostoilla on käytössään nämä kaksi välinettä).
(54)
Tämän menettelyn ohella komissio on vastaanottanut täydentävän kirjeen kantelijoilta. Ne katsoivat, että Crédit Mutuel kykeni ostamaan julkisen GAN-vakuutuskonsernin aiemmin omistaman CIC-pankin huhtikuussa 1997 niiden tukien ansiosta, joita se sai Livret bleun nojalla ja joiden avulla se kasvatti markkinaosuuttaan talletusten alalla 2 prosentista vuonna 1969 noin 6,9 prosenttiin vuonna 1997. Kantelijoiden mukaan yhtiön oma pääoma kasvoi kyseisten tukien ansiosta nopeasti: 650 miljoonasta Ranskan frangista (99 miljoonasta eurosta) vuonna 1974 peräti 47,3 miljardiin Ranskan frangiin (7,2 miljardiin euroon) vuonna 1997.
(55)
Association des Victimes du Crédit Mutuel -järjestön 19 päivänä syyskuuta 2006 esittämässä kantelussa väitettiin, että julkisia talletuksia oli käytetty […] yksityisiin ja kaupallisiin tarkoituksiin sijoittajien ja Ranskan talouden haitaksi. Järjestö ei kuitenkaan esittänyt todellisia perusteluja tai todisteita mahdollisesta sääntöjenvastaisesta valtiontuesta.
4. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET
(56)
Sen jälkeen, kun 6 päivänä helmikuuta 1998 tehty päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin, komissio vastaanotti huomautuksia useilta asianomaisilta osapuolilta.
(57)
Eräät Crédit Mutuelin kilpailijat korostivat haittaa, jonka ne katsoivat itselleen aiheutuneen siitä, että Crédit Mutuelille oli annettu yksinoikeus Livret bleun tarjoamiseen. Nämä pankit väittivät yleensä, että Livret bleun kannustinvaikutuksen takia ne olivat menettäneet asiakkaita Crédit Mutuelille. Sen vuoksi ne pyysivät lakkauttamaan kyseisen yksinoikeuden. Tällaisia huomautuksia osoittivat komissiolle seuraavat liikelaitokset:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Sen lisäksi, että komissiolle toimitettiin Crédit Mutuelia puolustavia huomautuksia, jotka esitetään 4 jaksossa, komissio on vastaanottanut seuraavien kolmansien Livret bleu -järjestelmää puoltavat huomautukset:
Kansanedustaja Bertholet, Drôme
Departementin valtuuston jäsen Blondel, Nord
Johtaja Cabot, Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Pormestari Cormorèche, Montuel
Departementin valtuuston jäsen Cornelis, Nord
Pormestari Chavannes, Angoulême
Kansanedustaja Crépeau, Charente-Maritime
Senaattori Debavelaere, Pas-de-Calais
Pormestari Decool, Brouckerque
Senaattori Delevoye, Pas-de-Calais
Departementin valtuuston jäsen Delnatte, Nord
Departementin valtuuston jäsen Dolez, Nord
Alueellinen edustaja Ewald, Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Edustaja Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Senaattori Foy, Nord
Johtaja Galiègue, Caisse de Crédit Mutuel, Solesmes
Pormestari Gournay, Caestre
Euroopan parlamentin jäsen Armelle Guinebertière
Pormestari Hervé, Rennes
Puheenjohtaja Humez, Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Puheenjohtaja Ingelaere, Flandr’action
Varapormestari Juppé, Bordeaux
Puheenjohtaja Lapalu, Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Kansanedustaja Lazaro, Nord
Departementin valtuuston puheenjohtaja Lebreton, Côtes d’Armor
Pormestari Ledieu, Cateau-Cambrésis
Hallituksen jäsen Leleu, Crédit Mutuel Nord
Puheenjohtaja Maille, Communauté Urbaine de Brest
Aluevaltuuston jäsen Masclet, Nord-Pas-de-Calais
Departementin valtuuston puheenjohtaja Méhaignerie, Ille et Villaine
Aluevaltuuston jäsen Mio, Nord-Pas-de-Calais
Puheenjohtaja Novak, Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Aluevaltuuston jäsen Permuy, Nord-Pas-de-Calais
Departementin valtuuston jäsen Albert Rivaux, Pas de Calais
Aluevaltuuston puheenjohtaja de Rohan, Bretagne
Departementin valtuuston jäsen Valla, Ardèche
Pormestari Vanlerenberghe, Arras
Pormestari Villain, Cambrai
Kansanedustaja de Villiers, Vendée.
(59)
Suuri enemmistö kolmansista korosti Crédit Mutuelin alueellisella tasolla merkittävää tehtävää yhteisötalouden ja etenkin voittoa tavoittelemattomien järjestöjen rahoittamisessa. He korostivat myös Crédit Mutuelin asemaa työväenluokan tukemisessa, sillä suuri osa sen asiakaskunnasta kuuluu kyseiseen luokkaan. Useat paikallisen tason valtuutetut korostivat Crédit Mutuelin asemaa uusien yritysten ja työpaikkojen luomisessa sekä alueellisten aloitteiden kehittämisessä yhdessä paikallisyhteisöjen kanssa. Toisten mielestä Crédit Mutuel vastaa hajautetun rakenteensa ansiosta keskitettyjä liikelaitoksia paremmin paikallisiin tarpeisiin ja alueen tasapainoisen kehittämisen tarpeeseen.
5. CRÉDIT MUTUELIN HUOMAUTUKSET
(60)
Crédit Mutuel moittii komissiota asian käsittelyn huomattavasta pitkittymisestä.
(61)
Crédit Mutuel esittää lisäksi, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio ei koskenut pelkästään perustelujen puuttumista, vaan tuomiossa myös kritisoitiin komission päätelmiä. Crédit Mutuelin mukaan komissio ei ottanut kritiikkiä huomioon menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään varsinkaan laskiessaan mahdollisia liian suuria korvauksia. Crédit Mutuel moitti komissiota siitä, että se laski yhteen vuotuiset ylijäämät, mutta ei vähentänyt niistä vuotuisia alijäämiä, vaikka tällainen menetelmä esitetään julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa (jäljempänä ’vuoden 2005 yhteisön puitteet’) (23).
(62)
Pankin mukaan välityspalkkio täytti kaikki Altmark-tuomiossa esitetyt neljä edellytystä:
a)
Ensimmäisen edellytyksen osalta Crédit Mutuel katsoi saaneensa tehtäväksi kaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua: merkittävän konttoriverkoston ylläpito maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä ja talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten. Se kiistää konttoriverkoston ylläpitoa maaseudulla koskevan komission päätelmän, jonka mukaan Ranskan säädökset ja asetukset ovat liian epämääräisiä, jotta Crédit Mutuelilla voitaisiin katsoa olevan tällainen tehtävä ja jotta Altmark-tuomiossa esitetty ensimmäinen edellytys täyttyisi. Crédit Mutuelin mukaan komission päätelmä perustuu siihen, että kyseisissä säännöksissä ei säädetä erityisistä Crédit Mutueliin kohdistuvista velvoitteista vaan koko pankkialaa koskevista velvoitteista. Lisäksi Crédit Mutuel katsoo, että komissio pyrkii siirtämään pankille todistustaakan eli pankin olisi osoitettava, että ensimmäinen Altmark-tuomiossa esitetty edellytys täyttyy. Tämä ei kuitenkaan ole kyseisen oikeuskäytännön mukaista.
b)
Toisen edellytyksen osalta Crédit Mutuel korostaa sitä, että välityspalkkio otettiin käyttöön samaan aikaan kuin velvoite keskittää varoja CDC:hen ja että palkkion laskentamenetelmä oli objektiivinen ja läpinäkyvä.
c)
Kolmannen edellytyksen osalta pankki arvioi, että korvaus ei riitä kattamaan talletusten keräämisestä aiheutuvia kustannuksia, sillä CDC:hen keskitettyihin käyttötarkoituksiin liittyvä toiminta oli alijäämäistä vuosina 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel katsoo, että myös neljäs edellytys täyttyy. Sen mukaan välityspalkkion määrä vahvistettiin niiden kustannusten pohjalta, joita sille todellisuudessa aiheutui Livret bleun tarjoamisesta. Crédit Mutuel katsoo olevansa Altmark-tuomiossa tarkoitettu hyvin johdettu yritys, koska sen hallintokustannukset ovat pienimpiä alalla. Se myös väittää, että komissio myönsi tämän seikan päätöksessään menettelyn laajentamisesta (24). Crédit Mutuelin mukaan komissio ei ole perustellut riittävästi sitä, miksi se katsoo, että tämä edellytys ei täyty.
(63)
Joka tapauksessa Crédit Mutuel katsoo, että toimenpide soveltuu sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla. Crédit Mutuel arvostelee erityisesti menetelmää, jolla liian suuret korvaukset on laskettu ja joka esitetään menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä. Sen mukaan komissio on ensinnäkin syyllistynyt virheisiin Livret bleun tuloslaskelman kokonaistuloksen laskemisessa, sillä se on ottanut pohjaksi konsulttinsa virheelliset laskelmat siitä huolimatta, että komission konsultti ja Crédit Mutuelin konsultti eivät päässeet niistä kaikilta osin yhteisymmärrykseen (25).
(64)
Crédit Mutuel kiistää myös komission soveltaman vuotuisen lähestymistavan (huomioon on otettu vain ylijäämäisiä vuosia koskevat määrät, eikä niistä ole vähennetty alijäämäisiä vuosia koskevia määriä), jonka se katsoo olevan vastoin useita ennakkopäätöksiä, kumottua päätöstä sekä vuoden 2005 yhteisön puitteita (26). Komission olisi sen mielestä noudatettava kokonaisvaltaista lähestymistapaa (eli vähennettävä alijäämäisiä vuosia koskevat määrät ylijäämäisiä vuosia koskevista määristä) toisaalta koko ajanjaksolta 1991-1998 ja toisaalta vuonna 1999 alkavalta jaksolta.
(65)
Lisäksi komissio ei ole ottanut menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään asianmukaisesti huomioon kohtuullista tuottoa. Komission arvio kohtuullisesta tuotosta perustuu lakisääteisestä omasta pääomasta aiheutuviin kustannuksiin, joiden arvioidaan olevan 6 prosenttia, vaikka näissä kustannuksissa on kyse sisäisen laskentatoimen kustannuksesta eikä katteesta. Komission olisi pitänyt ottaa huomioon Arthur Andersenin esittämä omien varojen tuottoaste (27). Lisäksi kohtuullisen tuoton laskemisessa on käytetty jatkuvasti pienenevää perustaa, josta tulee nolla siinä vaiheessa kun kaikki talletukset on keskitetty CDC:hen, sillä kyseisistä talletuksista ei aiheudu minkäänlaisia kustannuksia lakisääteiselle omalle pääomalle. Crédit Mutuel korostaa sitä, että komission käyttämän indikaattorin seurauksena pankilla ei voi olla minkäänlaista normaalia katetta Livret bleu -tileistä. Sen mukaan kaikille pankeille on kuitenkin sallittava tavanomainen voittomarginaali, myös silloin kun on kyse keskitetystä käyttötarkoituksesta, josta ei aiheudu omalle pääomalle minkäänlaisia kustannuksia eli joka ei vaikuta laissa tarkoitettuun vakavaraisuussuhteeseen.
(66)
Crédit Mutuelin mukaan komissio ei myöskään ole ottanut asianmukaisesti huomioon kustannuksia, joita aiheutuu Crédit Mutuelin väittämästä toisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä velvoitteesta eli konttoriverkoston ylläpidosta maaseudulla. Velvoitteen tarkoituksena oli kannustaa kansalaisia säästämiseen koko Ranskan alueella turvaamalla mahdollisimman laaja konttoriverkosto.
(67)
Lopuksi Crédit Mutuel kiistää mahdollisen kannustinvaikutuksen. Se muistuttaa komission myöntäneen kumotussa päätöksessään, että kannustinvaikutusta ei virallisesti näytetty toteen, ja katsoo, ettei sen jälkeen ole esitetty uusia todisteita.
(68)
Crédit Mutuel vetoaa menettelyn osalta useisiin unionin oikeuden yleisperiaatteisiin kiistääkseen mahdollisen tuen takaisinperinnän. Se vetoaa erityisesti luottamuksensuojan periaatteeseen ja kohtuullisen käsittelyajan noudattamiseen.
6. RANSKAN HUOMAUTUKSET
(69)
Ranska katsoo, että Altmark-tuomiossa esitetyt edellytykset täyttyvät:
a)
Ensimmäisen edellytyksen osalta se korostaa komission myöntäneen, että Crédit Mutuelille oli asetettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä velvoite kerätä talletuksia sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Ranska huomauttaa komission ilmoittaneen menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että konttoriverkoston ylläpitäminen maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä voidaan myös katsoa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi (28). Se ei kuitenkaan vastaa menettelyn laajentamista koskevassa komission päätöksessä oleviin väitteisiin, joiden mukaan Altmark-tuomiossa esitetty ensimmäinen edellytys ei täyty, koska Ranskassa ei ole annettu säännöksiä, joissa säädettäisiin riittävän selkeästi julkisen palvelun velvoitteen antamisesta SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla (29).
b)
Toisen edellytyksen osalta Ranska arvioi, että korvaukseen sovellettavat parametrit on määritetty etukäteen objektiivisesti ja avoimesti.
c)
Kolmannen edellytyksen osalta se arvioi, että korvauksen (välityspalkkion) määrä ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen järjestelmästä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, ja viittaa Crédit Mutuelin Livret bleun tuloslaskelmaan vuosilta 1999-2005.
d)
Ranska katsoo myös neljännen edellytyksen täyttyvän, sillä sen mukaan Crédit Mutuelin johto täyttää tehokkuusvaatimukset (30).
(70)
Tuen olemassaolon edellytysten osalta Ranska viittaa väitteisiin, jotka esitettiin ennen vuoden 2002 päätöksen kumoamista:
a)
Toimenpide ei ole peräisin valtion varoista, koska Crédit Mutuelin muista kuin CDC:hen keskitetyistä talletuksista (vapaat käyttötarkoitukset ja yleisen edun mukaiset käyttötarkoitukset) saamat tuotot olivat peräisin yksityisistä lähteistä (sijoittajien tallettamista varoista) eikä niitä asetettu viranomaisten käyttöön.
b)
Toimenpiteellä ei voinut olla vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ennen pankki- ja rahoitustoiminnan sisämarkkinoiden toteutumista eli ennen tammikuun 1 päivää 1993. Kyseiset sisämarkkinat perustuivat luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annettuun neuvoston toiseen direktiiviin 89/646/ETY (jäljempänä ’toinen pankkidirektiivi’) (31). Lisäksi Ranskan viranomaiset katsoivat kyseisestä päivämäärästä lähtien, että koska osuuskuntia koskevia eurooppalaisia sääntöjä ei ollut olemassa ja koska tilanne rajoitti osuuskuntamuotoisten yhtiöiden, kuten Crédit Mutuelin, laajentumista rajojen yli, Crédit Mutuelin konttorit eivät harjoittaneet liiketoimintaa Ranskan rajojen ulkopuolella. Lisäksi Ranskan ulkopuolella asuville henkilöille avattujen Livret bleu -säästötilien osuus oli alle 0,1 prosentti koko talletuskannasta. Ranskan viranomaiset katsoivat myös, että Ranskassa toimivien ulkomaisten pankkilaitosten toiminta kohdistui aivan eri markkinoille kuin Crédit Mutuelin.
c)
CDC:n Crédit Mutuelille Livret bleun keskitetystä talletuskannasta maksama välityspalkkio ei voinut olla tukea, vaan kyseessä oli pelkästään korvaus pankin toteuttamasta palvelusta, jonka hinnaksi vahvistettiin vuonna 1991 tehdyssä sopimuksessa 1,3 prosenttia. Ranskan viranomaiset korostivat Livret bleun korkeita hoitokuluja, sillä useille säästötileille oli talletettu alle 5 000 Ranskan frangia (762 euroa). Ne viittasivat sisäistä laskentatoimea koskeviin laskelmiin, jotka Crédit Mutuel oli laatinut (toimenpiteen käyttöönoton jälkeen), ja totesivat, että korvauksen määrä oli täysin perusteltu. Ne arvioivat, että kaikkea Livret bleun Crédit Mutuelille mahdollisesti tuomaa etua olisi tarkasteltava suhteessa niihin kustannuksiin, joita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän tavoitteen toteuttamisesta aiheutuu. Ne huomauttivat komissiolle tältä osin, että säästötilien talletuskanta kohdistettiin yhä enemmän yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin: CDC:hen keskitettyjen talletusten osuus Livret bleun koko talletuskannasta oli 50 prosenttia vuosina 1975-1983, ja se nousi 65 prosenttiin vuosina 1983-1991 ja 100 prosenttiin vuonna 1998.
d)
Jos kuitenkin katsotaan, että toimenpide sisälsi valtiontukea, kyse oli joka tapauksessa olemassa olevasta tuesta, sillä Livret bleu -järjestelmä otettiin käyttöön ennen 1 päivänä tammikuuta 1993 toteutettua pankkimarkkinoiden vapauttamista (määräpäivä toisen pankkidirektiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä).
(71)
Ranskan viranomaiset esittivät 26 päivänä lokakuuta 2001 lähettämässään kirjeessä perustelut sille, miksi kyse on SEUT-sopimuksen 106 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta sisämarkkinoille soveltuvasta tuesta, jos komissio katsoo toimenpiteen tueksi. Ne väittivät komission syyllistyneen virheisiin Livret bleun tuloslaskelman kokonaistuloksen laskemisessa, koska se ei ollut ottanut pohjaksi Crédit Mutuelin konsultin esittämää menetelmää. (32) Lisäksi ne katsoivat, että komission on otettava huomioon kohtuullinen tuotto, jonka suuruudeksi ne arvioivat […] (33).
(72)
Lisäksi Ranskan viranomaiset moittivat menettelyn laajentamista koskevasta päätöksestä esittämissään huomautuksissa komissiota siitä, että se on käyttänyt epäsymmetristä päättelytapaa eikä ole vähentänyt niitä vuosia koskevia määriä, jolloin korvausta maksettiin liian vähän (1994-1997), niitä vuosia koskevista määristä, jolloin korvauksia maksettiin liikaa (1991, 1992, 1993 ja 1998). Lisäksi ne valittivat sitä, että komissio on ottanut sellaisenaan menettelyn laajentamista koskevan päätöksen liitteeseen 1 konsulttinsa päätelmät niistä kolmesta kohdasta, joista Ranska ja komissio olivat eri mieltä. Ranska täsmensi, että valtio maksoi liian vähän korvausta Livret bleu -järjestelmästä koko ajanjaksolta 1999-2005. Näin ollen välityspalkkion määrä ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen Livret bleu -säästötilien tarjonnasta aiheutuneiden kustannusten kattamiseksi sellaisina kuin ne esitetään Livret bleun sisäisessä laskentatoimessa, joka laadittiin yhdessä komission kanssa (lukuun ottamatta kahta muutosta (34)). Lisäksi välityspalkkio täyttää jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta 25 päivänä kesäkuuta 1980 annetussa komission direktiivissä 80/723/ETY (35) esitetyt vaatimukset. Ranska on myös esittänyt, että välityspalkkion alentaminen useampaan otteeseen johtui lähinnä sosiaalisen asuntotuotannon rahoittajien tarpeista (36).
(73)
Ranskan viranomaiset esittivät, että järjestelmä mahdollisesti liian suurten korvausten takaisin perimiseksi otettiin käyttöön jo vuonna 1999.
(74)
Ranska on esittänyt myös, että Crédit Mutuel vastasi likviditeettiriskistä kuukauden ajalta ja CDC sitä pidemmältä ajalta. Se ilmoitti, että Livret bleu -säästötileille talletettujen määrien osalta käytettiin solvenssimarginaalin kannalta välttämättömän oman pääoman tarpeen laskennassa riskipainotusta nolla. Ranska ilmoitti, että muiden säästötuotteiden ja muilla kuin Livret bleu -säästötileillä olevien varojen osalta Crédit Mutuelin oman pääoman tarpeen laskemisessa käytetty riskipainotus oli […]-[…] prosenttia vuosina 1999-2005. Ranskan viranomaiset tarkensivat, että koska eurooppalaista solvenssimarginaalia ei kannattanut soveltaa siinä vaiheessa kun koko talletuskanta oli keskitetty CDC:hen vuonna 1999, Crédit Mutuel käytti Livret bleu -säästötileistä saatavaa kohtuullista tuottoa laskiessaan oman pääoman kustannuksina muihin säästötuotteisiin ja muihin varoihin liittyviä oman pääoman kustannuksia, rajoittaen niitä kuitenkin jossain määrin ([…]-[…] prosenttia vuosina 1999-2005). Lisäksi Ranska esitti komission pyynnöstä tarkempia tietoja sen korvauksen suuruudesta, jota maksettiin pakollisen vararahaston muodostamisesta Ranskan keskuspankkiin.
7. ARVIOINTI
7.1. Tuen olemassaolo
(75)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että ainoa valtiontukea mahdollisesti sisältävä toimenpide oli CDC:n Crédit Mutuelille maksama välityspalkkio (37).
(76)
Välityspalkkioon mahdollisesti sisältyvä tuki luotiin 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä. Nyt annetussa päätöksessä mahdollista tukea analysoidaan Livret A:n tarjonnan vapautumiseen sekä Livret A:n ja Livret bleun 1 päivänä tammikuuta 2009 toteutuneeseen yhdenmukaistamiseen saakka (38).
7.1.1. Altmark-tuomion edellytykset eivät täyty
(77)
Altmark-tuomiossa (39) todetaan, että julkisen palvelun velvoitteista maksettavat korvaukset eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät neljä kumulatiivista edellytystä.
(78)
Menettelyn laajentamista koskevaan päätökseen esittämissään huomautuksissa Ranskan viranomaiset ja Crédit Mutuel tuovat esiin kaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua: merkittävän konttoriverkoston ylläpito maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä ja talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten.
(79)
Crédit Mutuelin velvollisuus ylläpitää konttoreita maaseudulla kuitenkin lakkasi jo ennen toimenpiteen käyttöönottoa, sillä pankkikonttorien avaamista ja sulkemista koskeva laki oli kumottu jo vuonna 1987 ja valvontajärjestelmä (jota oli edelleen sovellettu Crédit Mutueliin vuosina 1987-1991) lakkautettiin 1 päivänä heinäkuuta 1991. (40) Ranskan viranomaiset ja Crédit Mutuel eivät myöskään ole kiistäneet menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä esitettyä päätelmää, jonka mukaan vuoden 1991 jälkeen [eli heinäkuun 1 päivän 1991 jälkeen] Ranskassa ei ollut voimassa yhtään lakia tai säädöstä, jonka pohjalta Crédit Mutuelilla olisi ollut EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan [nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artikla] mukainen, päätöksen 24 kohdan iii alakohdassa tarkoitettu tehtävä [konttoreiden ylläpisto maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä] (41).
(80)
Sen vuoksi Altmark-tuomion soveltuvuutta on tarkasteltava pelkästään toisen velvoitteen osalta, joka on talletusten kerääminen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten.
(81)
Komissio muistuttaa, että jäsenvaltioille on jätetty laaja harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä. Se katsoo, että vuoden 1975 lisätalousarviosta annetun lain (42) 9 artiklan ja vuoden 1982 lisätalousarviosta annetun lain (43) 24 artiklan soveltamista koskevissa säännöksissä ja erityisesti 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyssä päätöksessä annetaan selvästi Crédit Mutuelille tehtäväksi (sellaisena kuin se on määritelty rakennus- ja asuinalan lain R323-10 ja R 331-14 §:ssä) kerätä varoja siirrettäväksi CDC:hen, jotta tämä voi rahoittaa sosiaalista asuntotuotantoa. Komissio katsoo, että määritellessään tämän yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelutehtävän Ranska ei ole syyllistynyt selkeään arviointivirheeseen.
(82)
Altmark-tuomiossa mainitun neljännen edellytyksen mukaan ”silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta […] varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto” (44).
(83)
Komissio arvioi, että neljäs edellytys ei täyty, kun on kyse talletusten keräämisestä ja keskittämisestä CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. On huomattava, että valtio ei ollut antanut tätä tehtävää parhaalle ehdokkaalle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, vaan se neuvotteli suoraan Crédit Mutuelin kanssa. Välityspalkkion suuruutta ei määritetty niiden kustannusten perusteella, joita hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamisesta. Itse asiassa 1,3 prosentin välityspalkkio ei voinut perustua niihin kustannuksiin, joita Crédit Mutuelille todellisuudessa aiheutui yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamisesta, sillä syyskuussa 1991 ei vielä ollut olemassa erillistä Livret bleun kirjanpitoa, jonka avulla olisi voitu jäljittää nimenomaan kyseisiin säästötileihin liittyvät kustannukset pankin kirjanpidossa. Livret bleun erillinen kirjanpito otettiin käyttöön vasta useita vuosia myöhemmin, ja se laadittiin takautuvasti ajalta ennen vuotta 1991. Mikään ei siis viittaa siihen, että välityspalkkion suuruus olisi määräytynyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän tehtävän suorittamisesta hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuvien kustannusten perusteella. Ranskan viranomaisten mukaan Crédit Mutuel on yleisesti ottaen hyvin johdettu yritys. Ne eivät varsinaisesti kuitenkaan perustele tätä väitettä, vaan viittaavat lähinnä menettelyn laajentamista koskevan päätöksen johdanto-osan 13 kappaleeseen, jossa komissio mainitsee Crédit Mutuelin taloudellisen tuloksen vuonna 2004 (taseen loppusumma, nettotulos, kustannus-tuottosuhde, omat varat ja vakavaraisuusaste). Jos jäsenvaltio on määritellyt korvauksen suuruuden analysoimalla hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannuksia, sen pitäisi kyetä osoittamaan tämä helposti komissiolle sekä esittelemään käytetty menetelmä. Ranska ei kuitenkaan ole tehnyt näin tässä tapauksessa. Myös se seikka, että heti kun Livret A- ja Livret bleu -säästötilien tarjoaminen vapautettiin 1 päivänä tammikuuta 2009, Crédit Mutuelin välityspalkkio laski 1,1 prosentista 0,6 prosenttiin, näyttää osoittavan, että palkkio oli suurempi kuin samaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää tehtävää hoitavan, hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannusten perusteella määräytyvä taso.
(84)
Koska Altmark-tuomiossa esitetyt edellytykset ovat kumulatiiviset, riittää, että yksi ehdoista ei täyty, jotta tuomiota ei sovelleta ja tarkasteltavana oleva toimenpide saattaa sisältää valtiontukea. Edellä esitetyn pohjalta voidaan todeta, että tarkasteltavana oleva toimenpide ei siis täytä Altmark-tuomiossa esitettyä neljättä edellytystä. Sen vuoksi Altmark-tuomiota ei sovelleta, ja on tutkittava, onko toimenpiteessä kyse valtiontuesta. (45), (46)
7.1.2. Tuen olemassaoloa koskevat edellytykset täyttyvät
(85)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
7.1.2.1. Valtion toiminta ja valtion varat
(86)
CDC maksoi Crédit Mutuelille välityspalkkion vuosittain (47) valtion ja Crédit Mutuelin välisen sopimuksen nojalla, jossa määriteltiin 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyn päätöksen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Välityspalkkion suuruudesta päättää valtio korvatakseen julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuvat kustannukset. Lisäksi CDC on julkinen yritys, jonka toiminta voidaan katsoa valtion toiminnaksi (48). Sen vuoksi edellytys, joka koskee valtion toimintaa ja valtion varoja, täyttyy.
7.1.2.2. Valikoivuus
(87)
Välityspalkkio myönnettiin pelkästään Crédit Mutuelille korvauksena talletusten keräämisestä keskitetysti CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Talletukset kerättiin Livret bleu -säästötilien kautta, ja Crédit Mutuelilla oli yksinoikeus tarjota kyseistä tiliä. Kyse oli siis valikoivasta toimenpiteestä.
7.1.2.3. Koska Altmark-tuomiossa esitettyjä edellytyksiä ei sovelleta, tutkitaan kilpailua vääristävän edun olemassaolo
(88)
Koska välityspalkkiossa oli kyse valtion varojen siirrosta pelkästään Crédit Mutuelin hyväksi, sillä parannettiin pankin kilpailuasemaa sen kilpailijoihin nähden. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan, että yrityksen kilpailuaseman paraneminen valtiontuen johdosta on yleisesti ottaen todiste siitä, että kilpailu on vääristynyt suhteessa muihin yrityksiin, jotka eivät ole hyötyneet vastaavasta tuesta (49).
7.1.2.4. Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(89)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos tukea saava yritys toimii alalla, jolla käydään kilpailua ja jolla jäsenvaltiot käyvät keskenään kauppaa (50). Jo vuonna 1979 ulkomaisten pankkien markkinaosuus oli luottotoiminnan alalla 8 prosenttia (4 prosenttia näistä oli sivukonttoreita, joilla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, ja 4 prosenttia tytäryhtiöitä, jotka ovat yhtiömuodoltaan ranskalaisia) ja talletustoiminnan alalla 4,5 prosenttia (vastaavasti 2 prosenttia ja 2,5 prosenttia). Muiden eurooppalaisten pankkien kuin ranskalaisten osuus kaikista ulkomaisista pankeista oli 50 prosenttia luottojen alalla ja 70 prosenttia talletusten alalla. Crédit Mutuel on siis joutunut kilpailemaan Ranskassa ulkomaisten pankkiverkostojen kanssa 1970-luvulta lähtien. Lisäksi likvidien säästötalletusten markkinat, joihin myös Livret bleu kuului, oli jo avattu kilpailulle kyseisellä ajanjaksolla. Kyseiset markkinat kattoivat myös CODEVI-säästötilit, LEP-säästötilit, nuorten säästötilit, tavalliset säästötilit sekä CEL-tilit (51).
(90)
Komissio katsoo siis, että tuen olemassaololle asetetut neljä edellytystä täyttyvät.
7.1.2.5. Tukitoimenpiteen sääntöjenvastaisuus
(91)
Tukitoimenpide on sääntöjenvastainen, sillä sitä ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja se on pantu täytäntöön sen jälkeen kun Euroopan talousyhteisön perustamissopimus tuli voimaan Ranskassa.
(92)
Vastauksena Ranskan viranomaisten väitteeseen, jonka mukaan tuki on katsottava olemassa olevaksi, koska se hyväksyttiin ennen toisen pankkidirektiivin täytäntöönpanolle asetettua määräaikaa eli tammikuun 1 päivää 1993, komissio korostaa sitä, että kyseisellä direktiivillä pyrittiin luomaan sisämarkkinat luottolaitosten alalle sijoittautumisvapauden ja vapaan palvelujen tarjoamisen osalta. Se ei tarkoita sitä, että kyseisiä markkinoita ei olisi avattu kilpailulle ennen välityspalkkion käyttöönottoa, vaan yksinkertaisesti sitä, että pankkisektorilla oli edelleen eräitä vapaan sijoittautumisoikeuden ja palveluiden vapaan tarjonnan esteitä. Toukokuun 10 päivänä 2007 tehdystä päätöksestä ilmenee, että Livret bleu oli osa likvidien säästötalletusten markkinoita, mikä tarkoittaa, että kyseinen toiminta oli jo avointa kilpailulle. Se ei millään tavoin tue Ranskan viranomaisten väitettä, jonka mukaan kyseistä toimintaa ei ollut avattu kilpailulle ennen vuotta 1993. Päinvastoin päätöksessä viitataan kypsiin markkinoihin (52).
7.2. Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille
(93)
Koska tarkasteltavana oleva toimenpide sisältää valtiontukea, komission on arvioitava toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille.
(94)
SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, […] sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa”.
(95)
Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, komission käytännön ja vuoden 2005 yhteisön puitteiden mukaisesti SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohta tarkoittaa sitä, että yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua tuottavalle yritykselle myönnetty valtiontuki voidaan katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi, jos tukitoimenpide täyttää seuraavat edellytykset:
a)
palvelu voidaan katsoa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi;
b)
valtio on antanut yritykselle vastuun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta yhdellä tai useammalla virallisella asiakirjalla;
c)
välttämättömyyden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on noudatettu;
d)
toimenpide ei vaikuta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa.
(96)
Edellä a ja b kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät johdanto-osan 81 kappaleessa kuvatuista syistä.
(97)
Edellytyksen d osalta komissiolla ei ole käytettävissään tietoja, joiden mukaan toimenpide olisi vaikuttanut yhteisön sisäiseen kauppaan siinä määrin, että tuki ei täyttäisi tätä edellytystä. Erityisesti 10 päivänä toukokuuta 2007 tehdyssä päätöksessä vaadittiin lakkauttamaan yksinoikeus Livret bleu -säästötilien tarjoamiseen, sillä kyseisten tilien tarjoamiseen liittyvät erioikeudet rajoittivat palvelujen vapaata tarjontaa yhteisön sisällä (53). Sen sijaan välityspalkkion ei voida katsoa vaikuttaneen kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa, ellei se ollut liian suuri suhteessa Crédit Mutuelille osoitettuun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvään tehtävään.
(98)
Komissio tarkastelee sen vuoksi jäljempänä, onko välttämättömyyden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudatettu eli onko korvauksena maksetun välityspalkkion määrä ylittänyt sen, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteista aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi, kun otetaan huomioon tähän liittyvät tulot ja kyseisen velvoitteen täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto (54).
(99)
Tarkistaessaan, onko korvausta mahdollisesti maksettu liikaa (ks. 7.2.5 kohta), komissio noudattaa 27 päivänä syyskuuta 1991 (ks. 7.2.1 kohta) alkavan ja 31 päivänä joulukuuta 2005 päättyvän ajanjakson osalta kokonaisvaltaista lähestymistapaa (ks. 7.2.2 kohta). Se ottaa huomioon kaikki Livret bleu -järjestelmään liittyvät edut ilman mahdollista kannustinvaikutusta, jonka suuruutta ei ole voitu määrittää (ks. 7.2.3 kohta). Lisäksi otetaan huomioon kohtuullinen tuotto (ks. 7.2.4 kohta), myös CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta.
7.2.1. Tarkasteltavana olevan ajanjakson alku: 27 päivä syyskuuta 1991
(100)
Menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä laskettiin Livret bleun nettotulokset, jotta voitiin arvioida mahdollisten liian suurten korvausten olemassaoloa, ja laskennassa otettiin huomioon tulokset koko vuoden 1991 osalta (55). Toisin sanoen vapaista käyttötarkoituksista ja yleisen edun mukaisista käyttötarkoituksista saadut nettotulot otettiin huomioon 1 päivästä tammikuuta 1991.
(101)
Kuten johdanto-osan 75 ja 76 kappaleessa todettiin, ainoa toimenpide tässä asiassa on välityspalkkio, jota koskeva periaate otettiin käyttöön 27 päivänä syyskuuta 1991, samalla kun Crédit Mutuelille annettiin tehtäväksi keskittää talletukset CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Ennen tätä päivämäärää välityspalkkiota tai talletusten keskittämistä CDC:hen ei ollut olemassa. Sen vuoksi komission on arvioitava tuen oikeasuhtaisuutta kyseisestä päivämäärästä lähtien.
(102)
Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamiseen liittyviä kustannuksia ja tuloja ei siis ole voinut kertyä ajalta ennen syyskuun 27 päivää 1991. Toisin sanoen tuella rahoitetun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteutuksesta aiheutuvat kulut ja siitä saatavat tulot voidaan ottaa huomioon vasta kyseisen tukitoimenpiteen (välityspalkkion) luomisesta lähtien. Komissio katsoo sen vuoksi, että sen tekemä päätös menettelyn laajentamisesta oli epäjohdonmukainen, sillä tukitoimenpide rajoitettiin pelkästään 27 päivänä syyskuuta 1991 luotuun välityspalkkioon, mutta Livret bleu -säästötileistä saadut nettotulot otettiin huomioon 1 päivän tammikuuta 1991 ja 27 päivän syyskuuta 1991 väliseltä ajanjaksolta.
(103)
Koska Crédit Mutuel voi kuitenkin toimittaa yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten osalta nettotulokset vain vuosikohtaisesti, komissio katsoo, että vuoden 1991 osalta olisi otettava huomioon pelkästään syyskuun 27 päivän ja joulukuun 31 päivän välistä ajanjaksoa koskevat nettotulokset. Tämä tehdään suhteuttamalla koko vuoden 1991 nettotulokset edellä mainitun ajanjakson sisältämien päivien lukumäärään eli 96/365. Sen sijaan CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta voidaan nettotulokset ottaa huomion koko vuodelta 1991, sillä kuten johdanto-osan 101 kappaleessa todettiin, keskittäminen aloitettiin vasta syyskuun 27 päivänä 1991, joten mikään osuus näistä tuloksista ei koske tammikuun 1 päivän 1991 ja syyskuun 27 päivän 1991 välistä ajanjaksoa.
7.2.2. Kokonaisvaltainen lähestymistapa vuoden 2005 loppuun ja vuotuinen lähestymistapa siitä lähtien
(104)
Komissio ehdotti menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että mahdollisten liian suurten korvausten olemassaoloa voitaisiin arvioida vuotuisen lähestymistavan avulla. Tämä lähestymistapa perustuu vuoden 2005 yhteisön puitteisiin, ja se poikkeaa komission aiemmin soveltamasta käytännöstä. Kun komission piti arvioida liian suurten korvausten olemassaoloa ennen vuoden 2005 yhteisön puitteiden voimaantuloa, se sovelsi lähestymistapaa, jota voitaisiin kuvailla kokonaisvaltaiseksi. Sen mukaan niitä vuosia koskevat määrät, jolloin korvauksia maksettiin liian vähän, voitiin vähentää rajoituksetta niitä vuosia koskevista määristä, jolloin korvauksia maksettiin liikaa (56).
(105)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 26 kohdan mukaan komissio soveltaa puitteiden määräyksiä ilmoittamattomiin tukiin, jos tuki on myönnetty sen jälkeen, kun puitteet julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja muissa tapauksissa sovelletaan tuen myöntämishetkellä voimassa olleita määräyksiä ja säännöksiä. Tarkasteltavana oleva tuki myönnetään vuosittain (57), eikä sitä ole ilmoitettu. Vuoden 2005 yhteisön puitteet julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä29 päivänä marraskuuta 2005. Sen vuoksi tukeen sovelletaan vuotta 2006 edeltävältä ajalta tuen myöntämishetkellä voimassa olleita sääntöjä ja tammikuun 1 päivän 2006 ja tukitoimenpiteen päättymisen eli joulukuun 31 päivän 2008 väliseltä ajalta vuoden 2005 yhteisön puitteita.
(106)
Vuoden 2005 yhteisön puitteissa suositellaan vuotuista lähestymistapaa siltä osin kuin mahdolliset liian suuret korvaukset on laskettava vuosittain eikä vuoden aikana liikaa maksetun korvauksen määrää voida siirtää seuraavalle vuodelle, paitsi jos kyseinen määrä on enintään 10 prosenttia korvauksen vuotuisesta kokonaismäärästä (58).
(107)
Sen vuoksi komissio sovelsi ennen vuoden 2005 yhteisön puitteiden antamista kokonaisvaltaista lähestymistapaa arvioidessaan, oliko yritys saanut liikaa korvausta julkisen palvelun tehtävän toteuttamisesta (ks. johdanto-osan 104 kappale) (59).
(108)
Kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa kunkin vuoden nettotulokset, jotka kumuloituvat vuosi vuodelta, diskontataan käyttäen Ranskaan 1 päivänä tammikuuta kunakin vuonna sovellettavaa viitekorkoa (60).
7.2.3. Huomioon otetut edut
(109)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 17 kohdan ensimmäisessä virkkeessä todetaan seuraavaa: ”Tuloina on otettava huomioon vähintään kaikki yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista saatavat tulot”. Varmistettaessa, ettei korvausta ole maksettu liikaa, on siis otettava huomioon yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten nettotulos kyseisellä ajanjaksolla. Komissio katsoo itse asiassa, että näitä tuloksia ovat ne tulot, joita Crédit Mutuel sai Ranskalta 27 päivästä syyskuuta 1991 lähtien ja jotka perustuivat siihen, että pankki toteutti yleishyödyllistä palvelua eli sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista CDC:n kautta. Nämä käyttötarkoitukset perustuvat kuitenkin sisäisessä laskentatoimessa erityisiin varoihin eli talletuksiin, jotka on kerätty Livret bleun tarjonnan kautta. Markkinoiden kilpailuoloissa (ilman erityisoikeutta tarjota verottomia säästötuotteita) Crédit Mutuel ei ehkä olisi pystynyt keräämään näitä varoja samoilla kustannuksilla, ja näin ollen nämä käyttötarkoitukset ja niitä vastaavat varat on otettava huomioon Livret bleu -järjestelmän kokonaislaskelmissa. Lisäksi Ranska on itse vahvistanut, että näiden käyttötarkoitusten, Livret bleun ja sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista koskevan tehtävän välillä oli yhteys, kun se kohdensi näitä käyttötarkoituksia koskevat talletukset CDC:hen vuodesta 1991 lähtien (61). Toisin sanoen antaessaan 27 päivänä syyskuuta 1991 Crédit Mutuelin toteutettavaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun kerätä CDC:hen keskitettäviä talletuksia, jotka oli tarkoitettu sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamiseen, Ranska vahvisti, että Livret bleun tarjoaminen oli Crédit Mutuelin tehtävä. Näille säästötileille talletettujen varojen käytöstä aiheutuva tuotto on siis katsottava kyseisestä päivästä lähtien tuloiksi, jotka on ohjattu Crédit Mutuelille korvauksena yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta.
(110)
Kantelija ja muut viranomaiset tai elimet (kilpailuneuvosto, parlamentin jäsenet lausunnoissaan sekä tutkimuslaitokset (62)) katsovat, että yksinoikeus tarjota Livret bleu -säästötilejä aiheutti kannustinvaikutuksen, sillä sen ansiosta Crédit Mutuel saattoi kerätä uskollisen asiakaskunnan, jolle se myi myös muita pankkituotteita. Komissio ei menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään sulkenut pois sitä mahdollisuutta, että Livret bleu on kannustinvaikutuksen ansiosta voinut tuottaa epäsuoria tuloja (63), mutta se muistutti, että toistaiseksi tällaisia tuloja ei ole kyetty kvantifioimaan (64).
(111)
Komissio toteaa tämän asian tutkinnan kannalta, että vaikka kannustinvaikutuksen olemassaoloa ei voida sulkea pois, se ei voi keräämiensä tietojen pohjalta määrittää mahdollisen kannustinvaikutuksen arvoa riittävän pitävästi.
(112)
Kantelijoiden esittämissä asiakirjoissa oletetaan, että kannustinvaikutus on olemassa, mutta niissä ei todisteta tätä muodollisesti eikä myöskään kyetä arvioimaan tarkkaan kyseisen vaikutuksen taloudellista merkitystä.
(113)
Glais’n konsulttitoimiston tutkimuksista (ks. johdanto-osan 52 ja 53 kappale) komissio huomauttaa, että Crédit Mutuel voi perustellusti väittää, että näissä tilastoanalyyseissa ei esitetä pitäviä todisteita määrällisesti arvioitavissa olevasta kannustinvaikutuksesta.
(114)
Kantelijoiden huomautuksissa on esitetty kolme subjektiivista arviota. Ensiksi koska muut pankit ilmoittivat voivansa tarjota Livret bleu -säästötiliä yhden prosentin palkkiota vastaan, kantelijat ehdottivat kannustinvaikutuksen suuruudeksi Crédit Mutuelin saaman provision ja kyseisen palkkion erotusta eli 0,3 prosenttia, mikä vastaa noin 300:aa miljoonaa Ranskan frangia vuodessa. Mikään ei kuitenkaan todista, että Crédit Mutuelin kilpailijat olisivat pystyneet hoitamaan tehtävää kyseisellä ajanjaksolla ja samoilla ehdoilla 1 prosentin korvausta vastaan. Lisäksi ensimmäinen väite ei osoita todeksi kannustinvaikutusta, vaan näyttää jälleen viittaavan siihen, että Crédit Mutuel olisi saanut liikaa korvauksia, mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, kuten myöhemmin esitetään. Mikään ei osoita todeksi sitä, että kannustinvaikutus vastaisi välityspalkkion ja sen pienimmän hypoteettisen palkkion välistä erotusta, jota Crédit Mutuelin kilpailijat ehdottivat vastineeksi Livret bleu -säästötilien tarjoamisesta.
(115)
Kantelijoiden ehdottaman toisen menetelmän mukaan kannustinvaikutusta voitaisiin mitata Crédit Mutuelin markkinaosuuksien kasvun perusteella. Tällaista arviointimenetelmää ei voida kuitenkaan hyväksyä, sillä se perustuu olettamukselle, että markkinaosuuksien kasvu johtuu kokonaisuudessaan Livret bleu -tileistä, eikä tälle olettamukselle ole objektiivisia perusteluja.
(116)
Kolmas arvio tarjonnan yksinoikeudesta perustuu Livret bleun verottomuudesta aiheutuvaan verotulojen menetykseen. Jos Crédit Mutuel olisi halunnut tarjota verollisen säästötilin, jolla olisi ollut säästäjien verotusasemasta riippumatta sama nettotuotto kuin Livret bleu -tilillä, sille olisi aiheutunut säästäjien (mahdollisesti) maksamaa nimellistä veroa vastaavat vaihtoehtokustannukset. Kantelijoiden mukaan vuosina 1991-1997 kertyneen noin 4,5 miljardin Ranskan frangin veroedun on katsottava tuoneen Crédit Mutuelille yhtä suuret välilliset edut. Tätä päättelytapaa ei kuitenkaan voida soveltaa, sillä Crédit Mutuel tuskin olisi tarjonnut Livret bleu -säästötilejä samoilla ehdoilla, jos se olisi joutunut maksamaan kokonaisuudessaan kustannukset verovapaudesta, joka lisäksi hyödyttää suoraan osakkaita.
(117)
Nämä mahdolliset edut on vaikea osoittaa todeksi, ja niiden arvoa on hankala määrittää. Livret bleun tarjonnasta saatava suora taloudellinen etu voidaan laskea suoraan Livret bleun tilinpidosta. Muiden tuotteiden tai palvelujen myynnistä Livret bleun kautta sitoutetuille asiakkaille saatu taloudellinen etu voitaisiin sitä vastoin havaita muiden tuotteiden sisäisessä laskentatoimessa, jos voitaisiin erottaa toisistaan se, mikä on myyty Livret bleun kautta sitoutetuille tai houkutelluille Crédit Mutuelin asiakkaille, siitä, mikä on myyty Crédit Mutuelin asiakkaiksi muista syistä tulleille henkilöille. Tämä ei kuitenkaan ole mahdollista. Näin ollen komission konsultti ei voinut arvioida mahdollista kannustinvaikutusta käyttämällä kirjanpitomenetelmää, jolla arvioidaan kaikkia Livret bleu -järjestelmästä saatuja suoria taloudellisia etuja.
(118)
Komission konsultin monimutkaisemmat kannustinvaikutuksen arviointiyritykset eivät johtaneet tuloksiin. Sen vuoksi komissio katsoo, että se ei voi ottaa huomioon kannustinvaikutuksesta mahdollisesti aiheutuvaa etua laskiessaan, onko korvauksia maksettu liikaa.
7.2.4. Kohtuullisen tuoton laskeminen
(119)
Kun tutkitaan, onko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua hoitavalle yritykselle mahdollisesti maksettu liikaa korvausta, on otettava huomioon kohtuullinen tuotto (65). Vuoden 2005 yhteisön puitteissa tarkennetaan, että ”kohtuullisella tuotolla olisi katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski […] yritykselle tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa” (66).
(120)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään (67), että yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin oli syytä soveltaa kohtuullista tuottoa, joka oli näiden käyttötarkoitusten osalta keskimäärin 6 prosenttia omista varoista. Tämä prosenttiosuus, joka vaihtelee vuosittain ja on keskimäärin 6 prosenttia, vastaa Crédit Mutuelin alun perin esittämää kannattavuusastetta: Crédit Mutuel oli laskenut oman pääoman kustannuksiksi tosiasiassa jaettujen osinkojen määrän kyseisenä vuonna. Tässä päätöksessä komissio pitää mahdollisena soveltaa kohtuullisen tuoton laskemisessa mahdollisia liian suuria korvauksia koskevan tarkistuksen yhteydessä menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä noudatettua lähestymistapaa, jota on kuvattu 7.2.5 kohdassa, sekä vapaiden käyttötarkoitusten että yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten osalta.
(121)
Komissio arvioi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään (68) kuitenkin, ettei kohtuullista tuottoa tarvitse soveltaa CDC:hen keskitettyihin talletuksiin siltä osin kuin niihin ei liity minkäänlaisia oman pääoman kustannuksia vakavaraisuuden valvontaa koskevien säännösten nojalla, sillä Crédit Mutuel ei ollut sijoittanut näitä varoja, vaan pelkästään siirtänyt ne CDC:hen. Vakavaraisuuden kannalta katsottuna CDC:hen keskitettyihin talletuksiin liittyvän luottoriskin katsotaan vastaavan valtiolle (Ranskan tasavallalle) aiheutuvaa riskiä eli riskipainotusta nolla, joka ei siis edellyttänyt omia varoja.
(122)
Jos CDC:hen keskitetystä talletuskannasta ei katsota aiheutuvan lainkaan kohtuullista tuottoa, yhteenlaskettu kohtuullinen tuotto (toisaalta yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin liittyvä kohtuullinen tuotto ja toisaalta CDC:hen keskitettyjä talletuksia koskeva kohtuullinen tuotto) pieneni vuodesta 1991 vuoteen 1999 ja poistui kokonaan vuodesta 2000 alkaen, koska kaikki talletukset keskitettiin CDC:hen vuonna 1999 (69).
(123)
Ranskan viranomaiset vahvistivat 1 päivänä syyskuuta 2006 lähettämässään kirjeessä, jossa ne esittivät huomautuksensa menettelyn laajentamista koskevaan päätökseen, että CDC:hen keskitettyihin varoihin ei kuulunut lakisääteisiä omia varoja. Ranskan viranomaiset kuitenkin tarkensivat, että koska eurooppalaista solvenssimarginaalia ei kannattanut soveltaa siinä vaiheessa kun koko talletuskanta oli keskitetty CDC:hen vuonna 1999, Crédit Mutuel ehdottaa ottavansa Livret bleu -säästötileistä aiheutuvan kohtuullisen tuoton laskennassa huomioon oman pääoman kustannuksina muihin säästötuotteisiin ja muihin varoihin liittyvät omat pääoman kustannukset. Komissio ei pidä tällaista lähestymistapaa tyydyttävänä, sillä se johtaa siihen, että CDC:hen keskitettyihin varoihin sovelletaan keinotekoisesti lakisääteistä vähimmäispääomavaatimusta, joka riippuu Crédit Mutuelin muiden varojen keskimääräisestä pääomavaatimuksesta, vaikka kyseiset varat ovat täysin riippumattomia Livret bleu -säästötileistä.
(124)
Jos lakisääteistä omaa pääomaa ei edellytetä, se merkitsee sitä, ettei asiaan liity luottotappioriskiä. Tämä pitää paikkansa CDC:hen keskitettyjen talletusten kohdalla. Talletusten keräämiseen CDC:n puolesta ei myöskään liity likviditeettiriskiä (lukuun ottamatta alle yhden kuukauden riskiä) eikä maturiteettitransformaatiota, sillä CDC:hen siirretty määrä muuttuu kuukausittain talletusten kehityksestä riippuen ja CDC:n maksama korko siirretään välittömästi tallettajille. Sen vuoksi on varmaa, että tästä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta aiheutuu Crédit Mutuelille hyvin pieni riski. Sen sijaan on olemassa eräitä muuntyyppisiä riskejä, kuten operatiivinen riski, taloudellinen riski (riski siitä, että korvauksen määrä ei kata aiheutuneita kustannuksia), oikeudellinen riski sekä maineeseen liittyvä riski. Lisäksi eräät muut pankkitoiminnot, kuten yhdistettyjen rahastojen tarjoaminen, varallisuuden hoito tai rahoitustuotteiden (esim. osakkeiden ja obligaatioiden) myynti, eivät myöskään edellytä lakisääteisiä omia varoja, mutta ne voivat silti olla yhtä tuottoisia. Lakisääteisten omien varojen tarpeen (laskettu vakavaraisuussääntöjen pohjalta, joiden tarkoituksena ei ole erityisesti arvioida toiminnan kannattavuutta) ja toiminnasta odotetun tuoton välillä ei siis ole suoraa yhteyttä.
(125)
Vaikka komissio tässä tapauksessa sallii Crédit Mutuelille kohtuullisen tuoton CDC:hen keskitetyistä talletuksista, se toteaa, että riittävän tuottotason määrittely edellyttää monimutkaista taloudellista arviointia. Itse asiassa Livret bleu on epätyypillinen pankkituote, joka muistuttaa osin säästötuotetta ja osin käyttötiliä. Lisäksi Livret bleu -tileille kerätyt talletukset keskitetään julkiseen viranomaiseen. Ei siis ole olemassa siihen suoraan verrattavia tuotteita, joiden pohjalta voitaisiin päätellä vastaavasta toiminnasta saatava kohtuullinen tuotto.
(126)
Koska ei ole olemassa Livret bleu -säästötiliä riittävästi muistuttavaa tuotetta, komissio katsoo, että se voi tässä tapauksessa käyttää kahta indikaattoria, joiden pohjalta on mahdollista arvioida, voidaanko tiettyä tuottoa pitää kohtuullisena CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta. Nämä kaksi indikaattoria ovat seuraavat:
a)
Ranskan pankkialan voittomarginaali eli tulos ennen veroja jaettuna liikevaihdolla (tässä tapauksessa pankkien liikevaihtoa kuvaa niiden liikevoitto). Jos käytetään Ranskan pankkialaa koskevia lukuja kyseiseltä ajanjaksolta (syyskuun 27 päivästä 1991 vuoden 2008 loppuun), saadaan voittomarginaaliksi keskimäärin 23 prosenttia vuodessa;
b)
Ranskan pankkialan tuottoaste eli tulos ennen veroja jaettuna varojen määrällä. Vuotuinen tuottoaste koko tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla oli keskimäärin 45 peruspistettä (0,45 %).
(127)
Seuraavassa taulukossa (70) esitetään Ranskan pankkisektorin voittomarginaali ja tuottoaste ajanjaksolla 1993-2008 (ajalta ennen vuotta 1993 ei ole käytettävissä tietoja):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Tulos ennen veroja (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Liikevoitto (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Voittomarginaali
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Keskimäär. Voittomarginaali
22,8 %
Varat (71)
Ei tiedossa
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Tuottoaste
Ei tiedossa
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Keskim. tuottoaste
0,45 %
(128)
Laskiessaan Crédit Mutuelin voittomarginaalia ja tuottoastetta CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisen osalta komissio on käyttänyt seuraavia arvoja:
a)
voittomarginaalin nimittäjänä tuloja, jotka saatiin talletusten keräämisestä keskitetysti CDC:hen, eli välityspalkkion vuotuista määrää;
b)
tuottoasteen nimittäjänä CDC:hen siirrettyjä talletuksia;
c)
osoittajan osalta, jolla tarkoitetaan tulosta ennen veroja, komissio arvioi, että jos kohtuullisena tuottona talletusten keskittämisestä CDC:hen pidetään 4,2 prosentin marginaalia eli tuotto ennen veroja on 4,2 prosenttia CDC:ltä saadusta välityspalkkiosta, Crédit Mutuelille ei ole maksettu liikaa korvauksia (ks. taulukko johdanto-osan 132 kappaleessa).
(129)
Toisen indikaattorin (tuottoasteen) osalta komissio huomauttaa, että jos 5 peruspisteen tuottoastetta pidetään kohtuullisena tuottona CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisestä eli jos tulos ennen veroja on 0,05 prosenttia kaikista CDC:hen siirretyistä talletuksista, Crédit Mutuel ei ole saanut liikaa korvausta Livret bleu -järjestelmän hallinnoinnista kyseisellä ajanjaksolla.
(130)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden mukaan kohtuullinen tuotto ei saa ylittää kyseisen sektorin keskimääräistä tuottoa samalla ajanjaksolla. 4,2 prosentin voittomarginaali on alle viidesosa pankkialan keskimääräisestä voittomarginaalista (22,8 %). Kuten johdanto-osan 124 kappaleessa on todettu, talletusten keräämiseen keskitetysti CDC:hen ei juuri liity riskejä, joten se ei myöskään ole erityisen tuottoisaa. Sen vuoksi komissio katsoo, että 4,2 prosentin voittomarginaali ei selvästikään ole liian suuri, vaan sitä voidaan pitää tässä tapauksessa kohtuullisena tuottona.
(131)
Lisäksi komissio arvioi, että viiden peruspisteen tuotto CDC:hen keskitetyille talletuksille on kohtuullinen verrattuna Ranskan pankkisektorin keskimääräiseen 45 peruspisteen tuottoasteeseen kyseisellä ajanjaksolla. Lisäksi se on matala ja varovainen arvio tuotolle, joka ei selvästikään ole kohtuuton tässä tapauksessa. Lisäksi tämä matala tuottotaso vastaa asianmukaisesti riskiä, joka Crédit Mutuelille aiheutui talletusten keräämisestä CDC:hen. Kuten johdanto-osan 124 kappaleessa todettiin, riski oli vähäinen.
7.2.5. Sen varmistaminen, ettei korvauksia maksettu liikaa
(132)
Komissio on edellä esitettyjen havaintojen pohjalta tarkastanut alla olevassa taulukossa kuvatulla tavalla, ettei Crédit Mutuelille maksettu liikaa korvausta. Se sovelsi 7.2.1-7.2.4 kohdassa kuvattua menettelyä (73):
(miljoonaa euroa)
KORVAUS
LIIAN PIENI TAI LIIAN SUURI KORVAUS
Vuosi
(vuotuinen)
välityspalkkio
Kokonaisvaltainen lähestymistapa (74)
(vuoden 2005 loppuun
Vuotuinen lähestymistapa (75)
(vuodesta 2006)
1991 (27.9.1991-31.12.1991)
1,5
43,8
Ei sovelleta
(kokonaisvaltaista lähestymistapaa sovellettiin vuoteen 2005, ks. 7.2.2 kohta)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Taulukosta voidaan nähdä, että vuoden 2005 lopussa liikaa maksettujen korvausten määrä (15 miljoonaa euroa) oli vähemmän kuin 10 prosenttia vuoden 2005 korvausten kokonaismäärästä (196,7 miljoonaa euroa). Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 21 kohdan nojalla kyseinen määrä voidaan siirtää seuraavalle vuodelle. Lopputulos on, että vuoden 2008 lopussa korvauksia oli maksettu koko ajanjaksolta 6,1 miljoonaa euroa liian vähän.
(134)
Komissio toteaa lopuksi, että Crédit Mutuelille ei maksettu välityspalkkion avulla liian suurta korvausta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta, joka sille oli annettu tehtäväksi syyskuun 27 päivästä 1991 vuoden 2008 loppuun.
8. PÄÄTELMÄT
(135)
Komissio toteaa, että Ranskan tasavalta on toteuttanut kyseisen toimenpiteen sääntöjenvastaisesti ja rikkonut siten SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa. Tuen voidaan kuitenkin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla, sillä valtion maksama korvaus ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen julkisen palvelun velvoitteen toteuttamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, ottaen huomioon siihen liittyvät tulot ja kyseisen velvoitteen täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut Crédit Mutuelin hyväksi Crédit Mutuelin yleisen edun mukaisista käyttötarkoituksista 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä, soveltuu sisämarkkinoille.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 24 päivänä toukokuuta 2011.