EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1210/2010
af 15. december 2010
om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 133,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 1338/2001 af 28. juni 2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri (3), har kreditinstitutter og andre udbydere af betalingstjenester, for så vidt angår deres betalingsaktivitet, samt alle andre økonomiske aktører, der deltager i håndtering og udlevering af pengesedler og mønter til offentligheden, pligt til at sikre, at eurosedler og -mønter, som de modtager, og som de har til hensigt at bringe i omløb igen, kontrolleres med henblik på ægthed, og at falske sedler og mønter afsløres.
(2)
Kommissionens henstilling 2005/504/EF af 27. maj 2005 om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb (4), indeholder anbefalede retningslinjer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Manglen på obligatoriske fælles regler for autentificering af mønter resulterer imidlertid i forskellig praksis medlemsstaterne imellem, og det betyder, at der ikke kan sikres en ensartet beskyttelse af møntfoden i hele euroområdet.
(3)
For at garantere effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet er det derfor nødvendigt at indføre bindende regler for anvendelsen af fælles procedurer for autentificering af euromønter i omløb og for anvendelsen af ordninger for de nationale myndigheders kontrol af disse procedurer.
(4)
Under autentificeringsprocessen bør der også identificeres ægte euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Sådanne mønter i omløb er sværere at anvende, særlig i møntautomater, og brugerne vil kunne have deres tvivl om mønternes ægthed. Uegnede mønter bør tages ud af omløb. Det er derfor nødvendigt med fælles bindende regler for medlemsstaterne vedrørende håndtering og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
(5)
For at koordinere gennemførelsen af autentificeringsprocedurerne bør Det Europæiske Tekniske og Videnskabelige Center (ETSC), der er oprettet ved Kommissionens afgørelse 2005/37/EF (5), fastlægge de nærmere afprøvnings- og uddannelseskrav for autentificering af mønter, specifikationerne for undersøgelse af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt andre praktiske gennemførelsesbestemmelser efter at have hørt den i nævnte afgørelse omhandlede ekspertgruppe for falske mønter.
(6)
For at muliggøre en gradvis tilpasning af deres nuværende regelsystemer og fremgangsmåder til denne forordning bør medlemsstaterne i en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 have mulighed for at fastsætte undtagelser med hensyn til hvilke typer af møntbehandlingsmaskiner, der skal anvendes til autentificeringen af euromønter, og med hensyn til hvor mange af disse maskiner, der skal kontrolleres årligt.
(7)
Nationale myndigheder, som håndterer euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør kunne opkræve et håndteringsgebyr i henhold til denne forordning til dækning af de udgifter, der er forbundet med processen. Indlevering af små mængder af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør ikke pålægges håndteringsgebyrer. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte undtagelser fra håndteringsgebyrer for personer, der indgår i et tæt samarbejde med myndighederne om at tage falske eller uegnede mønter ud af omløb. Medlemsstaterne bør kunne acceptere, at falske og uegnede mønter emballeres sammen i sække eller bokse uden at opkræve et tillægsgebyr, hvor det er i samfundets interesse.
(8)
Det bør være op til de enkelte medlemsstater at fastsætte de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelser, med henblik på at opnå ensartet autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, i hele euroområdet.
(9)
Målet med denne forordning, nemlig effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne på grund af forskelle i national praksis og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes de nødvendige procedurer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »autentificering af euromønter«: processen med at efterprøve, at euromønter er ægte, og at de er egnede til at være i omløb
b) »euromønter, der er uegnede til at være i omløb«: euromønter, som er ægte, men som er blevet kasseret under autentificeringsprocessen, eller euromønter hvis udseende er blevet væsentligt forandret
c) »udpeget national myndighed«: det nationale møntanalysecenter eller en anden myndighed udpeget af den pågældende medlemsstat
d) »institutter«: institutter som omhandlet i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1338/2001 med undtagelse af de institutter, der er omhandlet i nævnte afsnits tredje led
e) »CCEG« (ekspertgruppen for falske mønter): den ekspertgruppe for falske mønter, der er omhandlet i afgørelse 2005/37/EF.
KAPITEL II
AUTENTIFICERING AF EUROMØNTER
Artikel 3
Autentificering af euromønter
1. Institutterne sikrer, at euromønter, som de modtager og agter at bringe i omløb igen, autentificeres. Dette krav opfyldes ved hjælp af:
a)
møntbehandlingsmaskiner, som er opført på listen over sådanne maskiner, jf. artikel 5, stk. 2, eller
b)
personale, der er uddannet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af medlemsstaterne.
2. Efter autentificeringen videresendes alle euromønter, der formodes at være falske, og euromønter, der er uegnede til at være i omløb, til den udpegede nationale myndighed.
3. For falske euromønter, som overgives til de kompetente nationale myndigheder i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EF) nr. 1338/2001, betales der ikke håndteringsgebyr eller andre gebyrer. Kapitel III finder anvendelse på euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 4
Testkrav og møntbehandlingsmaskiner
1. Ved gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, litra a), benytter institutterne udelukkende de typer af møntbehandlingsmaskiner, der er godkendt ved en sporingstest foretaget af den udpegede nationale myndighed eller ETSC, og som var opført på listen på det i artikel 5, stk. 2, omhandlede websted på tidspunktet for erhvervelsen. Institutterne sikrer, at disse maskiner justeres regelmæssigt for at sikre, at de hele tiden fungerer effektivt, under hensyntagen til de ændringer, der er foretaget af den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Formålet med sporingstesten er at sikre, at møntbehandlingsmaskinen er i stand til at kassere kendte typer falske euromønter og, som led i processen, også euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt alle andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer.
2. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne tillade specifikke undtagelser fra stk. 1, første punktum, for møntbehandlingsmaskiner, som var i brug den 11. januar 2011, og som har vist sig i stand til at afsløre falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, selv om disse maskiner ikke er opført på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Sådanne undtagelser vedtages efter høring af CCEG.
Artikel 5
Grundindstilling af møntbehandlingsmaskiner
1. For at sætte fabrikanterne af møntbehandlingsmaskiner i stand til at indhente de nødvendige oplysninger for grundindstilling af deres maskiner til at afsløre falske euromønter kan der i overensstemmelse med artikel 4 udføres tests hos den udpegede nationale myndighed, ETSC eller efter bilateral aftale i fabrikantens lokaler. Når en møntbehandlingsmaskine er afprøvet med positivt resultat, udarbejdes der en sammenfattende sporingstestrapport stilet til maskinens fabrikant med kopi til ETSC.
2. Kommissionen offentliggør en samlet liste på sit websted over alle møntbehandlingsmaskiner, for hvilke ETSC har modtaget eller udarbejdet en positiv og gyldig sammenfattende sporingstestrapport.
Artikel 6
Medlemsstaternes kontrol
1. Medlemsstaterne udfører den i denne artikel omhandlede kontrol.
2. Medlemsstaterne foretager årligt kontrol på stedet i institutterne for ved hjælp af sporingstests at efterprøve, om et repræsentativt udvalg af anvendte møntbehandlingsmaskiner fungerer korrekt. I de tilfælde, hvor de kontrollerede institutters personale forventes manuelt at kontrollere ægtheden af de euromønter, der skal sendes i omløb igen, indhenter medlemsstaterne hos de pågældende institutter garanti for, at deres personale er behørigt uddannet til dette formål.
3. Antallet af møntbehandlingsmaskiner der skal kontrolleres årligt i hver medlemsstat, bestemmes af, hvor mange euromønter der er behandlet i disse maskiner i løbet af det pågældende år, idet denne mængde skal svare til mindst 25 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år. Antallet af møntbehandlingsmaskiner, som skal kontrolleres, beregnes på basis af mængden af de tre højeste pålydender af euromønter bestemt til at bringes i omløb. Medlemsstaterne bestræber sig på at sikre, at møntbehandlingsmaskinerne kontrolleres på skift.
4. Såfremt antallet af møntbehandlingsmaskiner, der skal kontrolleres årligt i overensstemmelse med stk. 3, overstiger antallet af maskiner, der anvendes i en bestemt medlemsstat, kontrolleres alle de møntbehandlingsmaskiner, der anvendes i den pågældende medlemsstat årligt.
5. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne efter at have underrettet Kommissionen beslutte, at der årligt skal kontrolleres et antal møntbehandlingsmaskiner, der er tilstrækkeligt til at sikre, at mængden af behandlede euromønter i det pågældende år svarer til mindst 10 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år.
6. Som led i den årlige kontrol fører medlemsstaterne også tilsyn med institutternes evne til at autentificere euromønter, som forudsætter at:
a)
der foreligger en skriftlig politik, der omfatter instruktioner enten for anvendelsen af automatisk møntbehandlingsudstyr eller for manuel sortering, alt efter hvad der er relevant
b)
der er tilstrækkeligt personale til rådighed
c)
der foreligger en skriftlig vedligeholdelsesplan til at opretholde møntbehandlingsmaskinernes oprindelige ydeevne
d)
der foreligger skriftlige procedurer for overgivelse af falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, til den udpegede nationale myndighed, og
e)
der findes interne kontrolprocedurer, der beskriver fremgangsmåden ved og hyppigheden af de kontroller, institutterne skal foretage, for at sikre, at deres sorteringscentre og deres personale følger instruktionerne i dette stykke.
7. Opdager en medlemsstat, at denne forordning ikke er overholdt, træffer det berørte institut foranstaltninger til at sikre, at den manglende overholdelse omgående afhjælpes.
Artikel 7
Tekniske bestemmelser
Kommissionen sikrer, at ETSC inden for en rimelig tidsfrist og efter høring af CCEG fastlægger de tekniske specifikationer for sporingstesten og andre praktiske gennemførelsesbestemmelser, som f.eks. uddannelsespraksis, den sammenfattende sporingstestrapports gyldighedsperiode, de oplysninger, der skal opføres på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste, retningslinjerne for medlemsstaternes kontrol og undersøgelser, de regler, der skal følges ved afhjælpning af mangler, såvel som de relevante tærskler for godkendelse af ægte mønter.
KAPITEL III
HÅNDTERING AF EUROMØNTER, DER ER UEGNEDE TIL AT VÆRE I OMLØB
Artikel 8
Tilbagetrækning og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne tager euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb.
2. Medlemsstaterne indløser eller ombytter euromønter, som er blevet uegnede som følge af, at de har været i omløb længe eller er blevet beskadiget, eller som er blevet kasseret af andre grunde under autentificeringsproceduren. Medlemsstaterne kan nægte at indløse euromønter, der er uegnede til at være i omløb, hvis de er blevet forandret enten forsætligt eller ved en behandling, som med rimelighed kunne forventes at ville forandre dem; dog indløses mønter, der er indsamlet til velgørende formål, såsom »ønskebrøndsmønter«.
3. Medlemsstaterne sikrer, at euromønter, der er uegnede til at være i omløb, efter at være taget ud af omløb, destrueres ved fysisk og varig deformation, således at disse mønter ikke igen kan bringes i omløb eller indleveres til indløsning.
Artikel 9
Håndteringsgebyrer
1. Ved indløsningen eller ombytningen af indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, kan der fradrages et håndteringsgebyr på 5 % af disse euromønters nominelle værdi. Kontrolleres hele sækken eller boksen med mønter, jf. artikel 11, stk. 2, kan der tillægges håndteringsgebyret et ekstra gebyr på 15 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
2. Medlemsstaterne kan fastsætte generelle eller delvise undtagelser fra håndteringsgebyrer i tilfælde, hvor de fysiske eller juridiske personer, der indleverer euromønterne, indgår i et tæt og regelmæssigt samarbejde med den udpegede nationale myndighed om at tage falske euromønter eller euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb, eller hvor sådanne undtagelser er i samfundets interesse.
3. Transportomkostninger og dermed forbundne omkostninger bæres af den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønterne.
4. Med forbehold af undtagelsen i stk. 2 kan en fysisk eller juridisk person, der indleverer euromønter, hvert år for hver pålydende værdi højst fritages for håndteringsgebyret for en maksimal mængde på ét kilo euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Hvis denne mængde overskrides, kan der opkræves gebyr for alle indleverede mønter.
5. Indgår der i en bestemt indlevering mønter, der er blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer i et sådant omfang, at de kan anses for at indebære en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, suppleres gebyrerne, der opkræves i henhold til stk. 1, med et yderligere gebyr svarende til 20 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
Artikel 10
Emballering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønter med henblik på indløsning eller ombytning, sorterer euromønterne efter pålydende i standardsække eller -bokse efter følgende regel:
a)
sækkene eller boksene skal indeholde:
i)
500 mønter for hvert af pålydenderne 2 EUR og 1 EUR
ii)
1 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,50 EUR, 0,20 EUR og 0,10 EUR
iii)
2 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,05 EUR, 0,02 EUR og 0,01 EUR
iv)
for mindre mængder, 100 mønter for hvert pålydende
b)
hver sæk eller boks skal bære en påskrift, der tillader identifikation af den indleverende fysiske eller juridiske person, den værdi og det pålydende, den indeholder, vægten, emballeringsdatoen og sækkens eller boksens nummer; den indleverende fysiske eller juridiske person skal udlevere en emballeringsliste med en samlet oversigt over de indleverede sække eller bokse; er mønter blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer, ledsages standardemballeringsenhederne af en skriftlig erklæring, hvoraf det fremgår, hvilke konkrete stoffer der er blevet anvendt
c)
er den samlede mængde af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, mindre end de i litra a) nævnte standarder, skal disse euromønter sorteres efter pålydende og kan indleveres i ikke-standardiseret emballage.
2. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne opretholde afvigende emballeringskrav efter nationale regler i kraft den 11. januar 2011.
Artikel 11
Kontrol af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne kan kontrollere indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, på følgende måde:
a)
den opgivne mængde kontrolleres ved vejning af hver sæk eller boks
b)
kontrollen af ægtheden og det visuelle indtryk udføres på et prøveparti på mindst 10 % af de indleverede mønter.
2. Påvises der uregelmæssigheder efter den i stk. 1 omhandlede kontrol eller afvigelser fra artikel 10, kontrolleres hele sækken eller boksen.
3. Udgør modtagelse eller behandling af euromønter en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, eller opfylder en indlevering ikke kravene med hensyn til emballering og mærkning, kan medlemsstaterne nægte at modtage sådanne mønter.
Medlemsstaterne kan foranledige, at der vedtages foranstaltninger med henblik på de fysiske og juridiske personer, der har indleveret mønter som omhandlet i første afsnit.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 12
Indberetninger, meddelelser og evalueringer
1. Medlemsstaterne indgiver en gang om året rapporter til Kommissionen om deres virksomhed med autentificering af euromønter. Rapporterne skal indeholde oplysninger om antallet af kontroller, der er udført i henhold til artikel 6, stk. 2, og af kontrollerede møntbehandlingsmaskiner, testresultaterne, mængden af mønter, som de pågældende maskiner har behandlet, antallet af formodede falske euromønter, der er analyseret, og antallet af indløste euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt oplysninger om eventuelle undtagelser fastsat i henhold til artikel 4, stk. 2, eller artikel 6, stk. 5.
2. For at sætte medlemsstaterne i stand til at overvåge institutternes overholdelse af denne forordning udleverer de efter anmodning mindst én gang om året som minimum følgende oplysninger til medlemsstaterne:
a)
type og nummer for de anvendte møntbehandlingsmaskiner
b)
placering af hver enkelt møntbehandlingsmaskine, og
c)
mængden af behandlede mønter for hver enkelt møntbehandlingsmaskine pr. år og pr. pålydende, som minimum for de tre højeste pålydender.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der foreligger oplysninger om de myndigheder, der er udpeget til indløsning eller ombytning af euromønter, og om særlige fremgangsmåder, f.eks. emballeringskrav og gebyrer, på passende websteder og i passende publikationer.
4. Efter at have analyseret de rapporter, der er modtaget fra medlemsstaterne, forelægger Kommissionen en årsrapport for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg om udviklingen og resultaterne med hensyn til autentificering af euromønter og euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
5. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om denne forordnings anvendelse og virkninger senest den 30. juni 2014. Om nødvendigt kan rapporten ledsages af forslag til retsakter om mere detaljeret gennemførelse af denne forordning eller om ændring af den, særlig hvad angår artikel 6 og 8.
Artikel 13
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2012 med undtagelse af kapitel III, der anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 15. december 2010.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 1210/2010,
annettu 15 päivänä joulukuuta 2010,
eurometallirahojen aitouden tarkistamisesta ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelystä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 133 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euron väärentämisen torjunnan edellyttämistä toimenpiteistä 28 päivänä kesäkuuta 2001 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1338/2001 (3) edellytetään, että luottolaitokset ja maksutoimintansa asettamissa rajoissa muut maksupalvelujen tarjoajat sekä muut laitokset, jotka osallistuvat setelien ja metallirahojen käsittelyyn ja niiden jakeluun yleisölle, varmistavat, että niiden vastaanottamien euroseteleiden ja -metallirahojen, jotka ne aikovat palauttaa kiertoon, aitous tarkistetaan ja että väärennökset havaitaan.
(2)
Eurometallirahojen tunnistamisesta ja liikkeeseen sopimattomien eurometallirahojen käsittelystä 27 päivänä toukokuuta 2005 annetussa komission suosituksessa 2005/504/EY (4) esitetään eurometallirahojen aitouden tarkistamista ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyä koskevia suositeltavia käytäntöjä. Koska pakollista yhteistä metallirahojen aitouden tarkistamisjärjestelmää ei kuitenkaan ole, jäsenvaltioiden käytännöt ovat erilaisia, eikä sen vuoksi voida varmistaa, että rahan suojaaminen olisi yhdenmukaista kaikkialla euroalueella.
(3)
Jotta kaikkialla euroalueella päästäisiin tehokkaaseen ja yhdenmukaiseen eurometallirahojen aitouden tarkistamiseen, on näin ollen välttämätöntä ottaa käyttöön sitovia sääntöjä kierrossa olevien eurometallirahojen aitouden tarkistamista koskevien yhteisten menettelyjen ja kansallisten viranomaisten näihin menettelyihin kohdistamien valvontamekanismien täytäntöönpanemiseksi.
(4)
Aitouden tarkistamisen yhteydessä olisi myös havaittava kiertoon kelpaamattomat aidot eurometallirahat. Kiertoon kelpaamattomia metallirahoja on vaikeampi käyttää, etenkin metallirahoilla toimivissa automaateissa, mikä voi saada käyttäjät epäilemään näiden metallirahojen aitoutta. Kiertoon kelpaamattomat metallirahat olisi poistettava kierrosta. Sen vuoksi tarvitaan jäsenvaltioita sitovia yhteisiä sääntöjä kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyyn ja hyvittämiseen.
(5)
Euroopan teknis-tieteellisen keskuksen (ETTK), joka on perustettu komission päätöksellä 2005/37/EY (5), olisi aitouden tarkistamismenettelyjen täytäntöönpanon koordinoimiseksi määritettävä metallirahojen aitouden tarkistamista koskevien testaus- ja koulutusvaatimusten yksityiskohdat sekä kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen tarkastamista koskevat vaatimukset ja muut käytännön täytäntöönpanosäännökset kuultuaan kyseisessä päätöksessä tarkoitettua metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää.
(6)
Jotta jäsenvaltioiden nykyiset säännöt ja käytännöt voidaan mukauttaa asteittain tämän asetuksen säännöksiin, jäsenvaltioiden olisi 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana kyettävä myöntämään eurometallirahojen aitouden tarkistamiseen käytettävien metallirahankäsittelylaitteiden tyyppiä ja vuosittain tarkastettavien laitteiden lukumäärää koskevia poikkeuksia.
(7)
Kunkin kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja käsittelevän kansallisen viranomaisen olisi voitava pidättää tämän asetuksen mukainen käsittelymaksu prosessista aiheutuvien kustannusten kattamiseksi. Käsittelymaksuja ei saisi periä palautuksista, joissa on kyse pienestä määristä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja. Jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää käsittelymaksuista poikkeuksia henkilöille, jotka tekevät tiivistä yhteistyötä viranomaisten kanssa väärien tai kiertoon kelpaamattomien metallirahojen poistamiseksi kierrosta. Jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa vastaan pussit tai laatikot, joissa on sekaisin vääriä ja kiertoon kelpaamattomia metallirahoja, ilman erillistä lisämaksua, jos tämä on yleisen edun mukaista.
(8)
Kunkin jäsenvaltion olisi otettava käyttöön rikkomuksiin sovellettavia seuraamuksia, jotta eurometallirahojen aitouden tarkistaminen ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittely olisi yhdenmukaista kaikkialla euroalueella.
(9)
Jäsenvaltiot eivät kansallisten käytäntöjen eroavaisuuksien vuoksi voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli eurometallirahojen aitouden tehokasta ja yhdenmukaista tarkistamista kaikkialla euroalueella, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa säädetään menettelyistä, joita tarvitaan eurometallirahojen aitouden tarkistamisessa ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyssä.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
”eurometallirahojen aitouden tarkistamisella” prosessia, jossa varmistetaan, että eurometallirahat ovat aitoja ja kiertoon kelpaavia;
b)
”kiertoon kelpaamattomilla eurometallirahoilla” aitoja eurometallirahoja, jotka on hylätty aitouden tarkistamisen yhteydessä tai joiden ulkoasu on merkittävästi muuttunut;
c)
”nimetyllä kansallisella viranomaisella” kansallista metallirahojen tutkimuskeskusta tai asianomaisen jäsenvaltion nimeämää muuta viranomaista;
d)
”laitoksilla” asetuksen (EY) N:o 1338/2001 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja laitoksia, pois lukien kyseisen kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetut laitokset;
e)
”metallirahojen väärennyksiä käsittelevällä asiantuntijaryhmällä” päätöksessä 2005/37/EY tarkoitettuja, metallirahojen väärennyksiä käsitteleviä asiantuntijoita.
II LUKU
EUROMETALLIRAHOJEN AITOUDEN TARKISTAMINEN
3 artikla
Eurometallirahojen aitouden tarkistaminen
1. Laitosten on varmistettava, että niiden vastaanottamien eurometallirahojen, jotka ne aikovat palauttaa kiertoon, aitous tarkistetaan. Tämän velvollisuuden täytäntöönpanosta huolehditaan seuraavilla tavoilla:
a)
5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun metallirahankäsittelylaitteiden luetteloon sisältyvillä metallirahankäsittelylaitteilla; tai
b)
jäsenvaltioiden määrittelemien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti koulutetun henkilöstön avulla.
2. Aitouden tarkistamisen jälkeen kaikki vääriksi epäillyt metallirahat ja kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat on lähetettävä nimetylle kansalliselle viranomaiselle.
3. Toimivaltaisille kansallisille viranomaisille asetuksen (EY) N:o 1338/2001 6 artiklan mukaisesti toimitetuista vääristä eurometallirahoista ei saa periä käsittelymaksuja tai muita maksuja. Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen osalta sovelletaan tämän asetuksen III lukua.
4 artikla
Testausvaatimus ja metallirahankäsittelylaitteet
1. Laitosten on 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa täytäntöönpannessaan käytettävä ainoastaan sellaisia metallirahankäsittelylaitteita, jotka ovat tyydyttävällä tavalla läpäisseet nimetyn kansallisen viranomaisen tai ETTK:n tekemän tunnistustestin ja jotka niiden hankintahetkellä sisältyivät 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla verkkosivuilla olevaan luetteloon. Laitosten on varmistettava, että nämä metallirahankäsittelylaitteet säädetään säännöllisesti, jotta ne säilyttävät tunnistuskykynsä, ottaen huomioon 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon tehdyt muutokset. Tunnistustesti on suunniteltava niin, että sillä voidaan varmistaa, että metallirahankäsittelylaite kykenee hylkäämään tunnetut väärien eurometallirahojen tyypit ja samassa prosessissa myös kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat ja muut metallirahan kaltaiset esineet, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia.
2. Jäsenvaltiot voivat 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana säätää erityisistä poikkeuksista 1 kohdan ensimmäiseen virkkeeseen sellaisten metallirahankäsittelylaitteiden osalta, jotka olivat käytössä 11 päivästä tammikuuta 2011 ja jotka ovat osoittautuneet kykeneviksi tunnistamaan väärät eurometallirahat, kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat ja muut metallirahan kaltaiset esineet, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia, vaikka nämä laitteet eivät sisälly 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. Tällaiset poikkeukset hyväksytään sen jälkeen, kun metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää on kuultu.
5 artikla
Metallirahankäsittelylaitteiden säätö
1. Jotta metallirahankäsittelylaitteiden valmistajat voivat saada tarpeelliset tiedot laitteidensa säätämiseksi niin, että ne tunnistavat väärät eurometallirahat, 4 artiklassa tarkoitettuja testejä voidaan suorittaa nimetyn kansallisen viranomaisen tiloissa, ETTK:ssa tai kahdenvälisen sopimuksen perusteella valmistajan tiloissa. Onnistuneesti suoritetun metallirahankäsittelylaitteen testin jälkeen laitteen valmistajalle on annettava tunnistustestiyhteenveto, jonka jäljennös on toimitettava ETTK:lle.
2. Komissio julkaisee verkkosivuillaan kootun luettelon kaikista metallirahankäsittelylaitteista, joista ETTK on saanut tai laatinut myönteisen ja pätevän tunnistustestiyhteenvedon.
6 artikla
Jäsenvaltioiden suorittama valvonta
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava tässä artiklassa säädetystä valvonnasta.
2. Jäsenvaltioiden on tehtävä vuosittaisia tarkastuksia laitoksissa paikan päällä, jotta voidaan todeta tunnistustestein, että käytössä on edustava määrä asianmukaisesti toimivia metallirahankäsittelylaitteita. Kun laitosten henkilöstön odotetaan tarkistavan kiertoon palautettavien eurometallirahojen aitouden manuaalisesti, jäsenvaltioiden on saatava kyseisiltä laitoksilta vakuutus, että niiden henkilöstö on saanut tähän tarkoitukseen asianmukaisen koulutuksen.
3. Kussakin jäsenvaltiossa on vuosittain tarkastettava sellainen määrä metallirahankäsittelylaitteita, että näillä laitteilla kyseisenä vuotena käsiteltyjen eurometallirahojen määrä on vähintään 25 prosenttia niiden metallirahojen yhteenlasketusta kumulatiivisesta nettomäärästä, jotka kyseinen jäsenvaltio on laskenut liikkeeseen eurometallirahojen käyttöönotosta edellisen vuoden loppuun. Tarkastettavien metallirahankäsittelylaitteiden määrä on laskettava kolmen yksikköarvoltaan suurimman kiertoon tarkoitetun eurometallirahan määrien perusteella. Jäsenvaltioiden on pyrittävä varmistamaan, että metallirahankäsittelylaitteet tarkastetaan vuorotteluperiaatteen mukaisesti.
4. Siinä tapauksessa, että 3 kohdan mukaisesti vuosittain tarkastettavien metallirahankäsittelylaitteiden määrä on suurempi kuin yksittäisessä jäsenvaltiossa toiminnassa olevien laitteiden määrä, kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa toiminnassa olevat metallirahankäsittelylaitteet on tarkastettava vuosittain.
5. Jäsenvaltiot voivat 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana komissiolle antamansa ilmoituksen jälkeen päättää, että vuosittain on tarkastettava sellainen määrä metallirahankäsittelylaitteita, että näillä laitteilla kyseisenä vuotena käsiteltyjen eurometallirahojen määrä on vähintään 10 prosenttia niiden metallirahojen yhteenlasketusta kumulatiivisesta nettomäärästä, jotka kyseinen jäsenvaltio on laskenut liikkeeseen eurometallirahojen käyttöönotosta edellisen vuoden loppuun.
6. Osana vuotuisia tarkastuksia jäsenvaltioiden on seuraavien seikkojen perusteella seurattava laitosten kykyä tarkistaa eurometallirahojen aitous:
a)
sellaisten kirjallisten toimintaohjeiden olemassaolo, joilla tarjotaan ohjeet tilanteen mukaan joko automaattisen metallirahankäsittelylaitteiston käyttöön tai manuaaliseen lajitteluun;
b)
asianmukaisten henkilöresurssien kohdentaminen;
c)
metallirahankäsittelylaitteiden asianmukaisen suoritustason ylläpitämiseen tähtäävän kirjallisen huoltosuunnitelman olemassaolo;
d)
sellaisten kirjallisten menettelyohjeiden olemassaolo, jotka koskevat väärien eurometallirahojen, kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen ja sellaisten muiden metallirahan kaltaisten esineiden, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia, luovuttamista nimetylle kansalliselle viranomaiselle; ja
e)
sellaisten sisäisten valvontamenettelyiden olemassaolo, joissa kuvaillaan laitosten suorittamia tarkastuksia koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja tarkastusten suoritustiheys, jotta varmistetaan, että laitosten lajittelukeskukset ja niiden henkilöstö noudattavat tässä kohdassa säädettyjä ohjeita.
7. Kun jäsenvaltio havaitsee, että tätä asetusta ei ole noudatettu, asianomaisen laitoksen on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että noudattamatta jättäminen oikaistaan nopeasti.
7 artikla
Tekniset säännökset
Komissio varmistaa, että ETTK määrittelee kohtuullisessa ajassa ja metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää kuultuaan tunnistustestin tekniset vaatimukset ja muut käytännön täytäntöönpanosäännökset, kuten koulutuskäytänteet, tunnistustestiyhteenvedon voimassaoloajan, 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisällytettävät tiedot, suuntaviivat jäsenvaltioiden suorittamalle valvonnalle ja tarkastuksille, menettelytapasäännöt noudattamatta jättämisen oikaisemiseksi sekä aitojen metallirahojen hyväksymisen raja-arvot.
III LUKU
KIERTOON KELPAAMATTOMIEN EUROMETALLIRAHOJEN KÄSITTELY
8 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen poistaminen kierrosta ja niiden hyvittäminen
1. Jäsenvaltioiden on poistettava kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat kierrosta.
2. Jäsenvaltioiden on hyvitettävä tai vaihdettava uusiin eurometallirahat, jotka ovat pitkän käyttöiän tai vahingoittumisen vuoksi tulleet kiertoon kelpaamattomiksi tai jotka on hylätty aitouden tarkistamismenettelyssä jostain muusta syystä. Jäsenvaltiot voivat kieltäytyä hyvittämästä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja, joita on joko muutettu tarkoituksella tai jotka ovat muuttuneet prosessissa, jonka voidaan kohtuudella odottaa muuttavan niitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hyväntekeväisyystarkoituksiin kerättyjen metallirahojen, kuten toivomuslähteisiin heitettyjen metallirahojen, hyvittämistä.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sen jälkeen kun kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat on poistettu kierrosta, ne tuhotaan pysyvällä fyysisellä muodonmuutoksella, jotta näitä metallirahoja ei voida palauttaa kiertoon tai esittää hyvitettäväksi.
9 artikla
Käsittelymaksut
1. Hyvitettäessä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja tai vaihdettaessa niitä uusiin voidaan pidättää käsittelymaksu, joka on 5 prosenttia palautettavien eurometallirahojen nimellisarvosta. Jos koko eurometallirahapussi tai -laatikko tarkastetaan 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, käsittelymaksuun voidaan lisätä maksu, joka on 15 prosenttia palautettavien eurometallirahojen nimellisarvosta.
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää yleisiä tai osittaisia vapautuksia käsittelymaksuista, jos eurometallirahoja palauttavat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt tekevät tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä nimetyn kansallisen viranomaisen kanssa väärien eurometallirahojen tai kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen poistamiseksi kierrosta tai jos tällaiset vapautukset ovat yleisen edun mukaisia.
3. Eurometallirahoja palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on vastattava kuljetuskustannuksista ja muista vastaavista kustannuksista.
4. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi palauttaa vuoden aikana ilman käsittelymaksua enintään yhden kilogramman kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja kutakin yksikköarvoa kohden, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdassa säädetyn vapautuksen soveltamista. Mikäli tämä enimmäismäärä ylitetään, kaikista palautetuista metallirahoista voidaan pidättää maksu.
5. Mikäli palautettava metallirahaerä sisältää metallirahoja, joita on käsitelty kemiallisilla tai muilla vaarallisilla aineilla siinä määrin, että niiden voidaan katsoa olevan vaaraksi käsittelijöiden terveydelle, 1 kohdan mukaisesti perittäviä maksuja täydennetään lisämaksulla, joka vastaa 20:tä prosenttia palautettujen eurometallirahojen nimellisarvosta.
10 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen pakkaaminen
1. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, joka palauttaa hyvitettäviä tai uusiin vaihdettavia eurometallirahoja, on lajiteltava ne standardoituihin pusseihin tai laatikoihin yksikköarvon mukaan seuraavasti:
a)
pusseissa tai laatikoissa on oltava:
i)
500 yksikköarvoltaan 2 euron tai 1 euron metallirahaa,
ii)
1 000 yksikköarvoltaan 0,50 euron, 0,20 euron tai 0,10 euron metallirahaa,
iii)
2 000 yksikköarvoltaan 0,05 euron, 0,02 euron tai 0,01 euron metallirahaa,
iv)
pienempien määrien ollessa kyseessä 100 metallirahaa kutakin yksikköarvoa;
b)
kussakin pussissa tai laatikossa on oltava merkittynä metallirahat palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tunnistetiedot, sisältönä olevien metallirahojen kokonaisarvo ja yksikköarvo, paino, pakkauspäivämäärä ja pussin tai laatikon numero; metallirahat palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on toimitettava pakkausluettelo, jossa on kooste palautettavista pusseista tai laatikoista; jos metallirahoja on käsitelty kemiallisilla tai muilla vaarallisilla aineilla, standardinmukaisiin pakkauksiin on liitettävä kirjallinen ilmoitus, jossa tarkasti yksilöidään käytetyt aineet;
c)
jos kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen kokonaismäärä on a alakohdassa vaadittua pienempi, nämä eurometallirahat on lajiteltava yksikköarvon mukaan ja ne voidaan palauttaa muussa kuin standardinmukaisessa pakkauksessa.
2. Jäsenvaltiot voivat 1 kohdasta poiketen pitää voimassa poikkeavia pakkausvaatimuksia, joista säädetään niiden 11 päivästä tammikuuta 2011 voimassa olevissa kansallisissa säännöksissä.
11 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen tarkastukset
1. Jäsenvaltiot voivat tarkastaa palautetut kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat seuraavasti:
a)
ilmoitettu määrä on tarkistettava punnitsemalla kukin pussi tai laatikko;
b)
aitous ja ulkoasu on tarkistettava vähintään 10 prosenttia palautuksesta sisältävän näytteen perusteella.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitetuissa tarkastuksissa havaitaan poikkeavuuksia tai jos havaitaan poikkeamista 10 artiklasta, koko pussi tai laatikko on tarkastettava.
3. Jos eurometallirahojen vastaanottamisesta tai käsittelystä aiheutuu terveysriski niiden käsittelijöille tai jos palautettava erä ei ole pakkaus- ja merkintästandardien mukainen, jäsenvaltiot voivat kieltäytyä ottamasta vastaan tällaisia metallirahoja.
Jäsenvaltiot voivat säätää toimenpiteistä, joita sovelletaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja metallirahoja palauttaviin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
12 artikla
Raportointi, tietojen välittäminen ja arviointi
1. Kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle vuosittain kertomus eurometallirahojen aitouden tarkistamista koskevasta toiminnastaan. Kertomuksissa on oltava tieto 6 artiklan 2 kohdan nojalla toteutettujen tarkastusten ja tarkastettujen metallirahankäsittelylaitteiden määrästä, testituloksista, näiden laitteiden käsittelemästä metallirahamäärästä, analysoitujen vääriksi epäiltyjen eurometallirahojen määrästä ja hyvitettyjen kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen määrästä sekä yksityiskohtaiset tiedot 4 artiklan 2 kohdan tai 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti säädetyistä poikkeuksista.
2. Jotta jäsenvaltiot voivat seurata, miten laitokset noudattavat tätä asetusta, laitosten on pyydettäessä toimitettava jäsenvaltioille vähintään kerran vuodessa ainakin seuraavat tiedot:
a)
käytettyjen metallirahankäsittelylaitteiden tyyppi ja lukumäärä;
b)
kunkin metallirahankäsittelylaitteen sijainti; ja
c)
käsiteltyjen metallirahojen määrä metallirahankäsittelylaitetta ja yksikköarvoa kohti vuodessa ainakin yksikköarvoltaan kolmen suurimman metallirahan osalta.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tiedot eurometallirahojen hyvittämistä tai vaihtoa varten nimetyistä viranomaisista sekä yksityiskohtaisista säännöistä, kuten pakkausvaatimuksista ja maksuista, ovat saatavilla asiaa koskevilla verkkosivuilla ja asiaa koskevissa julkaisuissa.
4. Analysoituaan jäsenvaltioilta saamansa kertomukset komissio antaa talous- ja rahoituskomitealle vuosikertomuksen eurometallirahojen aitouden tarkistamista ja kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja koskevasta kehityksestä ja tältä osin saavutetuista tuloksista.
5. Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen toimivuudesta ja vaikutuksista viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2014. Kertomukseen voidaan liittää tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia tämän asetuksen yksityiskohtaisemmasta täytäntöönpanosta tai sen muuttamisesta erityisesti 6 ja 8 artiklan osalta.
13 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on vahvistettava tämän asetuksen rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevat säännöt ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
14 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2012 lukuun ottamatta III lukua, jota sovelletaan tämän asetuksen voimaantulosta lähtien.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 15 päivänä joulukuuta 2010.