KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 578/2010
af 29. juni 2010
om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 1216/2009 for så vidt angår eksportrestitutionsordningen for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, og kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbet
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1216/2009 af 30. november 2009 om en ordning for handelen med visse varer fremstillet af landbrugsprodukter (1), særlig artikel 8, stk. 3, første afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1043/2005 af 30. juni 2005 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 3448/93 for så vidt angår eksportrestitutionsordningen for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af bilag I til traktaten, og kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbet (2) er blevet ændret væsentligt flere gange. Da flere ændringer er nødvendige, bør den afløses af en anden forordning.
(2)
I Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (3) er det fastsat, at i det omfang det er nødvendigt for at muliggøre udførsel til de gældende noteringer eller priser på verdensmarkedet af visse landbrugsprodukter i form af visse forarbejdede varer, der ikke er anført i traktatens bilag I, kan forskellen mellem noteringerne eller priserne for disse produkter på verdensmarkedet og priserne i EU udlignes, ved at der ydes eksportrestitutioner. Der bør derfor fastsættes fælles regler for ydelsen af restitutioner for alle disse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I.
(3)
For at sikre en ensartet anvendelse af forordning (EF) nr. 1234/2007 hvad angår ydelse af eksportrestitutioner, bør der ikke ydes sådanne restitutioner for varer, der er indført fra tredjelande og anvendt til fremstilling af varer, som udføres efter at være overgået til fri omsætning i EU.
(4)
Der bør ydes eksportrestitutioner for varer fremstillet direkte af basisprodukter, af forarbejdede basisprodukter eller af produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier. Der bør indføres en metode til fastlæggelse af eksportrestitutionsbeløbet for hvert af disse tilfælde.
(5)
Kommissionens forordning (EF) nr. 612/2009 af 7. juli 2009 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (4) og Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (5) finder i almindelighed anvendelse på varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. Det er derfor nødvendigt at præcisere, hvordan visse bestemmelser i disse forordninger anvendes.
(6)
I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1670/2006 af 10. november 2006 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1784/2003 for så vidt angår fastsættelse og ydelse af tilpassede restitutioner for korn, der eksporteres i form af visse alkoholholdige drikkevarer (6), er restitutionssatsen den sats, der gælder den dag, hvor kornet anbringes under kontrol med henblik på fremstilling af alkoholholdige drikkevarer. Henførsel af korn under toldkontrol med henblik på fremstilling af de alkoholholdige drikkevarer, der er omhandlet i artikel 2 i forordning (EF) nr. 1670/2006, bør derfor betragtes som udførsel i forbindelse med ydelse af eksportrestitutioner.
(7)
Alkoholholdige drikkevarer anses for at være mindre følsomme over for prisen på landbrugsprodukter, der anvendes ved fremstillingen heraf end andre varer. I protokol nr. 19 til akten om Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse bestemmes det imidlertid, at der skal vedtages de nødvendige foranstaltninger for at lette anvendelsen af korn fra EU til fremstilling af spiritus på basis af korn.
(8)
Mange varer, som fremstilles af en virksomhed under nøje fastlagte tekniske forhold, og hvis egenskaber og kvalitet er konstante, udføres regelmæssigt. For at forenkle udførselsformaliteterne bør der for sådanne varer anvendes en forenklet procedure, hvor producenten meddeler de kompetente myndigheder de oplysninger om produktionsforholdene for disse varer, som disse anser for påkrævet. Når den mængde landbrugsprodukter, der faktisk er anvendt ved fremstillingen af de udførte varer, registreres hos de kompetente myndigheder, bør der tilføjes en bestemmelse om, at registreringen skal bekræftes en gang om året for at mindske risikoen for, at en ændring af disse mængder ikke bliver meddelt.
(9)
Mange landbrugsprodukter er udsat for naturlige og sæsonmæssige udsving. Indholdet af landbrugsprodukter i de udførte varer kan derfor variere. Restitutionsbeløbet bør derfor fastsættes i overensstemmelse med de til fremstillingen af de udførte varer faktisk anvendte mængder af de pågældende produkter. For at forenkle administrationen bør restitutionsbeløbene for visse varer af enkel og relativ konstant sammensætning dog fastsættes på grundlag af fastlagte standardmængder af landbrugsprodukter.
(10)
De anvendte landbrugsprodukter og navnlig de varer, der fremstilles af disse produkter, skal udføres, for at der kan udbetales restitutioner. Enhver undtagelse fra denne regel bør fortolkes strengt. Under fremstillingsprocessen kan der dog opstå et svind i råvarerne, som producenterne har betalt EU-priser for, mens det svind, producenter uden for EU rammes af, er begrænset til verdensmarkedspriser. Under fremstillingsprocessen for visse varer fremkommer der desuden biprodukter, hvis værdi afviger markant fra hovedproduktets. I nogle tilfælde kan disse biprodukter kun anvendes som foder. Det er derfor nødvendigt at fastlægge fælles regler for bestemmelse af begrebet den mængde produkter, der rent faktisk er anvendt til fremstilling af de udførte varer.
(11)
Med henblik på anvendelsen af artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1216/2009 er det nødvendigt at fastsætte, at restitutionerne for basisprodukter, der udføres som varer, der ikke er omfattet af bilag I, bør fastsættes for et tidsrum, der er lig med det tidsrum, for hvilket restitutionerne fastsættes for landbrugsprodukter, der udføres i uforarbejdet stand. Det er dog også nødvendigt at give mulighed for at fravige denne regel i tilfælde af markedsforstyrrelser efter proceduren i artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1216/2009.
(12)
Der bør ved fastsættelsen af restitutionssatsen for basisprodukter eller dermed ligestillede produkter tages hensyn til støtte eller andre foranstaltninger med tilsvarende virkning, der finder anvendelse i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007.
(13)
Kartoffelstivelse bør ligestilles med majsstivelse med henblik på fastsættelsen af eksportrestitutionerne. Der bør dog kunne fastsættes en særlig restitutionssats for kartoffelstivelse, hvis der opstår særlige markedssituationer, hvor prisen herfor ligger væsentligt under prisen for majsstivelse.
(14)
I overensstemmelse med artikel 162, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1234/2007 kan eksportrestitutionerne for landbrugsprodukter, der indgår i varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, ikke overstige de restitutioner, der skal ydes for disse produkter, når de udføres i uforarbejdet stand. Der bør tages hensyn hertil ved fastsættelsen af restitutionssatserne og ved udarbejdelsen af reglerne om ligestilling.
(15)
Visse varer, der har samme kendetegn, kan være fremstillet ved hjælp af forskellige teknikker og af forskellige udgangsmaterialer. Eksportørerne bør forpligtes til at angive udgangsmaterialernes art og til at afgive visse oplysninger om fremstillingsprocessen, hvis disse oplysninger er nødvendige for at afgøre, om der kan ydes restitution, og hvilken restitutionssats der skal anvendes.
(16)
Ved beregningen af den mængde landbrugsprodukter, der rent faktisk er anvendt, bør der tages hensyn til tørstofindholdet, når der er tale om stivelse og visse glukose- og maltodekstrinsirupper.
(17)
Hvis situationen i den internationale handel, de særlige forhold på visse markeder eller internationale handelsaftaler tilsiger det, bør restitutionen for visse landbrugsvarer, der udføres i form af varer, som ikke er omfattet af traktatens bilag I, kunne differentieres alt efter bestemmelsessted.
(18)
Under hensyn til forvaltningen af de restitutionsbeløb, der i et regnskabsår kan ydes for udførsel af visse landbrugsprodukter i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, bør det tillades at fastsætte forskellige restitutionssatser for udførsel med eller uden forudfastsættelse af restitutionssatsen på grundlag af udviklingen på EU-markedet og verdensmarkedet.
(19)
EU's internationale forpligtelser begrænser det restitutionsbeløb, der kan ydes hvert regnskabsår. Varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, bør kunne udføres på betingelser, der er kendt på forhånd. Det bør især være muligt for erhvervsdrivende at opnå sikkerhed for, at der kan ydes eksportrestitutioner, som er forenelige med EU's forpligtelser. Hvis der ikke længere kan gives en sådan sikkerhed, bør eksportører kunne få forhåndsoplysninger på et tilstrækkeligt tidligt tidspunkt. Udstedelsen af restitutionslicenser gør det muligt at følge udviklingen i restitutionsansøgningerne og at sikre, at licensindehaverne kan få udbetalt en restitution på op til det beløb, for hvilket licensen er udstedt, forudsat at de opfylder de øvrige betingelser for restitution, der er fastsat i EU-bestemmelserne.
(20)
Der bør fastsættes forvaltningsbestemmelser for restitutionslicensordningen. Det bør navnlig sikres, at der anvendes en reduktionskoefficient, hvis ansøgningerne om restitutionslicenser overstiger de disponible beløb. Under visse omstændigheder bør der være mulighed for at suspendere udstedelsen af restitutionslicenser.
(21)
Restitutionslicenserne har til formål at sikre, at EU's internationale forpligtelser overholdes. De gør det samtidig muligt på forhånd at fastsætte de restitutioner, der kan ydes for landbrugsprodukter, som er anvendt til fremstilling af varer, der udføres til tredjelande. Dette formål afviger i visse henseender fra formålet med de eksportlicenser, der udstedes for basisprodukter, der udføres i uforarbejdet stand, for hvilke der er indgået internationale forpligtelser, som indebærer mængdemæssige begrænsninger. Det er derfor nødvendigt at præcisere, hvilke af de generelle bestemmelser for licenser og attester for landbrugsprodukter, der er fastsat i forordning (EF) nr. 376/2008 af 23. april 2008 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter (7), der ikke bør finde anvendelse på restitutionslicenser.
(22)
I de fleste tilfælde fastsættes eller ændres restitutionssatserne om torsdagen. Det er nødvendigt at mindske risikoen for, at der indgives ansøgninger om forudfastsættelse for produkter i spekulationsøjemed. Derfor bør det bestemmes, at ansøgninger om forudfastsættelse, der indgives på en torsdag, anses for at være indgivet den først følgende arbejdsdag.
(23)
For at gøre det nemmere for medlemsstaterne at anvende eksportrestitutionsordningen bør restitutionssatser for forskellige basisprodukter, der indgår i varer, der ikke er omfattet af bilag I, forudfastsættes på samme tid.
(24)
Der kan ansøges om licenser for større beløb end det samlede beløb, for hvilket der kan udstedes licenser. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at opdele regnskabsåret i perioder, således at der kan udstedes licenser såvel til de erhvervsdrivende, der eksporterer i slutningen af regnskabsåret, som til dem, der eksporterer i begyndelsen af regnskabsåret. Der bør om nødvendigt anvendes en reduktionskoefficient på alle beløb, hvorom der ansøges i en bestemt periode.
(25)
Hvis der for en bestemt tranche er ansøgt om et samlet restitutionsbeløb, der er mindre end det beløb, der er til rådighed for den pågældende tranche, bør de erhvervsdrivende have mulighed for at indgive ansøgninger om restitutionslicenser på ugentlig basis for et eventuelt ikke opbrugt beløb for den pågældende tranche.
(26)
Det er nødvendigt at præcisere, hvordan visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 376/2008 om licenser med forudfastsættelse, som der er ansøgt om til brug ved en licitation, der afholdes i et indførende tredjeland, finder anvendelse på restitutionslicenser.
(27)
Der bør fastsættes betingelser for frigivelse af den sikkerhed, der er stillet for restitutionslicenser. Disse betingelser bør omfatte de forpligtelser, der betragtes som primære krav, og som der er stillet sikkerhed for, og den dokumentation for opfyldelse af forpligtelserne, der skal indgives.
(28)
Flertallet af eksportører modtager restitutioner til et samlet beløb på under 100 000 EUR om året. Disse udførsler har ringe økonomisk betydning og repræsenterer tilsammen kun en lille del af de restitutionsbeløb, der ydes for landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. I disse tilfælde bør mindre eksportører derfor kunne fritages for kravet om licens. Af forenklingshensyn bør de have ret til, under visse omstændigheder, at anvende restitutionslicenser uden at miste deres status som mindre eksportører. For at undgå misbrug er det imidlertid nødvendigt at begrænse anvendelsen af denne undtagelse til den medlemsstat, hvor den mindre eksportør er etableret.
(29)
Der bør fastsættes et kontrolsystem baseret på princippet om, at eksportøren ved hver udførsel bør afgive en erklæring til de kompetente myndigheder om de mængder produkter, der er anvendt til fremstillingen af de udførte varer. De kompetente myndigheder bør træffe alle de foranstaltninger, de finder nødvendige for at efterprøve rigtigheden af sådanne erklæringer.
(30)
Det kan forekomme, at de myndigheder, der skal kontrollere udførselsangivelsen, ikke har tilstrækkelig dokumentation til at kunne godkende angivelsen af de anvendte mængder, også selv om den er baseret på en kemisk analyse. Det kan især ske, når de varer, der skal udføres, er fremstillet i en anden medlemsstat end den, hvorfra varerne udføres. Det er derfor vigtigt, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvorfra en vare udføres, om nødvendigt kan få meddelt alle oplysninger om fremstillingsforholdene for den pågældende vare direkte fra de myndigheder i de andre medlemsstater, som har adgang til sådanne oplysninger.
(31)
Der bør efter aftale med de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor produktionen finder sted, gives de erhvervsdrivende mulighed for at afgive en forenklet erklæring om de anvendte produkter i form af samlede mængder af disse produkter, forudsat at de pågældende erhvervsdrivende udarbejder en detaljeret opgørelse over de anvendte produkter, og stiller den til rådighed for disse myndigheder.
(32)
Det er ikke altid muligt for eksportøren, især når han ikke selv er producent, at kende de nøjagtige mængder anvendte landbrugsprodukter, som han kan ansøge om restitution for. Derfor er eksportøren ikke altid i stand til at udfærdige erklæringen om disse mængder. Det er derfor nødvendigt at indføre en ordning med en tabel til beregning af restitutionen, som den pågældende subsidiært kan anmode om anvendelse af, som er begrænset til nærmere bestemte varer, og som er baseret på en kemisk analyse af varerne.
(33)
I henhold til artikel 28 i forordning (EF) nr. 612/2009 må der ingen restitution ydes, hvis produkterne ikke er af sund og sædvanlig handelskvalitet den dag, udførselsangivelsen antages. For at sikre, at denne bestemmelse anvendes ensartet, bør det præciseres, at for at der kan ydes restitution for visse animalske produkter, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 852/2004 af 29. april 2004 om fødevarehygiejne (8) og af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 af 29. april 2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (9), og som er anført i bilag II til nærværende forordning, bør de pågældende animalske produkter opfylde kravene i de nævnte forordninger og være forsynet med det krævede sundhedsmærke.
(34)
Det er vigtigt at give Kommissionen mulighed for at føre tilsyn med alle foranstaltninger i forbindelse med ydelse af eksportrestitutioner. Derfor bør medlemsstaternes kompetente myndigheder fremsende visse statistiske oplysninger til Kommissionen. Formatet og omfanget af disse oplysninger bør fastlægges nærmere.
(35)
I henhold til artikel 12, stk. 1 og 4, i forordning (EF) nr. 612/2009 skal bestanddele, undtagen de i artikel 162, stk. 1, litra a), nr. iii), og litra b) i forordning (EF) nr. 1234/2007 nævnte sukkerprodukter, for hvilke der kan ydes restitution, være af EU-oprindelse. Der bør derfor fastsættes de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at dette krav overholdes.
(36)
Der ydes eksportrestitutioner i henhold til nærværende forordning på grundlag af et stort antal anmodninger. De fleste af de varer, som disse anmodninger er indgivet for, er fremstillet under nøje fastlagte tekniske forhold, har konstante egenskaber og kvalitet, udføres regelmæssigt og har fremstillingsformler, der er registreret og bekræftet af de kompetente myndigheder. I betragtning af disse særlige omstændigheder og med henblik på at forenkle det administrative arbejde, der er forbundet med ydelse af eksportrestitutioner efter nærværende forordning, bør medlemsstaterne gives større fleksibilitet ved anvendelsen af de i artikel 24 i forordning (EF) nr. 612/2009 fastsatte bestemmelser vedrørende de beløbsgrænser, under hvilke medlemsstaterne kan fritage de erhvervsdrivende for at fremlægge de beviser, som kræves, med undtagelse af transportdokumentet.
(37)
Der bør sikres en ensartet anvendelse i hele Unionen af bestemmelserne om ydelse af restitutioner for varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. I den forbindelse bør hver medlemsstat underrette Kommissionen om de kontrolmetoder, den anvender på sit område for de forskellige typer varer, der udføres.
(38)
Der bør gives tilstrækkelig tid til omstilling fra de administrative ordninger i henhold til forordning (EF) nr. 1043/2005 til de administrative ordninger, der er fastsat i denne forordning. Denne forordning bør derfor finde anvendelse på ansøgninger om licenser, indsendt fra og med den første dag i den første ansøgningsperiode for regnskabsperioden 2011 og træder i kraft på denne dato.
(39)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Horisontale Spørgsmål i forbindelse med Handel med Forarbejdede Landbrugsprodukter uden for Traktatens Bilag I -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL OG DEFINITIONER
Artikel 1
1. Denne forordning indeholder gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EF) nr. 1216/2009 for så vidt angår ordningen for ydelse af eksportrestitutioner i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007.
Den finder anvendelse på udførsel af basisprodukter, af deraf forarbejdede produkter eller af produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i henhold til artikel 3 i denne forordning, når disse produkter udføres i form af varer, som ikke er omfattet af traktatens bilag I, men som er anført i del I-V i bilag XX til forordning (EF) nr. 1234/2007 og i bilag II til nærværende forordning.
2. Den i stk. 1 omhandlede eksportrestitution ydes ikke for varer, der er overgået til fri omsætning i henhold til traktatens artikel 29, og som genudføres.
Der ydes ikke restitution for sådanne varer, når de udføres efter forarbejdning eller er indarbejdet i andre varer.
3. Med undtagelse af korn ydes der ikke restitutioner for de produkter, som anvendes til fremstillingen af alkohol indeholdt i alkoholholdige drikkevarer, som er anført i bilag II og henhører under KN-kode 2208.
Artikel 2
1. I denne forordning forstås ved:
a) »regnskabsperiode«: perioden fra 1. oktober i et givet år til 30. september det følgende år
b) »regnskabsår«: perioden fra 16. oktober i et givet år til 15. oktober det følgende år
c) »basisprodukter«: de produkter, der er anført i bilag I til denne forordning
d) »bestanddele«: basisprodukter, deraf forarbejdede produkter eller produkter, der er ligestillet med disse to kategorier, der anvendes til fremstilling af varerne og er nævnt i artikel 162, stk. 1, litra a), nr. i), ii), iii), v) og vii), og i artikel 162, stk. 1, litra b) i forordning (EF) nr. 1234/2007
e) »varer«: produkter, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, men anført i del I-V i bilag XX til forordning (EF) nr. 1234/2007 og i bilag II til nærværende forordning
f) »aftalen«: aftalen om landbrug, der er indgået under de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden
g) »fødevarehjælp«: fødevarehjælp, der opfylder betingelserne i artikel 10, stk. 4, i aftalen
h) »restprodukter«: produkter fremkommet ved fremstillingsprocessen, hvis sammensætning tydeligt adskiller sig fra den faktisk udførte vare, og som ikke kan udnyttes erhvervsmæssigt
i) »biprodukter«: produkter eller varer, der er opnået under fremstillingsprocessen, hvis sammensætning eller karakteristika tydeligt adskiller sig fra den faktisk udførte vare, og som kan udnyttes erhvervsmæssigt
j) »svind«: de mængder produkter eller varer, der fremkommer ved fremstillingsprocessen fra det stadium, hvor landbrugsprodukterne anvendes i uforarbejdet stand ved fremstillingen, bortset fra de varer, der faktisk udføres, og bortset fra restprodukter og biprodukter, og som ikke kan udnyttes erhvervsmæssigt.
2. Ved anvendelsen af stk. 1, litra h), i) og j), betragtes de ved processen fremstillede produkter, hvis sammensætning tydeligt adskiller sig fra de faktisk udførte varer, og som sælges til en pris, der udelukkende svarer til omkostningerne ved deres bortskaffelse, ikke som udnyttet erhvervsmæssigt.
Ved anvendelsen af stk. 1, litra j), ligestilles produkter eller varer fra fremstillingsprocessen, der mod eller uden betaling kan overdrages som foder, med svind.
Artikel 3
1. Kartoffelstivelse henhørende under KN-kode 1108 13 00, fremstillet direkte af kartofler, bortset fra biprodukter, ligestilles med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af majs.
2. Valle henhørende under KN-kode 0404 10 48 til 0404 10 62, ikke koncentreret, også frosset, ligestilles med vallepulver som anført i bilag I, i det følgende benævnt »produktgruppe 1«.
3. Følgende produkter ligestilles med mælk i pulverform med fedtindhold på 1,5 vægtprocent og derunder som anført i bilag I, i det følgende benævnt »produktgruppe 2«:
a)
mælk og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 11, 0403 90 51 og 0404 90 21, ikke koncentreret og ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, også frosset, med et indhold af mælkefedt på 0,1 vægtprocent og derunder
b)
mælk og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 11, 0403 90 11 og 0404 90 21, i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på 1,5 vægtprocent og derunder.
4. Følgende produkter ligestilles med mælk i pulverform med fedtindhold på 26 vægtprocent som anført i bilag I, i det følgende benævnt »produktgruppe 3«:
a)
mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 og 0404 90 23, ikke koncentreret, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, også frosset, med et indhold af mælkefedt på over 0,1 men ikke over 6 vægtprocent
b)
mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 og 0404 90 29, i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på over 1,5 men under 45 vægtprocent.
5. Følgende produkter ligestilles med produktgruppe 6:
a)
mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 og 0404 90 29, ikke koncentreret, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på over 6 vægtprocent
b)
mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 19, 0403 90 19 og 0404 90 29, i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på mindst 45 vægtprocent
c)
smør og andre former for mælkefedt, med et indhold af mælkefedt på 62 vægtprocent og derover, undtagen på 82 vægtprocent, henhørende under KN-kode 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 og 0405 90 90.
6. Mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 0403 10 11 til 0403 10 19, 0403 90 51 til 0403 90 59 og 0404 90 21 til 0404 90 29, koncentreret, ikke i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, ligestilles, for så vidt angår den fedtfrie del af tørstoffet i produktet, med produktgruppe 2. Indholdet af mælkefedt i et sådant produkt ligestilles med produktgruppe 6.
Første afsnit finder også anvendelse på ost og ostemasse.
7. Afskallet ris henhørende under KN-kode 1006 20 og delvis sleben ris henhørende under KN-kode 1006 30 21 til 1006 30 48 ligestilles med sleben ris henhørende under KN-kode 1006 30 61 til 1006 30 98.
8. Følgende produkter ligestilles med hvidt sukker henhørende under KN-kode 1701 99 10, hvis de opfylder de i forordning (EF) nr. 1234/2007 og Kommissionens forordning (EF) nr. 951/2006 (10) fastsatte betingelser for ydelse af restitutioner ved udførsel i uforarbejdet stand:
a)
råsukker (rør- og roesukker) henhørende under KN-kode 1701 11 90 eller 1701 12 90, med et sakkaroseindhold i tør tilstand på 92 vægtprocent og derover, beregnet ved polarisation
b)
sukker henhørende under KN-kode 1701 91 00 eller 1701 99 90
c)
de i del III, litra c), i bilag I til forordning (EF) nr. 1234/2007 omhandlede produkter, med undtagelse af blandinger, der til dels er fremstillet af produkter, der er omfattet af del I i bilag I til forordning (EF) nr. 1234/2007
d)
de i del III, litra d) og g), i bilag I til forordning (EF) nr. 1234/2007 omhandlede produkter, med undtagelse af blandinger, der til dels er fremstillet af produkter, der er omfattet af bilag I til forordning (EF) nr. 1234/2007
Artikel 4
Forordning (EF) nr. 612/2009 og forordning (EØF) nr. 2220/85 finder anvendelse sideløbende med bestemmelserne i denne forordning, medmindre andet er fastsat i artikel 39, stk. 4, og artikel 50 i nærværende forordning.
KAPITEL II
EKSPORTRESTITUTIONER
AFDELING 1
Beregningsmetode
Artikel 5
1. Restitutionsbeløbet for den mængde, der fastlægges efter afdeling 2, for hvert af de basisprodukter, der udføres i form af en og samme type vare, beregnes ved at multiplicere denne mængde med restitutionssatsen for det pågældende basisprodukt, idet denne sats bestemmes pr. vægtenhed i overensstemmelse med afdeling 3.
2. Når der i henhold til artikel 15, stk. 2, er fastsat forskellige restitutionssatser for samme basisprodukt, skal der beregnes et særskilt beløb for hver mængde af basisproduktet, for hvilket der gælder en særlig restitutionssats.
3. Når en vare er anvendt til fremstilling af en udført vare, skal der ved beregningen af restitutionsbeløbet for hvert af de til fremstillingen af den udførte vare anvendte basisprodukter, deraf forarbejdede produkter eller produkter, der i henhold til artikel 3 er ligestillet med en af disse to kategorier, anvendes den restitutionssats, der gælder ved udførsel af den anvendte vare i uforarbejdet stand.
AFDELING 2
Referencemængder
Artikel 6
Hvad angår varer, bestemmes den mængde af hvert basisprodukt, der skal danne grundlag for beregningen af restitutionsbeløbet, i det følgende benævnt »referencemængden«, i henhold til artikel 7, 8 og 9, med undtagelse af de tilfælde, hvor der henvises til bilag III, eller hvor artikel 47, stk. 2, finder anvendelse.
Artikel 7
Ved anvendelse af et basisprodukt i uforarbejdet stand eller af et ligestillet produkt er referencemængden lig med den mængde, der faktisk er anvendt til fremstillingen af den udførte vare under hensyntagen til omregningskoefficienterne i bilag VII.
Artikel 8
1. Ved anvendelse af et produkt, som er omfattet af artikel 1, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1234/2007 og del I i bilag I til samme forordning eller af artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1234/2007 og del II i bilag I til samme forordning, er referencemængden lig med den mængde, der faktisk er anvendt til fremstilling af den udførte vare, omregnet til en mængde af basisproduktet ved hjælp af koefficienterne i bilag V til nærværende forordning, når et af følgende forhold gælder for det pågældende produkt:
a)
produktet er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt eller af et produkt, der er ligestillet med dette basisprodukt
b)
produktet er ligestillet med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt
c)
produktet er fremstillet ved forarbejdning af et produkt, der er ligestillet med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt.
2. Uanset stk. 1 er referencemængden for så vidt angår alkohol på basis af korn indeholdt i alkoholholdige drikkevarer henhørende under KN-kode 2208 lig med 3,4 kg byg pr. % vol. alkohol af korn pr. hl af den udførte alkoholholdige drikkevare.
Artikel 9
1. Ved anvendelse af et af følgende produkter er referencemængden for hvert af basisprodukterne, medmindre andet følger af artikel 11, lig med den mængde, der godkendes af de kompetente myndigheder i henhold til artikel 45:
a)
et produkt, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, og som er fremstillet ved forarbejdning af et produkt, der er omhandlet i artikel 7 eller 8 i denne forordning
b)
et produkt, der er fremstillet ved blanding eller forarbejdning af flere af de produkter, der er omhandlet i artikel 7 eller 8, eller af produkter som omhandlet i litra a) i nærværende afsnit.
Referencemængden bestemmes ud fra den mængde af det pågældende produkt, der faktisk er anvendt til fremstilling af den udførte vare.
Ved beregningen af denne mængde anvendes de omregningskoefficienter, der er omhandlet i bilag VII, eller i givet fald de særlige beregningsregler, de ækvivalensforhold eller de koefficienter, der er omhandlet i artikel 8.
2. Uanset stk. 1 er referencemængden for så vidt angår alkoholholdige drikkevarer på basis af korn indeholdt i alkoholholdige drikkevarer henhørende under KN-kode 2208 lig med 3,4 kg byg pr. % vol. alkohol af korn pr. hl af den udførte alkoholholdige drikkevare.
Artikel 10
1. Ved anvendelsen af artikel 6-9 anses de produkter, der er blevet anvendt i uforarbejdet stand til fremstilling af den udførte vare, som faktisk anvendt.
2. Forarbejdes et basisprodukt under en af denne vares fremstillingsfaser selv til et andet mere forædlet basisprodukt, der anvendes i en senere fase, anses kun sidstnævnte basisprodukt som faktisk anvendt.
3. For hver vare, der udføres, skal det fastsættes, hvilke mængder produkter der efter stk. 1 faktisk er anvendt.
4. Uanset stk. 1, 2 og 3 kan disse mængder i tilfælde af regelmæssig udførsel af varer, der er fremstillet af en virksomhed under nøje fastlagte tekniske forhold, og som derfor har konstante egenskaber og kvalitet, efter aftale med de kompetente myndigheder fastsættes, enten ud fra varernes fremstillingsformel eller ud fra de gennemsnitlige produktmængder, der i en given periode er anvendt til fremstillingen af en bestemt mængde af disse varer. De således fastsatte mængder anvendes som beregningsgrundlag, så længe produktionsvilkårene for varerne ikke ændres.
Medmindre den kompetente myndighed har givet en formel tilladelse, skal de således fastsatte produktmængder bekræftes mindst en gang om året.
Artikel 11
1. For de varer, der er anført i bilag III, er referencemængden i kg basisprodukt pr. 100 kg varer anført i bilaget ud for de enkelte varer.
I forbindelse med frisk pasta skal de mængder basisprodukter, der er anført i bilag III, reduceres til en tilsvarende mængde basisprodukter, der gælder for tørret pasta, ved at multiplicere mængderne med pastaens procentvise tørstofindhold og dividere med 88.
2. Hvis de varer, der er anført i bilag III, er fremstillet dels af produkter, for hvilke ydelse af eksportrestitution er omfattet af forordning (EF) nr. 1234/2007, dels af andre produkter, fastsættes referencemængden for disse førstnævnte produkter i henhold til artikel 6-10.
Artikel 12
1. De mængder landbrugsprodukter, der faktisk er anvendt, fastsættes i henhold til stk. 2 og 3.
2. For alle landbrugsprodukter, der anvendes som omhandlet i artikel 10, og som giver ret til restitution, men som forsvinder under den normale fremstillingsproces, f.eks. som damp eller røg, eller ved omdannelse til støv eller aske, der ikke kan udnyttes, kan restitutionen ydes for alle de anvendte mængder.
3. De mængder varer, der ikke faktisk udføres, giver ikke ret til restitution for de mængder landbrugsprodukter, der faktisk er anvendt.
varerne har samme sammensætning som de varer, der faktisk udføres, kan mængderne af de faktisk anvendte landbrugsprodukter nedsættes forholdsmæssigt.
Artikel 13
1. Uanset artikel 12, stk. 3, giver svind på 2 vægtprocent og derunder, der ikke kan undgås i forbindelse med fremstillingen af varen, ret til restitution.
Loftet på 2 % beregnes som forholdet mellem vægten af tørstofindholdet i alle de anvendte råvarer efter fradrag af de i artikel 12, stk. 2, omhandlede mængder og vægten af tørstofindholdet i de varemængder, der faktisk udføres, eller det beregnes ved en anden metode, der under hensyntagen til omstændighederne ved varens fremstilling er mere velegnet.
2. Hvis fremstillingen af varen uundgåeligt medfører et svind, der overstiger 2 %, giver det overskydende svind ikke ret til restitution for de mængder landbrugsprodukter, der faktisk er anvendt. De kompetente myndigheder i medlemsstaten kan dog acceptere behørigt begrundede større svind. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de tilfælde, hvor de kompetente myndigheder har accepteret større svind, samt begrundelsen herfor.
3. De mængder landbrugsprodukter, der faktisk indgår i restprodukter, giver ret til restitution.
4. Hvis der fremkommer biprodukter, skal de faktisk anvendte mængder landbrugsprodukter fordeles på henholdsvis de udførte varer og biprodukterne.
AFDELING 3
Restitutionssatser
Artikel 14
1. Restitutionssatsen for de basisprodukter, der er anført i bilag I til denne forordning, og som udføres som varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, jf. artikel 164 i forordning (EF) nr. 1234/2007, fastsættes af Kommissionen pr. 100 kg af basisprodukterne for et tidsrum, der er lig med det tidsrum, for hvilket restitutionerne fastsættes for de samme produkter, der udføres i uforarbejdet stand.
2. Uanset stk. 1 kan restitutionen fastsættes efter en anden rytme efter proceduren i artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1216/2009.
Artikel 15
1. Ved Kommissionens fastsættelse af restitutionssatsen tages der især hensyn til:
a)
forarbejdningsindustriens gennemsnitlige udgifter til basisprodukter på EU's marked og verdensmarkedspriserne
b)
størrelsen af restitutionerne ved udførsel af de af traktatens bilag I omfattede forarbejdede landbrugsprodukter, hvis produktionsvilkår er sammenlignelige
c)
nødvendigheden af at sikre lige konkurrencevilkår mellem de industrier, der anvender EU-produkter, og de industrier, der anvender produkter fra tredjelande under proceduren for aktiv forædling
d)
udviklingen dels i budgetudgifterne, dels i markedspriserne for basisprodukterne i EU og på verdensmarkedet
e)
overholdelsen af de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 218.
2. Ved restitutionssatsernes fastsættelse tages der i givet fald hensyn til støtte eller andre foranstaltninger med tilsvarende virkning, der finder anvendelse på basisprodukter eller dermed ligestillede produkter i alle medlemsstater i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007.
3. Eksportrestitutionerne for landbrugsprodukter, der indgår i varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, kan ikke overstige de restitutioner, der ydes for disse produkter, når de udføres i uforarbejdet stand.
Artikel 16
1. Restitutionssatsen for kartoffelstivelse henhørende under KN-kode 1108 13 00 fastsættes særskilt i majsækvivalent efter den procedure, der er omhandlet i artikel 195, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1234/2007 på grundlag af de i artikel 15, stk. 1, i nærværende forordning fastsatte kriterier. De anvendte mængder kartoffelstivelse omregnes til mængder majsækvivalent i henhold til artikel 8 i nærværende forordning.
2. Når den berørte part for blandinger af D-glucitol (sorbitol) henhørende under KN-kode 2905 44 og 3824 60 ikke i den i artikel 45 omhandlede erklæring giver de i artikel 48, stk. 1, litra d, omhandlede oplysninger eller ikke fremlægger tilstrækkelig dokumentation til støtte for sin erklæring, er restitutionssatsen for disse blandinger lig med den, der gælder for det af de pågældende basisprodukter, for hvilket restitutionssatsen er den laveste.
Artikel 17
1. Restitutioner for stivelse henhørende under KN-kode 1108 11 00 til 1108 19 90 eller for produkter, som er anført i del I, litra d), i bilag I til forordning (EF) nr. 1234/2007, og som er fremstillet ved forarbejdning af sådan stivelse, ydes kun, hvis leverandøren af disse produkter fremlægger en erklæring, hvori det attesteres, at de omhandlede varer er produceret direkte af korn, kartofler eller ris, og at der ikke er anvendt biprodukter fra fremstillingen af andre landbrugsprodukter eller varer.
2. Den i stk. 1 omhandlede erklæring finder anvendelse, indtil den tilbagekaldes, på alle leverancer fra samme producent. Den kontrolleres i henhold til artikel 45.
Artikel 18
1. Hvis tørstofindholdet i kartoffelstivelse, der er ligestillet med majsstivelse i henhold til artikel 3, stk. 1, er på 80 % eller derover, anvendes den i henhold til artikel 14 fastsatte restitutionssats. Hvis tørstofindholdet er på under 80 %, er restitutionssatsen den i henhold til artikel 14 fastsatte, multipliceret med den faktiske procentdel tørstof og divideret med 80.
For anden stivelse med et tørstofindhold på 87 % eller derover er restitutionssatsen den i henhold til artikel 14 fastsatte. Hvis tørstofindholdet er på under 87 %, er restitutionssatsen den i henhold til artikel 14 fastsatte, multipliceret med den faktiske procentdel tørstof og divideret med 87.
2. Hvis tørstofindholdet i glukose- eller maltodekstrinsirupper henhørende under KN-kode 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 eller 2106 90 55 er på 78 % eller derover, fastsættes restitutionssatsen i henhold til artikel 14. Hvis tørstofindholdet i disse sirupper er på under 78 %, er restitutionssatsen den i henhold til artikel 14 fastsatte, multipliceret med den faktiske procentdel tørstof og divideret med 78.
3. Ved anvendelsen af stk. 1 bestemmes tørstofindholdet i stivelse ved hjælp af den metode, der er anført i bilag IV til Kommissionens forordning (EF) nr. 687/2008 (11), mens tørstofindholdet i glukose- eller maltodekstrinsirupper bestemmes efter metode 2 i bilag II til Kommissionens direktiv 79/796/EØF (12) eller efter enhver anden egnet analysemetode, der er mindst lige så sikker.
4. Ved afgivelsen af den erklæring, der er omhandlet i artikel 45, skal ansøgeren angive tørstofindholdet i den stivelse eller de glukose- eller maltodekstrinsirupper, der er anvendt.
Artikel 19
1. Restitutionssatserne for kaseiner henhørende under KN-kode 3501 10, kaseinater henhørende under KN-kode 3501 90 90 eller ægalbumin henhørende under KN-kode 3502 11 90 og 3502 19 90, der udføres i uforarbejdet stand, kan differentieres efter bestemmelsessted, hvor det er nødvendigt af hensyn til en eller flere af følgende faktorer:
a)
situationen i den internationale handel med hensyn til disse varer
b)
særlige forhold på visse markeder
c)
internationale handelsaftaler.
2. Restitutionssatsen for varer henhørende under KN-kode 1902 11 00, 1902 19 og 1902 40 10 kan differentieres efter bestemmelsessted.
3. Restitutionssatsen kan variere, alt efter om den er forudfastsat i henhold til artikel 26 eller ej.
Artikel 20
1. Der anvendes den restitutionssats, der gælder på dagen for varernes udførsel, medmindre:
a)
der i henhold til artikel 26 er indgivet ansøgning om forudfastsættelse af restitutionssatsen
b)
der er indgivet ansøgning i henhold til artikel 37, stk. 2, og restitutionssatsen er forudfastsat den dag, hvor ansøgningen om restitutionslicens er indgivet.
2. Ved anvendelse af ordningen med forudfastsættelse af restitutionssatsen anvendes den restitutionssats, der er gældende på dagen for indgivelsen af ansøgningen om forudfastsættelse, for varer, der udføres efter denne dato, men inden udløbet af restitutionslicensens gyldighedsperiode, jf. artikel 35, stk. 2.
For så vidt angår produkter forarbejdet på basis af korn og ris tilpasses restitutionssatsen efter de samme regler som dem, der gælder for forudfastsættelse af restitutioner for basisprodukter, der udføres i uforarbejdet stand, dog med anvendelse af de omregningskoefficienter, der er fastsat i bilag V.
3. Der kan ikke foretages forudfastsættelse for partialrestitutionslicenser som omhandlet i forordning (EF) nr. 376/2008 uafhængigt af de licenser, de stammer fra.
KAPITEL III
RESTITUTIONSLICENSER
AFDELING 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 21
1. Medlemsstaterne udsteder restitutionslicenser, der er gyldige i hele EU, til enhver, der ansøger herom, uanset hvor i EU den pågældende er etableret.
Restitutionslicenserne sikrer betaling af restitutionen, forudsat at betingelserne i kapitel V er opfyldt. Disse betingelser kan omfatte en forudfastsættelse af restitutionssatserne. Licenserne er kun gyldige i en enkelt regnskabsperiode.
2. Ydelse af restitutioner for udførsel af basisprodukter i form af varer, der er anført i bilag II i nærværende forordning, eller for korn, der er anbragt under toldkontrol med henblik på fremstilling af alkoholholdige drikkevarer som omhandlet i artikel 2 i forordning (EF) nr. 1670/2006, er betinget af, at der forelægges en restitutionslicens udstedt i overensstemmelse med artikel 24 i nærværende forordning.
Det i første afsnit omhandlede korn betragtes som udført.
Første afsnit gælder ikke for de i artikel 4, stk. 1, andet afsnit, tredje led, artikel 33, stk. 1, artikel 37, stk. 1, artikel 41, stk. 1, og artikel 43, stk. 1, i forordning (EF) nr. 612/2009 nævnte leverancer eller for de i kapitel IV i nærværende forordning nævnte udførsler.
3. Ydelse af restitution i henhold til den i artikel 20, stk. 2, nævnte forudfastsættelsesordning er betinget af, at der forelægges en restitutionslicens med forudfastsættelse af restitutionssatserne.
Artikel 22
1. Forordning (EF) nr. 376/2008 finder anvendelse på de i denne forordning nævnte restitutionslicenser.
2. Bestemmelserne i forordning (EF) nr. 376/2008 vedrørende rettigheder og forpligtelser i forbindelse med licenser udstedt for bestemte mængder finder tilsvarende anvendelse på rettigheder og forpligtelser i forbindelse med de i nærværende forordning nævnte restitutionslicenser udstedt for beløb i euro, idet der tages hensyn til bilag VI til nærværende forordning.
3. Uanset stk. 1 og 2 finder artikel 7, stk. 2 og 4, artikel 8, stk. 11 og 13, artikel 17, stk. 1, artikel 20, 23, 31, 32 og 34, artikel 35, stk. 6, og artikel 41, 45, 46 og 48 i forordning (EF) nr. 376/2008 ikke anvendelse på de i denne forordning omhandlede restitutionslicenser.
4. I forbindelse med artikel 39 og 40 i forordning (EF) nr. 376/2008 kan gyldighedsperioden for licenser, der er gyldige indtil den 30. september, ikke forlænges.
I sådanne tilfælde annulleres licensen for så vidt angår de beløb, der ikke er ansøgt om som følge af force majeure, og den pågældende sikkerhedsstillelse frigives.
Artikel 23
1. Ansøgninger om restitutionslicenser, bortset fra ansøgninger om de i artikel 36 nævnte licenser vedrørende fødevarehjælp, er kun gyldige, hvis der på de i artikel 14 i forordning (EF) nr. 376/2008 fastsatte betingelser er stillet en sikkerhed svarende til 10 % af det beløb, hvorom der ansøges.
2. Sikkerheden frigives på de i artikel 40 i denne forordning fastsatte betingelser.
Artikel 24
1. Ansøgningen om en restitutionslicens og selve restitutionslicensen udarbejdes på grundlag af blanketten »Eksportlicens eller forudfastsættelsesattest« i bilag I til forordning (EF) nr. 376/2008, og beløbet angives i euro.
Disse dokumenter udfyldes efter anvisningen i bilag VI til denne forordning.
2. Har ansøgeren ikke til hensigt at foretage udførslen fra en anden medlemsstat end den, hvori han ansøger om restitutionslicens, kan den kompetente myndighed opbevare den udstedte restitutionslicens, navnlig i elektronisk format. I så fald oplyser den kompetente myndighed ansøgeren om, at hans restitutionslicens er blevet registreret, og giver ham de oplysninger, der er anført på indehaverens eksemplar af restitutionslicensen, i det følgende benævnt »eksemplar nr. 1«. Den udstedende myndigheds eksemplar af restitutionslicensen, i det følgende benævnt »eksemplar nr. 2«, udstedes ikke.
Den kompetente myndighed registrerer alle de oplysninger, der er anført på de i afsnit III og IV i bilag VI omhandlede restitutionslicenser, samt de afskrivninger, der er foretaget på licensen.
Artikel 25
1. De forpligtelser, der følger af licenserne, kan ikke overdrages. De rettigheder, der følger af licenserne, kan inden for deres gyldighedsperiode overdrages af licensens indehaver, hvis rettighederne, der følger af hver licens eller partiallicens, kun overdrages til en enkelt erhverver. Denne overdragelse skal omfatte de beløb, der endnu ikke er afskrevet på licensen eller partiallicensen.
2. Erhververen kan ikke videreoverdrage sine rettigheder, men kan tilbageføre dem til licensens indehaver. Denne tilbageføring vedrører det på licensen eller partiallicensen endnu ikke udnyttede beløb. I så fald anfører den udstedende myndighed en af de i bilag VIII anførte angivelser i licensens rubrik 6.
3. Hvis licensens indehaver anmoder om overdragelse, eller erhververen anmoder om tilbageføring til licensens indehaver, anfører den udstedende myndighed eller den eller de af hver medlemsstat udpegede myndigheder på licensen eller partiallicensen:
a)
navn og adresse på erhververen, jf. stk. 1, eller den i stk. 2 anførte angivelse
b)
datoen for overdragelsen eller tilbageføringen til licensens indehaver, attesteret ved myndighedens stempel.
4. Overdragelsen eller tilbageføringen til licensens indehaver får virkning fra datoen for anførelsen som omhandlet i stk. 3, litra b).
Artikel 26
1. Ansøgninger om forudfastsættelse af restitutionssatserne skal omfatte alle de restitutionssatser, der er relevante.
2. Ansøgning om forudfastsættelse kan enten indgives samtidig med ansøgningen om en restitutionslicens eller i perioden fra den dag, hvor restitutionslicensen tildeles.
3. Ansøgning om forudfastsættelse sker i overensstemmelse med afsnit II i bilag VI under anvendelse af den i bilag I til forordning (EF) nr. 376/2008 fastsatte blanket. Forudfastsættelsen gælder ikke for udførsler, der finder sted inden datoen for indgivelsen af ansøgningen om forudfastsættelse.
4. Ansøgninger om forudfastsættelse, der indgives en torsdag, anses for indgivet den følgende arbejdsdag.
Artikel 27
1. Indehaveren af en restitutionslicens kan ansøge om partiallicens udfyldt på den i bilag I til forordning (EF) nr. 376/2008 fastsatte blanket. Ansøgningen skal indeholde de oplysninger, der er nævnt i afsnit II, punkt 3, i bilag VI til nærværende forordning.
Det beløb, for hvilket der ansøges om partiallicens, afskrives på den oprindelige licens.
2. Der kan på grundlag af licenser, der registreres som gyldige i en enkelt medlemsstat, udstedes partiallicenser, der er gyldige i hele EU, jf. dog artikel 9 i forordning (EF) nr. 376/2008.
Artikel 28
1. Hver eksportør skal udfylde en udtrykkelig udbetalingsanmodning som defineret i artikel 46 i forordning (EF) nr. 612/2009. Den skal forelægges den udbetalende myndighed sammen med de tilhørende licenser, undtagen hvis licenserne er registreret som fastsat i artikel 24, stk. 2, i denne forordning, eller hvis der er tale om udførsler, for hvilke der ikke er udstedt restitutionslicenser.
Den kompetente myndighed kan anse den udtrykkelige anmodning for ikke at udgøre de dokumenter vedrørende udbetaling, der er omhandlet i artikel 46, stk. 2, i forordning (EF) nr. 612/2009.
Den kompetente myndighed kan anse den udtrykkelige anmodning for at udgøre den udførselsangivelse, der er omhandlet i artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 612/2009. I så fald er den i stk. 2 omhandlede dato for den udbetalende myndigheds modtagelse af den udtrykkelige anmodning den dato, hvor den udbetalende myndighed har modtaget udførselsangivelsen. I alle andre tilfælde skal den udtrykkelige anmodning indeholde en henvisning til udførselsangivelsen, herunder udførselsangivelsens referencenummer.
2. Den udbetalende myndighed fastsætter det beløb, der anmodes om, på grundlag af oplysningerne i den udtrykkelige anmodning, ved udelukkende at basere sig på det eller de udførte basisprodukters art og mængde og på den eller de gældende restitutionssatser. Disse oplysninger skal være anført i udførselsangivelsen, eller der skal være præcise henvisninger til dem deri.
Den udbetalende myndighed afskriver dette beløb på restitutionslicensen senest seks måneder efter datoen for modtagelsen af den udtrykkelige anmodning.
Afskrivningen på licensen foretages på bagsiden af eksemplar nr. 1. I rubrik 28, 29 og 30 angives beløbet i euro i stedet for mængden.
Tredje afsnit finder tilsvarende anvendelse på licenser i elektronisk format.
3. Når afskrivningen har fundet sted, og hvis restitutionslicensen ikke er registreret som fastsat i artikel 24, stk. 2, tilbageleveres eksemplar nr. 1 af licensen til indehaveren, eller det opbevares af den udbetalende myndighed, såfremt eksportøren anmoder herom.
4. Sikkerhedsstillelsen for det beløb, som restitutionslicensen er blevet afskrevet med vedrørende udførsler, der har fundet sted, kan enten frigives eller anvendes som sikkerhed for forudbetaling af restitutionen, jf. afsnit II, kapitel 2, i forordning (EF) nr. 612/2009.
Artikel 29
1. Ansøgninger om restitutionslicenser, som udstedes inden for samme regnskabsperiode, kan indgives særskilt for seks trancher. Licensansøgninger kan indgives senest den:
a)
7. september for licenser til brug fra den 1. oktober
b)
7. november for licenser til brug fra den 1. december
c)
7. januar for licenser til brug fra den 1. februar
d)
7. marts for licenser til brug fra den 1. april
e)
7. maj for licenser til brug fra den 1. juni
f)
7. juli for licenser til brug fra den 1. august.
2. En erhvervsdrivende kan kun ansøge om restitutionslicenser for den tranche, som svarer til den første i stk. 1, angivne frist, som følger efter datoen for den pågældende ansøgning.
Artikel 30
Medlemsstaterne giver Kommissionen underretning om licensansøgningerne senest den:
a)
14. september for de i artikel 29, stk. 1, litra a), nævnte licenser
b)
14. november for de i artikel 29, stk. 1, litra b), nævnte licenser
c)
14. januar for de i artikel 29, stk. 1, litra c), nævnte licenser
d)
14. marts for de i artikel 29, stk. 1, litra d), nævnte licenser
e)
14. maj for de i 29, stk. 1, litra e), nævnte licenser
f)
14. juli for de i artikel 29, stk. 1, litra f), nævnte licenser.
Artikel 31
1. Det samlede beløb, for hvilket der kan udstedes restitutionslicenser for hver regnskabsperiode, fastsættes i henhold til stk. 2.
2. Fra maksimumsbeløbet for restitutionerne som fastsat i overensstemmelse med aftalens artikel 9, stk. 2, trækkes følgende beløb:
a)
det beløb, der overstiger maksimumsbeløbet, og som uretmæssigt er udbetalt i det foregående regnskabsår
b)
det beløb, der er afsat til de i kapitel IV i denne forordning omhandlede udførsler
c)
de beløb, for hvilke der er udstedt restitutionslicenser, der er gyldige i den pågældende regnskabsperiode.
3. Det beløb, for hvilket udstedte licenser som omhandlet i artikel 41 er blevet tilbageleveret, lægges til det tal, der er fremkommet i henhold til stk. 2.
4. Beløb, der er afsat til dækning af de udførsler, der er omhandlet i kapitel IV, og som forbliver uudnyttede, lægges til det tal, der er fremkommet i henhold til stk. 2.
5. Ved fastsættelse af det endelige beløb tages der hensyn til eventuelle usikkerhedsfaktorer i tilknytning til de i stk. 2, omhandlede beløb.
Artikel 32
Det samlede beløb, for hvilket der kan udstedes licenser for hver af de i artikel 29 nævnte trancher, er lig med:
a)
30 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. september for den i artikel 29, stk. 1, litra a), nævnte tranche
b)
27 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. november for den i artikel 29, stk. 1, litra b), nævnte tranche
c)
32 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. januar for den i artikel 29, stk. 1, litra c), nævnte tranche
d)
44 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. marts for den i artikel 29, stk. 1, litra d), nævnte tranche
e)
67 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. maj for den i artikel 29, stk. 1, litra e), nævnte tranche
f)
100 % af det i henhold til artikel 31 beregnede beløb fastsat den 14. juli for den i artikel 29, stk. 1, litra f), nævnte tranche.
AFDELING 2
Ansøgning om og udstedelse af restitutionslicenser
Artikel 33
1. Hvor det samlede beløb, hvorom der ansøges for et af de nævnte tidsrum, overstiger det i artikel 31, stk. 2, nævnte maksimumsbeløb, fastsætter Kommissionen en reduktionskoefficient for alle de ansøgninger, der er indgivet inden den tilsvarende i artikel 29 fastsatte frist, således at den i artikel 31 nævnte beløbsgrænse overholdes.
Kommissionen offentliggør koefficienten i Den Europæiske Unions Tidende inden for fem arbejdsdage efter de i artikel 30 nævnte datoer.
2. Hvor Kommissionen fastsætter en reduktionskoefficient, udstedes der licenser for det i ansøgningen anførte beløb, multipliceret med 1 minus den reduktionskoefficient, der er fastsat i henhold til stk. 1 eller i artikel 34, stk. 3, litra a).
Hvad angår den i artikel 29, stk. 1, litra f), omhandlede tranche, kan ansøgerne dog trække deres ansøgninger tilbage inden for fem arbejdsdage efter offentliggørelsen af koefficienten i Den Europæiske Unions Tidende.
3. Medlemsstaterne giver senest den 1. august Kommissionen meddelelse om de beløb, for hvilke ansøgere har trukket licensansøgninger tilbage i henhold til stk. 2, andet afsnit.
Artikel 34
1. Er der efter udløbet af fristen for indgivelse af ansøgninger om restitutionslicenser for en bestemt tranche som omhandlet i artikel 29, stk. 1, ikke blevet offentliggjort en reduktionskoefficient i henhold til artikel 33, stk. 1, kan erhvervsdrivende indgive en ansøgning om udstedelse af en restitutionslicens for eventuelt ikke opbrugte beløb, for hvilke der endnu ikke er indgivet ansøgning inden for den pågældende tranche.
Ansøgningen skal indgives i perioden op til den næstfølgende frist, der er fastsat i artikel 29, stk. 1.
2. Medlemsstaterne fremsender meddelelse om de ansøgninger, der er indgivet i ugens løb, til Kommissionen den følgende mandag. Sådanne licenser kan udstedes fra den første onsdag efter fremsendelsen af meddelelsen, medmindre Kommissionen træffer anden bestemmelse.
3. Hvor det samlede beløb, for hvilket der er modtaget ansøgninger i en bestemt ansøgningsuge, overstiger det ikke opbrugte beløb som omhandlet i stk. 1, skal Kommissionen træffe en eller flere af følgende foranstaltninger:
a)
anvende en reduktionskoefficient på ansøgninger om restitutionslicenser, der er indgivet i en bestemt ansøgningsuge, og som er meddelt Kommissionen, og for hvilke der endnu ikke er udstedt restitutionslicenser
b)
pålægge medlemsstaterne at afslå ansøgninger, der er indgivet i en bestemt ansøgningsuge, og som endnu ikke er meddelt Kommissionen
c)
suspendere indgivelsen af ansøgninger om restitutionslicenser.
4. Enhver forordning, som vedtages i henhold til stk. 3, offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende inden for en frist på tre dage fra fremsendelsen af den meddelelse om ansøgninger, der er nævnt i stk. 2.
Artikel 35
1. Restitutionslicenserne er gyldige fra udstedelsesdagen som defineret i artikel 22, stk. 1, i forordning (EF) nr. 376/2008.
2. Med forbehold af bestemmelserne i andet afsnit er restitutionslicenserne gyldige indtil udløbet af den femte måned efter den måned, hvori der er ansøgt om licens, eller indtil regnskabsperiodens udløb, hvis denne udløber forinden.
De i artikel 36 omhandlede restitutionslicenser er gyldige indtil udløbet af den femte måned efter den måned, hvori der er ansøgt om licens.
3. Forudfastsatte restitutionssatser, jf. artikel 26, gælder indtil udløbet af licensens gyldighedsperiode.
Artikel 36
Kommissionens forordning (EF) nr. 2298/2001 (13) finder anvendelse på ansøgninger om restitutionslicenser og restitutionslicenser, der udstedes for udførsel af varer i forbindelse med international fødevarehjælp som omhandlet i aftalens artikel 10, stk. 4.
Artikel 37
1. Ved anvendelsen af artikel 47 i forordning (EF) nr. 376/2008 finder stk. 2-11 i nærværende artikel anvendelse.
2. Fra den 1. oktober i hver regnskabsperiode kan der indgives ansøgninger om licenser i forbindelse med en licitation, der afholdes i et indførende tredjeland, og med forudfastsættelse af restitutionssatsen på dagen for indgivelsen af ansøgningen uden for de i artikel 29 og 34 fastsatte perioder, hvor det samlede beløb for en licitation, for hvilken en eller flere eksportører har ansøgt om en eller flere licenser, og for hvilken disse licenser endnu ikke er blevet udstedt, ikke overstiger 2 mio. EUR.
Denne grænse kan dog sættes til 4 mio. EUR, hvis ingen af de reduktionskoefficienter, der er offentliggjort siden regnskabsperiodens begyndelse og omhandlet i artikel 33, stk. 1, eller i artikel 34, stk. 3, overstiger 50 %.
3. Det samlede beløb, der ansøges om licens(er) for, må ikke overstige den mængde, der er anført i licitationsbekendtgørelsen multipliceret med den eller de dertil svarende restitutionssatser som forudfastsat den dag, ansøgningen indgives. Der tages ikke hensyn til fastsatte tolerancer eller valgmuligheder i licitationsbekendtgørelsen.
4. Ud over de i artikel 47, stk. 3, første afsnit, i forordning (EF) nr. 376/2008 omhandlede oplysninger meddeler medlemsstaterne straks Kommissionen de beløb, for hvilke der er ansøgt om licens, samt dato og tidspunkt for hver ansøgning.
5. Hvis de beløb, der er meddelt i henhold til stk. 4, plus de beløb, for hvilke der allerede er indgivet ansøgning om en eller flere licenser i forbindelse med den samme licitationsbekendtgørelse, overstiger den tærskel, der er omhandlet i stk. 2, meddeler Kommissionen inden for to arbejdsdage efter modtagelsen af de i stk. 4 omhandlede supplerende oplysninger medlemsstaterne, at restitutionslicensen ikke vil blive udstedt til den erhvervsdrivende.
6. Kommissionen kan suspendere anvendelsen af stk. 2, hvis det samlede beløb, som der kan udstedes licenser for i henhold til artikel 47 i forordning (EF) nr. 376/2008, overstiger 4 mio. EUR i en enkelt regnskabsperiode. Afgørelser om suspendering offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
7. Uanset artikel 35, stk. 1 og 2, i denne forordning er restitutionslicenser, der er udstedt i henhold til artikel 47 i forordning (EF) nr. 376/2008, gyldige fra udstedelsesdagen som defineret i artikel 22, stk. 2, i forordning (EF) nr. 376/2008. Restitutionslicenser er gyldige indtil udgangen af den ottende måned efter udstedelsesmåneden eller indtil den 30. september, hvis denne dato indtræffer først. Forudfastsatte satser er gyldige indtil licensens sidste gyldighedsdag.
8. Hvis den kompetente myndighed i overensstemmelse med artikel 47, stk. 9, litra a) i forordning (EF) nr. 376/2008 er overbevist om, at den institution, der holder licitationen, af grunde, som ikke kan tillægges tilslagsmodtageren, og som ikke kan betragtes som tilfælde af force majeure, har hævet kontrakten, frigiver den sikkerhedsstillelsen, hvis den forudfastsatte restitutionssats for det basisprodukt, for hvilket restitutionsbeløbet er størst i forhold til de andre anvendte basisprodukter, er højere end eller lig med den restitutionssats, der gælder på den sidste dag i licensens gyldighedsperiode.
9. Hvis den kompetente myndighed i overensstemmelse med artikel 47, stk. 9, litra b), i forordning (EF) nr. 376/2008 er overbevist om, at den institution, der holder licitationen, af grunde, som ikke kan tillægges tilslagsmodtageren, og som ikke kan betragtes som tilfælde af force majeure, har krævet ændringer i kontrakten, kan den forlænge licensens gyldighedsperiode og forudfastsættelsens varighed indtil den 30. september.
10. Hvis tilslagsmodtageren i overensstemmelse med artikel 47, stk. 9, litra c), i forordning (EF) nr. 376/2008 fremlægger dokumentation for, at der i licitationsbekendtgørelsen eller i den kontrakt, som er indgået efter licitationstilslaget, er fastsat en negativ tolerance eller valgmulighed på over 5 %, og den institution, der afholder licitationen, gør brug af denne bestemmelse, betragtes forpligtelsen til at udføre som opfyldt, når den udførte mængde er højst 10 % mindre end den mængde, der svarer til det beløb, der er udstedt licens for.
Første afsnit finder anvendelse på betingelse af, at den forudfastsatte restitutionssats for det basisprodukt, for hvilket restitutionsbeløbet er størst i forhold til de andre anvendte basisprodukter, er højere end eller lig med den restitutionssats, der gælder den sidste dag i licensens gyldighedsperiode. I så fald ændres de 95 %, der er omhandlet i artikel 40, stk. 3 og 5, i denne forordning, til 90 %.
11. Ved anvendelse af stk. 1-10 er den tidsfrist på 21 dage, der er omhandlet i artikel 47, stk. 5, i forordning (EF) nr. 376/2008, i stedet 44 dage.
AFDELING 3
Sikkerhedsstillelse
Artikel 38
1. Ved udstedelsen af en restitutionslicens forpligtes indehaveren til at anmode om restitutioner til et beløb svarende til det beløb, for hvilket licensen er udstedt, for udførsler, der finder sted i restitutionslicensens gyldighedsperiode.
For at sikre overholdelsen af denne forpligtelse skal der stilles en sikkerhed som omhandlet i første afsnit.
2. Den i stk. 1, første afsnit, omhandlede forpligtelse betragtes som et primært krav som omhandlet i artikel 20, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2220/85.
Artikel 39
1. Det primære krav anses for at være opfyldt, når eksportøren har indgivet den udtrykkelige anmodning for udførsler, der har fundet sted i licensens gyldighedsperiode på betingelserne i artikel 28 og i afsnit V i bilag VI.
2. Hvis den udtrykkelige anmodning ikke er udførselsangivelsen, skal anmodningen indgives senest tre måneder efter udløbet af gyldighedsperioden for den restitutionslicens, hvis nummer er angivet i den udtrykkelige anmodning, medmindre der foreligger force majeure.
Hvis den i første afsnit omhandlede frist på tre måneder ikke overholdes, anses det primære krav ikke for opfyldt.
3. Som dokumentation for det primære kravs overholdelse forelægges de kompetente myndigheder eksemplar nr. 1 af den restitutionslicens, som er behørigt afskrevet i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2. Denne dokumentation skal være forelagt inden udgangen af den tolvte måned efter udløbet af restitutionslicensens gyldighedsperiode.
Første afsnit finder tilsvarende anvendelse på licenser, der er registreret som fastsat i artikel 24, stk. 2.
4. Uanset artikel 22, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2220/85 fortabes den i artikel 23 i nærværende forordning omhandlede sikkerhed i forhold til det beløb, for hvilket den krævede dokumentation ikke er forelagt inden for den tidsfrist, der er fastsat i stk. 2 og 3 i nærværende artikel.
Artikel 40
1. Anvendes der en reduktionskoefficient i henhold til artikel 33, stk. 2, eller artikel 34, stk. 3, litra a), frigives en del af sikkerheden omgående for det beløb, der fremkommer ved at multiplicere det beløb, der ansøges om, med reduktionskoefficienten.
2. Hvis ansøgeren trækker sin licensansøgning tilbage i henhold til artikel 33, stk. 2, andet afsnit, frigives 80 % af den oprindelige sikkerhed.
3. Hele sikkerheden frigives, hvis indehaveren af licensen har ansøgt om restitutioner svarende til 95 % af det beløb, for hvilket licensen er udstedt.
4. Efter anmodning fra licensindehaveren kan medlemsstaten frigive sikkerheden i rater i forhold til de beløb, for hvilke de i artikel 39, stk. 1 og 3, omhandlede betingelser er blevet opfyldt, hvis der er fremlagt dokumentation for, at der er ansøgt om et beløb på mindst 5 % af det i licensen angivne beløb.
5. Hvis der er ansøgt om restitutioner for mindre end 95 % af det beløb, for hvilket licensen er udstedt, fortabes den del af sikkerheden, der svarer til 10 % af forskellen mellem 95 % af det beløb, for hvilket licensen er udstedt, og det faktisk udnyttede beløb.
6. Hvis det beløb, for hvilket de i artikel 39, stk. 1 og 3, omhandlede betingelser er blevet opfyldt, imidlertid er mindre end 5 % af det i licensen angivne beløb, fortabes hele sikkerheden.
7. Er den sikkerhed, som ville være fortabt, på 100 EUR eller derunder for en given licens, frigiver den pågældende medlemsstat hele sikkerheden.
Artikel 41
1. Tilbageleveres licensen eller en partiallicens til den udstedende myndighed inden for den periode, der udgør de to første tredjedele af licensens gyldighedsperiode, nedsættes den sikkerhed, der fortabes, med 40 %, idet en del af en dag tæller som en hel dag.
2. Tilbageleveres licensen eller en partiallicens til den udstedende myndighed i den sidste tredjedel af licensens gyldighedsperiode eller i den måned, der følger efter dagen for gyldighedsperiodens udløb, nedsættes den sikkerhed, der fortabes, med 25 %.
3. Stk. 1 og 2 anvendes kun på licenser og partiallicenser, der tilbageleveres til den udstedende myndighed i løbet af den regnskabsperiode, for hvilken licenserne er blevet udstedt, og hvis de tilbageleveres senest den 31. august i denne periode.
KAPITEL IV
UDFØRSLER UDEN LICENSER
Artikel 42
1. Der kræves ikke licenser for udførsler, for hvilke de ansøgninger, som den erhvervsdrivende i løbet af det pågældende regnskabsår har indgivet, højst vedrører et beløb på 100 000 EUR.
2. Der kræves ikke licenser for de leverancer, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1, andet afsnit, tredje led, artikel 33, stk. 1, artikel 37, stk. 1, artikel 41, stk. 1, og artikel 43, stk. 1, i forordning (EF) nr. 612/2009.
3. Stk. 1 og 2 finder også anvendelse på udførsler foretaget af erhvervsdrivende, som har været i besiddelse af en restitutionslicens i den pågældende regnskabsperiode, eller som er i besiddelse af en licens på udførselsdagen.
4. Stk. 1, 2 og 3 finder kun anvendelse i den medlemsstat, hvor den erhvervsdrivende er etableret.
Artikel 43
1. I hver regnskabsperiode kan der udbetales restitutioner inden for en samlet reserve på 40 mio. EUR pr. regnskabsår til de udførsler, der er omhandlet i artikel 42, stk. 1.
2. Der tages ikke hensyn til restitutioner for udførsler i forbindelse med international fødevarehjælp som omhandlet i aftalens artikel 10, stk. 4, eller restitutioner for leverancer, som er omhandlet i artikel 4, stk. 1, andet afsnit, tredje led, artikel 33, stk. 1, artikel 37, stk. 1, artikel 41, stk. 1, og artikel 43, stk. 1, i forordning (EF) nr. 612/2009, ved fastlæggelse af udgiftsniveauet inden for den reserve, som er omhandlet i stk. 1.
Artikel 44
1. Hvis summen af de beløb, medlemsstaterne i henhold til artikel 53 har underrettet om, når op på 30 mio. EUR, kan Kommissionen under hensyn til EU's internationale forpligtelser i højst 20 arbejdsdage suspendere anvendelsen af artikel 43, stk. 1, for udførsler, for hvilke der ikke er udstedt restitutionslicens.
2. Under de omstændigheder, der er omhandlet i stk. 1, kan Kommissionen i overensstemmelse med artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1216/2009 for en periode på over 20 arbejdsdage suspendere anvendelsen af artikel 43, stk. 1, i denne forordning for udførsler, for hvilke der ikke er udstedt restitutionslicens.
KAPITEL V
EKSPORTØRENS FORPLIGTELSER
Artikel 45
1. Ved en vares udførsel skal den berørte part afgive erklæring om de mængder basisprodukter, deraf forarbejdede produkter eller produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i henhold til artikel 3, som efter artikel 10 faktisk er anvendt til fremstillingen af disse varer, og som der vil blive anmodet om restitution for, eller oplyse om sammensætningen, hvis denne er fastlagt i henhold til artikel 10, stk. 4.
2. Når en vare er anvendt til fremstillingen af en vare, der skal udføres, skal den berørte parts erklæring indeholde dels angivelse af den varemængde, der faktisk er anvendt, dels oplysning om arten og mængden af hvert af de basisprodukter, de deraf forarbejdede produkter og de produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i henhold artikel 3, som varen er fremstillet af.
Til støtte for sin erklæring skal den berørte part forelægge de kompetente myndigheder alle de dokumenter og oplysninger, som disse anser for relevante. De pågældende dokumenter og oplysninger kan foreligge og forelægges i elektronisk form.
De kompetente myndigheder anvender de kontrolforanstaltninger, som de anser for hensigtsmæssige, til efterprøvelse af erklæringens rigtighed.
3. På begæring af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område toldformaliteterne ved udførsel gennemføres, meddeler de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder dem direkte alle disponible oplysninger for at muliggøre kontrollen med den berørte parts erklæring.
Artikel 46
Uanset artikel 45 kan der i stedet for erklæringen om de anvendte produkter eller varer efter aftale med de kompetente myndigheder afgives en samlet erklæring om mængden af de anvendte produkter eller anføres en henvisning til en erklæring om disse mængder, hvor de allerede er fastlagt i henhold til artikel 10, stk. 4, forudsat at fabrikanten giver de kompetente myndigheder adgang til alle oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere erklæringen.
Artikel 47
1. Udfærdiger eksportøren ikke den i artikel 46 nævnte erklæring, eller fremlægger han ikke tilfredsstillende oplysninger til støtte for den forelagte erklæring, kan han ikke opnå restitution.
2. Uanset stk. 1 kan den berørte part dog, hvis den pågældende vare er anført i kolonne 1 og 2 i bilag IV, efter udtrykkelig anmodning opnå en restitution. Ved beregningen heraf fastsættes arten og mængden af de basisprodukter, der skal tages i betragtning, ud fra de oplysninger, der konstateres ved en analyse af den vare, som skal udføres, og efter tabellen i bilag IV. Den kompetente myndighed fastsætter betingelserne for gennemførelsen af denne analyse og de oplysninger, der skal forelægges til støtte for anmodningen.
3. Udgifterne til nævnte analyse afholdes af eksportøren.
Artikel 48
1. Artikel 45 finder ikke anvendelse på de mængder landbrugsprodukter, der er fastlagt i henhold til bilag III, med undtagelse af følgende:
a)
de mængder af de i artikel 45, stk. 1, omhandlede produkter, som udføres i form af varer, der delvis er fremstillet af produkter, for hvilke ydelsen af eksportrestitution er omfattet af forordning (EF) nr. 1234/2007, og delvis af andre produkter, jf. betingelserne i artikel 11, stk. 2
b)
de mængder af æg eller ægprodukter, som udføres i form af pastaprodukter henhørende under KN-kode 1902 11 00
c)
mængden af tørstof indeholdt i frisk pasta som omhandlet i artikel 11, stk. 1, andet afsnit
d)
arten af de basisprodukter, der faktisk er anvendt til fremstillingen af D-glucitol (sorbitol) henhørende under KN-kode 2905 44 og 3824 60, samt eventuelt de mængder D-glucitol (sorbitol), der er fremstillet af henholdsvis stivelsesholdige produkter og sakkarose
e)
de mængder kasein, som udføres i form af varer henhørende under KN-kode 3501 90 90
f)
indbrygningsgraden af øl henhørende under KN-kode 2202 90 10
g)
de mængder umaltet byg, som de kompetente myndigheder har accepteret.
Varebeskrivelsen i udførselsangivelsen og restitutionsansøgningen for de varer, som er anført i bilag III, skal være i overensstemmelse med nomenklaturen i nævnte bilag.
2. Foretages der en analyse af en vare med henblik på anvendelse af artikel 45, 46 eller 47 eller af stk. 1 eller 3 i denne artikel, anvendes de analysemetoder, som er anført i Kommissionens forordning (EF) nr. 904/2008 (14), eller hvis dette ikke er muligt, i Kommissionens forordning (EF) nr. 900/2008 (15), eller hvis dette ikke er muligt, de analysemetoder, der benyttes ved tarifering i den fælles toldtarif af en lignende vare, der indføres til EU.
3. Det dokument, der attesterer den nævnte udførsel, skal indeholde angivelse af både mængderne af de udførte varer og af mængderne af de i artikel 45, stk. 1, omhandlede produkter eller oplysninger om sammensætningen som fastsat i henhold til artikel 10, stk. 4. Hvor artikel 47, stk. 2, finder anvendelse erstattes sidstnævnte mængder dog af mængderne af de basisprodukter, der er anført i kolonne 4 i bilag IV, og som svarer til resultaterne af analysen af de udførte varer.
4. For at der kan ydes restitution for varer henhørende under KN-kode 0403 10 51 til 0403 10 99, 0403 90 71 til 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 og 3502 19 90 skal varerne opfylde kravene i forordning (EF) nr. 852/2004 og forordning (EF) nr. 853/2004, herunder kravet om at være tilvirket i en godkendt virksomhed og om at opfylde de i afsnit I i bilag II til forordning (EF) nr. 853/2004 nævnte krav til sundhedsmærkning.
5. Ved anvendelsen af artikel 45 og 46 underretter hver medlemsstat Kommissionen om de kontrolforanstaltninger, der anvendes på dens område for de forskellige typer udførte varer. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.
Artikel 49
1. I henhold til artikel 45 og 46 i nærværende forordning og ved anvendelsen af artikel 12 i forordning (EF) nr. 612/2009 skal den berørte part for varer, som indeholder korn, ris, mælk og mejeriprodukter eller æg, jf. artikel 162, stk. 1, litra a), nr. i), ii), v) og vii), og artikel 162, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1234/2007, afgive erklæring om, at ingen af bestanddelene er indført fra tredjelande, eller angive, hvor stor en mængde af sådanne produkter, der er indført fra tredjelande.
2. Indgives der ansøgning for mængder, der skal fastlægges i henhold til artikel 10, stk. 4, kan de kompetente myndigheder acceptere en erklæring fra den berørte part om, at der ikke vil blive anvendt korn, ris, mejeriprodukter og ægprodukter, der er indført fra tredjelande, jf. stk. 1.
3. Indgives der ansøgning for mængder, der skal fastlægges i henhold til artikel 11, stk. 1, eller i henhold til artikel 47, stk. 2, kan de kompetente myndigheder acceptere en erklæring fra den berørte part om, at der ikke vil blive anvendt korn, ris, mejeriprodukter og ægprodukter, der er indført fra tredjelande, jf. stk. 1.
4. De i stk. 1, 2 og 3 omhandlede erklæringer skal kontrolleres af de kompetente myndigheder ved hjælp af alle relevante midler.
KAPITEL VI
UDBETALING AF RESTITUTIONER
Artikel 50
1. For varer, der udføres i perioden 1. til 15. oktober hvert år, finder udbetalingen af restitutioner ikke sted før den 16. oktober.
I tilfælde af varer, der udføres ved forelæggelse af en restitutionslicens, der er udstedt for en bestemt regnskabsperiode, og hvis Kommissionen finder, at der foreligger en risiko for, at EU ikke opfylder sine internationale forpligtelser, finder restitutionsbetalinger, der skal foretages efter udløbet af denne periode, ikke sted før den 16. oktober. I så fald kan den i artikel 46, stk. 8, i forordning (EF) nr. 612/2009 omhandlede frist midlertidigt ændres til tre måneder og femten dage ved en forordning, som offentliggøres inden den 20. september i Den Europæiske Unions Tidende.
2. For de varer, der er anført i bilag II til denne forordning, og som undtagelse fra artikel 24 i forordning (EF) nr. 612/2009 finder det beløb, der er fastsat i artikel 24, stk. 1, litra a), nr. ii), i forordning (EF) nr. 612/2009, anvendelse, uanset hvilket destinationsland eller destinationsområde varerne udføres til:
a)
når der er tale om varer, der er pakket til detailsalg i pakninger, som højst indeholder netto 2,5 kg, eller i beholdere, som højst indeholder 2 liter, og som er mærket som defineret i artikel 1, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF (16) enten med angivelse af importøren i bestemmelseslandet eller med oplysninger på et i bestemmelseslandet officielt sprog eller et sprog, der forstås i dette land
b)
når en eksportør mindst 12 gange i de to år, der går forud for datoen for anmodningen om tilladelse, jf. stk. 3, har udført varer, der højst indeholder 90 vægtprocent af et enkelt basisprodukt, for hvilket der ydes restitution, og som henhører under samme ottecifrede KN-kode, til samme modtager(e).
3. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde kan medlemsstaterne efter anmodning udstede en formel tilladelse, hvorved eksportøren fritages for at fremlægge de dokumenter, der kræves i artikel 17 i forordning (EF) nr. 612/2009, med undtagelse af transportdokumentet.
Den i første afsnit nævnte tilladelse gælder, medmindre den inddrages, i en periode på højst to år og kan fornyes. Medlemsstaterne kan efter eget skøn inddrage tilladelsen, hvilket de navnlig straks skal gøre, når de har rimelig grund til at tro, at eksportøren ikke har overholdt betingelserne deri.
Fritagelser i henhold til første afsnit betragtes som risikofaktorer, som der skal tages hensyn til ved anvendelsen af artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 485/2008 (17).
Eksportører, der gør brug af fritagelsen, skal anføre tilladelsesnummeret i det administrative enhedsdokument og på den udtrykkelige anmodning om udbetaling, jf. artikel 28 i denne forordning.
4. Uanset stk. 3 kan medlemsstaterne i de i stk. 2, litra b), fastsatte tilfælde fritage eksportøren for at fremlægge transportdokumenter for alle de udførsler, der er omfattet af en tilladelse, forudsat at den pågældende eksportør afkræves transportdokumenter for mindst 10 % af de pågældende udførselsangivelser eller for mindst en angivelse pr. år, alt efter hvilket antal der er størst, idet medlemsstaterne foretager en udvælgelse blandt udførselsangivelserne efter kriterierne i Kommissionens forordning (EF) nr. 1276/2008 (18).
5. For varer, der er anført i bilag II til denne forordning, hvis udførselsangivelse er antaget senest den 30. september 2007, og for hvilke eksportøren ikke er i stand til at fremlægge de i artikel 17, stk. 1, i forordning (EF) nr. 612/2009 nævnte beviser, anses varerne for at være importeret til et tredjeland ved forelæggelse af en kopi af transportdokumentet sammen med et af de i artikel 17, stk. 2, i forordning (EF) nr. 612/2009 anførte dokumenter eller et bankdokument udstedt af godkendte mellemmænd, der er etableret i EU, hvori det attesteres, at betaling for udførslen er krediteret eksportørens konto hos dem, eller bevis for betalingen.
6. Ved anvendelsen af artikel 27 i forordning (EF) nr. 612/2009 tager medlemsstaterne hensyn til stk. 5.
KAPITEL VII
INDBERETNINGSPLIGT
Artikel 51
1. Inden den 10. i hver måned giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om:
a)
de beløb, udtrykt i euro, for hvilke der i den foregående måned er tilbageleveret restitutionslicenser i henhold til artikel 41, stk. 1
b)
de beløb, udtrykt i euro, for hvilke det i den foregående måned blev fastslået, at det i artikel 38 omhandlede primære krav ikke er opfyldt
c)
de restitutionslicenser, udtrykt i euro, jf. artikel 35, der er blevet udstedt i løbet af den foregående måned
d)
de restitutionslicenser, udtrykt i euro, der er blevet udstedt i løbet af den foregående måned i henhold til artikel 47 i forordning (EF) nr. 376/2008.
De i første afsnit, litra b) nævnte beløb opdeles i forhold til regnskabsperioden for den restitutionslicens, de vedrører.
2. Medlemsstaterne giver inden den 1. november hvert år Kommissionen meddelelse om de samlede restitutionsbeløb, udtrykt i euro, der inden den 1. oktober samme år er afskrevet på restitutionslicenser, der er udstedt i den regnskabsperiode, der slutter den 30. september det foregående kalenderår.
Artikel 52
1. Senest ved udgangen af måneden efter hver måned i kalenderåret fremsender medlemsstaterne til Kommissionen ved hjælp af dataudvekslingssystemet DEX statistiske oplysninger om varer, der er omfattet af denne forordning, og for hvilke der er ydet eksportrestitutioner i den foregående måned, opdelt efter den ottecifrede KN-kode og med angivelse af:
a)
mængderne af disse varer, udtrykt i tons eller en anden angiven måleenhed
b)
eksportrestitutionsbeløbet, udtrykt i euro, der i den foregående måned er ydet for hvert af de pågældende basislandbrugsprodukter
c)
de mængder af hvert basislandbrugsprodukt, udtrykt i tons, for hvilke der er ydet restitutioner.
2. Medlemsstaterne giver inden den 31. december hvert år Kommissionen meddelelse om de samlede restitutionsbeløb, udtrykt i euro, de faktisk har ydet i den regnskabsperiode, der slutter den 30. september samme år, i forhold til udførsler, der har fundet sted i løbet af den regnskabsperiode, der slutter den 30. september det foregående år, og i løbet af tidligere regnskabsperioder, og som ikke tidligere er meddelt, idet de angiver, hvilke perioder det drejer sig om.
3. Ved anvendelsen af stk. 1 og 2 betragtes forudbetalinger som tildelte restitutioner.
4. Medlemsstaterne giver inden den 31. december hvert år Kommissionen meddelelse om de samlede tilbagebetalinger, udtrykt i euro, af uretmæssigt udbetalte restitutioner, som er inddrevet i løbet af den regnskabsperiode, der slutter den 30. september det samme år, idet de angiver, hvilken eller hvilke regnskabsperioder det drejer sig om.
Artikel 53
Medlemsstaterne underretter Kommissionen senest den 5. i hver måned om de restitutionsbeløb, der er ydet i henhold til artikel 43, stk. 1, fra den 16. til udgangen af den foregående måned, og senest den 20. i hver måned om de restitutionsbeløb, der er ydet i henhold til artikel 43, stk.1, fra den 1. til den 15. i den indeværende måned. Hvis der ikke er ydet restitutionsbeløb i de pågældende perioder, meddeler medlemsstaterne Kommissionen dette.
KAPITEL VIII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 54
Forordning (EF) nr. 1043/2005 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag IX.
Artikel 55
Denne forordning træder i kraft den anden dag efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes på ansøgninger indgivet fra den 8. juli 2010 for licenser til brug fra den 1. oktober 2010.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juni 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 578/2010,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 2010,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 täytäntöönpanosta tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän ja tuen määrän vahvistamisperusteiden osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 3448/93 täytäntöönpanosta tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän ja tuen määrän vahvistamisperusteiden osalta 30 päivänä kesäkuuta 2005 annettua komission asetusta (EY) N:o 1043/2005 (2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Koska uusia muutoksia tarvitaan mainittuun asetukseen, asetus olisi korvattava.
(2)
Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 (3) säädetään, että kyseisiä maataloustuotteita olisi voitava viedä tiettyinä perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina jalostettuina tavaroina maailmanmarkkinahinnoin tai maailmanmarkkinoiden hintanoteerausten mukaisesti ja että tämän mahdollistamiseksi näiden noteerausten ja hintojen sekä unionin hintojen välinen ero voidaan kattaa vientituella. Kaikkien näiden perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden tukien myöntämiseen olisi sen vuoksi sovellettava yhteisiä sääntöjä.
(3)
Jotta varmistettaisiin asetukseen (EY) N:o 1234/2007 sisältyvien vientituen myöntämistä koskevien säännösten yhtenäinen soveltaminen, kyseistä tukea ei pitäisi myöntää kolmansista maista tuleville tavaroille, joita käytetään sellaisten tavaroiden valmistuksessa, jotka viedään sen jälkeen, kun ne ovat olleet vapaassa vaihdannassa unionissa.
(4)
Vientitukia olisi maksettava tavaroista, jotka saadaan joko suoraan perustuotteista tai perustuotteita jalostamalla saaduista tuotteista taikka tuotteista, jotka voidaan rinnastaa jompaankumpaan näistä ryhmistä. Menetelmä vientituen määrän määrittämiseksi kussakin näistä tapauksista olisi vahvistettava.
(5)
Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä säännöistä 7 päivänä heinäkuuta 2009 annettua komission asetusta (EY) N:o 612/2009 (4) ja maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä heinäkuuta 1985 annettua komission asetusta (ETY) N:o 2220/85 (5) sovelletaan yleisesti perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin. Sen vuoksi olisi täsmennettävä tapaa, jolla tiettyjä mainittujen asetusten säännöksiä sovelletaan.
(6)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1784/2003 soveltamista koskevista tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyinä tislattuina alkoholijuomina vietyjä viljoja koskevien mukautettujen tukien vahvistamisen ja myöntämisen osalta 10 päivänä marraskuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1670/2006 (6) mukaisesti vientituen määrän on oltava sinä päivänä voimassa oleva tukimäärä, jona viljat asetetaan tullin valvontaan alkoholijuomien valmistusta varten. Sen vuoksi olisi katsottava, että viljojen asettaminen tullin valvontaan asetuksen (EY) N:o 1670/2006 2 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten vastaa vientiä vientituen myöntämistä varten.
(7)
Tislattuja alkoholijuomia ei pidetä niin herkkinä kuin muita tavaroita niiden valmistamiseen käytettävien maataloustuotteiden hinnanvaihteluille. Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 19 kuitenkin määrätään, että on säädettävä tarpeellisista toimenpiteistä, joilla helpotetaan unionin viljojen käyttöä viljoista valmistettavien tislattujen alkoholijuomien tuotannossa.
(8)
Säännöllisen viennin kohteena on useita tavaroita, joita tietty yritys valmistaa tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa ja jotka ovat ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia. Vientimuodollisuuksien helpottamiseksi kyseisten tavaroiden osalta olisi otettava käyttöön yksinkertaistettu menettely, jossa valmistaja ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille näiden tarpeellisina pitämät tavaroiden valmistusta koskevat tiedot. Jos toimivaltaiset viranomaiset rekisteröivät vietyjen tavaroiden valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrät, olisi säädettävä rekisteröinnin vahvistamisesta vuosittain, jotta vähennetään riskejä, jotka voivat aiheutua tuotemäärien muutosten ilmoittamatta jättämisestä.
(9)
Luonnolliset kausivaihtelut vaikuttavat moniin maataloustuotteisiin. Vientitavaroiden sisältämien maataloustuotteiden määrä voi sen johdosta vaihdella. Sen vuoksi tuen määrä olisi määritettävä vientitavaroiden valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien perusteella. Eräiden sellaisten tavaroiden, joiden koostumus on yksinkertainen ja suhteellisen muuttumaton, tuen määrä olisi kuitenkin hallinnollisen yksinkertaistamisen vuoksi määritettävä maataloustuotteiden kiinteästi vahvistettujen määrien perusteella.
(10)
Käytettyjen maataloustuotteiden ja tällaisista tuotteista valmistettujen tavaroiden on mentävä vientiin, jotta ne voivat saada vientitukea. Poikkeuksia säännöstä olisi tulkittava suppeasti. Tavaroiden valmistusprosessin aikana tuottajille voi kuitenkin aiheutua sellaisten raaka-aineiden hävikkiä, joista on maksettu unionin hinnat, kun taas unionin ulkopuolelle sijoittautuneille tuottajille aiheutuvat tappiot rajoittuvat maailmanmarkkinahintoihin. Lisäksi tiettyjen tavaroiden valmistusprosessissa saadaan sivutuotteita, joiden arvo eroaa merkittävästi pääasiallisten tuotteiden arvosta. Näitä sivutuotteita voidaan joissakin tapauksissa käyttää ainoastaan eläinten rehuna. Sen vuoksi olisi vahvistettava yhteiset säännöt vietävän tavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrän käsitteen määrittämiseksi.
(11)
Asetuksen (EY) N:o 1216/2009 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan soveltamista varten on aiheellista säätää, että tuen määrät liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville perustuotteille olisi vahvistettava samaksi ajaksi kuin sellaisinaan vietäville maataloustuotteille maksettava tuki. On kuitenkin myös aiheellista säätää mainittuun sääntöön sovellettavasta poikkeuksesta markkinahäiriöolosuhteissa, jotka määritetään asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
(12)
Perustuotteiden tai rinnastettavien tuotteiden tuen määrää vahvistettaessa olisi otettava huomioon sovellettavat avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisesti.
(13)
Perunatärkkelys olisi rinnastettava maissitärkkelykseen vientitukia määritettäessä. Olisi kuitenkin voitava vahvistaa erillinen tuen määrä perunatärkkelykselle markkinatilanteissa, joissa sen hinta on selvästi maissitärkkelyksen hintaa alhaisempi.
(14)
Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 2 kohdan mukaisesti perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä tuki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki. Tämä olisi otettava huomioon tuen määrän ja rinnastussääntöjen vahvistamisessa.
(15)
Tietyt ominaisuuksiltaan samanlaiset tavarat on voitu saada eri tekniikoita käyttämällä erilaisista perusmateriaaleista. Olisi edellytettävä, että viejät ilmaisevat perusmateriaalien laadun ja antavat tiettyjä valmistusprosessia koskevia ilmoituksia, jos tällaiset tiedot ovat tarpeen tukioikeuden ja soveltuvan tukimäärän määrittämiseksi.
(16)
Laskettaessa todellisuudessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä on aiheellista ottaa huomioon tärkkelysten sekä tiettyjen glukoosi- tai maltodekstriinisiirappien kuiva-ainepitoisuus.
(17)
Olisi oltava mahdollista erotella tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden tuki määräpaikan mukaan, jos maailmankaupan tilanne, tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset tai kansainväliset kauppasopimukset sitä edellyttävät.
(18)
Tietyille perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille yhden varainhoitovuoden aikana mahdollisesti myönnettävän tuen määrien hallinnoimiseksi olisi sallittava tuen vahvistaminen erisuuruiseksi sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennalta unionin markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden kehityksen perusteella.
(19)
Varainhoitovuoden aikana myönnettävien tukien määrää rajoitetaan unionin kansainvälisten sitoumusten mukaisesti. Perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden vienti pitäisi pystyä toteuttamaan ennalta tunnetuin edellytyksin. Toimijoiden olisi erityisesti voitava saada varmuus siitä, että tällaiselle viennille voidaan myöntää unionin sitoumusten kanssa yhteensopivaa tukea. Jos se ei enää ole mahdollista, viejille olisi ilmoitettava asiasta riittävän ajoissa. Tukitodistusten antamisen avulla voidaan varmistaa tukihakemusten seuranta ja varmistaa todistusten haltijoille tuen saaminen siihen määrään asti, jolle todistus on annettu, edellyttäen, että haltijat noudattavat muita unionin säännöissä vahvistettuja vientitukia koskevia edellytyksiä.
(20)
Olisi vahvistettava hallinnointitoimenpiteet tukitodistusjärjestelmää varten. Olisi erityisesti säädettävä vähennyskertoimesta, jota on sovellettava, jos tukitodistushakemusten määrä ylittää käytettävissä olevat määrärahat. Tukitodistusten antamisen keskeyttämisestä tietyissä olosuhteissa olisi säädettävä.
(21)
Tukitodistusten tarkoitus on varmistaa unionin antamien kansainvälisten sitoumusten noudattaminen. Niiden avulla voidaan myös vahvistaa ennalta vientituki, joka voidaan myöntää kolmansiin maihin vietävien tavaroiden valmistuksessa käytettäville maataloustuotteille. Tämä tarkoitus eroaa jossakin määrin niiden vientitodistusten tavoitteista, joita annetaan sellaisinaan vietäville, määrällisiä rajoituksia sisältävien kansainvälisten sitoumusten alaisille perustuotteille. Sen vuoksi olisi täsmennettävä, mitä maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusmenettelyn soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 376/2008 (7) vahvistetuista voimassa olevista maatalouden alan todistuksiin sovellettavista yleisistä säännöksistä ei pitäisi soveltaa tukitodistuksiin.
(22)
Tukimäärät vahvistetaan tai niitä muutetaan useimmiten torstaisin. On tarpeen vähentää riskiä, että ennakkovahvistushakemuksia jätettäisiin keinottelutarkoituksessa. Sen vuoksi torstaisin jätetyt ennakkovahvistushakemukset olisi katsottava seuraavana työpäivänä jätetyiksi.
(23)
Jotta jäsenvaltioiden olisi helpompi käyttää vientitukijärjestelmää, olisi liitteeseen I kuulumattomaan tavaraan sisältyvien eri perustuotteiden tukien määrä ennakkovahvistettava samanaikaisesti.
(24)
Vastaanotettujen todistushakemusten määrä voi ylittää myönnettävissä olevan kokonaismäärän. Sen vuoksi varainhoitovuosi olisi jaettava jaksoihin, jotta varainhoitovuoden lopussa tuotteita vievillä toimijoilla olisi samanlaiset mahdollisuudet saada todistuksia kuin varainhoitovuoden alussa vievillä toimijoilla. Tarvittaessa kaikkiin haettuihin määriin olisi tiettynä ajanjaksona sovellettava vähennyskerrointa.
(25)
Jos yksittäistä erää koskevien vastaanotettujen tukitodistushakemusten kokonaismäärä on pienempi kuin kyseistä erää varten käytettävissä oleva määrä, toimijoiden olisi voitava jättää viikoittaisen järjestelmän mukaisesti tukitodistushakemuksia jäljellä olevan määrän osalta, joka on käytettävissä kyseistä erää varten.
(26)
On tarpeen täsmentää, miten tukitodistuksiin olisi sovellettava tiettyjä asetuksen (EY) N:o 376/2008 säännöksiä, jotka liittyvät tuovassa kolmannessa maassa järjestetyn tarjouskilpailun yhteydessä haettuihin vientituen ennakkovahvistustodistuksiin.
(27)
Olisi säädettävä tukitodistuksiin liittyvän vakuuden vapauttamista koskevista edellytyksistä. Edellytyksiin olisi sisällytettävä velvoitteet, joita pidetään ensisijaisina vaatimuksina ja joista on annettava vakuus, ja todisteet, joilla osoitetaan näiden velvoitteiden täyttäminen.
(28)
Suurin osa viejistä saa tukea alle 100 000 euroa vuodessa. Tällaisen viennin kokonaismäärä on taloudellisesti merkitykseltään vähäinen ja muodostaa hyvin pienen osan perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille myönnettävän vientituen määristä. Näissä tapauksissa pienet viejät olisi voitava vapauttaa todistuksen esittämisestä. Yksinkertaisuuden vuoksi viejillä olisi tietyissä olosuhteissa oltava oikeus käyttää tukitodistuksia menettämättä pienen viejän asemaa. Väärinkäytön ehkäisemiseksi tämän vapautuksen soveltaminen on kuitenkin tarpeen rajata jäsenvaltioon, johon pieni viejä on sijoittautunut.
(29)
Olisi säädettävä valvontajärjestelmästä, joka perustuu siihen, että viejä ilmoittaisi kunkin vientitapahtuman yhteydessä vientitavaroiden valmistukseen käytettyjen tuotteiden määrät toimivaltaisille viranomaisille. Toimivaltaisten viranomaisten olisi toteutettava kaikki tarpeellisina pitämänsä toimenpiteet tällaisten ilmoitusten paikkansapitävyyden tarkistamiseksi.
(30)
Vienti-ilmoituksen tarkastamisesta vastaavilla toimivaltaisilla viranomaisilla ei välttämättä ole käytössään riittäviä tietoja valmistuksessa käytettyjä määriä koskevan ilmoituksen hyväksymiseksi, vaikka se perustuisi kemialliseen määritykseen. Tällainen tilanne uhkaa erityisesti silloin, kun vientitavarat on valmistettu muussa kuin viejäjäsenvaltiossa. Sen vuoksi jäsenvaltion, josta tavarat viedään, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa voitava saada suoraan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta kaikki näiden käytettävissä olevat kyseisten tavaroiden valmistusta koskevat tiedot.
(31)
Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, jossa tavarat tuotetaan, toimijoiden olisi voitava tehdä yksinkertaistettu ilmoitus valmistuksessa käytettyjen tuotteiden kokonaismääristä, jos kyseisten viranomaisten saatavilla on näiden toimijoiden keräämät yksityiskohtaiset tiedot valmistuksessa käytetyistä tuotteista.
(32)
Tavaroiden viejä, varsinkaan jos hän ei ole niiden valmistaja, ei voi aina tietää täsmällisesti valmistuksessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä, joille hän voi hakea tukea. Viejällä ei sen vuoksi aina ole mahdollisuutta ilmoittaa tällaisia määriä. Sen vuoksi olisi säädettävä vaihtoehtoisesta tavaroiden kemialliseen määritykseen perustuvasta tuen laskemisjärjestelmästä, jota asianomainen voi pyytää sovellettavaksi tiettyjen tavaroiden osalta tätä tarkoitusta varten laaditun taulukon mukaisesti.
(33)
Asetuksen (EY) N:o 612/2009 28 artiklan mukaisesti tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia. Tämän säännön yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi olisi selvennettävä, että elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 852/2004 (8) ja eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (9) soveltamisalaan kuuluville ja tämän asetuksen liitteessä II luetelluille tietyille eläintuotteille voidaan myöntää tukea vain, jos ne valmistetaan mainittujen asetusten vaatimusten mukaisesti ja niissä on vaadittu terveysmerkintä.
(34)
Komission on voitava valvoa kaikkia vientitukien osalta toteutettavia toimenpiteitä. Sen vuoksi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi toimitettava komissiolle tiettyjä tilastotietoja. Näiden tietojen muoto ja laajuus olisi täsmennettävä.
(35)
Asetuksen (EY) N:o 612/2009 12 artiklan 1 ja 4 kohdan mukaisesti asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa ja b alakohdassa tarkoitettuja sokerituotteita lukuun ottamatta vientitukea saavien ainesosien on oltava peräisin unionista. Sen vuoksi olisi säädettävä tarvittavista toimenpiteistä, joilla varmistetaan kyseisen vaatimuksen noudattaminen.
(36)
Hakemuksia, joiden perusteella tuet myönnetään tämän asetuksen mukaisesti, on paljon. Suurin osa tavaroista, joita nämä hakemukset koskevat, valmistetaan tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa, niiden ominaisuudet ja laatu ovat muuttumattomat, ne ovat säännöllisen viennin kohteena ja niiden valmistusohjeet ovat toimivaltaisten viranomaisten rekisteröimiä ja vahvistamia. Kun otetaan huomioon nämä erityisolosuhteet ja tämän asetuksen mukainen vientituen myöntämiseen liittyvä hallinnon yksinkertaistamisen tavoite, on tarkoituksenmukaista antaa jäsenvaltioille enemmän joustovaraa asetuksen (EY) N:o 612/2009 24 artiklan soveltamisessa niiden enimmäismäärien osalta, joihin asti jäsenvaltiot voivat vapauttaa toimijat vaadittavien muiden todisteiden kuin kuljetusasiakirjan esittämisestä.
(37)
On aiheellista varmistaa, että perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden tukien myöntämistä koskevia säännöksiä sovelletaan yhtenäisesti unionissa. Sen vuoksi jokaisen jäsenvaltion olisi ilmoitettava komission välityksellä muille jäsenvaltioille alueellaan sovellettavista erilaisten vientitavaroiden valvontajärjestelmistä.
(38)
Olisi varattava riittävästi aikaa siirtymiselle tukitodistuksia koskevista asetuksen (EY) N:o 1043/2005 mukaisista hallinnollisista järjestelyistä tämän asetuksen mukaisiin hallinnollisiin järjestelyihin. Sen vuoksi tätä asetusta olisi sovellettava vuoden 2011 varainhoitokauden ensimmäisen jättöjakson ensimmäisenä päivänä jätettyihin todistushakemuksiin ja sen olisi tultava voimaan kyseisenä päivänä.
(39)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen maataloustuotteiden kauppaa koskevia horisontaalisia kysymyksiä käsittelevän hallintokomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt asetuksen (EY) N:o 1216/2009 täytäntöönpanemiseksi asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla perustetun vientituen myöntämisjärjestelmän osalta.
Sitä sovelletaan perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden tai tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä ryhmistä rinnastettavien tuotteiden vientiin, kun kyseisiä tuotteita viedään perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina ja ne luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XX olevassa I-V osassa ja tämän asetuksen liitteessä II.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua vientitukea ei myönnetä tavaroille, jotka ovat perussopimuksen 29 artiklan mukaisesti vapaassa vaihdannassa ja jotka jälleenviedään.
Tukea ei myönnetä näille tavaroille silloin, kun ne viedään jalostuksen jälkeen tai toiseen tavaraan lisättyinä.
3. Viljaa lukuun ottamatta liitteessä II tarkoitettujen CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän alkoholin valmistuksessa käytetyille tuotteille ei myönnetä tukea.
2 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’varainhoitokaudella’ tarkoitetaan jaksoa 1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta;
b)
’varainhoitovuodella’ jaksoa 16 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 15 päivään lokakuuta;
c)
’perustuotteilla’ tämän asetuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita;
d)
’ainesosilla’ perustuotteita, niistä jalostettuja tuotteita tai jompaankumpaan näistä ryhmistä rinnastettavia tuotteita, joita käytetään tavaroiden valmistukseen ja jotka luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii, iii, v ja vii alakohdassa ja b alakohdassa;
e)
’tavaroilla’ perussopimukseen liitteeseen I kuulumattomia tuotteita, jotka luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XX olevassa I-V osassa ja tämän asetuksen liitteessä II;
f)
’maataloussopimuksella’ Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä tehtyä maataloussopimusta;
g)
’elintarvikeavulla’ maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan edellytykset täyttäviä elintarvikeaputoimia;
h)
’jätetuotteilla’ kyseisessä valmistusprosessissa saatuja tuotteita, jotka koostumukseltaan poikkeavat selvästi tosiasiallisesti vietävistä tavaroista ja joita ei voida pitää kaupan;
i)
’sivutuotteilla’ valmistusprosessissa saatuja tuotteita tai tavaroita, jotka koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan poikkeavat tosiasiallisesti vietävistä tavaroista ja joita voidaan pitää kaupan;
j)
’hävikillä’ tuotteiden tai tavaroiden määriä, jotka on saatu kyseisen valmistusprosessin vaiheessa, jossa maataloustuotteet on käytetty sellaisenaan, jotka ovat muita kuin valmistusprosessissa saatuja tosiasiallisesti vietyjen tavaroiden määriä ja muita kuin jätetuotteita ja sivutuotteita ja joita ei voida pitää kaupan.
2. Edellä 1 kohdan h, i ja j alakohdan soveltamiseksi koostumukseltaan tosiasiallisesti vietävistä tavaroista poikkeavia kyseisessä valmistusprosessissa saatuja tuotteita, jotka myydään yksinomaan niiden hävittämisestä aiheutuvia kustannuksia vastaavaa maksua vastaan, ei pidetä kaupan pidettävinä.
Edellä 1 kohdan j alakohdan soveltamiseksi valmistusprosessissa saadut tuotteet tai tavarat, jotka voidaan maksua vastaan tai maksutta luovuttaa ainoastaan eläinten ravinnoksi, rinnastetaan hävikkiin.
3 artikla
1. CN-koodiin 1108 13 00 kuuluva perunatärkkelys, joka on saatu suoraan perunasta, lukuun ottamatta sivutuotteita, rinnastetaan maissin jalostuksesta saatavaan tuotteeseen.
2. CN-koodeihin 0404 10 48-0404 10 62 kuuluva tiivistämätön, myös jäädytetty hera rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun herajauheeseen, jäljempänä ’TJ 1’.
3. Seuraavat tuotteet rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun maitojauheeseen, jonka rasvapitoisuus on enintään 1,5 prosenttia, jäljempänä ’TJ 2’:
a)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 51 ja 0404 90 21 kuuluvat maito ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 0,1 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 11 ja 0404 90 21 kuuluvat maito ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 1,5 painoprosenttia.
4. Seuraavat tuotteet rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun maitojauheeseen, jonka rasvapitoisuus on 26 prosenttia jäljempänä ’TJ 3’:
a)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 ja 0404 90 23 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 0,1 ja enintään 6 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 1,5 ja vähemmän kuin 45 painoprosenttia.
5. Seuraavat tuotteet on rinnastettava TJ 6:een:
a)
CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria ja muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 6 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 19 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on vähintään 45 painoprosenttia,
c)
CN-koodeihin 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 ja 0405 90 90 kuuluva voi ja muu maitorasva, joiden maitorasvapitoisuus on muu kuin 82 painoprosenttia mutta vähintään 62 painoprosenttia.
6. CN-koodeihin 0403 10 11-0403 10 19, 0403 90 51-0403 90 59 ja 0404 90 21-0404 90 29 kuuluvat tiivistetyt, muussa muodossa kuin jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa olevat, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät maito, kerma ja maitotuotteet rinnastetaan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta liitteessä I tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2). Tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta ne rinnastetaan TJ 6:een.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös juustoon ja juustoaineeseen.
7. CN-koodiin 1006 20 kuuluva esikuorittu riisi ja CN-koodeihin 1006 30 21-1006 30 48 kuuluva osittain hiottu riisi rinnastetaan CN-koodeihin 1006 30 61-1006 30 98 kuuluvaan kokonaan hiottuun riisiin.
8. Jos seuraavat tuotteet ovat asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 ja komission asetuksessa (EY) N:o 951/2006 (10) säädettyjen tukikelpoisuutta koskevien edellytysten mukaisia, ne on rinnastettava CN-koodiin 1701 99 10 kuuluvaan valkoiseen sokeriin:
a)
CN-koodiin 1701 11 90 tai 1701 12 90 kuuluva raakasokeri (ruoko- tai juurikassokeri), joka sisältää kuivana polarimetrisesti määritettynä vähintään 92 painoprosenttia sakkaroosia,
b)
CN-koodeihin 1701 91 00 ja 1701 99 90 kuuluvat sokerit,
c)
asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan III osan c alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan I osan soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia,
d)
asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan III osan d ja g alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteen I soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia.
4 artikla
Tämän asetuksen säännösten lisäksi sovelletaan asetuksen (EY) N:o 612/2009 ja asetuksen (ETY) N:o 2220/85 säännöksiä, ellei tämän asetuksen 39 artiklan 4 kohdassa ja 50 artiklassa toisin säädetä.
II LUKU
VIENTITUET
1 JAKSO
Laskentamenetelmä
5 artikla
1. Kunkin samana tavarana vietävän perustuotteen 2 jakson säännösten mukaisesti määritetylle määrälle myönnettävän tuen määrä saadaan kertomalla tuotemäärä sillä kyseisen perustuotteen tuen määrällä, joka on laskettu painoyksikköä kohden 3 jakson mukaisesti.
2. Kun tietylle perustuotteelle vahvistetaan 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti erisuuruisia tuen määriä, erityinen määrä on laskettava kunkin sellaisen perustuotteen määrän osalta, johon sovelletaan erillistä tuen määrää.
3. Kun tavaraa on käytetty vientitavaran valmistuksessa, jokaisen valmistuksessa käytetyn perustuotteen, niistä jalostettujen tuotteiden tai 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden tuen määrän laskemisessa käytetään sitä määrää, jota sovelletaan sellaisenaan vietävään ensimmäiseen tavaraan.
2 JAKSO
Viitemäärä
6 artikla
Tavaroiden tuen määrän laskentaperusteena käytettävä kunkin perustuotteen määrä, jäljempänä ’viitemäärä’, määritetään 7, 8 ja 9 artiklan mukaisesti, lukuun ottamatta tapauksia, joissa viitataan liitteeseen III tai sovelletaan 47 artiklan 2 kohtaa.
7 artikla
Perustuotetta sellaisenaan tai siihen rinnastettavaa tuotetta käytettäessä viitemäärä on vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä liitteessä VII vahvistettujen muuntokertoimien mukaisesti.
8 artikla
1. Käytettäessä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja liitteessä I olevan I osan tai asetuksen (EY) N:o 1234/2007 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja liitteessä I olevan II osan soveltamisalaan kuuluvaa tuotetta viitemäärä on sama määrä kuin vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä muunnettuna perustuotteen määräksi tämän asetuksen liitteessä V vahvistettuja kertoimia soveltamalla, jos tuotetta koskee jokin seuraavista:
a)
tuote on jalostettu perustuotteesta tai kyseiseen perustuotteeseen rinnastettavasta tuotteesta;
b)
tuote rinnastetaan perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen;
c)
tuote on saatu jalostamalla perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen rinnastettavaa tuotetta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta viitemäärä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaiselta vietävältä alkoholijuomahehtolitralta.
9 artikla
1. Jompaakumpaa seuraavista tuotteista käytettäessä viitemäärä vastaa kunkin kyseisen perustuotteen osalta, jollei 11 artiklasta muuta johdu, toimivaltaisten viranomaisten 45 artiklan mukaisesti vahvistamaa määrää:
a)
perussopimuksen liitteeseen I kuulumaton tämän asetuksen 7 tai 8 artiklassa tarkoitetusta tuotteesta jalostettu tuote;
b)
7 tai 8 artiklassa tarkoitettuja tuotteita tai tämän kohdan a alakohdassa tarkoitettuja tuotteita sekoittamalla tai jalostamalla saatu tuote.
Tämä viitemäärä määritetään vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetyn tuotteen määrän perusteella.
Määrän laskemiseksi sovelletaan liitteessä VII tarkoitettuja muuntokertoimia tai tapauksen mukaan 8 artiklassa tarkoitettuja erityisiä laskentasääntöjä, vastaavuussuhteita ja kertoimia.
2. Poiketen siitä, mitä edellä 1 kohdassa säädetään, CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta viitemäärä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden.
10 artikla
1. Edellä 6-9 artiklan soveltamiseksi pidetään tosiasiallisesti käytettyinä tuotteita, joita on käytetty sellaisenaan vientitavaran valmistuksessa.
2. Jos perustuote jalostetaan tämän tavaran jossakin valmistusvaiheessa toiseksi perustuotteeksi, joka on pitemmälle jalostettu ja jota käytetään myöhemmässä vaiheessa, ainoastaan tätä jälkimmäistä perustuotetta pidetään tosiasiallisesti käytettynä.
3. Edellä olevan 1 kohdan mukaiset tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrät on määritettävä jokaisen vientitavaran osalta.
4. Poiketen siitä, mitä edellä 1, 2 ja 3 kohdassa säädetään, vietäessä säännöllisesti tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa valmistettuja ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia tavaroita nämä määrät voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella määrittää joko kyseisten tavaroiden valmistusohjeen perusteella tai näiden tavaroiden tietyn määrän valmistuksessa määrättynä ajanjaksona käytettyjen tuotemäärien keskiarvon perusteella. Näin määritettyjä tuotemääriä on pidettävä laskentaperusteena niin kauan kuin kyseisten tavaroiden valmistusolosuhteet pysyvät muuttumattomina.
Näin määritetyt tuotemäärät on vahvistettava vähintään kerran vuodessa, jollei toimivaltainen viranomainen anna virallista lupaa menetellä toisin.
11 artikla
1. Liitteessä III lueteltujen tavaroiden osalta perustuotteen kilogrammoina ilmaistu viitemäärä 100 tavarakiloa kohden on mainitussa liitteessä tavarakohtaisesti vahvistettu määrä.
Tuoreiden makaronivalmisteiden osalta liitteessä III lueteltujen perustuotteiden määrä on kuitenkin alennettava samalle tasolle kuin kuivattujen makaronivalmisteiden määrä kertomalla kyseisten perustuotteiden määrä kuiva-aineen prosentuaalisella osuudella ja jakamalla se 88:lla.
2. Kun liitteessä III luetellut tavarat on osittain valmistettu tuotteista, joiden vientituen maksaminen kuuluu asetuksen (EY) N:o 1234/2007 piiriin, ja osittain muista tuotteista, viitemäärä on ensiksi mainittujen tuotteiden osalta määritettävä 6-10 artiklan mukaisesti.
12 artikla
1. Tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien määrittämiseksi sovelletaan 2 ja 3 kohtaa.
2. Jokainen 10 artiklan mukaisesti käytetty tukikelpoinen maataloustuote, joka häviää tavanomaisen valmistusprosessin kuluessa esimerkiksi höyrynä, savuna tai muuttumalla pölyksi tai tuhkaksi, jota ei voida ottaa talteen, on tukikelpoinen kaikkien näiden käytettyjen määrien osalta kokonaisuudessaan.
3. Mikään tavaramäärä, jota ei ole tosiasiallisesti viety, ei ole tukikelpoinen tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien osalta.
näillä tavaroilla on sama koostumus kuin tosiasiallisesti viedyillä tavaroilla, näiden jälkimmäisten valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määriin voidaan soveltaa suhteellista alennusta.
13 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, tavaran valmistukseen liittyvät enintään kahden painoprosentin hävikit otetaan huomioon tukea varten.
Kahden prosentin kynnys on laskettava valmistuksessa käytettyjen kaikkien raaka-aineiden kuiva-aineen painosta, josta on vähennetty 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut määrät, suhteessa tosiasiallisesti vietyjen tavaroiden kuiva-aineen painoon, tai se on laskettava jollakin muulla tavaran tuotanto-olosuhteisiin soveltuvalla menetelmällä.
2. Jos tavaran valmistukseen liittyy yli kahden prosentin hävikki, ylijäämä hävikki ei ole oikeutettu tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrille myönnettäviin tukiin. Jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset saavat kuitenkin hyväksyä suuremman hävikin asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tapaukset, joissa toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet suuremman hävikin, sekä tällaisen hyväksymisen syyt.
3. Jätetuotteisiin sisältyvät tosiasiallisesti käytetyt maataloustuotteiden määrät otetaan huomioon tukea varten.
4. Sivutuotteita saataessa on määritettävä toisaalta vientitavaroihin ja toisaalta sivutuotteisiin liitettävät tosiasiallisesti käytetyt maataloustuotteiden määrät.
3 JAKSO
Tuen määrä
14 artikla
1. Komissio vahvistaa vientituen määrän tämän asetuksen liitteessä I luetelluille perustuotteille, jotka viedään perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina, asetuksen (EY) N:o 1234/2007 164 artiklan mukaisesti 100 kilolle perustuotetta samaksi ajaksi kuin sellaisinaan vietäville samoille tuotteille vahvistettu tuki.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, tuki voidaan vahvistaa asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti määritetyn muun aikataulun mukaan.
15 artikla
1. Komissio määrittää tuen määrän ottaen erityisesti huomioon seuraavat:
a)
jalostusteollisuudelle aiheutuvat perustuotteiden keskimääräiset hankintakustannukset unionin markkinoilla ja maailmanmarkkinahinnat,
b)
perussopimuksen liitteeseen I kuuluviin, valmistusolosuhteiltaan keskenään verrattavissa oleviin jalostettuihin maataloustuotteisiin sovellettavan vientituen taso,
c)
tarve varmistaa tasapuoliset kilpailuolosuhteet unionin tuotteita käyttävän teollisuuden ja kolmansien maiden tuotteita sisäisessä jalostusmenettelyssä käyttävän teollisuuden kesken,
d)
perustuotteiden talousarviomenojen ja markkinahintojen kehitys unionissa ja maailmanmarkkinoilla,
e)
perussopimuksen 218 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien rajoitusten noudattaminen.
2. Tuen määriä vahvistettaessa on tarvittaessa otettava huomioon kaikissa jäsenvaltioissa perustuotteisiin tai niihin rinnastettaviin tuotteisiin sovellettavat avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisesti.
3. Perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä vientituki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki.
16 artikla
1. CN-koodiin 1108 13 00 kuuluvan perunatärkkelyksen tuen määrä vahvistetaan erikseen maissiekvivalenttina asetuksen (EY) N:o 1234/2007 195 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti tämän asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa vahvistettuja perusteita soveltaen. Käytetyt määrät perunatärkkelystä muunnetaan maissiekvivalenteiksi tämän asetuksen 8 artiklan mukaisesti.
2. Jos asianomainen osapuoli ei anna 45 artiklassa tarkoitetussa ilmoituksessa 48 artiklan 1 kohdan d alakohdassa vaadittuja tietoja tai toimita tyydyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa vahvistukseksi CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvien D-glusitolin (sorbitolin) seosten osalta, seosten tuen määrä on sama kuin sen perustuotteen tuen määrä, johon sovelletaan alinta tuen määrää.
17 artikla
1. Kun kyse on CN-koodeihin 1108 11 00 -1108 19 90 kuuluvista tärkkelyksistä tai asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan I osan d kohdassa luetelluista näiden tärkkelysten jalostamisesta saaduista tuotteista, tukea myönnetään ainoastaan, jos tuotteiden toimittaja esittää ilmoituksen, jossa todistetaan, että tuotteet on valmistettu suoraan viljasta, perunasta tai riisistä ja ettei millään tavoin ole käytetty sellaisia sivutuotteita, jotka on saatu muiden maataloustuotteiden tai tavaroiden valmistuksessa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta sovelletaan sen peruuttamiseen saakka saman tuottajan kaikkiin toimituksiin. Se tarkastetaan 45 artiklan mukaisesti.
18 artikla
1. Jos maissitärkkelykseen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti rinnastettavan perunatärkkelyksen kuiva-ainepitoisuus on vähintään 80 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos kuiva-ainepitoisuus on alle 80 prosenttia, tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 80:lla.
Jos muiden tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus on vähintään 87 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos kuiva-ainepitoisuus on alle 87 prosenttia, tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 87:llä.
2. Jos CN-koodeihin 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 tai 2106 90 55 kuuluvan glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus on vähintään 78 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos näiden siirappien kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 78 prosenttia, sovellettavan tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 78:lla.
3. Edellä 1 kohdan soveltamiseksi tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus määritetään käyttäen komission asetuksen (EY) N:o 687/2008 (11) liitteessä IV tarkoitettua menetelmää ja glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus määritetään käyttäen komission direktiivin 79/796/ETY (12) liitteessä II tarkoitettua menetelmää 2 tai jotakin muuta soveltuvaa, vähintään vastaavat takeet antavaa määritysmenetelmää.
4. Antaessaan 45 artiklassa tarkoitettua ilmoitusta hakijan on ilmoitettava myös käytettyjen tärkkelysten tai käytetyn glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus.
19 artikla
1. CN-koodiin 3501 10 kuuluvien kaseiinien, CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvien kaseinaattien tai CN-koodeihin 3502 11 90 ja 3502 19 90 kuuluvan sellaisenaan vietävän muna-albumiinin tuki voidaan vahvistaa määräpaikan mukaan erisuuruiseksi, jos sitä edellyttää jokin seuraavista:
a)
näiden tavaroiden maailmankaupan tilanne;
b)
tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset;
c)
kansainväliset kauppasopimukset.
2. CN-koodeihin 1902 11 00, 1902 19 ja 1902 40 10 kuuluvien tavaroiden osalta tuki voi olla määräpaikan mukaisesti erisuuruinen.
3. Tuki voi olla erisuuruinen sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennakolta 26 artiklan mukaisesti.
20 artikla
1. Tuen määrä on tavaroiden vientipäivänä voimassa oleva tuen määrä seuraavia tapauksia lukuun ottamatta:
a)
on tehty 26 artiklan mukainen hakemus tuen määrän vahvistamiseksi ennakolta;
b)
on tehty 37 artiklan 2 kohdan mukainen hakemus ja tuen määrä on vahvistettu ennakolta päivänä, jona tukitodistushakemus jätettiin.
2. Jos tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmää sovelletaan, ennakkovahvistushakemuksen jättöpäivänä voimassa olevaa määrää sovelletaan tukitodistuksen voimassaoloaikana kyseisen päivän jälkeen tapahtuvaan vientiin 35 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Kun kyseessä ovat vilja- ja riisipohjaiset jalostetut tuotteet, tuen määrää tarkistetaan niiden samojen sääntöjen mukaan, joita sovelletaan sellaisenaan vietävien perustuotteiden tukien määrän vahvistamiseen ennakolta, käyttäen kuitenkin liitteessä V vahvistettuja muuntokertoimia.
3. Asetuksessa (EY) N:o 376/2008 tarkoitettuja tukitodistusotteita ei saa vahvistaa ennakolta erillään niitä koskevista todistuksista.
III LUKU
TUKITODISTUKSET
1 JAKSO
Yleiset säännökset
21 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava hakijoille kaikkialla unionissa voimassa oleva tukitodistus riippumatta hakijoiden sijoittautumispaikasta unionissa.
Tukitodistus takaa tuen maksamisen edellyttäen, että V luvussa vahvistetut edellytykset täyttyvät. Kyseiset edellytykset voivat sisältää tuen määrän ennakkovahvistuksen. Todistukset ovat voimassa ainoastaan yhden varainhoitokauden ajan.
2. Tukien myöntäminen tämän asetuksen liitteessä II lueteltujen tavaroiden muodossa olevien perustuotteiden vientiin tai asetuksen (EY) N:o 1670/2006 2 artiklassa tarkoitettujen, tislattujen alkoholijuomien valmistusta varten tullin valvontaan asetettujen viljojen vientiin edellyttää tämän asetuksen 24 artiklan mukaisesti annetun tukitodistuksen esittämistä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut viljat on katsottava viedyiksi.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin eikä tämän asetuksen luvussa IV tarkoitettuun vientiin.
3. Edellä 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn ennakkovahvistusjärjestelmän mukaisen tuen myöntäminen edellyttää tuen määrän ennakkovahvistuksen sisältävän tukitodistuksen esittämistä.
22 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 376/2008 säännöksiä.
2. Todistuksia koskeviin, määrinä ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liittyviä, asetuksessa (EY) N:o 376/2008 vahvistettuja säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tässä asetuksessa tarkoitettuja tukitodistuksia koskeviin euroina ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin ottaen huomioon tämän asetuksen liite VI.
3. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, asetuksen (EY) N:o 376/2008 7 artiklan 2 ja 4 kohtaa, 8, 11 ja 13 artiklaa, 17 artiklan 1 kohtaa, 20, 23, 31, 32 ja 34 artiklaa, 35 artiklan 6 kohtaa sekä 41, 45, 46 ja 48 artiklaa ei sovelleta tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin.
4. Asetuksen (EY) N:o 376/2008 39 ja 40 artiklan soveltamista varten 30 päivään syyskuuta voimassa olevien todistusten voimassaoloa ei voi jatkaa.
Tällaisissa tapauksissa todistus on peruutettava niiden määrien osalta, joita ei ylivoimaisen esteen vuoksi ole haettu, ja vastaava vakuus on vapautettava.
23 artikla
1. Muut kuin 36 artiklassa tarkoitettuja elintarvikeaputoimia koskevat tukitodistushakemukset ovat voimassa ainoastaan, jos niistä on annettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 14 artiklassa säädetyin edellytyksin vakuus, joka on 10 prosenttia haetusta määrästä.
2. Vakuus vapautetaan tämän asetuksen 40 artiklassa vahvistetuin edellytyksin.
24 artikla
1. Tukitodistushakemus ja itse tukitodistus on laadittava asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I esitetyn lomakkeen ”Vienti- tai ennakkovahvistustodistus” pohjalta, ja niissä on ilmoitettava määrä euroina.
Nämä asiakirjat on täytettävä tämän asetuksen liitteessä VI annettujen ohjeiden mukaisesti.
2. Jos hakija ei aio harjoittaa vientiä muiden jäsenvaltioiden kautta kuin sen, jossa hakija hakee tukitodistusta, toimivaltainen viranomainen voi säilyttää tukitodistuksen sähköisessä muodossa. Tällaisessa tapauksessa toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava hakijalle tämän tukitodistuksen rekisteröinnistä ja toimitettava tälle tiedot, jotka ovat haltijalle tarkoitetussa tukitodistuksen kappaleessa, jäljempänä ’kappale nro 1’. Tukitodistuksen myöntäneille viranomaisille tarkoitettua kappaletta, jäljempänä ’kappale nro 2’, ei anneta.
Toimivaltaisen viranomaisen on rekisteröitävä liitteessä VI olevassa III ja IV jaksossa tarkoitettujen todistusten tiedot sekä tukitodistukseen merkityt määrät.
25 artikla
1. Todistuksista johtuvat velvoitteet eivät ole siirrettävissä. Todistuksenhaltija voi siirtää todistuksesta johtuvat oikeudet todistuksen voimassaoloaikana, jos siirto tapahtuu ainoastaan yhden siirronsaajan hyväksi todistusta ja sen otetta kohden. Siirto koskee määriä, joita ei ole vielä merkitty todistukseen tai sen otteisiin.
2. Siirronsaaja ei voi siirtää edelleen oikeuttaan mutta voi palauttaa sen todistuksenhaltĳalle. Palautus todistuksenhaltijalle koskee määriä, joita ei ole vielä merkitty todistukseen tai sen otteisiin. Tällaisessa tapauksessa todistuksen antavan viranomaisen on merkittävä todistuksen 6 kohtaan jokin liitteessä VIII vahvistetuista maininnoista.
3. Jos todistuksenhaltija pyytää siirtoa tai jos siirronsaaja palauttaa oikeutensa todistuksenhaltijalle, todistuksen antanut viranomainen tai kunkin jäsenvaltion nimeämä(t) virasto(t) merkitsee todistukseen tai tarvittaessa sen otteeseen:
a)
siirronsaajan nimen ja osoitteen 1 kohdan mukaisesti tai 2 kohdassa tarkoitetun maininnan,
b)
siirron tai palautuksen päivämäärän leimallaan varmennettuna.
4. Siirto tai palautus tulee voimaan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna merkintäpäivämääränä.
26 artikla
1. Tukimäärien ennakkovahvistushakemukset koskevat kaikkia sovellettavia tukimääriä.
2. Ennakkovahvistusta voidaan hakea joko tukitodistusta haettaessa tai tukitodistuksen antamispäivästä lähtien.
3. Ennakkovahvistushakemukset tehdään liitteessä VI olevan II osan mukaisesti asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I vahvistettua lomaketta käyttäen. Ennakkovahvistusta ei sovelleta ennen hakemuksen jättöpäivää toteutettuun vientiin.
4. Torstaina jätetyt ennakkovahvistushakemukset katsotaan seuraavana työpäivänä jätetyiksi.
27 artikla
1. Tukitodistuksen haltija voi hakea todistuksen otetta, joka laaditaan asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I vahvistetulle lomakkeelle. Hakemukseen on sisällytettävä tämän asetuksen liitteessä VI olevan II osan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot.
Määrä, jolle otetta pyydetään, on kirjattava alkuperäiseen todistukseen.
2. Ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa voimassa olevista rekisteröidyistä todistuksista voidaan ottaa koko unionin alueella voimassa olevia otteita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 376/2008 9 artiklan soveltamista.
28 artikla
1. Kunkin viejän on laadittava asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklassa tarkoitettu erityinen maksamista koskeva hakemus. Se on esitettävä maksamisesta vastaavalle viranomaiselle, ja sen liitteenä on oltava vastaavat todistukset, paitsi jos kyseessä on tämän asetuksen 24 artiklan 2 kohdassa säädetty todistusten rekisteröinti tai tukitodistusten soveltamisalaan kuulumaton vienti.
Toimivaltainen viranomainen voi katsoa, että erityinen hakemus ei ole asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tuen maksamista koskeva asiakirja.
Toimivaltainen viranomainen voi pitää erityistä hakemusta asetuksen (EY) N:o 612/2009 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna vienti-ilmoituksena. Tällöin tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu päivä, jona maksajaviranomainen vastaanottaa erityisen hakemuksen, on päivä, jona maksajaviranomainen on vastaanottanut vienti-ilmoituksen. Muissa tapauksissa erityiseen hakemukseen on sisällyttävä vienti-ilmoituksen tarkat tiedot, vienti-ilmoituksen viitenumero mukaan lukien.
2. Maksajaviranomainen määrittää haetun määrän erityisessä hakemuksessa ilmoitettujen tietojen mukaan yksinomaan viedyn perustuotteen (vietyjen perustuotteiden) määrän ja laadun sekä tuen sovellettavan määrän (sovellettavien määrien) perusteella. Kyseiset tiedot on merkittävä selkeästi tai niihin on oltava selkeä viittaus vienti-ilmoituksessa.
Maksajaviranomainen merkitsee kyseisen määrän tukitodistukseen kuuden kuukauden kuluessa erityisen hakemuksen vastaanottopäivästä.
Luvut merkitään todistuksen kappaleen nro 1 kääntöpuolelle kohtiin 28, 29 ja 30 euroina määrien sijaan.
Kolmatta alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin sähköisessä muodossa oleviin todistuksiin.
3. Jos tukitodistusta ei ole rekisteröity 24 artiklan 2 kohdassa säädetyllä tavalla, todistuksen kappale nro 1 palautetaan määrien merkitsemisen jälkeen haltijalle tai maksajaviranomainen säilyttää sen viejän pyynnöstä.
4. Tukitodistuksessa myönnettyä määrää vastaavasti pidätetty vakuus voidaan vietyjen tavaroiden osalta vapauttaa tai se voidaan siirtää tuen ennakkomaksun suorittamisen vakuudeksi asetuksen (EY) N:o 612/2009 II osaston 2 luvun mukaisesti.
29 artikla
1. Yhtä varainhoitokautta varten myönnettäviä tukitodistuksia voidaan hakea erikseen kuudessa erässä. Todistushakemukset on jätettävä viimeistään:
a)
7 päivänä syyskuuta 1 päivästä lokakuuta käytettävien todistusten osalta,
b)
7 päivänä marraskuuta 1 päivästä joulukuuta käytettävien todistusten osalta,
c)
7 päivänä tammikuuta 1 päivästä helmikuuta käytettävien todistusten osalta,
d)
7 päivänä maaliskuuta 1 päivästä huhtikuuta käytettävien todistusten osalta,
e)
7 päivänä toukokuuta 1 päivästä kesäkuuta käytettävien todistusten osalta,
f)
7 päivänä heinäkuuta 1 päivästä elokuuta käytettävien todistusten osalta.
2. Toimija voi jättää tukitodistushakemuksen ainoastaan sen erän osalta, joka vastaa hakemuksen tekopäivää seuraavaa, 1 kohdassa vahvistettua ensimmäistä määräaikaa.
30 artikla
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava todistushakemuksista komissiolle seuraaviin määräaikoihin mennessä:
a)
14 päivänä syyskuuta 29 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
b)
14 päivänä marraskuuta 29 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
c)
14 päivänä tammikuuta 29 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
d)
14 päivänä maaliskuuta 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
e)
14 päivänä toukokuuta 29 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
f)
14 päivänä heinäkuuta 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta.
31 artikla
1. Kokonaismäärä, jolle tukitodistuksia voidaan antaa kullakin varainhoitokaudella, on määritettävä 2 kohdan mukaisesti.
2. Maataloussopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetusta tukien enimmäismäärästä on vähennettävä seuraavat osatekijät:
a)
enimmäismäärän ylittävä ja edellisenä varainhoitovuonna aiheetta myönnetty määrä;
b)
tämän asetuksen IV luvussa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä;
c)
määrät, joille on annettu kyseisenä varainhoitokautena voimassa olevia tukitodistuksia.
3. Jäljempänä 41 artiklassa tarkoitettu määrä, jolle annetut todistukset on palautettu, on lisättävä näin saatuun määrään 2 kohdan mukaisesti.
4. Käyttämättä jäänyt, IV luvussa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä on lisättävä 2 kohdan mukaisesti saatuun lukuun.
5. Jos joistakin 2 kohdassa tarkoitetuista määristä on epävarmuutta, tämä on otettava huomioon lopullista määrää määritettäessä.
32 artikla
Kokonaismäärä, jolle todistuksia voidaan antaa kunkin 29 artiklassa tarkoitetun erän osalta, on
a)
30 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä syyskuuta 29 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
b)
27 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä marraskuuta 29 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
c)
32 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä tammikuuta 29 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
d)
44 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä maaliskuuta 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
e)
67 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä toukokuuta 29 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
f)
100 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä heinäkuuta 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun erän osalta.
2 JAKSO
Tukitodistushakemukset ja todistusten myöntäminen
33 artikla
1. Jos yhtä erää koskevien hakemusten kattama kokonaismäärä ylittää 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun enimmäismäärän, komissio vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kaikkiin 29 artiklassa tarkoitettuja päivämääriä ennen jätettyihin hakemuksiin siten, että 31 artiklassa tarkoitettua enimmäismäärää noudatetaan.
Komissio julkaisee kertoimen Euroopan unionin virallisessa lehdessä viiden työpäivän kuluessa 30 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä.
2. Jos komissio vahvistaa vähennyskertoimen, todistukset annetaan haetulle määrälle, joka kerrotaan erotuksella, joka saadaan vähentämällä luvusta 1 tämän artiklan 1 kohdan tai 34 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti määritetty vähennyskerroin.
Edellä 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun erän osalta hakijat voivat kuitenkin peruuttaa hakemuksensa viiden työpäivän kuluessa siitä, kun kerroin on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 päivään elokuuta mennessä määrät, joiden osalta hakijat ovat peruuttaneet tukitodistushakemuksensa 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
34 artikla
1. Jos vähennyskerrointa ei ole 33 artiklan 1 kohdan mukaisesti julkaistu sen jälkeen, kun 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu, yksittäistä erää koskevien tukitodistushakemusten jättämiselle vahvistettu määräaika on päättynyt, toimija voi jättää tukitodistuksen antamista koskevan hakemuksen mahdollisen jäljellä olevan määrän osalta, joka on käytettävissä kyseistä erää varten ja jota ei ole vielä haettu.
Hakemus on jätettävä 29 artiklan 1 kohdassa vahvistettuun seuraavaan määräaikaan ulottuvana ajanjaksona.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tietyn viikon aikana jätetyt hakemukset komissiolle seuraavana maanantaina. Niitä vastaavat todistukset voidaan antaa ilmoitusta seuraavasta keskiviikosta alkaen edellyttäen, että komissio ei ole antanut muita ohjeita.
3. Jos tietyn hakuviikon aikana vastaanotettujen hakemusten kokonaismäärä ylittää 1 kohdassa tarkoitetun jäljellä olevan määrän, komissio toteuttaa yhden tai useamman seuraavista toimenpiteistä:
a)
vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kyseisen hakuviikon aikana jätettyihin tukitodistushakemuksiin, joista on ilmoitettu komissiolle ja joiden osalta ei vielä ole annettu tukitodistuksia;
b)
ohjaa jäsenvaltiot hylkäämään kyseisen hakuviikon aikana jätetyt hakemukset, joista ei vielä ole ilmoitettu komissiolle;
c)
keskeyttää tukitodistushakemusten vastaanottamisen.
4. Edellä 3 kohdan mukaisesti annettu asetus on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä kolmen päivän kuluessa 2 kohdassa tarkoitetusta jätettyjen hakemusten ilmoittamisesta.
35 artikla
1. Tukitodistus on voimassa asetuksen (EY) N:o 376/2008 22 artiklan 1 kohdan mukaisesti määritellystä todistuksen antamispäivämäärästä.
2. Jollei toisesta alakohdasta muuta johdu, tukitodistus on voimassa sitä kuukautta, jona hakemus tehtiin, seuraavan viidennen kuukauden viimeiseen päivään tai varainhoitokauden loppuun, jos se päättyy aikaisemmin.
Jäljempänä 36 artiklassa tarkoitettu tukitodistus on voimassa sitä kuukautta, jona hakemus tehtiin, seuraavan viidennen kuukauden viimeiseen päivään.
3. Jos tuen määrät on vahvistettu ennakkoon 26 artiklan mukaisesti, ne ovat voimassa todistuksen voimassaoloajan viimeiseen päivään.
36 artikla
Komission asetusta (EY) N:o 2298/2001 (13) sovelletaan tukitodistushakemuksiin ja tukitodistuksiin, jotka annetaan maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä vietäville tavaroille.
37 artikla
1. Asetuksen (EY) No 376/2008 47 artiklan soveltamista varten on sovellettava tämän artiklan 2-11 kohtaa.
2. Kunkin varainhoitokauden lokakuun 1 päivästä alkaen voidaan tämän artiklan mukaisesti ja 29 ja 34 artiklassa säädettyjen kausien ulkopuolella jättää hakemuksia todistuksiksi, jotka liittyvät kolmannessa tuojamaassa avattuun tarjouskilpailuun ja joissa vientituki vahvistetaan ennakkoon hakemuksen jättöpäivänä, jos samaa tarjouskilpailua, jossa yksi tai useampi viejä on jättänyt yhden tai useamman vielä hyväksymättömän todistushakemuksen, vastaavan määrän kokonaissumma on enintään kaksi miljoonaa euroa.
Tätä rajaa voidaan kuitenkin nostaa neljään miljoonaan euroon, jollei mikään varainhoitokauden alun jälkeen julkaistuista ja 33 artiklan 1 kohdassa tai 34 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista vähennyskertoimista ole suurempi kuin 50 prosenttia.
3. Määrä, jolle todistusta tai todistuksia haetaan, ei saa olla suurempi kuin tarjouskilpailussa täsmennetty määrä kerrottuna vastaavalla, hakemuksen jättöpäivänä ennakkoon vahvistetulla tuen määrällä tai määrillä. Tarjouskilpailuilmoituksen mukaisia sallittuja poikkeamia tai vaihtoehtoja ei oteta huomioon.
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava viipymättä komissiolle asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen tietojen lisäksi kunkin haetun todistuksen jättöpäivämäärä ja -aika sekä kutakin todistusta vastaavat määrät.
5. Jos 4 kohdan mukaisesti ilmoitetut määrät lisättynä määriin, joista on jo haettu yhtä tai useampaa todistusta osana samaa tarjouskilpailua, ylittävät 2 kohdassa tarkoitetun sovellettavan rajan, komissio ilmoittaa jäsenvaltioille kahden työpäivän kuluessa 4 kohdassa tarkoitettujen lisätietojen vastaanottamisesta, että tukitodistusta ei anneta toimijalle.
6. Komissio voi keskeyttää 2 kohdan soveltamisen, kun asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti mahdollisesti annettavien tukitodistusten kumulatiivinen määrä yhdellä varainhoitokaudella on enemmän kuin neljä miljoonaa euroa. Keskeyttämispäätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
7. Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen 35 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti annettu tukitodistus on voimassa sen antamispäivästä asetuksen (EY) N:o 376/2008 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tukitodistus on voimassa todistuksen antamiskuukautta seuraavan kahdeksannen kuukauden loppuun tai 30 päivään syyskuuta, jos tämä ajankohta on aikaisempi. Ennakkovahvistetut määrät ovat voimassa todistuksen viimeiseen voimassaolopäivään.
8. Jos toimivaltaiselle viranomaiselle on osoitettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan a alakohdan mukaisesti, että tarjouskilpailun voittajasta riippumattomista syistä, joita ei pidetä ylivoimaisena esteenä, tarjouskilpailun avannut virasto on purkanut sopimuksen, sen on vapautettava vakuus, jos muihin käytettäviin perustuotteisiin verrattava korkeinta tuen määrää vastaava ennalta vahvistettu perustuotteeseen liittyvä tuen määrä vastaa vähintään todistuksen viimeisenä voimassaolopäivänä voimassa ollutta tuen määrää.
9. Jos toimivaltaiselle viranomaiselle on osoitettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan b alakohdan mukaisesti, että tarjouskilpailun voittajasta riippumattomista syistä, joita ei pidetä ylivoimaisena esteenä, tarjouskilpailun avannut virasto on määrännyt sopimusta koskevista muutoksista, se voi jatkaa todistuksen voimassaoloa ja ennalta vahvistetun tuen määrän soveltamiskautta 30 päivään syyskuuta asti.
10. Kun tarjouskilpailun voittaja esittää asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan c alakohdan mukaisesti todisteen, että tarjouskilpailuilmoituksessa tai tarjouskilpailun seurauksena tehdyssä sopimuksessa määrätään vähintään yli viiden prosentin sallitusta poikkeamasta tai varauksesta ja että virasto avattuaan tarjouskilpailun käyttää hyväkseen tätä lauseketta, vientivelvoitetta pidetään täytettynä, kun viety määrä on enintään 10 prosenttia pienempi kuin määrä, jolle todistus on annettu.
Ensimmäistä kohtaa sovelletaan sillä edellytyksellä, että muihin käytettyihin perustuotteisiin verrattava korkeinta tukimäärää vastaava ennalta vahvistettu perustuotteeseen liittyvä vientituen määrä on vähintään yhtä suuri kuin todistuksen viimeisenä voimassaolopäivänä voimassa olevan vientituen määrä. Tällöin tämän asetuksen 40 artiklan 3 ja 5 kohdassa tarkoitettu 95 prosentin määrä korvataan 90 prosentilla.
11. Tämän artiklan 1-10 kohtaa sovellettaessa asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 5 kohdassa säädetty 21 päivän määräaika on 44 päivää.
3 JAKSO
Vakuudet
38 artikla
1. Tukitodistuksen antaminen velvoittaa todistuksenhaltijan hakemaan tukea todistuksen voimassaoloaikana tapahtunutta vientiä varten sille määrälle, jolle tukitodistus on annettu.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetutn velvoitteen noudattaminen varmistetaan antamalla 23 artiklassa tarkoitettu vakuus.
2. Tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla velvoitteella tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 2220/85 20 artiklan 2 kohdan mukaista ensisijaista vaatimusta.
39 artikla
1. Ensisijainen vaatimus katsotaan täytetyksi, jos viejä on toimittanut erityisen hakemuksen tavaroista, jotka on viety tukitodistuksen voimassaoloaikana 28 artiklassa ja liitteessä VI olevassa V jaksossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
2. Jos erityinen hakemus ei ole vienti-ilmoitus, se on jätettävä kolmen kuukauden kuluessa sen tukitodistuksen voimassaoloajan päättymisestä, jonka numero on merkitty erityiseen hakemukseen, jollei ylivoimaisesta esteestä muuta johdu.
Jos ensimmäisessä alakohdassa vahvistettua kolmen kuukauden määräaikaa ei noudateta, ensisijaista vaatimusta ei voida katsoa täytetyksi.
3. Ensisijaisen vaatimuksen täyttyminen osoitetaan toimittamalla toimivaltaiselle viranomaiselle kappale nro 1 oikein 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti täytetystä tukitodistuksesta. Tämä todiste on toimitettava tukitodistuksen voimassaoloajan päättymistä seuraavan kahdennentoista kuukauden loppuun mennessä.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti rekisteröityihin todistuksiin.
4. Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2220/85 22 artiklan 3 kohdassa säädetään, tämän asetuksen 23 artiklassa säädetystä vakuudesta menetetään määrä, jonka osalta vaadittua todistetta ei ole toimitettu tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetuissa määräajoissa.
40 artikla
1. Jos sovelletaan 33 artiklan 2 kohdan tai 34 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti vähennyskerrointa, vakuus vapautetaan viipymättä siihen määrään asti, joka saadaan kertomalla asetettu määrä vähennyskertoimella.
2. Alkuperäisestä vakuudesta vapautetaan 80 prosenttia, jos hakija peruuttaa todistushakemuksensa 33 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
3. Vakuus vapautetaan kokonaisuudessaan, kun todistuksenhaltijan tukihakemukset kattavat 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu.
4. Jäsenvaltiot saavat todistuksenhaltijan pyynnöstä vapauttaa vakuuden erinä suhteessa määriin, jos 39 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut edellytykset on täytetty ja jos on esitetty todiste siitä, että on haettu määrää, joka vastaa vähintään viittä prosenttia todistuksessa ilmoitetusta määrästä.
5. Jos tukihakemuksia on tehty alle 95 prosentin osalta määrästä, jolle todistus on annettu, vakuudesta menetetään 15 prosenttia seuraavasta erotuksesta: 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu, vähennettynä tosiasiallisesti käytetyllä tuen määrällä.
6. Jos määrä, jonka osalta 39 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut edellytykset on täytetty, on vähemmän kuin viisi prosenttia todistuksessa ilmoitetusta määrästä, vakuus menetetään kokonaisuudessaan.
7. Jos menetettävän vakuuden kokonaismäärä on enintään 100 euroa todistusta kohden, jäsenvaltio vapauttaa vakuuden kokonaan.
41 artikla
1. Jos todistus tai sen ote palautetaan sen myöntäneelle viranomaiselle todistuksen voimassaoloajan ensimmäistä kahta kolmannesta vastaavan ajanjakson aikana, menetettävää vakuuden määrää alennetaan 40 prosenttia, ja tässä tarkoituksessa mikä tahansa osa päivästä lasketaan kokonaiseksi päiväksi.
2. Jos todistus tai sen ote palautetaan sen antaneelle viranomaiselle todistuksen voimassaoloajan viimeistä kolmannesta vastaavan ajanjakson aikana tai sen voimassaoloajan päättymistä seuraavan kuukauden aikana, menetettävää vakuuden määrää alennetaan 25 prosenttia.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovelletaan ainoastaan niihin todistuksiin ja todistusten otteisiin, jotka on palautettu todistuksen antaneelle viranomaiselle sen varainhoitokauden aikana, jolle todistukset on annettu, edellyttäen että ne on palautettu viimeistään 31 päivänä elokuuta kyseisenä kautena.
IV LUKU
TODISTUSTEN SOVELTAMISALAAN KUULUMATON VIENTI
42 artikla
1. Todistuksia ei vaadita viennistä, josta toimija on varainhoitovuoden aikana jättänyt hakemukset, jotka johtavat enintään 100 000 euron maksuihin.
2. Todistuksia ei vaadita asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista toimituksista.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovelletaan myös sellaisten toimijoiden harjoittamaan vientiin, joilla ei ole ollut hallussaan tukitodistusta kyseisen varainhoitokauden aikana tai joilla ei ole hallussaan tukitodistusta vientipäivänä.
4. Edellä 1, 2 ja3 kohtaa sovelletaan ainoastaan jäsenvaltiossa, johon toimija on sijoittautunut.
43 artikla
1. Edellä 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta viennistä maksetaan kunakin varainhoitokautena tukea 40 miljoonan euron suuruisen kokonaisvarauksen rajoissa kunkin varainhoitovuoden aikana.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun varauksen mukaista menotasoa määritettäessä ei oteta huomioon maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvan viennin tukea eikä asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimitusten tukea.
44 artikla
1. Jos jäsenvaltioiden 53 artiklan mukaisesti ilmoittamien määrien summa on vähintään 30 miljoonaa euroa, komissio voi unionin kansainväliset sitoumukset huomioon ottaen keskeyttää enintään 20 työpäivän ajaksi 43 artiklan 1 kohdan soveltamisen vientiin, johon ei ole myönnetty tukitodistusta.
2. Edellä 1 kohdassa esitetyissä olosuhteissa komissio voi asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti keskeyttää yli 20 työpäivän ajaksi tämän asetuksen 43 artiklan 1 kohdan soveltamisen vientiin, johon ei ole myönnetty tukitodistusta.
V LUKU
VIEJÄN VELVOLLISUUDET
45 artikla
1. Asianomaisen osapuolen on tavaroiden vientihetkellä ilmoitettava perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden ja 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden määrät, joita on tosiasiallisesti käytetty 10 artiklan mukaisesti näiden tavaroiden valmistuksessa ja joille on haettu tukea, tai viitattava näiden tavaroiden koostumukseen, jos koostumus on määritetty 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2. Kun tavaraa on käytetty toisen vientitavaran valmistuksessa, asianomaisen osapuolen tekemässä ilmoituksessa on oltava tieto tosiasiallisesti käytetyn tavaran määrästä sekä tieto kunkin tavaran valmistuksessa käytetyn perustuotteen, siitä jalostetun tuotteen tai 3 artiklan perusteella jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden laadusta ja määrästä.
Asianomaisen osapuolen on ilmoituksensa tueksi toimitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki näiden aiheellisiksi katsomat asiakirjat ja tiedot. Kyseiset asiakirjat ja tiedot voivat olla ja ne voidaan jättää sähköisessä muodossa.
Toimivaltaisten viranomaisten on asianmukaisia keinoja käyttäen todennettava ilmoituksen oikeellisuus.
3. Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä, jonka alueella vientimuodollisuudet toteutetaan, annettava näille suoraan kaikki käytettävissään olevat tiedot asianomaisen tekemän ilmoituksen oikeellisuuden todentamisen mahdollistamiseksi.
46 artikla
Poiketen siitä, mitä 45 artiklassa säädetään, käytettyjen tuotteiden tai tavaroiden ilmoitus voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella korvata käytettyjen tuotteiden määriä koskevalla kokoomailmoituksella tai viittauksella tällaiseen ilmoitukseen, jos määrät on jo määritetty 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja sillä edellytyksellä, että valmistaja antaa viranomaisten käytettäväksi kaikki ilmoituksen oikeellisuuden todentamiseksi tarvittavat tiedot.
47 artikla
1. Tukea ei voi saada viejä, joka ei laadi 46 artiklassa tarkoitettua ilmoitusta tai toimita hyväksyttäviä tietoja ilmoituksensa tueksi.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos kyseiset tavarat ovat kuitenkin liitteen IV sarakkeessa 1 ja 2 lueteltuja, asianomaiselle osapuolelle voidaan tämän nimenomaisesta pyynnöstä myöntää tukea. Tällaisen tuen laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden laatu ja määrä on määritettävä vientitavaran määrityksen tuloksena olevien tietojen ja liitteessä IV olevan taulukon perusteella. Toimivaltainen viranomainen vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti määritys on tehtävä, ja tiedot, jotka on toimitettava pyynnön tueksi.
3. Viejä vastaa edellä mainitusta määrityksestä aiheutuvista kustannuksista.
48 artikla
1. Edellä 45 artiklaa ei sovelleta liitteen III mukaisesti määritettyihin maataloustuotteiden määriin lukuun ottamatta seuraavia:
a)
45 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sellaisina tavaroina vietävät tuotemäärät, jotka on valmistettu osittain tuotteista, joiden vientituen maksaminen kuuluu asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamisalaan, ja osittain muista tuotteista, 11 artiklan 2 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti,
b)
CN-koodiin 1902 11 00 kuuluvina makaronivalmisteina vietävät munien tai munatuotteiden määrät,
c)
11 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu tuoreiden makaronivalmisteiden kuiva-ainemäärä.
d)
CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvan D-glusitolin (sorbitolin) valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen perustuotteiden laatu sekä tarvittaessa tärkkelyspitoisista aineista ja sakkaroosista tuotetun D-glusitolin (sorbitolin) osuudet,
e)
CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvina tavaroina vietävät kaseiinimäärät,
f)
CN-koodiin 2202 90 10 kuuluvan mallasoluen Plato-aste,
g)
toimivaltaisten viranomaisten hyväksymä mallastamattoman ohran määrä.
Liitteessä III tarkoitettuja tavaroita koskevissa vienti-ilmoituksissa ja tukihakemuksissa esitettävä tavaran kuvaus on tehtävä kyseisen liitteen nimikkeistöä käyttäen.
2. Kun tavaralle tehdään määritys 45, 46 tai 47 artiklan taikka tämän artiklan 1 tai 3 kohdan soveltamiseksi, on käytettävä komission asetuksessa (EY) N:o 904/2008 (14) tarkoitettuja tai niiden puuttuessa komission asetuksessa (EY) N:o 900/2008 (15) tarkoitettuja unioniin tuotavan samankaltaisen tavaran yhteiseen tullitariffiin luokittelussa sovellettavia määritysmenetelmiä.
3. Viennin todistavassa asiakirjassa on mainittava vietävien tavaroiden määrät sekä 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden määrät tai viittaus 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti määritettyyn koostumukseen. Sovellettaessa 47 artiklan 2 kohtaa asiakirjassa on kuitenkin oltava tämän jälkimmäisen maininnan tilalla maininta liitteen IV sarakkeessa 4 lueteltujen perustuotteiden määristä, jotka vastaavat vientitavaroiden määrityksestä saatuja tuloksia.
4. Jotta CN-koodeihin 0403 10 51-0403 10 99, 0403 90 71-0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 ja 3502 19 90 kuuluvista tavaroista voitaisiin myöntää tukea, tavaroiden on täytettävä asetuksen (EY) N:o 852/2004 ja asetuksen (EY) N:o 853/2004 vaatimukset, mukaan lukien ne, jotka koskevat hyväksytyssä laitoksessa valmistamista ja asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä II olevassa I jaksossa lueteltujen terveysmerkintävaatimusten täyttämistä.
5. Edellä 45 ja 46 artiklan soveltamiseksi kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi alueellaan tehtävät tarkastukset vientitavaroiden eri tyyppien osalta. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
49 artikla
1. Tämän asetuksen 45 ja 46 artiklan mukaisesti ja asetuksen (EY) N:o 612/2009 12 artiklan mukaan asianomaisen osapuolen on ilmoitettava asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii, v ja vii alakohdassa tai b alakohdassa tarkoitettuja viljaa, riisiä, maitoa ja maitotuotteita tai munia sisältävistä tuotteista, ettei mitään kyseisistä ainesosista ole tuotu kolmannesta maasta, tai eriteltävä kolmansista maista tuotujen kyseisten tuotteiden määrät.
2. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti määritettäviä määriä, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen osapuolen toimittaman ilmoituksen siitä, ettei kolmansista maista tuotuja, 1 kohdassa tarkoitettuja vilja-, riisi-, maito- ja munatuotteita käytetä.
3. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti tai 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritettäviä määriä, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen osapuolen toimittaman ilmoituksen siitä, ettei kolmansista maista tuotuja 1 kohdassa tarkoitettuja vilja-, riisi-, maito- ja munatuotteita käytetä.
4. Toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut ilmoituksetasianmukaisin keinoin.
VI LUKU
TUEN MAKSAMINEN
50 artikla
1. Kunakin vuonna 1 päivän lokakuuta ja 15 päivän lokakuuta välisenä aikana vietyjen tavaroiden osalta tukea ei makseta ennen 16 päivää lokakuuta.
Jos komissio katsoo, että unionin kansainvälisten sitoumusten noudattaminen voi vaarantua, varainhoitokaudeksi annetun tukitodistuksen perusteella vietyjä tavaroita koskevia ja kyseisen kauden jälkeen maksettaviksi tarkoitettuja tukia ei makseta ennen 16 päivää lokakuuta. Tällöin asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklan 8 kohdassa tarkoitettua määräaikaa voidaan väliaikaisesti pidentää kolmeen kuukauteen ja 15 päivään asetuksella, joka julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä ennen 20 päivää syyskuuta.
2. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 612/2009 24 artiklassa säädetään, tämän asetuksen liitteeseen II kuuluviin tavaroihin on sovellettava kyseisen artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ii luetelmakohdassa vahvistettua määrää riippumatta määräpaikkana olevasta maasta tai alueesta, jonne tavarat viedään,
a)
kun on kyse vähittäismyyntiin tarkoitetuista, sellaisissa tuotetta lähinnä olevissa pakkauksissa, joiden sisällön nettopaino on enintään 2,5 kilogrammaa, tai enintään 2 litraa vetävissä astioissa olevista tavaroista, joihin tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY (16) 1 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkinnässä mainitaan tuoja määrämaassa tai joissa merkintä on laadittu määrämaan virallisella kielellä tai kyseisessä maassa helposti ymmärrettävissä olevalla kielellä;
b)
siinä tapauksessa, että tietty viejä 3 kohdassa tarkoitetun lupapyynnön esittämispäivää edeltävien kahden vuoden aikana vie vähintään 12 kertaa samalle vastaanottajalle tavaroita, jotka sisältävät enintään 90 painoprosenttia samaan kahdeksannumeroiseen CN-koodiin kuuluvaa yksittäistä perustuotetta, jolle maksetaan tukea.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat pyynnöstä myöntää virallisen luvan, jolla viejä vapautetaan kyseisen asetuksen (EY) N:o 612/2009 17 artiklassa säädettyjen muiden asiakirjojen kuin kuljetusasiakirjan esittämisestä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu lupa on voimassa ilman peruutusta enintään kaksi vuotta, ja se voidaan uusia. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa luvan oman harkintansa mukaan, ja lupa on välittömästi peruutettava erityisesti silloin, kun on perusteltua syytä epäillä, että viejä ei ole noudattanut luvassa täsmennnettyjä edellytyksiä.
Ensimmäisen alakohdan mukaisesti myönnettyjä vapautuksia on pidettävä riskitekijöinä, jotka otetaan huomioon sovellettaessa neuvoston asetuksen (EY) N:o 485/2008 (17) 2 artiklan 1 kohtaa.
Viejien, joille on myönnetty vapautus, on mainittava lupanumero yhtenäisessä hallinnollisessa asiakirjassa ja tämän asetuksen 28 artiklassa tarkoitetussa erityisessä maksamista koskevassa hakemuksessa.
4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, 2 kohdan b alakohdassa säädetyssä tapauksessa jäsenvaltiot voivat vapauttaa kyseisen viejän kuljetusasiakirjojen esittämisestä luvan kattaman kaiken viennin osalta edellyttäen, että jäsenvaltiot vaativat kyseiseltä viejältä komission asetuksessa (EY) N:o 1276/2008 (18) vahvistettuja perusteita noudattaen kuljetusasiakirjojen esittämistä vähintään 10 prosentin osuudelta kyseisistä vienti-ilmoituksista tai kerran vuodessa, sen mukaan, kumpi määrä on suurempi.
5. Kun on kyse tavaroista, jotka luetellaan tämän asetuksen liitteessä II ja joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty viimeistään 30 päivänä syyskuuta 2007 ja joista viejä ei voi esittää asetuksen (EY) N:o 612/2009 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua todistetta, kyseiset tavarat katsotaan kolmanteen maahan tuoduiksi, kun esitetään jäljennös kuljetusasiakirjasta ja joko jokin asetuksen (EY) 612/2009 17 artiklan 2 kohdassa luetelluista asiakirjoista tai pankkiasiakirja, jonka antaa hyväksytty unioniin sijoittautunut välittäjä ja jossa todistetaan, että vientiä koskeva maksu on merkitty tämän avaamalle viejän tilille, tai maksutosite.
6. Asetuksen (EY) N:o 612/2009 27 artiklan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on otettava huomioon 5 kohta.
VII LUKU
ILMOITUSVELVOLLISUUS
51 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen kunkin kuukauden 10 päivää tiedot seuraavista:
a)
euroina ilmoitetut määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu edellisen kuukauden aikana 41 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
euroina ilmoitetut määrät, joiden osalta todettiin edellisen kuukauden aikana, ettei 38 artiklassa tarkoitettua ensisijaista vaatimusta ole noudatettu;
c)
edellisen kuukauden aikana annetut 35 artiklassa tarkoitetut tukitodistukset euroina ilmoitettuina;
d)
edellisen kuukauden aikana asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti annetut tukitodistukset euroina ilmoitettuina.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetut määrät on eriteltävä viittaamalla niitä koskeviin tukitodistuksiin liittyvään varainhoitokauteen.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava joka vuosi ennen 1 päivää marraskuuta komissiolle edellisen kalenterivuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneen varainhoitokauden aikana annettujen tukitodistusten osalta ennen kyseisen vuoden 1 päivää lokakuuta merkitsemiensä summien kokonaismäärä euroina.
52 artikla
1. Jäsenvaltioiden on viimeistään kutakin kalenterivuoden kuukautta seuraavan kuukauden loppuun mennessä toimitettava komissiolle varmennettua verkkopohjaista tiedonsiirtojärjestelmää (DEX-järjestelmää) käyttämällä edellisenä kuukautena vientitukea saaneita, tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevat tilastotiedot, jotka on jaoteltu kahdeksannumeroisten CN-koodien mukaisesti ja joihin sisältyvät:
a)
tällaisten tavaroiden määrät tonneina tai muina täsmennettävinä mittayksikköinä ilmaistuina;
b)
edellisenä kuukautena kunkin perusmaataloustuotteen osalta myönnettyjen vientitukien määrä euroina ilmaistuna;
c)
kunkin vientitukea saaneen perusmaataloustuotteen määrät tonneina ilmaistuina.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ennen kunkin vuoden 31 päivää joulukuuta euroina tuen kokonaismäärä, jonka ne ovat myöntäneet kyseisen vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella tavaroille, jotka viedään edeltävän vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella tai on viety minä tahansa aiemmalla, vielä ilmoittamattomalla varainhoitokaudella ja eriteltävä kyseiset kaudet.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa ennakkomaksut sisältyvät myönnettyihin tukiin.
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle euroina ennen kunkin vuoden 31 päivää joulukuuta aiheettomasti maksettujen vientitutkien kokonaismäärä, joka on peritty kyseisen vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella ja eriteltävä kyseiset varainhoitokaudet.
53 artikla
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään kunkin kuukauden 5 päivänä 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellisen kuukauden 16 päivästä kuukauden loppuun myönnettyjen tukien määrät ja viimeistään kunkin kuukauden 20 päivänä 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseisen kuukauden 1 päivästä 15 päivään myönnettyjen tukien määrät. Jäsenvaltioiden on soveltuvin osin ilmoitettava komissiolle, kun kyseisten päivien välisenä aikana ei ole myönnetty tukia.
VIII LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
54 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 1043/2005.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä IX esitetyn vastaavuustaulukon mukaisesti.
55 artikla
Tämä asetus tulee voimaan toisena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 8 päivästä heinäkuuta 2010 jätettyihin hakemuksiin, jotka koskevat 1 päivästä lokakuuta 2010 käytettäviä todistuksia.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 29 päivänä kesäkuuta 2010.