RÅDETS AFGØRELSE
af 25. februar 2011
om arrangementer for genforhandling af den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering
(2011/190/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 219, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Rådet fastlægger arrangementerne for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering (1) (herefter »aftalen«) blev indgået den 26. december 2001.
(4)
Frankrig har længe haft et monetært samarbejde med Fyrstendømmet Monaco (herefter »Monaco«), som bygger på forskellige juridiske instrumenter. De finansielle institutioner, der ligger i Monaco, har adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle af de franske betalingssystemer på samme vilkår som de franske banker.
(5)
I sine konklusioner af 10. februar 2009 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerede, og at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter burde hæves.
(6)
I sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, konkluderede Kommissionen, at det er nødvendigt, at aftalen i sin nuværende form ændres for at sikre en mere konsekvent tilgang i forbindelserne mellem Unionen og de lande, med hvilke der er indgået en monetær aftale.
(7)
Aftalen bør derfor genforhandles med henblik på at justere loftet for udstedelse af mønter, vælge en domstol, der skal være ansvarlig for bilæggelse af eventuelle tvister, og tilpasse aftalens form med henblik på at bringe denne i bedre overensstemmelse med den nye fælles model for monetære aftaler. Aftalen bør fortsat være gældende, indtil parterne har indgået en genforhandlet aftale -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrig meddeler Monaco, at der er behov for at ændre aftalen hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen søger Unionen at opnå følgende ændringer:
a)
Den genforhandlede aftale indgås mellem Unionen, repræsenteret ved Den Franske Republiks regering og Kommissionen, og Fyrstendømmet Monacos regering.
b)
Metoden for fastsættelse af lofterne for udstedelse af monegaskiske euromønter revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at forhindre en uforholdsmæssigt stor numismatisk spekulation i monegaskiske mønter ved at dække efterspørgslen på samlermarkedet, kombineres med en variabel del, der beregnes som Frankrigs gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Monaco. Uden at det berører udstedelse af samlermønter fastsættes det i den genforhandlede aftale, at mindst 80 % af monegaskiske euromønter, der udstedes hvert år, sættes i omløb til pålydende værdi.
c)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse. Hvis Unionen eller Monaco finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den genforhandlede aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastsætter i sin dom. Hvis Unionen eller Monaco ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastsatte frist, kan den anden part straks opsige den genforhandlede aftale.
d)
Den genforhandlede aftales form justeres.
Artikel 3
Forhandlingerne med Monaco føres af Frankrig og Kommissionen på Unionens vegne. Den Europæiske Centralbank (ECB) inddrages fuldt ud i forhandlingerne, og dens samtykke kræves i spørgsmål, der ligger inden for dens kompetenceområde. Frankrig og Kommissionen forelægger udkastet til den genforhandlede aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg til udtalelse.
Artikel 4
Frankrig og Kommissionen bemyndiges til at indgå den genforhandlede aftale på Unionens vegne, medmindre Det Økonomiske og Finansielle Udvalg eller ECB mener, at den genforhandlede aftale bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne afgørelse får virkning på dagen for meddelelsen.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2011.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
annettu 25 päivänä helmikuuta 2011,
järjestelyistä valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Ranskan tasavallan hallituksen ja Monacon ruhtinaskunnan hallituksen välillä tehdyn sopimuksen uudelleenneuvotteluja varten
(2011/190/EU)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 219 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Unionilla on ollut toimivalta rahataloudellisissa ja valuuttakurssia koskevissa asioissa euron käyttöönottopäivästä lähtien.
(2)
Neuvoston on määrä päättää järjestelyistä, jotka liittyvät raha- tai valuuttaoloja koskevista sopimuksista neuvottelemiseen ja sopimusten tekemiseen.
(3)
Sopimus valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Ranskan tasavallan hallituksen ja Monacon ruhtinaskunnan hallituksen välillä (1), jäljempänä ’sopimus’, tehtiin 26 päivänä joulukuuta 2001.
(4)
Ranskalla on pitkäaikaiset valuuttasuhteet Monacon ruhtinaskuntaan, jäljempänä ’Monaco’, ja nämä suhteet näkyvät monissa oikeudellisissa asiakirjoissa. Monacossa sijaitsevilla rahoituslaitoksilla on oikeus käyttää Ranskan keskuspankin jälleenrahoitusjärjestelyjä ja ne osallistuvat joihinkin Ranskan maksujärjestelmiin samoin edellytyksin kuin Ranskan pankit.
(5)
Neuvosto kehotti päätelmissään 10 päivänä helmikuuta 2009 komissiota tarkastelemaan uudelleen nykyisten valuuttasopimusten toimivuutta ja sitä, olisiko liikkeeseen laskettavien kolikkojen enimmäismäärää lisättävä.
(6)
Komissio totesi tiedonannossaan Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuudesta, että sopimuksen nykyistä muotoa on tarpeen mukauttaa sen varmistamiseksi, että lähestymistavat yhteisön ja valuuttasopimukset allekirjoittaneiden maiden välisissä suhteissa olisivat johdonmukaisempia.
(7)
Sopimus olisi sen vuoksi neuvoteltava uudestaan, jotta voidaan mukauttaa liikkeeseen laskettavien eurokolikkojen enimmäismäärää, valita tuomioistuin, jolla on toimivalta mahdollisten riitojen ratkaisemisessa, ja mukauttaa sopimuksen muotoa uuteen yhteiseen valuuttasopimusten muotoon. Sopimuksen olisi pysyttävä voimassa, kunnes sopimuspuolten välillä on tehty uudelleenneuvoteltu sopimus,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Ranskan on ilmoitettava Monacolle tarpeesta muuttaa mahdollisimman pian sopimusta, ja ehdotettava asian kannalta merkityksellisten sopimuksen määräysten neuvottelemista uudelleen.
2 artikla
Neuvoteltaessa sopimusta uudelleen unioni pyrkii seuraaviin muutoksiin:
a)
Uudelleenneuvoteltu sopimus tehdään unionin, jota edustavat Ranskan tasavallan hallitus ja komissio, sekä Monacon ruhtinaskunnan halltiuksen välillä.
b)
Monacon eurokolikkojen liikkeeseen laskettavan enimmäismäärän määrittämismenetelmää tarkistetaan. Uusi enimmäismäärä lasketaan menetelmällä, jossa yhdistetään kiinteä osa, jolla pyritään keräilymarkkinoiden tarpeet kattamalla estämään liiallinen rahankeräilijöiden spekulointi Monacon kolikoilla, ja vaihteleva osa, joka lasketaan siten, että Ranskassa asukasta kohti liikkeeseen laskettujen kolikkojen keskimäärä vuonna n-1 kerrotaan Monacon asukkaiden lukumäärällä. Uudelleenneuvotellussa sopimuksessa vahvistetaan nimellisarvoisina liikkeeseen laskettavien Monacon eurokolikkojen vähimmäisosuudeksi 80 prosenttia kunakin vuonna liikkeeseen lasketuista eurokolikoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta keräilykolikkojen liikkeeseenlaskua.
c)
Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, valitaan elimeksi, joka vastaa sopimuksen soveltamisessa mahdollisesti ilmenevien riitojen ratkaisemisesta. Jos unioni tai Monaco katsoo, ettei toinen sopimuspuoli ole täyttänyt uudelleenneuvotellusta sopimuksesta johtuvia velvoitteitaan, se voi viedä asian unionin tuomioistuimeen. Unionin tuomioistuimen tuomio on molempia sopimuspuolia sitova, ja niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tuomion noudattamiseksi unionin tuomioistuimen tuomiossaan vahvistamassa määräajassa. Jos unioni tai Monaco ei toteuta tarvittavia toimenpiteitä tuomion noudattamiseksi asetetussa määräajassa, toinen sopimuspuoli voi irtisanoa uudelleenneuvotellun sopimuksen välittömästi.
d)
Uudelleenneuvotellun sopimuksen muotoa mukautetaan.
3 artikla
Ranska ja Euroopan komissio käyvät neuvottelut Monacon kanssa unionin puolesta. Euroopan keskuspankki (EKP) osallistuu neuvotteluihin täysimääräisesti, ja sen hyväksyntä vaaditaan asioissa, jotka kuuluvat sen toimivaltaan. Ranska ja komissio pyytävät Euroopan talous- ja rahoituskomitealta (TRK) lausunnon sopimusluonnoksesta.
4 artikla
Ranskalla ja komissiolla on oikeus tehdä uudelleenneuvoteltu sopimus unionin puolesta, paitsi jos talous- ja rahoituskomitea tai Euroopan keskuspankki katsoo, että uudelleenneuvoteltu sopimus olisi annettava neuvoston hyväksyttäväksi.
5 artikla
Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se annetaan tiedoksi.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle, komissiolle ja Euroopan keskuspankille.
Tehty Brysselissä 25 päivänä helmikuuta 2011.