KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 29. september 2010
om Frankrigs støtteordning C 4/09 (ex N 679/97) for radiofoni
(meddelt under nummer K(2010) 6483)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/147/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a) (2),
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte med deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (3), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 2. oktober 1997 anmeldte Den Franske Republik støtteordning nr. N 679/97 - et udkast til dekret om ændring af en allerede eksisterende ordning om støtte til radiofoni (4) - til Kommissionen. Ved beslutning af 10. november 1997 (5) godkendte Kommissionen videreførelsen af denne ordning for støtte til radiofoni for en periode på ti år.
(2)
Kommissionen godkendte en ændring af støtteordningen ved beslutning af 28. juli 2003 (6). Den af de franske myndigheder foreslåede ændring vedrørte bl.a. en ændring af finansieringsbetingelserne for støtteordningen (7). I denne beslutning konkluderede Kommissionen, at den således ændrede støtteordning var forenelig med det indre marked efter artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i det følgende benævnt »TEUF«). Ændringen trådte i kraft den 1. januar 2003 for en periode på ti år.
(3)
Den 22. december 2008 erklærede EU-Domstolen Kommissionens beslutning af 10. november 1997 vedrørende perioden 1997-2002 for ugyldig. Kommissionen traf efterfølgende alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og gennemgik på ny de franske myndigheders oplysninger (en detaljeret beskrivelse af dette forløb findes i afsnit 3, »Begrundelse for at indlede proceduren«).
(4)
Ved brev af 11. februar 2009 meddelte Kommissionen Den Franske Republik s in beslutning om at indlede proceduren efter EUF-traktatens artikel 108, stk. 2, vedrørende ovennævnte støtte.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (8). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(6)
Ved brev af 23. april 2009 fremsendte Den Franske Republik sine bemærkninger til foranstaltningen.
(7)
Kommissionen har ikke modtaget andre bemærkninger hertil fra interesserede tredjeparter.
2. UDFØRLIG BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
(8)
Den pågældende foranstaltning består af en støtteordning til fordel for mindre, lokale radiostationer i Frankrig, der har en kommunikativ funktion i nærområder, og hvis reklame- og sponsorindtægter ikke overstiger 20 % af omsætningen.
(9)
Statsstøtten finansieredes via en skattelignende afgift på reklameindtægter fra radio og tv.
(10)
Den kompetente myndighed, Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER), kan tildele tre former for støtte:
a)
startstøtte til radiostationer, såkaldte radios associatives, med nye tilladelser fra Conseil supérieur de l'audiovisuel, som ikke kan overstige et loft, der er fastsat i en tabel,
b)
driftsstøtte på et først gradvist stigende, senere gradvist faldende fast beløb, der er fastsat af det rådgivende udvalg, som tildeler støtte, og som udvalget kan forhøje inden for fastlagte rammer under hensyntagen til stationens indsats med hensyn til intern administration og aktiviteter iværksat på uddannelses-, forenings- og kulturområdet eller inden for nærkommunikation,
c)
støtte til udstyr, dog højst 50 % af finansieringen af nyt materiel til de støtteberettigede radiostationer. Denne støtte tildeles kun en gang i en femårsperiode og er begrænset til et maksimumbeløb.
(11)
Ordningen blev indført i 1989 og er blevet ændret flere gange, hvilket altid er blevet anmeldt Kommissionen og godkendt af denne, nemlig i hhv. 1990, 1992, 1997 og 2003.
2.1. Støttemodtagere
(12)
Med de franske myndigheders udkast til dekret indføres støtteordningen efter artikel 80 i lov nr. 86-1067 af 30. september 1986 om kommunikationsfrihed, ændret ved artikel 25 i lov nr. 89-25 af 17. januar 1989 og artikel 27 i lov nr. 90-1170 af 29. december 1990, der bestemmer følgende:
»Til radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning, ydes støtte efter de nærmere bestemmelser, som fastsættes ved dekret efter høring af Conseil d’État.
Til finansiering af denne støtte opkræves en afgift af indtægterne fra reklame udsendt via radio og tv.
Vederlag, som radiofonitjenester modtager i forbindelse med meddelelser til fordel for kollektive eller almennyttige foranstaltninger, tages ikke i betragtning ved bestemmelsen af det i denne artikels stk. 1 nævnte loft.«
2.2. Støtteordningens finansiering
(13)
Vedrørende finansieringen af støtteordningen bestemmes følgende i artikel 1 i det af de franske myndigheder den 2. oktober 1997 anmeldte udkast til dekret, efterfølgende dekret nr. 97-1263 af 29. december 1997 om indførelse af en skattelignende afgift til fordel for en fond til støtte for radiofoni (9):
»Med virkning pr. 1. januar 1998 og for en periode på fem år indføres en skattelignende afgift af reklame udsendt via radio og tv (herefter »reklameafgiften«) til finansiering af en støttefond til fordel for indehavere af en tilladelse til at udbyde radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Denne afgift har til formål at fremme radiofoni.«
Følgende bestemmes i artikel 2:
»Afgiften beregnes på grundlag af de beløb, uden mæglerkommission og uden merværdiafgift, som betales af annoncørerne for udsendelse af deres reklamemeddelelser på fransk område.
Afgiftspligtige er personer, der driver virksomhed med disse reklamemeddelelser.
Afgiftssatsen fastsættes ved fælles beslutning af budgetministeren og kommunikationsministeren på grundlag af de afgiftspligtiges kvartalsindtægter, idet der gælder følgende lofter:
[…]«
Dekretets artikel 4 bestemmer, at afgiften i artikel 2 beregnes, fastsættes og opkræves af generaldirektoratet for skatter på vegne af Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER) efter de bestemmelser og med de garantier og sanktioner, der gælder for merværdiafgiften.
(14)
Disse bestemmelser blev ændret i forbindelse med ændringen af den til Kommissionen anmeldte støtteordning, som blev godkendt ved beslutning af 28. juli 2003 (10). Ifølge de nye regler pålægges den skattelignende afgift kun virksomheder, der er etableret på fransk område.
3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(15)
Kommissionen godkendte i 1997 med beslutning N 679/97 en ændring af støtteordningen, således at denne efterfølgende blev finansieret gennem en skattelignende afgift på radio- og tv-reklamer. Denne beslutning indeholder ikke nogen analyse af finansieringsmåden. Beslutningen fra 1997 var gældende indtil 2003, hvor den blev erstattet af en ny godkendelsesbeslutning, nr. NN42/03 (11).
(16)
Den 3. august 2004 indbragte det store franske radioselskab NRJ's reklamevirksomhed, Régie Network, en sag for retten i Lyon vedrørende den afgift, der var betalt i 2001 (152 524 EUR). Sagen var genstand for en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, der skulle tage stilling til gyldigheden af Kommissionens beslutning af 10. november 1997 om at tillade støtten.
(17)
Domstolen afgjorde med dom (12) af 22. december 2008, at Kommissionens beslutning fra 1997 ikke var lovlig, med den begrundelse at Kommissionen havde undladt at vurdere metoden for finansieringen af den undersøgte foranstaltning.
(18)
I Domstolens præmis 89 hedder det, at Kommissionen ved vurderingen af en støtteordning altid skal tage finansieringen i betragtning, når denne udgør en integrerende del af støtteordningen. I dommens præmis 99 præciserer Domstolen, at afgiften udgør en integrerende del af støtteforanstaltningen, når der består en tvungen forbindelse mellem afgiften og den pågældende støtte i medfør af den relevante nationale lovgivning, eftersom indtægterne fra afgiften nødvendigvis blev anvendt til at finansiere støtten og direkte bestemmer dennes omfang og dermed påvirker vurderingen af, om støtten er forenelig med det indre marked.
(19)
Efter at have kontrolleret, om alle disse betingelser var opfyldt i den foreliggende sag, konstaterer Domstolen i dommens præmis 112, at reklameafgiften udgør en integrerende del af støtteordningen for radiofoni, som den anvendes til at finansiere. Kommissionen skulle som udgangspunkt nødvendigvis have taget den pågældende afgift i betragtning, da den undersøgte den pågældende støtteordning, hvilket den havde undladt at gøre i beslutning NN 42/03.
(20)
Efter dommen, der fastslog, at Kommissionens beslutning af 10. november 1997 ikke var lovlig, har Kommissionen truffet alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og på ny gennemgået de franske myndigheders oplysninger. Kommissionen indledte følgelig den 11. februar 2009 den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF, med sagsnummer C4/2009 (13).
4. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER
(21)
Ved brev af 23. juli 2009 fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen:
a)
De indsamlede midler, der blev udbetalt i den pågældende periode, udgjorde årligt gennemsnitligt 20 mio. EUR fordelt på over 500 modtagere.
b)
Det bestrides ikke, at udenlandske operatører, der leverer radiofonitjenester i Frankrig fra radiostationer eller virksomheder beliggende i andre medlemsstater, ligeledes har betalt denne skattelignende afgift, men det vil ikke være muligt at identificere dem.
c)
Støtten kan ikke give anledning til tilbagesøgning af navnlig to grunde: For det første er støtteordningen behørigt anmeldt og gentagne gange godkendt af Kommissionen, hvilket har givet anledning til en berettiget forventning hos modtagerne. For det andet gør modtagernes finansielle situation i den aktuelle sammenhæng det umuligt for de franske myndigheder at tilbagesøge de udbetalte beløb.
5. VURDERING AF STØTTEN
5.1. Retsgrundlag for bedømmelsen
(22)
Vurderingen af den pågældende støtteordning er baseret på artikel 107, stk. 3, i TEUF.
5.2. Støtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF
(23)
EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, bestemmer følgende:
»Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(24)
Analyse af den foreliggende sag i forhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
a) Statsstøtte, der ydes ved hjælp af statsmidler
Støtteordningen finansieres med ressourcer, der hidrører fra en skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser og opkræves af skattevæsenet. Afgiften er pålagt reklame udsendt via radio og tv.
Støtten ydes således ved hjælp af den franske stats midler.
b) Fordrejning eller trussel om fordrejning af konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner
Støtteordningen begunstiger alene leverandører af radiofonitjenester. Støttemodtagerne er leverandører af sådanne tjenester, hvis reklamemidler udgør mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Disse stationer befinder sig i en konkurrencesituation med hensyn til lyttere og reklameindtægter, især med andre radiostationer på fransk område, hvis kommercielle indtægter overstiger dette loft, og som ikke modtager offentlig støtte under støtteordningen.
Den pågældende støtte fordrejer således eller truer i det mindste med at fordreje konkurrencevilkårene mellem udbydere, der modtager støtte, og udbydere, der ikke gør.
c) Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
Radiofonitjenester, der leveres på fransk område, især af støttemodtagerne, kan også modtages i andre medlemsstater, i hvert tilfælde i grænseområder. Den anmeldte skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser, belaster således også reklamemidler for tjenester, der leveres fra andre medlemsstater til det franske område.
Det kan deraf udledes, at samhandelen mellem medlemsstaterne er eller risikerer at blive påvirket af den anmeldte støtteordning.
d) Forekomst af statsstøtte
Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at ordningen til støtte for radiofoni, der er genstand for de franske myndigheders anmeldelse, er omfattet af bestemmelserne i artikel 107, stk. 1, i TEUF. Da denne ordning udgør statsstøtte, skal Kommissionen analysere dens forenelighed med det indre marked. I overensstemmelse med førnævnte dom i sagen Régie Networks skal afgiften af radiofonitjenesterne tages i betragtning i undersøgelsen af ordningens forenelighed.
5.3. Støttens forenelighed efter artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF
(25)
Den anmeldte støtteforanstaltnings formål og anvendelsesområde opfylder tydeligvis ikke betingelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, og artikel 107, stk. 3, litra a-b), i TEUF.
(26)
Støtteordningen har til formål at begunstige radiofonitjenester, der leverer radiofoni på fransk område, og navnlig at støtte radiostationer med de mest begrænsede reklameressourcer. Den skal sikre mediernes mangfoldighed på det franske område, hvilket er et legitimt, generelt mål. Støtten til modtagerne kan derfor analyseres i forhold til betingelserne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Her bestemmes følgende: »Støtteordninger kan betragtes som forenelige med det indre marked, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.« I dette tilfælde skal Kommissionen afveje forholdet mellem foranstaltningens negative og positive følger.
(27)
Kommissionen har i sine foregående beslutninger konkluderet, at den pågældende støtteordning har positive følger og er forenelig med det indre marked, især fordi støtteordningen bidrager til at opfylde et veldefineret generelt mål. Målet er at fremme mangfoldigheden blandt radiofonitjenester på fransk område. Målgruppen for støtten er mindre radiostationer med lokale lyttere, idet der tages hensyn til sociale, kulturelle og lokale interesser, hvilket er et legitimt, generelt mål. Den konkurrencefordrejning, som støtteordningen kan forårsage ved at begunstige disse lokale radiostationer, er begrænset og ændrer ikke samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. I lyset af formålet med og størrelsen af de pågældende radiostationer er konkurrencefordrejningen mellem disse og leverandører af tilsvarende tjenester i en anden medlemsstat særligt begrænset. Følgelig er denne ordnings påvirkning af samhandelen særligt begrænset.
(28)
Det fremgår dog af gennemgangen af artikel 3 og 6 i dekret nr. 97-1263, at den måde, som benyttes til finansiering af støtteordningen, er baseret på den pågældende skattelignende afgift og udgør en integrerende del af foranstaltningen, hvilket Domstolen i øvrigt har fastslået i dommen i sagen Régie Networks (præmis 99-112).
(29)
Det hedder i præmis 89 i dommen i sagen Régie Networks, at: »metoden for finansiering af en støtte kan gøre hele den støtteordning, som den skal finansiere, uforenelig med det fælles marked. Følgelig kan undersøgelsen af en støtte ikke ske uafhængigt af virkningerne af metoden til støttens finansiering. Tværtimod skal Kommissionens undersøgelse af en støtteforanstaltning nødvendigvis også tage metoden for støttens finansiering i betragtning, såfremt denne udgør en integrerende del af foranstaltningen (jf. i denne retning bl.a. dommen i sagen van Calster m.fl., præmis 49, og dom af 15. juli 2004, sag C-345/02, Pearle m.fl., Sml. 2004 I, s. 7139, præmis 29)«.
(30)
Følgelig skal Kommission tage den pågældende afgift i betragtning i undersøgelsen af støtteordningens forenelighed med det indre marked. Den pågældende reklameafgift ser ud til at stride mod det generelle princip, som Kommissionen regelmæssigt har slået fast, og som Domstolen bekræftede i sin dom af 25. juni 1970 i sag 47/69, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 487), hvor det hedder, at varer og tjenesteydelser skal fritages fra enhver afgift, der anvendes til at finansiere en støtteordning, som kun omfatter nationale virksomheder. Domstolen nævner denne analyse i præmis 115 i dommen i sagen Régie Networks.
(31)
Kommissionen finder, at den manglende fritagelse for radiofonitjenester, som leveres i Frankrig fra radiostationer, der er beliggende i andre medlemsstater, som ikke kan få støtte under den anmeldte støtteordning, ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Selv om det generelle mål med støtten til modtagerne er legitimt og kan betragtes som foreneligt med det indre marked, gælder dette ikke for den måde, som ordningen finansieres på.
6. KONKLUSIONER
(32)
Under disse omstændigheder konkluderer Kommissionen, at støtteordningen kan erklæres forenelig med det indre marked, især på baggrund af kriterierne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Derimod kan Kommissionen ikke godkende den måde, ordningen finansieres på.
(33)
Kommissionen har således noteret sig, at de franske myndigheder i deres skrivelse af 23. april 2009 fremfører, at det ikke er muligt for dem at identificere (blandt dem, der betaler den skattelignende afgift, som finansierer støtteordningen) de udenlandske operatører, som har leveret radiofonitjenester i Frankrig fra stationer eller virksomheder, der er beliggende i andre medlemsstater, i den periode, der er omfattet af den pågældende støtteordning. Kommissionen kan godtage, at det af administrative hensyn kan være vanskeligt at foretage denne identifikation, eftersom disse forhold ligger langt tilbage i tiden. På grundlag af de franske myndigheders redegørelser ser det ikke ud til, at det lange tidsforløb i den foreliggende sag i sig selv er en uoverstigelig hindring for at identificere de afgiftspligtige. De franske myndigheder har til gengæld anført, at det ikke altid var muligt ud fra de oplysninger, de havde til rådighed, at fastslå, om de afgiftspligtige var virksomheder, som sendte fra det franske område eller fra en anden medlemsstat. I så fald skal de senest seks måneder efter meddelelsen af denne afgørelse informere de afgiftspligtige enkeltvist om deres specifikke ret til at få afgiften refunderet, hvis de pågældende har sendt radioudsendelser til Frankrig fra en anden medlemsstat. Administrationen skal tage alle de midler, den har til rådighed, i brug for at identificere de afgiftspligtige. Da det imidlertid ikke er sikkert, at de franske myndigheder selv kan identificere samtlige afgiftspligtige, påhviler det dem ligeledes at sikre en passende offentliggørelse af tilbagebetalingsforanstaltningerne, således at de pågældende operatører kan give sig til kende.
(34)
Der er intet til hinder for, at Frankrig gør det muligt for disse ukendte operatører at benytte sig af deres ret til at få tilbagebetalt de afgifter, de med urette er blevet afkrævet for perioden 1997-2002. Frankrig kan lovliggøre finansieringen af støtteordningen ved at tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, idet nedenstående betingelser skal overholdes:
-
Frankrig skal informere de enkelte berørte operatører om deres specifikke ret til tilbagebetaling, hver gang de franske myndigheder er i stand til at identificere dem. Dette skal ske i form af tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger, særlig gennem offentliggørelse i faglige tidsskrifter i hele EU (14)
-
de afgiftspligtige skal have en frist på tre år efter de tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger til at indgive en anmodning om tilbagebetaling (15)
-
tilbagebetalingen skal ske senest seks måneder efter datoen for indgivelsen af anmodningen om tilbagebetaling (16)
-
de beløb, der skal tilbagebetales, skal tillægges faktisk påløbne renter fra det tidspunkt, de blev opkrævet, til datoen for den faktiske tilbagebetaling, og beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (17)
-
de franske myndigheder skal acceptere enhver rimelig dokumentation fra de pågældende operatører for, at de har betalt afgiften
-
retten til tilbagebetaling kan ikke gøres betinget af andre forhold
-
de franske myndigheder skal hvert halve år sende en rapport til Kommissionen, startende fra meddelelsen af denne afgørelse, om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrigs støtteordning er forenelig med det indre marked på de i artikel 2 fastlagte betingelser.
Artikel 2
For at afhjælpe forskelsbehandlingen af udenlandske radiostationer, der har betalt reklameafgifter til den franske stat uden at have adgang til støtteordningen, skal de franske myndigheder tilbagebetale alle skattelignende afgifter, som er blevet opkrævet fra udenlandske radiostationer i perioden 1997-2002. De skal senest et halvt år efter meddelelsen af denne afgørelse informere alle radiostationer, der har betalt den pågældende afgift, i de tilfælde hvor de kan identificere dem, og gennem passende offentlig omtale, således at de berørte operatører kan give sig til kende. Disse skal have en frist på tre år til at indgive en anmodning om tilbagebetaling. (18) Efter denne indkaldelse af tilkendegivelser skal Frankrig på grundlag af operatørernes dokumentation senest seks måneder efter indgivelsen af anmodningen tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, med tillæg af faktisk påløbne renter. Beløbet beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 3
Frankrig underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.
Frankrig sender hvert halve år fra meddelelsen af denne afgørelse rapporter til Kommissionen om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren som omhandlet i artikel 2, indtil udløbet af fristen på tre år efter de sidste offentliggørelsesforanstaltninger som anført i artikel 2.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2010.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 29 päivänä syyskuuta 2010,
tukiohjelmasta C 4/09 (ex N 679/97), jota Ranska on toteuttanut radioviestinnän hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2010) 6483)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/147/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta (2) ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (3),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Ranskan tasavalta ilmoitti 2 päivänä lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä komissiolle tukiohjelmasta N 679/1997, toisin sanoen asetusluonnoksesta, jolla oli tarkoitus muuttaa jo olemassa olevaa radioviestinnän tukiohjelmaa (4). Komissio hyväksyi 10 päivänä marraskuuta 1997 tekemällään päätöksellä (5) kyseisen radioviestinnän tukiohjelman voimassaolon jatkamisen kymmeneksi vuodeksi.
(2)
Komissio hyväksyi 28 heinäkuuta 2003 tekemällään päätöksellä tukiohjelman muuttamisen (6). Ranskan viranomaisten ehdottamassa muutoksessa oli kyse muun muassa tukiohjelman rahoituksen muuttamisesta (7). Komissio totesi mainitussa päätöksessä, että ehdotetulla tavalla muutettu tukiohjelma soveltui sisämarkkinoille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Kyseinen muutos tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2003 kymmeneksi vuodeksi.
(3)
Euroopan unionin tuomioistuimen 22 päivänä joulukuuta 2008 antamassa tuomiossa todettiin 10 päivänä marraskuuta 1997 tehty komission päätös pätemättömäksi vuosien 1997-2002 osalta. Komissio on sen jälkeen toteuttanut tarvittavat toimenpiteet todetun lainvastaisuuden poistamiseksi ja tutkinut Ranskan viranomaisten toimittamat tiedot uudelleen (josta yksityiskohtainen kuvaus kohdassa 3 ”Menettelyn aloittamisen syyt”).
(4)
Komissio ilmoitti Ranskan tasavallalle 11 päivänä helmikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely tästä tuesta.
(5)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (8). Komissio on pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.
(6)
Ranskan tasavalta toimitti huomautuksensa toimenpiteestä 23 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(7)
Komissio ei ole saanut huomautuksia muilta asianomaisilta.
2. TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
(8)
Kyseessä on tukiohjelma sellaisten pienten ranskalaisten paikallisradioasemien hyväksi, jotka täyttävät lähialuetta käsittelevää yhteiskunnallista viestintää koskevaa tehtäväänsä ja joiden liikevaihdosta enintään 20 prosenttia on peräisin mainos- tai sponsorointiviesteistä saadusta liiketulosta.
(9)
Tuki rahoitettiin varoilla, jotka saatiin radio- ja televisiolähetyksissä esitetyistä mainoksista kannetusta veronluonteisesta maksusta.
(10)
Toimivaltainen viranomainen eli radioviestinnän tukirahasto (Fonds de soutien à l'expression radiophonique, FSER) voi myöntää kolmenlaista tukea:
a)
Ranskan audiovisuaalialan neuvoston (Conseil supérieur de l'audiovisuel) valtuuttama, paikallisradioasemille myönnettävä perustamistuki, jonka enimmäismäärä on vahvistettu maksutaulukossa,
b)
yritystuki, jonka määrä vahvistetaan tukien myöntämisestä vastaavan tukirahaston lautakunnan laatiman (nousevan ja myöhemmin alenevan) maksutaulukon perusteella ja jota voidaan korottaa määritetyissä rajoissa ottaen huomioon palvelun ansiot aputoimien alalla, koulutus-, yhdistys- ja kulttuuritoiminnassa tai lähialuetta käsittelevässä yhteiskunnallisessa viestinnässä,
c)
investointituki, joka ei saa ylittää 50:tä prosenttia tukikelpoisen radioaseman laitteiden uudistamiseen käytetystä summasta ja jota voi myöntää vain kerran viidessä vuodessa ja jonka enimmäismäärä on vahvistettu maksutaulukossa.
(11)
Tukiohjelma otettiin käyttöön vuonna 1989, ja sitä on muutettu useita kertoja. Tukiohjelman muuttamisesta on aina ilmoitettu komissiolle, joka on hyväksynyt muutokset vuosina 1990, 1992, 1997 ja 2003.
2.1 Tukiohjelman edunsaajat
(12)
Ranskan viranomaisten ilmoittamalla luonnoksella pannaan täytäntöön tukiohjelma, josta säädetään viestinnän vapaudesta 30 päivänä syyskuuta 1986 annetun lain nro 86-1067 80 §:ssä, sellaisena kuin se on muutettuna 17 päivänä tammikuuta 1989 annetun lain nro 89-25 25 §:llä ja 29 päivänä joulukuuta 1990 annetun lain nro 90-1170 27 §:llä. Kyseisessä pykälässä säädetään seuraavaa:
”Radiolähetystoiminnalle, jonka kokonaisliikevaihdosta enintään 20 prosenttia on peräisin radiossa esitetyistä mainos- tai sponsorointiviesteistä saadusta liiketulosta, myönnetään tukea Conseil d'Étatn asetuksessa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
Tämä tuki rahoitetaan radio- ja televisiomainonnasta saatavista tuloista kannettavalla maksulla.
Korvauksia, joita radiolähetystoiminta saa kollektiivisia tai yhteisen edun mukaisia toimenpiteitä tukevien viestien esittämisen johdosta, ei oteta huomioon tämän pykälän 1 momentissa asetetun enimmäismäärän määrittämisessä.”
2.2 Tukiohjelman rahoitustapa
(13)
Ranskan viranomaisten 2 päivänä lokakuuta 1997 ilmoittama tukiohjelman rahoitusta koskeva asetusluonnos hyväksyttiin 29 päivänä joulukuuta 1997 asetukseksi nro 97-1263, joka koskee veronluonteisen maksun käyttöönottoa radioviestinnän tukirahaston hyväksi (9). Kyseisen asetuksen 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Radio- ja televisiolähetyksissä esitetyistä mainoksista kannetaan 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen viiden vuoden ajan veronluonteista maksua [jäljempänä mainosvero], jolla rahoitetaan sellaisten radiopalvelujen lähetysluvanhaltijoiden tukirahastoa, joiden kokonaisliikevaihdosta enintään 20 prosenttia on peräisin radiossa esitetyistä mainos- tai sponsorointiviesteistä saadusta liiketulosta. Tämän maksun tavoitteena on radioviestinnän edistäminen.”
Saman asetuksen 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Maksun määrä lasketaan niiden summien perusteella, joita mainostajat maksavat mainostensa lähettämisestä Ranskan alueelle, lukuun ottamatta provisiota ja arvonlisäveroa.
Maksuvelvollisia ovat mainosajan myynnistä vastaavat henkilöt.
Maksun määrä määritellään valtiovarain- ja viestintäministerien yhteisessä asetuksessa tulotasoittain maksuvelvollisten mainosajan myyjien neljännesvuosittain saamien tulojen perusteella seuraavien rajojen mukaisesti:
[…]”
Saman asetuksen 4 §:ssä säädetään, että verohallinto määrittää, panee maksuun ja perii 2 §:ssä mainitun veron radioviestinnän tukirahaston lukuun noudattamalla samoja sääntöjä, takuita ja seuraamuksia kuin arvonlisäveron osalta.
(14)
Näitä säännöksiä muokattiin komissiolle ilmoitetun tukiohjelman muuttamisen yhteydessä. Komissio hyväksyi tukiohjelman muuttamisen 28 päivänä heinäkuuta 2003 antamallaan päätöksellä (10). Uusien sääntöjen mukaan kyseinen veronluonteinen maksu kohdistuu vain Ranskan alueelle sijoittautuneisiin mainosajan myyjiin.
3. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT
(15)
Komissio hyväksyi vuonna 1997 antamallaan päätöksellä N 679/1997 tukiohjelman muuttamisen. Tukiohjelmaa rahoitetaan radiossa ja televisiossa esitetyistä mainoksista kannettavalla veronluonteisella maksulla. Kyseisessä päätöksessä ei arvioida rahoitusmenettelyä. Vuoden 1997 päätös oli voimassa vuoteen 2003, jolloin se korvattiin uudella päätöksellä NN42/2003 (11).
(16)
Régie Networks, suuren ranskalaisen radioaseman NRJ:n mainostoimintaan keskittynyt tytäryhtiö, nosti 3 päivänä elokuuta 2004 kanteen lyonilaisessa tuomioistuimessa vuonna 2001 suorittamastaan maksusta (152 524 euroa). Kyseessä on tuomioistuimelle jätetty ennakkoratkaisupyyntö, joka koskee tuen hyväksymisestä 10 päivänä marraskuuta 1997 tehdyn komission päätöksen pätevyyttä.
(17)
Yhteisöjen tuomioistuimen 22 päivänä joulukuuta 2008 antamassa tuomiossa (12) vuoden 1997 päätös todettiin pätemättömäksi, koska komissio ei ollut arvioinut kyseisen tukiohjelman rahoitustapaa.
(18)
Tuomioistuin muistuttaa antamansa päätöksen 89 kohdassa, että komission suorittamassa tukitoimen arvioinnissa on välttämättä otettava huomioon tuen rahoitustapa silloin, kun se kuuluu erottamattomasti toimenpiteeseen. Tuomioistuin täsmentää antamansa tuomion 99 kohdassa, että maksu on erottamaton osa tukitoimenpidettä silloin, kun maksun ja tuen välillä on sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetty varojen osoittamista koskeva sellainen sitova yhteys, jonka mukaisesti maksun tuotto osoitetaan väistämättä tuen rahoittamiseen ja se vaikuttaa suoraan tuen suuruuteen ja tämän seurauksena arviointiin tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.
(19)
Varmistettuaan, että kaikki nämä ehdot täyttyvät, tuomioistuin toteaa antamansa tuomion 112 kohdassa, että mainosvero on erottamaton osa radioviestinnän tukiohjelmaa, joka kyseisellä verolla on tarkoitus rahoittaa. Komission on siis välttämättä otettava huomioon tuen rahoitustapa kyseistä tukiohjelmaa koskevassa arvioinnissa. Komissio ei tehnyt sitä asiassa N:o NN 42/03 antamassaan päätöksessä.
(20)
Sen jälkeen, kun tuomiossa todettiin 10 päivänä marraskuuta 1997 tehty komission päätös pätemättömäksi, komissio on toteuttanut tarvittavat toimenpiteet todetun lainvastaisuuden poistamiseksi ja tutkinut Ranskan viranomaisten toimittamat tiedot uudelleen. Siitä seurasi, että komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn 11 päivänä helmikuuta 2009 numerolla C4/2009 (13).
4. RANSKAN HUOMAUTUKSET
(21)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 23 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä seuraavat huomautukset:
a)
Kyseisenä aikana kerättyjen ja maksettujen varojen määrä on vuosittain keskimäärin 20 miljoonaa euroa, joka jaetaan yli 500 tuensaajalle.
b)
Viranomaiset eivät kiistä sitä, että ulkomaiset operaattorit, jotka harjoittavat radiolähetystoimintaa Ranskassa muissa jäsenvaltioissa sijaitsevilta radioasemilta tai äänitarkkaamoista käsin, ovat myös maksaneet kyseisen veronluonteisen maksun, mutta kyseisiä operaattoreita ei pystytä tunnistamaan.
c)
Tukea ei voida periä takaisin kahdesta syystä. Ensinnäkin tuesta on ilmoitettu asianmukaisesti, ja komissio on sen hyväksynyt useaan otteeseen, mistä tuensaajille on syntynyt siihen perusteltu luottamus. Toiseksi Ranskan viranomaisten olisi mahdotonta periä maksetut summat takaisin tuensaajilta niiden tämänhetkisen taloudellisen tilanteen vuoksi.
4. TUEN ARVIOINTI
4.1 Tuen arvioinnin oikeusperusta
(22)
Tukiohjelman arviointi perustuu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohtaan.
4.2 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki
(23)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(24)
Tapausta arvioidaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa esitettyjen edellytysten perusteella.
a) Valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki
Tukiohjelma rahoitetaan varoilla, joita saadaan lainsäädännössä säädetystä veronluonteisesta maksusta, jonka veroviranomaiset perivät ja joka kannetaan radio- ja televisiolähetyksissä esitetyistä mainoksista.
Tuki on siis myönnetty Ranskan valtion varoista.
b) Kilpailun vääristyminen tai uhkaava vääristyminen jonkin yrityksen tai tuotannonalan suosimisen vuoksi
Tukiohjelma koskee ainoastaan radiolähetystoimintaa. Tukiohjelmasta saavat tukea toimijat, joiden kokonaisliikevaihdosta mainostulojen osuus on enintään 20 prosenttia. Nämä palvelut kilpailevat kuulijamääristä ja mainostuloista erityisesti Ranskan alueella toimivien sellaisten muiden radioasemien kanssa, joiden liiketulot ylittävät tukikynnyksen ja jotka eivät saa valtiontukea tukiohjelmasta.
Tuki siis vääristää tai ainakin uhkaa vääristää tukea saavien palveluntarjoajien ja sellaisten palveluntarjoajien, jotka eivät kyseistä tukea saa, välistä kilpailua.
c) Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
Tukiohjelmasta tukea saavien toimijoiden Ranskan alueella lähettämät radiolähetykset voidaan kuulla myös muissa jäsenvaltioissa, tosin vain raja-alueilla. Joka tapauksessa näyttää siltä, että lainsäädännössä säädetty ja ilmoitettu veronluonteinen maksu kannetaan myös muista jäsenvaltioista Ranskan alueelle lähetettyjen radiolähetysten mainostuloista.
Siitä seuraa, että ilmoitettu tukiohjelma vaikuttaa tai uhkaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
d) Päätelmä valtiontuesta
Edellä esitetyn perusteella komissio arvioi, että Ranskan viranomaisten ilmoittama radioviestinnän tukiohjelma kuuluu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan määräysten soveltamisalaan. Siltä osin kuin kyseinen tukiohjelma on valtiontukea komission on arvioitava sen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Edellä mainitun Régie Networksiä koskevan tuomion mukaisesti mainosvero, jolla kyseistä tukea rahoitetaan, on otettava huomioon arvioitaessa kyseisen tukiohjelman soveltuvuutta sisämarkkinoille.
4.3 Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla
(25)
Ilmoitetun tukitoimenpiteen tavoite ja soveltamisala eivät selvästikään täytä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa eivätkä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa mainittuja edellytyksiä.
(26)
Tukiohjelman tavoitteena on tukea Ranskan alueella radiolähetyksiä lähettäviä radioasemia tukemalla erityisesti sellaisia radioasemia, joiden mainostulot ovat heikoimmat. Näin tukiohjelmalla pyritään takaamaan tiedotusvälineiden monimuotoisuus Ranskan alueella, mikä on oikeutettu yleinen tavoite. Tuensaajien saamaa tukea voitaisiin siis arvioida SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Siinä määrätään seuraavaa: ”Sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää: … tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla …”. Tässä tapauksessa komission on tasapainotettava toimenpiteen myönteiset ja kielteiset vaikutukset.
(27)
Aikaisemmissa päätöksissään komissio on todennut kyseisen tukiohjelman vaikutukset myönteisiksi ja todennut sen soveltuvan sisämarkkinoille lähinnä sen vuoksi, että tukiohjelmalla edistetään tarkoin määritetyn yhteisen edun tavoitetta. Sillä pyritään tukemaan Ranskan alueella radiolähetyksiä lähettävien radioasemien monimuotoisuutta. Tukiohjelmasta tuetaan pieniä radioasemia, joilla on paikallinen kuulijakunta, ja siinä otetaan huomioon yhteiskunnalliset, kulttuuriset ja paikalliset edut, jotka muodostavat oikeutetun yleisen tavoitteen. Lisäksi paikallisia radioasemia suosivan tukiohjelman mahdollisesti aiheuttama kilpailun vääristyminen on pientä eikä muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Kun otetaan huomioon näiden radioasemien koko, kilpailun vääristyminen niiden ja toisessa jäsenvaltiossa vastaavia palveluja tarjoavien välillä on erityisen vähäistä. Sen vuoksi tukiohjelman vaikutus kaupankäyntiin on hyvin pieni.
(28)
Asetuksen nro 97-1263 3 ja 6 §:n tarkastelusta käy kuitenkin ilmi, että tukiohjelman rahoittaminen veronluonteisella maksulla on erottamaton osa toimenpidettä, kuten tuomioistuin totesi asiassa Régie Networks antamassaan tuomiossa (99-112 kohta).
(29)
Tuomioistuin muistuttaa asiassa Régie Networks antamansa tuomion 89 kohdassa seuraavaa: ”… tuen rahoitustapa voi tehdä koko tukiohjelman, joka sillä on tarkoitus rahoittaa, yhteismarkkinoille soveltumattomaksi. Näin ollen tukea ei voida tarkastella erillään sen rahoitustavan vaikutuksista. Päinvastoin komission suorittamassa tukitoimenpiteen arvioinnissa on välttämättä otettava huomioon tuen rahoitustapa silloin, kun se kuuluu erottamattomasti toimenpiteeseen (ks. vastaavasti mm. em. yhdistetyt asiat van Calster ym., tuomion 49 kohta ja asia C-345/02, Pearle ym., tuomio 15.7.2004, Kok. 2004, s. I-7139, 29 kohta).”
(30)
Tämän seurauksena komission on otettava edellä mainittu maksu huomioon tutkiessaan tukiohjelman soveltuvuutta sisämarkkinoille. Tältä osin mainosajan myyjiltä perittävä maksu näyttää olevan ristiriidassa sen komission säännöllisesti soveltaman ja yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 47/69, Ranska vastaan komissio (Kok. 1970, s. 487), 25 päivänä kesäkuuta 1970 vahvistaman yleisperiaatteen kanssa, jonka mukaan maahan tuotavat tavarat ja palvelut on vapautettava kaikista veronluonteisista maksuista, joilla on tarkoitus rahoittaa tukiohjelmaa, josta hyötyvät vain kotimaiset yritykset. Tuomioistuin totesi tämän asiassa Régie Networks antamansa tuomion 115 kohdassa.
(31)
Komission mukaan se, että muista jäsenvaltioista Ranskan alueella analogisia radiolähetyksiä lähettäviä radioasemia ei ole vapautettu kyseisestä maksusta, ja se, että ne eivät voi saada ilmoitetusta tukiohjelmasta myönnettyä tukea, muuttavat kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Vaikka ilmoitetun tukiohjelman tuen yleinen tavoite olisi oikeutettu ja tukiohjelman voitaisiin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, samaa ei voida sanoa sen rahoitustavasta.
5. PÄÄTELMÄT
(32)
Näistä syistä komissio päättelee, että kyseinen tukiohjelma voidaan todeta sisämarkkinoille soveltuvaksi erityisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Sitä vastoin komissio ei voi hyväksyä tukiohjelman rahoitustapaa.
(33)
Komissio ottaa huomioon, että Ranskan viranomaiset väittävät 23 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyssä kirjeessään, että on mahdotonta tunnistaa (tukiohjelmaa rahoittavien veronluonteisen maksun suorittajien joukosta) niitä ulkomaisia operaattoreita, jotka ovat harjoittaneet radiolähetystoimintaa Ranskassa muissa jäsenvaltioissa sijaitsevilta radioasemilta tai äänitarkkaamoista käsin kyseisen tukiohjelman kattaman ajanjakson aikana. Komissio myöntää, että niiden tunnistaminen saattaa olla vaikeaa hallinnollisista syistä, koska tapahtumat ovat vanhoja. Ranskan viranomaisten toimittamien selvitysten perusteella ajan kuluminen ei kuitenkaan tässä tapauksessa näyttäisi olevan ylivoimainen este maksuvelvollisten tunnistamiselle. Sitä vastoin Ranskan viranomaiset ovat todenneet, ettei ole aina mahdollista määrittää niiden hallussa olevien tietojen perusteella, toimivatko maksuvelvolliset Ranskan alueelta vai toisesta jäsenvaltiosta käsin. Tällaisessa tapauksessa viranomaisten on ilmoitettava kuuden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta jokaiselle maksun maksaneelle erikseen erityisoikeudesta saada korvausta siinä tapauksessa, että tämä on lähettänyt ohjelmaa Ranskaan toisesta jäsenvaltiosta käsin. Viranomaisten on hyödynnettävä kaikkia käytettävissään olevia keinoja maksuvelvollisten tunnistamiseksi. Koska ei kuitenkaan ole varmaa, että Ranskan viranomaiset pystyvät tunnistamaan kaikki maksuvelvolliset operaattorit, heidän on myös julkaistava ilmoituksia korvaustoimenpiteistä, jotta asianomaiset operaattorit voivat ilmoittautua.
(34)
Mikään ei estä Ranskaa huolehtimasta siitä, että tuntemattomat operaattorit voivat käyttää oikeuttaan saada korvaus perusteettomasti vuosina 1997-2002 maksetuista maksuista. Ranska voi korjata tukiohjelman rahoitustavan ristiriidan korvaamalla sisämarkkinoille soveltumattomien maksujen määrän seuraavia edellytyksiä noudattaen:
-
Ranskan on ilmoitettava erityisoikeudesta saada korvausta jokaiselle asianomaiselle operaattorille erikseen, silloin kun Ranskan viranomaiset pystyvät ne tunnistamaan, sekä laitettava ilmoituksia alan lehtiin Euroopan unionin alueella (14),
-
maksuvelvollisilla on oltava ilmoituksen julkaisemisesta kolme vuotta aikaa tehdä korvaushakemus (15),
-
korvaus on suoritettava viimeistään kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämispäivästä (16),
-
korvattaviin määriin on lisättävä korot, jotka lasketaan maksun perimispäivästä korvauksen varsinaiseen maksamispäivään ja joiden laskennassa käytetään Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 9 artiklassa tarkoitettua korkoa (17),
-
Ranskan viranomaisten on hyväksyttävä kaikki kohtuulliset todisteet, jotka operaattorit toimittavat osoitukseksi maksun maksamisesta,
-
oikeuteen saada korvausta ei voida liittää muita ehtoja,
-
Ranskan viranomaiset lähettävät komissiolle säännöllisesti kertomuksen korvausmenettelyn edistymisestä joka kuudes kuukausi tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Ranskan toteuttama tukiohjelma soveltuu sisämarkkinoille, edellyttäen, että 2 artiklassa säädetyt ehdot täytetään.
2 artikla
Poistaakseen syrjinnän, joka on kohdistunut ulkomaisiin radio-ohjelmien lähettäjiin näiden jouduttua maksamaan mainosveroa Ranskan valtiolle tukiohjelmasta hyötymättä, Ranskan viranomaisten on korvattava ulkomaisille operaattoreille niiltä perityt veronluonteiset maksut vuosina 1997-2002. Viranomaisten on ilmoitettava korvausmahdollisuudesta kuuden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä kaikille maksuvelvollisille operaattoreille, silloin kun operaattorit pystytään tunnistamaan, ja julkaistava ilmoituksia, jotta asianomaiset operaattorit voivat ilmoittautua, sekä annettava kolmen vuoden määräaika korvaushakemuksen tekemiselle (18). Tämän jälkeen Ranskan on viimeistään kuuden kuukauden kuluessa korvaushakemuksen jättämisestä korvattava operaattoreille niiden toimittamien todisteiden perusteella sisämarkkinoille soveltumattomien maksujen määrä lisättynä koroilla, joiden laskennassa käytetään Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 9 artiklassa tarkoitettua korkoa.
3 artikla
Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
Ranskan on lähetettävä komissiolle säännöllisesti kertomus 2 artiklassa tarkoitetun korvausmenettelyn edistymisestä joka kuudes kuukausi tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä kolmen vuoden määräajan päättymiseen asti 2 artiklassa mainittujen viimeisten ilmoitusten julkaisemisesta.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 29 päivänä syyskuuta 2010.