EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 994/2010
af 20. oktober 2010
om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden og ophævelse af Rådets direktiv 2004/67/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Naturgas (i det følgende benævnt »gas«) er en afgørende komponent i Den Europæiske Unions energiforsyning; gas dækker en fjerdedel af den primære energiforsyning og benyttes hovedsagelig til elproduktion, varmeproduktion, som råvare i industrien og som brændstof i transportsektoren.
(2)
Gasforbruget i Europa er steget hastigt i det seneste årti. Den indenlandske produktion er faldende, og gasimporten er derfor steget endnu hurtigere og har dermed skabt en øget afhængighed af import og et behov for at tage højde for gasforsyningssikkerhedsaspekter. Herudover befinder nogle medlemsstater sig på gasøer som følge af manglende infrastrukturforbindelser med resten af Unionen.
(3)
Som følge af den betydning som gas har i Unionens energimix, har denne forordning til formål at vise over for gaskunder, at alle de nødvendige foranstaltninger tages for at sikre dem en konstant forsyning navnlig i forbindelse med vanskelige klimaforhold og i tilfælde af en afbrydelse. Det erkendes, at disse målsætninger bør nås ved hjælp af de mest omkostningseffektive foranstaltninger for ikke at påvirke dette brændsels relative konkurrenceevne i forhold til andre brændsler.
(4)
Ved Rådets direktiv 2004/67/EF (3) blev der for første gang skabt en retlig ramme på fællesskabsniveau med sigte på at opretholde gasforsyningssikkerheden og bidrage til, at det indre gasmarked er velfungerende i tilfælde af, at forsyningen afbrydes. Ved samme direktiv nedsattes gaskoordinationsgruppen, som har været nyttig i henseende til at udveksle oplysninger og definere fælles tiltag mellem medlemsstaterne, Kommissionen, gasindustrien og forbrugerne. EU-netværket af energisikkerhedskorrespondenter, der vandt tilslutning på Det Europæiske Råd i december 2006, har forbedret evnen til at indsamle oplysninger og har på et tidligt tidspunkt varslet potentielle trusler mod energiforsyningssikkerheden. Den nye lovgivning om det indre energimarked, som Europa-Parlamentet og Rådet vedtog i juli 2009, udgør et vigtigt skridt i bestræbelserne på at virkeliggøre det indre energimarked og har udtrykkeligt til formål at forbedre Unionens energiforsyningssikkerhed.
(5)
Med de nuværende foranstaltninger angående gasforsyningssikkerhed, der er truffet på EU-niveau, har medlemsstaterne imidlertid fortsat et stort spillerum, hvad angår valget af foranstaltninger. Trues en medlemsstats forsyningssikkerhed, består der en klar risiko for, at ensidige foranstaltninger truffet af denne medlemsstat kan bringe det indre gasmarkeds funktion og gasforsyningen til kunder i fare. De nylige erfaringer har vist, at denne risiko er reel. For at gøre det muligt for det indre gasmarked at fungere selv i situationer med forsyningsknaphed er det nødvendigt at sikre solidaritet og koordinering i forbindelse med forsyningskriser, såvel hvad angår forebyggende tiltag som reaktionen på konkrete afbrydelser af forsyningerne.
(6)
Gas med lav brændværdi leveres i visse dele af Unionen. Som følge af dens karakteristika kan gas med lav brændværdi ikke anvendes i udstyr, der er beregnet til gas med høj brændværdi. Det er imidlertid muligt at anvende gas med høj brændværdi i udstyr, der er beregnet til gas med lav brændværdi, forudsat at gassen er blevet omdannet til gas med lav brændværdi f.eks. ved at tilføje nitrogen. De specifikke forhold for gas med lav brændværdi bør behandles på nationalt og regionalt niveau og bør inddrages i forbindelse med risikovurderingen og de forebyggende handlings- og nødplaner på nationalt og regionalt niveau.
(7)
Diversificering af Unionens gasruter og -forsyningskilder er af central betydning for en forbedring af forsyningssikkerheden for Unionen som helhed og dets medlemsstater individuelt. Forsyningssikkerheden vil afhænge af den fremtidige udvikling af brændselssammensætningen, udviklingen af produktionen i Unionen og i tredjelande, som leverer til Unionen, investeringer i lagerfaciliteter og i diversificering af gasruter og -forsyningskilder inden for og uden for Unionen, herunder faciliteter for flydende naturgas (LNG-faciliteter). I denne forbindelse bør infrastrukturforanstaltninger prioriteres som beskrevet i Kommissionens meddelelse om den anden strategiske energiredegørelse - EU-handlingsplan for energiforsyningssikkerhed og -solidaritet, f.eks. den sydlige gaskorridor (Nabucco og sammenkoblingen via Tyrkiet, Grækenland, Italien), en diversificeret og passende LNG-forsyning for Europa, en effektiv sammenkobling i Østersøområdet, Middelhavsenergiringen og passende nord-syd sammenkoblinger for gas i Central- og Sydøsteuropa.
(8)
Medlemsstaterne bør fremme diversificering af energikilder, gasforsyningsruter og -forsyningskilder for at mindske indvirkningen af mulige kriser, som skyldes en afbrydelse af gasforsyningen.
(9)
En betydelig afbrydelse af Unionens gasforsyninger kan påvirke alle medlemsstater, Unionen som helhed og kontraherende parter i traktaten om oprettelse af energifællesskabet (4), undertegnet i Athen den 25. oktober 2005. En sådan betydelig afbrydelse kan endvidere føre til alvorlige økonomiske skadevirkninger for hele Unionens økonomi. Tilsvarende kan afbrydelsen af gasforsyningen få alvorlige sociale virkninger, navnlig for sårbare kundegrupper.
(10)
Visse kunder, herunder bl.a. private kunder og kunder, der leverer væsentlige sociale tjenester som f.eks. sundheds- og børnepasningsaktiviteter, uddannelsesaktiviteter og andre sociale tjenester og velfærdsydelser såvel som ydelser, som er nødvendige for en medlemsstats funktion, er særdeles sårbare og kan have behov for beskyttelse. En bred definition af disse beskyttede kunder bør ikke være i modstrid med europæiske solidaritetsmekanismer.
(11)
Rapporten om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi, der blev godkendt af Det Europæiske Råd på mødet i december 2008, fremhæver den voksende afhængighed af importeret energi som en væsentlig yderligere risiko for Unionens energiforsyningssikkerhed og lægger vægt på energisikkerhed som en af sikkerhedspolitikkens nye udfordringer. Det indre gasmarked bidrager afgørende til at styrke energiforsyningssikkerheden i Unionen og mindske de enkelte medlemsstaters eksponering for skadelige virkninger som følge af afbrydelser af forsyningerne.
(12)
Det er afgørende for et velfungerende indre gasmarked, at de foranstaltninger, der træffes af hensyn til forsyningssikkerheden, ikke går uforholdsmæssig hårdt ud over konkurrencen eller det indre gasmarkeds effektive funktion.
(13)
Et svigt i den største enkeltstående gasinfrastruktur, det såkaldte N-1-princip, er et realistisk scenario. Anvendelsen af et svigt i en sådan infrastruktur som et benchmark for, hvad medlemsstaterne bør være i stand til at kompensere for, er et rimeligt udgangspunkt for en analyse af gasforsyningssikkerheden i de enkelte medlemsstater.
(14)
En tilstrækkelig og diversificeret gasinfrastruktur i en medlemsstat og i hele Unionen, herunder navnlig ny gasinfrastruktur, som forbinder nuværende isolerede systemer i form af gasøer med deres nabomedlemsstater, er afgørende for at tackle afbrydelser af forsyningen. Fælles mindstekriterier for gasforsyningssikkerhed bør sikre lige konkurrencevilkår i henseende til gasforsyningssikkerhed, samtidig med at der tages hensyn til særlige nationale eller regionale forhold, og bør skabe betydelige incitamenter til at opbygge den nødvendige infrastruktur og forbedre beredskabsniveauet i tilfælde af kriser. Efterspørgselssideforanstaltninger, f.eks. brændselsomlægning, kan spille en værdifuld rolle i bestræbelserne på at opretholde energiforsyningssikkerheden, når omlægningen kan foretages hurtigt og mærkbart mindske efterspørgslen som reaktion på en afbrydelse af forsyningen. Effektiv energianvendelse bør yderligere fremmes, navnlig når der er brug for foranstaltninger på efterspørgselssiden. De miljømæssige virkninger af de foreslåede foranstaltninger på hhv. efterspørgsels- og udbudssiden bør tages i betragtning på behørig vis, og de foranstaltninger, der har mindst indvirkning på miljøet, bør foretrækkes, samtidig med at der tages hensyn til forsyningssikkerheden.
(15)
Der bør kraftigt tilskyndes til at investere i ny gasinfrastruktur, og investeringer bør først gennemføres efter en passende vurdering af de miljømæssige virkninger i overensstemmelse med relevante EU-retsakter. En sådan ny infrastruktur bør styrke gasforsyningssikkerheden, samtidig med at den sikrer et velfungerende indre marked for gas. Investeringerne bør principielt foretages af virksomheder og være baseret på økonomiske incitamenter. Der bør tages behørigt hensyn til behovet for at fremme integration af gas fra vedvarende energikilder i gasnetinfrastrukturen. Når en investering i infrastruktur går på tværs af landegrænser, bør Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (»agenturet«), som er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 713/2009 (5), og det europæiske net af transmissionssystemoperatører for gas (»ENTSO for gas«), som er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2009 af 13. juli 2009 om betingelserne for adgang til naturgastransmissionsnet (6), inddrages nært inden for deres respektive kompetenceområder for at tage større hensyn til virkninger på tværs af landegrænser. Der mindes om, at agenturet i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 713/2009 kan afgive udtalelser og henstillinger om grænseoverskridende spørgsmål inden for dets kompetence- og aktivitetsområde. Agenturet og ENTSO for gas spiller sammen med andre markedsdeltagere en vigtig rolle i etableringen og gennemførelsen af den tiårige netudviklingsplan for Unionen, som bl.a. omfatter en europæisk prognose for forsyningens tilstrækkelighed og bør bl.a. i forbindelse med grænseoverskridende sammenkoblinger være baseret på de forskellige netbrugeres behov.
(16)
De kompetente myndigheder eller medlemsstaterne bør sikre, at gasmarkedet er testet som et af de nødvendige skridt i processen, der fører til overholdelse af standarden for infrastruktur.
(17)
De kompetente myndigheder bør, når de udfører de opgaver, der er fastsat i denne forordning, arbejde tæt sammen med andre relevante nationale myndigheder, navnlig med nationale regulerende myndigheder, hvor det er relevant, og uden at dette berører deres beføjelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas (7).
(18)
Når der er behov for nye grænseoverskridende sammenkoblinger eller udvidelse af eksisterende sammenkoblinger, bør der tidligt etableres tæt samarbejde mellem de pågældende medlemsstater, de kompetente myndigheder og de nationale regulerende myndigheder, for så vidt disse ikke er de kompetente myndigheder.
(19)
Forskellige kilder til EU-støtte står til rådighed for at hjælpe medlemsstaterne med at finansiere de nødvendige investeringer i produktion, infrastruktur og energieffektivitetsforanstaltninger på regionalt og lokalt plan, bl.a. lån og lånegarantier fra Den Europæiske Investeringsbank eller finansiering fra regionalfonde, strukturfonde eller Samhørighedsfonden. Den Europæiske Investeringsbank og Unionens eksterne instrumenter som det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI), instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA) og instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde (DCI) kan også finansiere foranstaltninger i tredjelande med henblik på at forbedre energiforsyningssikkerheden.
(20)
Denne forordning bør sætte naturgasvirksomheder og kunder i stand til at forlade sig på markedsmekanismer så længe som muligt, når afbrydelser skal håndteres. Den bør også fastsætte nødmekanismer, som kan anvendes, når markederne alene ikke længere er i stand til på passende vis at håndtere en afbrydelse af gasforsyningerne. Selv i en nødsituation bør der gives forrang til markedsbaserede instrumenter for at afbøde virkningerne af, at forsyningen afbrydes.
(21)
Efter ikrafttrædelsen af den nye lovgivning vedrørende det indre energimarked, der blev vedtaget i juli 2009, vil gassektoren være omfattet af nye bestemmelser, som tydeligt definerer roller og ansvarsområder for medlemsstater, nationale regulerende myndigheder, transmissionssystemoperatører og agenturet, og som forbedrer markedets gennemsigtighed til gavn for et velfungerende marked, forsyningssikkerheden og forbrugerbeskyttelsen.
(22)
Virkeliggørelsen af det indre gasmarked og en effektiv konkurrence inden for dette marked giver Unionen det bedst mulige niveau for forsyningssikkerhed i alle medlemsstater, såfremt markedet får lov at virke fuldt ud i det tilfælde, at afbrydelser af forsyningen påvirker en del af Unionen - uanset årsagen til afbrydelsen. Til dette formål kræves en omfattende og effektiv fælles tilgang til forsyningssikkerhed bl.a. på grundlag af gennemsigtighed, solidaritet og ikke-diskriminerende politikker, der kan forenes med det indre markeds funktion, og hvormed markedsforvridninger og undergravning af markedets reaktioner på afbrydelser undgås.
(23)
Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomheder, medlemsstaterne, navnlig via deres kompetente myndigheder, og Kommissionen inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder. De nationale regulerende myndigheder, for så vidt de ikke er kompetente myndigheder, bør også bidrage til gasforsyningssikkerheden inden for deres aktivitets- og kompetenceområder i overensstemmelse med direktiv 2009/73/EF. Herudover kan kunder, som bruger gas til elproduktion eller industrielle formål, også spille en vigtig rolle for gasforsyningssikkerheden via deres evne til at reagere på en krise med foranstaltninger på efterspørgselssiden, f.eks. afbrydelige kontrakter og brændselsomlægning, idet dette har en direkte indvirkning på balancen mellem udbud og efterspørgsel.
(24)
Derfor er en præcis definition af alle naturgasvirksomheders og kompetente myndigheders roller og ansvarsområder afgørende for at fastholde et velfungerende indre gasmarked, og dette gælder navnlig i forbindelse med afbrydelser af forsyningen og i krisesituationer. Sådanne roller og ansvarsområder bør fastlægges på en sådan måde, at der sikres overholdelse af en tresidig tilgang, som først vil inddrage de relevante naturgasvirksomheder og industrien derefter medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og derpå Unionen. I tilfælde af en forsyningskrise bør alle markedsaktører gives tilstrækkelig mulighed for at reagere på situationen med markedsbaserede foranstaltninger. Er markedsaktørernes reaktion ikke tilstrækkelig, bør medlemsstaterne og deres kompetente myndigheder træffe foranstaltninger for at eliminere eller afbøde virkningerne af forsyningskrisen. Kun i tilfælde af at disse foranstaltninger er utilstrækkelige, bør der træffes foranstaltninger på regionalt niveau eller EU-niveau for at eliminere eller afbøde virkningerne af forsyningskrisen. Der bør så vidt muligt søges efter regionale løsninger.
(25)
I en ånd af solidaritet vil regionalt samarbejde med deltagelse af offentlige myndigheder og naturgasvirksomheder blive etableret for at gennemføre denne forordning med henblik på at optimere fordelen med hensyn til koordinering af foranstaltninger for at afbøde de påpegede risici og for at gennemføre de mest omkostningseffektive foranstaltninger for de pågældende parter.
(26)
Der bør under hensyntagen til offentlige serviceforpligtelser og foranstaltningerne til forbrugerbeskyttelse, jf. artikel 3 i direktiv 2009/73/EF, indføres tilstrækkeligt harmoniserede standarder for forsyningssikkerhed, som mindst tager højde for den situation, der opstod i januar 2009, og som tager hensyn til forskelle mellem medlemsstaterne. Disse standarder for forsyningssikkerhed bør være stabile for at tilvejebringe den nødvendige retssikkerhed, bør være klart defineret og bør ikke pålægge naturgasvirksomheder, herunder nye markedsdeltagere og små virksomheder, eller slutbrugere urimelige og uforholdsmæssigt store byrder. Disse standarder bør også sikre lige adgang for EU's naturgasvirksomheder til nationale kunder. Nødvendige foranstaltninger til at sikre opfyldelse af standarden for forsyning kan omfatte yderligere lagerkapacitet og mængder, linepack, forsyningskontrakter, afbrydelige kontrakter eller andre foranstaltninger, som har en tilsvarende virkning såvel som de nødvendige tekniske foranstaltninger for sikkerheden i forbindelse med gasforsyning.
(27)
Det er afgørende af hensyn til et velfungerende gasmarked, at naturgasvirksomhederne i god tid foretager de nødvendige investeringer i indenlandsk produktion og infrastrukturer, f.eks. sammenkoblinger, navnlig dem, som giver adgang til Unionens gasnet, og udstyr, som muliggør fysisk tovejs gasgennemstrømning i rørledninger så vel som anlæg til oplagring og forgasning af LNG, idet der tages hensyn til mulige afbrydelser af forsyningerne såsom den afbrydelse, der indtraf i januar 2009. Kommissionen bør, når den udarbejder prognoser over de finansielle behov for gasinfrastrukturen ved hjælp af EU-instrumenter, hvor dette er relevant, prioritere infrastrukturprojekter, som fremmer integrationen af det indre gasmarked og gasforsyningssikkerheden.
(28)
Transmissionssystemoperatører bør ikke hindres i at overveje en situation, hvor investeringer i sikring af fysisk kapacitet til at transportere gas i begge retninger (»tovejskapacitet«) i grænseoverskridende sammenkoblinger med tredjelande kunne bidrage til at forbedre forsyningssikkerheden, navnlig i tilfælde af tredjelande, som sikrer transitstrømme mellem to medlemsstater.
(29)
Det er vigtigt, at gasforsyningen bliver opretholdt, især til privatkunder og et begrænset antal yderligere kunder, navnlig kunder som leverer væsentlige sociale tjenester, som kan fastsættes af de pågældende medlemsstater, i tilfælde, hvor markedet ikke længere kan levere til dem. Det er afgørende, at de foranstaltninger, som skal træffes under en krise, defineres på forhånd og respekterer sikkerhedskrav, herunder når beskyttede kunder er tilsluttet det samme distributionsnet som andre kunder. Disse foranstaltninger kan omfatte anvendelsen af pro rata-reduktioner i forhold til den oprindeligt reserverede kapacitet i tilfælde, hvor kapaciteten til infrastrukturen nedsættes af tekniske årsager.
(30)
De kompetente myndigheder bør normalt holde sig til deres nødplan. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan de træffe foranstaltninger, der afviger fra disse planer.
(31)
Et bredt udvalg af instrumenter står til rådighed med henblik på at opfylde forsyningssikkerhedsrelaterede forpligtelser. Disse instrumenter bør efter behov benyttes i nationale, regionale og EU-dækkende sammenhænge for at sikre, at de leverer et sammenhængende og omkostningseffektivt resultat.
(32)
Forsyningssikkerhedsaspekterne af en langsigtet planlægning af investeringer i tilstrækkelig grænseoverskridende kapacitet og andre infrastrukturer, hvormed systemets evne til at garantere forsyningssikkerheden og dække rimelige behov opretholdes på lang sigt, er behandlet i direktiv 2009/73/EF. En overgangsperiode kan være påkrævet for at opfylde standarder for forsyningssikkerhed, således at de nødvendige investeringer kan foretages. Den tiårige netudviklingsplan for Unionen, som er udarbejdet af ENTSO for gas, og som agenturet fører tilsyn med, er et grundlæggende redskab til identificering af de investeringer, som er nødvendige på EU-niveau bl.a. for at gennemføre de krav til infrastrukturen, der er fastsat i denne forordning.
(33)
ENTSO for gas og agenturet bør som medlemmer af gaskoordinationsgruppen inddrages helt og fuldt i samarbejds- og høringsprocessen på EU-niveau inden for deres ansvarsområder.
(34)
Gaskoordinationsgruppen er det hovedorgan, som skal høres af Kommissionen i forbindelse med opstilling af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. Der mindes om, at ENTSO for gas og agenturet er medlemmer af gaskoordinationsgruppen og vil blive hørt i denne sammenhæng.
(35)
For at sikre det bedst mulige beredskabsniveau i tilfælde af en afbrydelse af forsyningen bør de kompetente myndigheder opstille nødplaner efter høring af naturgasvirksomhederne. Sådanne planer bør ikke være uforenelige med hinanden på nationalt, regionalt eller EU-niveau. De bør følge bedste praksis i foreliggende planer og bør derfor tydeligt definere roller og ansvarsområder for alle berørte naturgasvirksomheder og kompetente myndigheder. Der bør opstilles fælles nødplaner på regionalt niveau, når dette er muligt og nødvendigt.
(36)
For at styrke solidariteten mellem medlemsstaterne i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau og bl.a. støtte medlemsstater, som er udsat for mindre gunstige geografiske eller geologiske forhold, bør medlemsstaterne udtænke foranstaltninger til at udvise solidaritet. Naturgasvirksomheder bør udtænke foranstaltninger som f.eks. kommercielle aftaler, som kan omfatte øget gaseksport eller øget udtræk fra lagre. Det er vigtigt at tilskynde til at indgå ordninger naturgasvirksomhederne imellem. Nødplanens foranstaltninger bør i givet fald indeholde mekanismer, der sikrer en rimelig og ligelig kompensation til naturgasvirksomhederne. Solidaritetsforanstaltninger kan være særligt hensigtsmæssige mellem de medlemsstater, for hvilke Kommissionen henstiller til, at der oprettes fælles forebyggende handlingsplaner eller nødplaner på regionalt niveau.
(37)
I forbindelse med denne forordning spiller Kommissionen en vigtig rolle i en nødsituation, hvad enten det er på EU-niveau eller regionalt niveau.
(38)
Den europæiske solidaritet bør også om nødvendigt tage form af civilbeskyttelsesbistand, som ydes af Unionen og dens medlemsstater. Denne bistand bør lettes og koordineres af den civilbeskyttelsesordning, som er indført ved Rådets beslutning 2007/779/EF, Euratom (8).
(39)
Medlemsstaternes suveræne rettigheder over deres egne energiressourcer berøres ikke af denne forordning.
(40)
I Rådets direktiv 2008/114/EF af 8. december 2008 om indkredsning og udpegning af europæisk kritisk infrastruktur og vurdering af behovet for at beskytte den bedre (9) fastsættes en proces med henblik på at forbedre sikkerheden for udpegede europæiske kritiske infrastrukturer, herunder visse gasinfrastrukturer i Unionen. Med direktiv 2008/114/EF sammenholdt med denne forordning bidrages til at skabe en helhedsorienteret indfaldsvinkel til Unionens energiforsyningssikkerhed.
(41)
Nødplaner bør regelmæssigt ajourføres og offentliggøres. De bør underkastes peer review og afprøves.
(42)
Gaskoordinationsgruppen bør rådgive Kommissionen for at lette koordineringen af forsyningssikkerhedsforanstaltninger i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau. Den bør også overvåge, om de foranstaltninger, som er truffet i medfør af denne forordning, er tilstrækkelige og hensigtsmæssige.
(43)
Sigtet med denne forordning er at sætte naturgasvirksomheder og medlemsstaternes kompetente myndigheder i stand til at sikre, at det indre gasmarked fungerer effektivt så længe som muligt i tilfælde af, at forsyningerne afbrydes, inden de kompetente myndigheder træffer foranstaltninger for at imødegå den situation, hvori markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger. Sådanne ekstraordinære foranstaltninger bør være i fuld overensstemmelse med EU-retten og bør anmeldes til Kommissionen.
(44)
Da gasforsyninger fra tredjelande er centrale for Unionens gasforsyningssikkerhed, bør Kommissionen koordinere foranstaltninger angående tredjelande i samarbejde med leverandør- og transittredjelande om ordninger, hvormed krisesituationer kan imødegås og en stabil gasforsyning til Unionen opretholdes. Kommissionen bør bemyndiges til at indsætte en følgegruppe for i krisesituationer at overvåge gasstrømme til Unionen i samråd med de berørte tredjelande samt til, når der opstår en krise som følge af problemer i et tredjeland, at påtage sig en mægler- og formidlerrolle.
(45)
Det er vigtigt, at betingelserne for forsyninger fra tredjelande ikke forvrider konkurrencen og er i overensstemmelse med det indre markeds regler.
(46)
Findes der pålidelige oplysninger om en situation uden for Unionen, som truer forsyningssikkerheden for en eller flere medlemsstater, og som kan udløse en tidlig varslingsmekanisme mellem Unionen og et tredjeland, bør Kommissionen straks underrette gaskoordinationsgruppen, og Unionen bør træffe passende foranstaltninger for at prøve at afbøde situationen.
(47)
I februar 2009 konkluderede Rådet, at åbenheden og pålideligheden bør øges gennem meningsfuld udveksling af oplysninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne om de energipolitiske forbindelser med tredjelande, herunder langsigtede forsyningsaftaler, samtidig med at kommercielt følsomme oplysninger beskyttes.
(48)
Mens bestemmelserne i traktaten om Den Europæiske Union og i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, navnlig konkurrencereglerne, finder anvendelse på tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, for så vidt anvendelsen af disse bestemmelser ikke hindrer udførelsen af sådanne tjenesteydelser, har medlemsstaterne vide beføjelser ved fastlæggelse, udlægning og tilrettelæggelse af offentlige serviceforpligtelser.
(49)
Målet for denne forordning, nemlig at sikre gasforsyningssikkerheden i Unionen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne alene og kan derfor på grund af handlingens omfang eller virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(50)
Direktiv 2004/67/EØF bør ophæves -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes bestemmelser med henblik på beskyttelse af gasforsyningssikkerheden ved at sikre, at det indre marked for naturgas (i det følgende benævnt »gas«) fungerer hensigtsmæssigt og uafbrudt, ved at fastlægge ekstraordinære foranstaltninger, der skal implementeres, når markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger, og ved at fastsætte en tydelig definition og fordeling af ansvarsområder blandt naturgasvirksomheder, medlemsstaterne og Unionen for såvel forebyggende foranstaltninger som konkrete afbrydelser af forsyningen. Denne forordning giver også mulighed for gennemsigtige mekanismer i en ånd af solidaritet med henblik på koordinering, planlægning og reaktion på en nødsituation på medlemsstatsniveau, regionalt niveau og EU-niveau.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning finder definitionerne i direktiv 2009/73/EF, forordning (EF) nr. 713/2009 og forordning (EF) nr. 715/2009 anvendelse.
Derudover finder følgende definitioner anvendelse:
1) »beskyttede kunder«: alle privatkunder, som er tilsluttet et gasdistributionsnet, og derudover, hvis den pågældende medlemsstat træffer beslutning herom, også:
Så hurtigt som muligt og ikke senere end den 3. december 2011 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om de agter at medtage litra a) og/eller b) i deres definition af beskyttede kunder
2) »kompetent myndighed«: den nationale offentlige myndighed på regeringsplan eller den nationale regulerende myndighed, som hver medlemsstat har udpeget som ansvarlig for at sikre gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning. Dette berører ikke medlemsstaternes mulighed for at give den kompetente myndighed mulighed for at uddelegere specifikke opgaver, der er fastsat denne forordning til andre organer. Sådanne delegerede opgaver varetages under den kompetente myndigheds tilsyn, og de specificeres i de i artikel 4 omhandlede planer.
Artikel 3
Ansvar for gasforsyningssikkerhed
1. Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomheder, medlemsstaterne, navnlig via deres kompetente myndigheder og Kommissionen inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder. Et sådant fælles ansvar forudsætter et udstrakt samarbejde mellem disse.
2. Hver medlemsstat udpeger så hurtigt som muligt og ikke senere end den 3. december 2011 en kompetent myndighed, der sikrer gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning. Hvor det er relevant, gennemfører de nationale enheder, som for øjeblikket er ansvarlige for gasforsyningssikkerhed, de foranstaltninger, der skal gennemføres af den kompetente myndighed i henhold til denne forordning, indtil den kompetente myndighed er formelt udpeget. Foranstaltningerne skal omfatte gennemførelse af den i artikel 9 omhandlede risikovurdering og, på grundlag af denne risikovurdering, opstilling af en forebyggende handlingsplan og en nødplan samt en regelmæssig overvågning af gasforsyningssikkerheden på nationalt niveau. De kompetente myndigheder samarbejder indbyrdes for at søge at forebygge en afbrydelse af forsyningen og begrænse skadevirkninger i tilfælde heraf. Der er intet til hinder for, at medlemsstater vedtager gennemførelseslovgivning, hvis det er nødvendigt for at overholde denne forordnings krav.
3. Hver medlemsstat underretter straks Kommissionen om navnet på den kompetente myndighed, efter at den er blevet udpeget, og hvis det er relevant, navnene på de nationale enheder, som er ansvarlige for gasforsyningen som fungerende midlertidig kompetent myndighed i overensstemmelse med stk. 2. Hver medlemsstat offentliggør sådanne udpegninger.
4. Når den kompetente myndighed gennemfører foranstaltningerne i denne forordning, fastlægger den de forskellige aktørers rolle og ansvarsområder på en sådan måde, at der sikres overholdelse af en tresidig tilgang, som først vil inddrage de relevante naturgasvirksomheder og industrien, derefter medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og derpå Unionen.
5. Kommissionen koordinerer, hvis det er relevant, de kompetente myndigheders foranstaltninger på regionalt niveau og EU-niveau som fastsat i denne forordning bl.a. i kraft af gaskoordinationsgruppen, der er omtalt i artikel 12, eller krisestyringsgruppen, der er omtalt i artikel 11, stk. 4, bl.a. i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau som defineret i artikel 11, stk. 1.
6. Foranstaltningerne, der findes i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, hvormed forsyningssikkerheden skal opretholdes, skal tydeligt defineres, være gennemsigtige, forholdsmæssige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre marked for gas og må ikke bringe gasforsyningen i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed i fare.
Artikel 4
Opstilling af en forebyggende handlingsplan og en nødplan
1. Hver enkelt medlemsstats kompetente myndighed opstiller, jf. dog stk. 3, på nationalt plan efter høring af naturgasvirksomhederne, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, og den nationale regulerende myndighed, for så vidt denne ikke er den kompetente myndighed:
a)
en forebyggende handlingsplan med foranstaltninger, som er nødvendige for at afbøde de konstaterede risici i overensstemmelse med de risikovurderinger, der er foretaget i henhold til artikel 9, og
b)
en nødplan med foranstaltninger, som skal træffes for at eliminere eller afbøde konsekvenserne af en afbrydelse af gasforsyningen i overensstemmelse med artikel 10.
2. De kompetente myndigheder udveksler inden vedtagelsen på nationalt niveau af en forebyggende handlingsplan og en nødplan deres udkast til forebyggende handlingsplaner og nødplaner senest den 3. juni 2012 og konsulterer hinanden på det relevante regionale niveau, og Kommissionen, for at sikre at deres udkast til planer og foranstaltninger ikke er uforenelige med en anden medlemsstats forebyggende handlingsplan og nødplan, og at de overholder denne forordning og andre bestemmelser i EU-retten. Denne konsultation skal navnlig gennemføres mellem nabomedlemsstater, navnlig mellem isolerede systemer i form af gasøer og deres nabomedlemsstater, og kan omfatte f.eks. de medlemsstater, der er opført på den vejledende liste i bilag IV.
3. På grundlag af de i stk. 2 omhandlede konsultationer og eventuelle henstillinger fra Kommissionen kan de pågældende kompetente myndigheder beslutte at opstille fælles forebyggende handlingsplaner på regionalt niveau (i det følgende benævnt »fælles forebyggende handlingsplaner«) og fælles nødplaner på regionalt niveau (i det følgende benævnt »fælles nødplaner«) ud over de planer, som er opstillet på nationalt niveau. De pågældende kompetente myndigheder skal i tilfælde af fælles planer, hvor dette er relevant, bestræbe sig på at indgå aftaler med henblik på at gennemføre regionalt samarbejde. Disse aftaler skal, hvis det er nødvendigt, formelt godkendes af medlemsstaterne.
4. Ved opstillingen og gennemførelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen på nationalt og/eller regionalt niveau skal den kompetente myndighed tage behørigt hensyn til den sikre drift af gassystemet på alle tidspunkter samt i disse planer behandle og fastsætte tekniske begrænsninger, der indvirker på nettets drift, herunder de tekniske og sikkerhedsmæssige årsager, som kan føre til begrænsning af strømmene i tilfælde af en nødsituation.
5. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, herunder i givet fald de fælles planer, skal vedtages og offentliggøres senest den 3. december 2012. Sådanne planer skal anmeldes uden forsinkelse til Kommissionen. Kommissionen underretter gaskoordinationsgruppen. De kompetente myndigheder skal sikre den regelmæssige overvågning af gennemførelsen af sådanne planer.
6. Senest tre måneder efter de kompetente myndigheders anmeldelse af de i stk. 5 omhandlede planer:
a)
vurderer Kommissionen disse planer i overensstemmelse med litra b). For at gøre dette skal Kommissionen høre gaskoordinationsgruppen om disse planer og behørigt tage hensyn til dens udtalelse. Kommissionen meddeler sin vurdering af planerne til gaskoordinationsgruppen, og
b)
hvis Kommissionen på grundlag af disse konsultationer:
i)
vurderer, at en forebyggende handlingsplan eller en nødplan ikke effektivt afbøder de risici, som er påpeget i risikovurderingen, kan den henstille til den eller de pågældende kompetente myndighed(er) at ændre den relevante plan
ii)
finder, at en forebyggende handlingsplan eller en nødplan ikke hænger sammen med risikoscenarierne eller en anden kompetent myndigheds planer, eller at den ikke opfylder denne forordnings bestemmelser eller andre bestemmelser i EU-lovgivningen, anmoder den om, at den relevante plan ændres
iii)
finder, at den forebyggende handlingsplan bringer gasforsyningen i andre medlemsstater eller Unionen som helhed i fare, beslutter den at kræve, at den kompetente myndighed reviderer den pågældende forebyggende handlingsplan, og kan forelægge specifikke henstillinger til ændringen heraf. Kommissionen giver en deltaljeret begrundelse for sin afgørelse.
7. Senest fire måneder efter underretningen om Kommissionens anmodning, jf. stk. 6, litra b), nr. ii), ændrer den pågældende kompetente myndighed sin forebyggende handlingsplan eller nødplan og underretter Kommissionen om den ændrede plan, eller oplyser Kommissionen grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. I tilfælde af uenighed kan Kommissionen senest to måneder fra den kompetente myndigheds svar trække sin anmodning tilbage, eller indkalde de pågældende kompetente myndigheder, og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen, med henblik på at behandle spørgsmålet. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af planen. Den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Afviger den endelige afgørelse fra Kommissionens holdning, udarbejder den kompetente myndighed og offentliggør sammen med denne afgørelse og Kommissionens holdning en begrundelse for afgørelsen senest to måneder efter modtagelsen af Kommissionens holdning. Den kompetente myndighed offentliggør i givet fald straks den ændrede plan.
8. Senest tre måneder efter underretningen om Kommissionens afgørelse, jf. stk. 6, litra b), nr. iii), ændrer den pågældende kompetente myndighed sin forebyggende handlingsplan og underretter Kommissionen om den ændrede plan, eller oplyser Kommissionen om grundene til, at den ikke er indforstået med afgørelsen. I tilfælde af uenighed kan Kommissionen inden for to måneder efter den kompetente myndigheds svar beslutte at ændre sin anmodning eller at trække den tilbage. Hvis Kommissionen fastholder sin anmodning, ændrer den pågældende kompetente myndighed planen senest to måneder efter underretningen om Kommissionens afgørelse under størst mulig hensyntagen til Kommissionens henstillinger, jf. stk. 6, litra b), nr. iii), og meddeler den til Kommissionen.
Kommissionen underretter gaskoordinationsgruppen og tager behørigt hensyn til deres henstillinger, når den udarbejder sin udtalelse om den ændrede plan, som skal forelægges senest to måneder fra den kompetente myndigheds underretning. Den pågældende kompetente myndighed tager størst mulig hensyn til Kommissionens udtalelse og vedtager og offentliggør senest to måneder fra modtagelsen af Kommissionens udtalelse den resulterede ændrede plan.
9. Forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 5
De nationale og fælles forebyggende handlingsplaners indhold
1. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner skal indeholde:
a)
resultaterne af risikovurderingen, jf. artikel 9
b)
de nødvendige foranstaltninger, mængder og kapaciteter og det nødvendige tidsbehov for at opfylde standarderne for infrastruktur og forsyning, som fastsat i artikel 6 og 8, herunder, når det er relevant, det omfang, hvor foranstaltninger på efterspørgselssiden tilstrækkeligt kan kompensere rettidigt for en afbrydelse af forsyningerne som omhandlet i artikel 6, stk. 2, identifikationen af den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse i tilfælde af anvendelse af artikel 6, stk. 3, og en forhøjet standard for forsyning i henhold til artikel 8, stk. 2
c)
de forpligtelser, som naturgasvirksomhederne og andre relevante organer er pålagt herunder for sikker drift af gassystemet
d)
de andre forebyggende foranstaltninger, som f.eks. foranstaltninger der vedrører behovet for at forbedre sammenkoblingerne mellem nabomedlemsstater og muligheden for at diversificere gasforsyningsruter og -kilder, hvor dette er relevant, til at imødegå de påpegede risici for så vidt muligt at opretholde gasforsyningen for alle kunder
e)
de mekanismer, der skal anvendes til samarbejde med andre medlemsstater med henblik på udarbejdelse og gennemførelse af fælles forebyggende handlingsplaner og fælles nødplaner, jf. artikel 4, stk. 3, såfremt det er nødvendigt
f)
oplysninger om eksisterende og kommende sammenkoblinger, herunder dem, som giver adgang til Unionens gasnet, grænseoverskridende strømme, grænseoverskridende adgang til lagringsfaciliteter og den fysiske kapacitet til at transportere gas i begge retninger (»tovejskapacitet«), navnlig i tilfælde af en nødsituation
g)
oplysninger om alle offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerhed.
2. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner og navnlig foranstaltningerne med henblik på at opfylde standarden for infrastruktur, jf. artikel 6, skal tage hensyn til den tiårige netudviklingsplan for Unionen, der skal udarbejdes af ENTSO for gas i overensstemmelse med artikel 8, stk. 10, i forordning (EF) nr. 715/2009.
3. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner skal primært baseres på markedsforanstaltninger og tage hensyn til den økonomiske virkning, foranstaltningernes effektivitet, følgerne for det indre energimarkeds funktion og indvirkningen på miljøet og på forbrugere og må ikke påføre naturgasvirksomhederne urimelige byrder eller indvirke negativt på det indre marked for gas.
4. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner ajourføres hvert andet år, medmindre forholdene begrunder en hyppigere ajourføring, og de skal afspejle den ajourførte risikovurdering. Konsultationen mellem de kompetente myndigheder i artikel 4, stk. 2, skal gennemføres, inden den ajourførte plan vedtages.
Artikel 6
Standard for infrastruktur
1. Medlemsstaterne eller, hvis en medlemsstat foreskriver det, den kompetente myndighed sikrer, at de nødvendige foranstaltninger er truffet således, at i tilfælde af en afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur er kapaciteten i den resterende infrastruktur, som er fastsat i henhold til N-1-formlen som foreskrevet i bilag I, punkt 2, senest den 3. december 2014 i stand til, uden at det berører denne artikels stk. 2, at dække det beregnede områdes samlede gasefterspørgsel en dag med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år. Dette berører ikke, såfremt det er relevant og nødvendigt, systemoperatørernes ansvar for at foretage de tilsvarende investeringer og transmissionssystemoperatørernes forpligtelser i henhold til direktiv 2009/73/EF og forordning (EF) nr. 715/2009.
2. Forpligtelsen til at sikre, at den resterende infrastruktur har kapacitet til at dække den samlede gasefterspørgsel som omhandlet i stk. 1, anses også for opfyldt, hvis den kompetente myndighed dokumenterer i den forebyggende handlingsplan, at der med passende markedsbaserede foranstaltninger på efterspørgselssiden i tilstrækkelig grad og rettidigt kan kompenseres for en afbrydelse af forsyningerne. Formlen i bilag I, punkt 4 skal anvendes til dette formål.
3. Hvis det er relevant ifølge risikovurderingen i artikel 9 kan de pågældende kompetente myndigheder beslutte, at forpligtelsen i denne artikels stk. 1 skal opfyldes på regionalt niveau i stedet for på nationalt niveau. I dette tilfælde skal der opstilles fælles forebyggende handlingsplaner, jf. artikel 4, stk. 3. Bilag I, punkt 5, finder anvendelse.
4. Hver kompetent myndighed indberetter til Kommissionen efter høring af de relevante naturgasvirksomheder hurtigst muligt en eventuel manglende opfyldelse af forpligtelsen i stk. 1 og underretter Kommissionen om årsagen til en sådan manglende opfyldelse.
5. Transmissionssystemoperatørerne sikrer en tovejskapacitet, som er permanent på alle grænseoverskridende sammenkoblingspunkter mellem medlemsstater så tidlig som muligt og senest den 3. december 2013, undtagen
a)
i tilfælde af forbindelser til produktionsfaciliteter, LNG-faciliteter og distributionsnet, eller
b)
hvis der er indrømmet en undtagelse i overensstemmelse med artikel 7.
Senest den 3. december 2013 tilpasser transmissionssystemoperatørerne transmissionssystemernes virkemåde delvist eller helt til at kunne transportere fysiske gasstrømme i begge retninger på grænseoverskridende sammenkoblingspunkter.
6. Hvis der allerede er tovejskapacitet, eller hvis en sådan er ved at blive etableret til et bestemt grænseoverskridende sammenkoblingspunkt anses forpligtelsen, der er omtalt i stk. 5, første afsnit, for at være opfyldt for dette sammenkoblingspunkt, medmindre der er anmodet om en øget kapacitet af en eller flere medlemsstater af hensyn til forsyningssikkerheden. Fremsættes en sådan anmodning, finder proceduren i artikel 7 anvendelse.
7. Medlemsstaterne eller, hvis en medlemsstat foreskriver det, den kompetente myndighed sikrer, at markedet som et første skridt altid testes på en gennemsigtig, detaljeret og ikke-diskriminerende måde for at vurdere, om investeringerne i infrastruktur, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i stk. 1 og 5, kræves af markedet.
8. De nationale regulerende myndigheder skal tage hensyn til de effektivt afholdte omkostninger ved at opfylde forpligtelsen i stk. 1 og omkostningerne ved at sikre permanent tovejskapacitet for at give passende incitamenter, når der fastsættes eller godkendes tariffer eller metodologier på en gennemsigtig og detaljeret måde i overensstemmelse med artikel 41, stk. 8, i direktiv 2009/73/EF og artikel 13 i forordning (EF) nr. 715/2009. I det omfang en investering, der muliggør tovejskapacitet, ikke kræves af markedet, og hvis denne investering medfører omkostninger i mere end én medlemsstat eller i én medlemsstat til fordel for andre medlemsstater, træffer de nationale regulerende myndigheder i alle berørte medlemsstater i fællesskab beslutning om fordelingen af omkostninger, inden der træffes beslutning om investeringer. Fordelingen af omkostninger skal navnlig tage hensyn til fordelene af investeringerne i infrastruktur i forhold til den øgede forsyningssikkerhed for de pågældende medlemsstater. Artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 713/2009 finder anvendelse.
9. Den kompetente myndighed sikrer, at ny transmissionsinfrastruktur bidrager til forsyningssikkerheden ved at udvikle et veltilsluttet net, herunder hvis det er relevant ved hjælp af et tilstrækkeligt antal grænseoverskridende indgangs- og udgangspunkter i henhold til markedets efterspørgsel og de påpegede risici. Den kompetente myndighed vurderer, hvis det er relevant, i forbindelse med risikovurderingen, når der findes interne flaskehalse, hvorvidt den nationale indgangskapacitet og infrastruktur, navnlig i transmissionsnettet, er i stand til at tilpasse de nationale gasstrømme til det i risikovurderingen påpegede scenario for afbrydelse af den største enkeltstående gasforsyningsinfrastruktur.
10. Som en undtagelse fra stk. 1 i denne artikel er Luxembourg, Slovenien og Sverige ikke bundet af, men skal tilstræbe at opfylde forpligtelsen i nævnte stykke, samtidig med at gasforsyningerne til beskyttede kunder sikres i overensstemmelse med artikel 8. Denne undtagelse er anvendelig så længe:
a)
for så vidt angår Luxembourg: det har mindst to sammenkoblingspunkter med andre medlemsstater ved mindst to forskellige forsyningskilder og hverken gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område
b)
for så vidt angår Slovenien: det har mindst to sammenkoblingspunkter med andre medlemsstater ved mindst to forskellige forsyningskilder og hverken gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område
c)
for så vidt angår Sverige: det har ingen gastransit til andre medlemsstater på sit område, et årligt indenlandsk gasforbrug på mindre end 2 Mtoe, og gas udgør mindre end 5 % af det totale primære energiforbrug.
Disse tre medlemsstater sikrer på en gennemsigtig, detaljeret og ikke-diskriminerende måde regelmæssig markedstest af investeringer i infrastruktur og offentliggør resultaterne af disse test.
De i første afsnit omhandlede medlemsstater underretter Kommissionen om enhver ændring for så vidt angår betingelserne i nævnte afsnit. Den i første afsnit fastsatte undtagelse ophører med at finde anvendelse, hvis mindst en af disse betingelser ikke er opfyldt.
Hver af de i første afsnit omhandlede medlemsstater sender senest den 3. december 2018 Kommissionen en rapport, der beskriver situationen med hensyn til de i nævnte afsnit fastsatte respektive betingelser og udsigten til at opfylde forpligtelsen i stk. 1, under hensyntagen til den økonomiske virkning af opfyldelsen af standarden for infrastruktur, resultaterne af testen af gasmarkedet og udviklingen på gasmarkedet og infrastrukturprojekterne i området. På grundlag af rapporten, og såfremt de respektive betingelser i dette stykkes første afsnit stadig er opfyldt, kan Kommissionen beslutte, at den i først afsnit fastsatte undtagelse fortsat kan finde anvendelse i yderligere fire år. I tilfælde af en positiv afgørelse gentages proceduren fastsat i dette afsnit efter fire år.
Artikel 7
Procedure for muliggørelse af tovejskapacitet eller anmodning om undtagelse
1. For hver grænseoverskridende sammenkobling mellem medlemsstater, bortset fra dem, der er undtaget i henhold til artikel 6, stk. 5, litra a), og bortset fra hvis der allerede findes eller er ved at blive etableret tovejskapacitet, og der ikke er blevet anmodet om en forbedring af en eller flere medlemsstater af hensyn til forsyningssikkerheden, sender transmissionssystemoperatører senest den 3. marts 2012 deres medlemsstater eller, hvis medlemsstaterne foreskriver det, deres kompetente myndigheder eller deres regulerende myndigheder (i denne artikel samlet benævnt »berørte myndigheder«) efter at have hørt alle berørte transmissionssystemoperatører:
a)
et forslag til tovejskapacitet vedrørende tilbagegående strømretning (»kapacitet til tilbagegående strømme«), eller
b)
en anmodning om en undtagelse fra forpligtelsen til at muliggøre tovejskapacitet.
2. Forslaget til kapacitet til tilbagegående strømme eller anmodningen om undtagelse i henhold til stk. 1 skal være baseret på en vurdering af markedsefterspørgslen, forventet efterspørgsel og udbud, de tekniske muligheder, omkostningerne til kapaciteten til tilbagegående strømme, herunder den deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet og fordelene for forsyningssikkerheden under hensyn til, hvor dette er relevant, det mulige bidrag fra kapaciteten til tilbagegående strømme til sammen med andre mulige foranstaltninger for at opfylde standarden for infrastruktur, som er fastsat i artikel 6, for så vidt angår de medlemsstater, som drager fordel af kapaciteten til tilbagegående strømme.
3. Den berørte myndighed, som modtager forslaget eller anmodningen om undtagelse underretter de berørte myndigheder i de andre medlemsstater, som ifølge risikovurderingen kunne drage fordel af kapaciteten til tilbagegående strømme, og Kommissionen om forslaget eller anmodningen om undtagelse snarest muligt. Den pågældende berørte myndighed giver disse berørte myndigheder og Kommissionen mulighed for at udarbejde en udtalelse senest fire måneder efter modtagelsen af denne underretning.
4. Inden for to måneder efter udløbet af fristen i stk. 3, skal den berørte myndighed på grundlag af kriterierne i stk. 2 og den risikovurdering, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 9, og under størst mulig hensyn til de udtalelser, der er modtaget i henhold til denne artikels stk. 3, og under hensyn til de aspekter, som ikke er strengt økonomiske, som f.eks. gasforsyningssikkerhed og bidraget til det indre gasmarked:
a)
indrømme en undtagelse, hvis kapaciteten til tilbagegående strømme ikke i betydeligt omfang vil forbedre forsyningssikkerheden i en medlemsstat eller region, eller hvis investeringsomkostningerne langt overstiger de forventede fordele for forsyningssikkerheden, eller
b)
acceptere forslaget til kapacitet til tilbagegående strømme, eller
c)
anmode transmissionssystemoperatøren om at ændre dets forslag.
Den berørte myndighed meddeler straks sin afgørelse til Kommissionen sammen med alle relevante oplysninger, som viser årsagen til afgørelsen, herunder de udtalelser, der er modtaget i henhold til denne artikels stk. 3. De berørte myndigheder bestræber sig på at sikre, at gensidigt afhængige afgørelser, som vedrører den samme sammenkobling eller de samme sammenkoblede rørledninger, ikke modsiger hinanden.
5. Inden to måneder fra modtagelsen af denne underretning, og hvor der er forskelle mellem den berørte myndigheds afgørelse og udtalelserne fra andre berørte myndigheder, kan Kommissionen kræve, at den berørte myndighed ændrer sin afgørelse. Denne periode kan forlænges med en måned, hvis Kommissionen søger yderligere oplysninger. Ethvert forslag fra Kommissionen, som kræver, at den berørte myndigheds afgørelse ændres, udarbejdes på grundlag af de i stk. 2, og stk. 4, litra a), fastsatte elementer og kriterier under hensyntagen til begrundelsen for den berørte myndigheds afgørelse. Den berørte myndighed opfylder anmodningen ved at ændre sin afgørelse inden for fire uger. Træffer Kommissionen ikke afgørelse inden for perioden på to måneder, anses den for ikke at have rejst indsigelser mod den berørte myndigheds afgørelse.
6. Er der i henhold til resultaterne fra risikovurderingen, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 9, behov for yderligere kapacitet til tilbagegående strømme, gentages proceduren i nærværende artikels stk. 1-5 efter anmodning fra en transmissionssystemoperatør, en berørt myndighed eller Kommissionen.
7. Kommissionen og den berørte myndighed behandler på ethvert tidspunkt forretningsmæssigt følsomme oplysninger fortroligt.
Artikel 8
Standard for forsyning
1. Den kompetente myndighed kræver, at naturgasvirksomheder, som den identificerer, træffer foranstaltninger for at sikre gasforsyninger til medlemsstatens beskyttede kunder i følgende tilfælde:
a)
ekstreme temperaturer i en spidsbelastningsperiode på syv dage, som forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år
b)
en hvilken som helst periode på mindst 30 dage med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år, og
c)
i en periode på mindst 30 dage i tilfælde af en afbrydelse af den største enkeltstående gasforsyningsinfrastruktur under gennemsnitlige vinterforhold.
Den kompetente myndighed identificerer senest den 3. juni 2012 de i første afsnit omhandlede naturgasvirksomheder.
2. En forhøjet standard for forsyning, som går ud over perioden på 30 dage i stk. 1, litra b) og c), eller enhver anden forpligtelse, som er pålagt som følge af gasforsyningssikkerhed, skal være baseret på den i artikel 9 omhandlede risikovurdering, skal afspejles i den forebyggende handlingsplan, og:
a)
skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 3, stk. 6
b)
må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller hindre et velfungerende indre marked for gas
c)
må ikke indvirke negativt på en medlemsstats evne til at forsyne dens beskyttede kunder i overensstemmelse med denne artikel i tilfælde af en nødsituation på nationalt niveau, EU-niveau eller regionalt niveau, og
d)
skal opfylde de i artikel 11, stk. 5, specificerede kriterier i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau.
Den kompetente myndighed påpeger i en ånd af solidaritet i den forebyggende handlingsplan og i nødplanerne, hvordan en forhøjet standard for forsyning eller yderligere forpligtelser, der er pålagt naturgasvirksomheder, midlertidigt kan reduceres i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau.
3. Ved udløbet af de perioder, som er fastsat af den kompetente myndighed i overensstemmelse med stk. 1 og 2, eller under forhold, der er værre end de i stk. 1, fastsatte, bestræber den kompetente myndighed og naturgasvirksomhederne sig på at opretholde gasforsyningen, navnlig for beskyttede kunder.
4. De forpligtelser, som pålægges naturgasvirksomheder for at opfylde de i denne artikel fastsatte standarder for forsyning, skal være ikke-diskriminerende og må ikke påføre disse virksomheder en urimelig byrde.
5. Naturgasvirksomhederne har lov til, hvor dette er relevant, at opfylde disse forpligtelser på regionalt niveau eller EU-niveau. Den kompetente myndighed må ikke kræve, at de i denne artikel fastsatte standarder skal opfyldes udelukkende med infrastruktur, som findes inden for dens område.
6. Den kompetente myndighed sikrer, at betingelserne for forsyning af beskyttede kunder fastsættes, uden at disse berører virkemåden af det indre marked for gas, og til en pris, som er i overensstemmelse med forsyningens markedsværdi.
Artikel 9
Risikovurdering
1. Senest den 3. december 2011 foretager hver kompetent myndighed på grundlag af følgende fælles elementer en fuldstændig vurdering af de risici, som påvirker gasforsyningssikkerheden i dennes medlemsstat:
a)
under anvendelse af de standarder, som er specificeret i artikel 6 og 8, hvoraf beregningen af N-1-formlen og de anvendte forudsætninger, inklusive for beregningen af N-1-formlen på regionalt niveau og de nødvendige oplysninger for denne beregning fremgår
b)
under hensyn til alle relevante nationale og regionale omstændigheder, navnlig markedets størrelse, nettets konfiguration, faktiske strømme, herunder udstrømning fra medlemsstaterne, muligheden for fysiske gasstrømme i begge retninger, herunder det mulige behov for deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet, tilstedeværelsen af produktions- og lagerkapacitet, gassens rolle i energimixet, navnlig med hensyn til fjernvarme- og elproduktion og til driften af industrivirksomheder og sikkerhed og gaskvalitet
c)
med en simulering af forskellige scenarier med usædvanlig stor gasefterspørgsel og afbrydelse af forsyningen, eksempelvis svigt i hovedtransmissionsinfrastrukturerne, lagre eller LNG-terminaler og afbrydelse af forsyningerne fra tredjelandeleverandører under hensyn til det historiske forløb, sandsynlighed, hyppighed og varigheden af deres opståen, såvel som, hvor det er relevant, de geopolitiske risici og vurderingen af sandsynlige konsekvenser af disse scenarioer
d)
med påvisning af risiciene fra samspil og vekselvirkning med andre medlemsstater, herunder bl.a. sammenkoblinger, grænseoverskridende forsyninger, grænseoverskridende adgang til lagerfaciliteter og tovejskapacitet
e)
under hensyn til den maksimale sammenkoblingskapacitet af hvert indgangs- og udgangspunkt ved grænsen.
2. Hvor artikel 4, stk. 3, finder anvendelse, foretager den pågældende kompetente myndighed også en fælles risikovurdering på regionalt niveau.
3. Naturgasvirksomhederne, industrielle gaskunder, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, såvel som medlemsstaterne og den nationale regulerende myndighed, for så vidt den ikke er den kompetente myndighed, samarbejder med den kompetente myndighed og giver den på anmodning alle nødvendige oplysninger til brug for risikovurderingen.
4. Risikovurderingen ajourføres for første gang senest 18 måneder efter vedtagelsen af de i artikel 4 nævnte forebyggende handlings- og nødplaner og derefter hvert andet år inden den 30. september i det relevante år, medmindre forholdene begrunder hyppigere ajourføringer. Risikovurderingen skal tage hensyn til de fremskridt, der gøres med de investeringer, der er nødvendige for at opfylde den i artikel 6 definerede standard for infrastruktur og de landespecifikke vanskeligheder, som er opstået i forbindelse med gennemførelsen af nye alternative løsninger.
5. Risikovurderingen, herunder de ajourførte udgaver, stilles straks til rådighed for Kommissionen.
Artikel 10
Nødplaner og kriseniveauer
1. I de nationale og fælles nødplaner:
a)
tages udgangspunkt i kriseniveauerne, jf. stk. 3
b)
defineres rolle og ansvarsområder for naturgasvirksomheder og industrielle gaskunder, inklusive for de relevante elproducenter under hensyn til det forskellige omfang, som de er påvirket i tilfælde af afbrydelser af gasforsyningen og deres samspil med de kompetente myndigheder og med de regulerende nationale myndigheder, hvor dette er relevant, på hvert af de kriseniveauer, der er nævnt i stk. 3
c)
defineres rolle og ansvarsområder for de kompetente myndigheder og de øvrige organer, der er tildelt opgaver jf. artikel 2, stk. 2, på hvert af de kriseniveauer, der er defineret i denne artikels stk. 3
d)
sikres, at naturgasvirksomheder og industrielle gaskunder får tilstrækkelige muligheder for at reagere på hvert kriseniveau
e)
identificeres, hvor dette er relevant, de foranstaltninger, der skal træffes, og handlinger der skal foretages, for at afbøde den mulige virkning af en afbrydelse i forsyningen af fjernvarme og af elektricitet produceret ved hjælp af gas
f)
fastlægges detaljerede procedurer og foranstaltninger, som skal følges for hvert kriseniveau, herunder ordninger for informationsstrømme
g)
udpeges en kriseleder eller et krisehold, og dennes/dettes rolle defineres
h)
fastslås bidraget fra de markedsbaserede foranstaltninger, navnlig dem, som er opført i bilag II, med henblik på at tackle situationen på alarmniveau og afbøde konsekvenserne på nødsituationsniveau
i)
fastslås bidraget fra andre foranstaltninger end markedsbaserede foranstaltninger, som planlægges, eller som skal gennemføres for nødsituationsniveauet, navnlig dem, som er opført i bilag III, og vurderes, i hvilket omfang der er behov for sådanne andre foranstaltninger end markedsbaserede foranstaltninger for at tackle en krise, vurdere konsekvenserne af disse og definere procedurer for gennemførelsen af disse, under hensyn til, at ikke-markedsbaserede foranstaltninger kun må anvendes, når de markedsbaserede mekanismer ikke længere kan sikre forsyninger, navnlig til beskyttede kunder
j)
beskrives de mekanismer, der benyttes til at samarbejde med andre medlemsstater for hvert kriseniveau
k)
udspecificeres rapporteringsforpligtelser, som pålægges naturgasvirksomheder på alarm- og nødsituationsniveauerne
l)
opstilles en liste over forud fastsatte foranstaltninger med sigte på at stille gas til rådighed i tilfælde af en nødsituation, herunder kommercielle aftaler mellem de parter, som deltager i sådanne foranstaltninger og kompensationsmekanismerne for naturgasvirksomheder, hvor dette er relevant, under behørig hensyntagen til fortroligheden af følsomme oplysninger. Sådanne foranstaltninger kan omfatte aftaler på tværs af landegrænser mellem medlemsstater og/eller naturgasvirksomheder.
2. De nationale og fælles nødplaner ajourføres hvert andet år, medmindre forholdene begrunder en hyppigere ajourføring, og skal afspejle den ajourførte risikovurdering. Konsultationen mellem de kompetente myndigheder i artikel 4, stk. 2, gennemføres, inden de ajourførte planer vedtages.
3. De tre overordnede kriseniveauer defineres på følgende måde:
a)
tidligt varslingsniveau (varsling): når der foreligger konkrete, alvorlige og pålidelige oplysninger om, at der kan indtræffe en hændelse, som formodentlig vil resultere i en betydeligt forringet forsyningssituation og formodentlig vil føre til, at alarm- eller nødsituationsniveauet vil blive udløst. Det tidlige varslingsniveau kan aktiveres af en tidlig varslingsmekanisme
b)
alarmniveau (alarmering): når en afbrydelse af forsyningerne eller en usædvanlig høj gasefterspørgsel forekommer, som vil resultere i en betydeligt forringet forsyningssituation, men markedet er stadig i stand til at håndtere denne afbrydelse eller efterspørgsel uden at bruge ikke-markedsbaserede foranstaltninger.
c)
nødsituationsniveau (nødsituation): i tilfælde af en usædvanlig høj gasefterspørgsel eller en betydelig afbrydelse af forsyningen eller anden betydelig forringelse af forsyningssituationen og i tilfælde af, at alle relevante markedsforanstaltninger er blevet gennemført, men at gasforsyningen er utilstrækkelig til at opfylde den resterende gasefterspørgsel, således at ikke-markedsbaserede foranstaltninger også skal indføres navnlig med henblik på at sikre forsyninger til beskyttede kunder i henhold til artikel 8.
4. De nationale og fælles nødplaner skal sikre, at adgangen på tværs af landegrænser til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i tilfælde af nødsituationer. Planerne skal være i overensstemmelse med denne forordnings artikel 3, stk. 6, og må ikke indføre foranstaltninger, der uberettiget begrænser gasstrømmen på tværs af landegrænser.
5. Når den kompetente myndighed iværksætter et af de i stk. 3 omhandlede kriseniveauer, oplyser den øjeblikkeligt Kommissionen herom og forelægger alle nødvendige oplysninger, især vedrørende de foranstaltninger, den påtænker at træffe. I en nødsituation, som kan munde ud i en anmodning om bistand fra Unionen og dennes medlemsstater, underretter medlemsstatens kompetente myndighed hurtigst muligt Kommissionens overvågnings- og informationscenter på civilbeskyttelsesområdet.
6. Hvis den kompetente myndighed erklærer en nødsituation, følger den de forud fastsatte foranstaltninger som defineret i nødplanen og oplyser øjeblikkeligt Kommissionen om bl.a. de foranstaltninger, den påtænker at træffe i overensstemmelse med stk. 1. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan den kompetente myndighed træffe foranstaltninger, der afviger fra nødplanen. Den kompetente myndighed oplyser øjeblikkeligt Kommissionen om sådanne foranstaltninger og giver en begrundelse herfor.
7. Medlemsstaterne, og navnlig de kompetente myndigheder, sikrer, at:
a)
der ikke træffes foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked
b)
der ikke træffes foranstaltninger, der kan bringe en anden medlemsstats gasforsyningssituation i alvorlig fare, og
c)
den grænseoverskridende infrastrukturadgang, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i overensstemmelse med nødplanen.
8. Kommissionen verificerer så snart som muligt, men inden for fem dage efter at have modtaget de i stk. 5 omhandlede oplysninger fra den kompetente myndighed, at erklæringen af en nødsituation er berettiget i overensstemmelse med stk. 3, litra c), og at de foranstaltninger, der er truffet, mest muligt følger de foranstaltninger, der er nævnt i nødplanen, og ikke pålægger naturgasvirksomheder en urimelig byrde, og er i overensstemmelse med stk. 7. Kommissionen kan efter anmodning fra en kompetent myndighed, naturgasvirksomhed eller på eget initiativ anmode den kompetente myndighed om at ændre de foranstaltninger, som er i modstrid med de betingelser, som er fastsat i stk. 7 og i dette stykkes første punktum. Kommissionen kan endvidere anmode den kompetente myndighed om at ophæve dens erklæring af en nødsituation, hvis den efter Kommissionens opfattelse ikke, eller ikke længere, er berettiget i henhold til stk. 3, litra c).
Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer den kompetente myndighed sine foranstaltninger og underretter Kommissionen herom, eller underretter Kommissionen om grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. Kommissionen kan i så fald ændre sin anmodning eller trække den tilbage inden for en frist på tre dage eller, med henblik på at behandle spørgsmålet, indkalde den kompetente myndighed eller, hvor dette er relevant, de kompetente myndigheder, og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af foranstaltningen. Den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, udarbejder og offentliggør den kompetente myndighed en begrundelse for afgørelsen.
Artikel 11
Reaktion på nødsituationer på EU-niveau og regionalt niveau
1. Kommissionen kan, efter anmodning fra en kompetent myndighed, der har erklæret en nødsituation og efter at have foretaget verifikationen i henhold til artikel 10, stk. 8, erklære en nødsituation på EU-niveau eller på regionalt niveau for et specifikt berørt geografisk område. Efter anmodning fra mindst to kompetente myndigheder, der har erklæret en nødsituation efter en verifikation i henhold til artikel 10, stk. 8, erklærer Kommissionen, såfremt der er en sammenhæng mellem grundene til disse nødsituationer, en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, alt efter hvad der er mest relevant. Kommissionen indhenter synspunkter fra og tager behørigt hensyn til alle relevante oplysninger fra de øvrige kompetente myndigheder, idet den i alle tilfælde anvender de kommunikationsmidler, der er bedst egnede i den givne situation. Når Kommissionen vurderer, at der ikke længere er tilstrækkelig grundlag for en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, erklærer den nødsituationen på EU-niveau eller regionalt niveau for ophævet. Kommissionen begrunder i alle tilfælde sin afgørelse og underretter Rådet herom.
2. Kommissionen indkalder gaskoordinationsgruppen, så snart den erklærer en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau. I en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau kan Kommissionen efter anmodning fra mindst tre medlemsstater begrænse deltagelsen i et helt møde eller en del af et møde i gaskoordinationsgruppen til repræsentanterne for de pågældende medlemsstater og de kompetente myndigheder.
3. I tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, som omhandlet i stk. 1, koordinerer Kommissionen de kompetente myndigheders foranstaltninger under fuld hensyntagen til de relevante oplysninger og resultater fra høringen af gaskoordinationsgruppen. Kommissionen skal især:
a)
sikre, at der udveksles oplysninger
b)
sikre, at handlingerne på medlemsstatsniveau og regionalt niveau er afstemt og virkningsfulde i forhold til EU-niveauet
c)
koordinere handlingerne over for tredjelande.
4. Kommissionen kan indkalde en kriseledelsesgruppe bestående af kriselederne, jf. artikel 10, stk. 1, litra g), fra de medlemsstater, der berøres af nødsituationen. Kommissionen kan med kriseledernes samtykke indbyde andre relevante aktører til at deltage. Kommissionen sikrer, at gaskoordinationsgruppen regelmæssigt modtager oplysninger om arbejdet i kriseledelsesgruppen.
5. Medlemsstaterne, og navnlig de kompetente myndigheder, sikrer, at:
a)
der ikke træffes foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked, navnlig gasstrømmen til de berørte markeder
b)
der ikke træffes foranstaltninger, der kan bringe en anden medlemsstats gasforsyningssituation i alvorlig fare, og
c)
den grænseoverskridende infrastrukturadgang, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i overensstemmelse med nødplanen.
6. Fastslår Kommissionen efter anmodning fra en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomhed eller på eget initiativ, at en foranstaltning truffet af en medlemsstat eller en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomheds adfærd i en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau er i modstrid med stk. 5, anmoder Kommissionen den nævnte medlemsstat eller den kompetente myndighed om at ændre handlingen eller foretage en handling for at sikre overholdelse af stk. 5, idet den oplyser den om grundene hertil. Der tages behørigt hensyn til nødvendigheden af, at gassystemet til enhver tid fungerer sikkert.
Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer medlemsstaten eller den kompetente myndighed sin foranstaltning og underretter Kommissionen herom, eller også redegør myndigheden over for Kommissionen for grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. Kommissionen kan i så fald ændre sin anmodning eller trække den tilbage inden for en frist på tre dage eller indkalde medlemsstaten eller den kompetente myndighed og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen med henblik på behandling af spørgsmålet. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af foranstaltningen. Medlemsstaten eller den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds eller medlemsstatens endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, fremlægger den kompetente myndighed eller medlemsstaten en begrundelse for en sådan afgørelse.
7. Kommissionen opstiller efter høring af gaskoordinationsgruppen en permanent reserveliste for en følgegruppe bestående af eksperter fra industrien og repræsentanter for Kommissionen. Følgegruppen kan indsættes uden for Unionen efter behov og overvåger og rapporterer om gasstrømme til Unionen i samarbejde med leverandør- og transittredjelande.
8. Den kompetente myndighed forelægger Kommissionens overvågnings- og informationscenter på civilbeskyttelsesområdet oplysninger om eventuelle behov for bistand. Overvågnings- og informationscenteret på civilbeskyttelsesområdet vurderer situationen i sin helhed og rådgiver om, hvilken bistand der bør ydes til de hårdest ramte medlemsstater og i givet fald til tredjelande.
Artikel 12
Gaskoordinationsgruppen
1. Der er oprettet en gaskoordinationsgruppe for at lette koordineringen af foranstaltninger vedrørende gasforsyningssikkerhed. Denne gruppe består af repræsentanter for medlemsstaterne, navnlig deres kompetente myndigheder, samt for agenturet, ENTSO for gas og de repræsentative organer for den pågældende industri og for de relevante kunder. Kommissionen fastlægger i samråd med medlemsstaterne gruppens sammensætning, idet den sikrer, at den er fuldt repræsentativ. Kommissionen har formandskabet i gruppen. Gruppen fastsætter selv sin forretningsorden.
2. I henhold til denne forordning høres gaskoordinationsgruppen, og den bistår Kommissionen især i spørgsmål vedrørende:
a)
gasforsyningssikkerheden til enhver tid og mere specifikt i tilfælde af en nødsituation
b)
alle oplysninger af relevans for gasforsyningssikkerheden på nationalt og regionalt niveau samt på EU-niveau
c)
bedste praksis og mulige retningslinjer til alle berørte parter
d)
forsyningssikkerhedsniveauet, benchmark og vurderingsmetoder
e)
nationale og regionale scenarier og EU-scenarier samt afprøvning af beredskabsniveauerne
f)
vurdering af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne samt gennemførelse af de foranstaltninger, der indgår heri
g)
koordinering af foranstaltninger for at tackle en nødsituation inden for Unionen med tredjelande, der er kontraherende parter i traktaten om oprettelse af energifællesskabet, og med andre tredjelande
h)
bistand, som de hårdest ramte medlemsstater har behov for.
3. Kommissionen indkalder regelmæssigt gaskoordinationsgruppen og videregiver de oplysninger, den har modtaget fra de kompetente myndigheder, og sikrer samtidig, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 13
Udveksling af oplysninger
1. Såfremt medlemsstaterne har eksisterende offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerheden, offentliggør de disse senest den 3. januar 2011. Eventuelle senere ændringer eller yderligere offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerheden, offentliggøres ligeledes, så snart de er vedtaget af medlemsstaterne.
2. I en nødsituation skal de berørte naturgasvirksomheder navnlig dagligt stille følgende oplysninger til rådighed for den kompetente myndighed:
a)
daglige prognoser over gasefterspørgsel og -forsyning for de følgende tre dage
b)
gasstrømme på dagsbasis ved alle indgangs- og udgangspunkter på tværs af landegrænser og ved alle sammenkoblingspunkter mellem nettet og produktionsanlæg, lagerfaciliteter eller LNG-terminaler i mio. Nm3/d
c)
periode udtrykt i antal dage, i hvilken det forventes, at gasforsyningen til beskyttede kunder kan opretholdes.
3. I tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau kan Kommissionen anmode den kompetente myndighed om som minimum hurtigst muligt at forelægge Kommissionen følgende oplysninger:
a)
oplysninger som omhandlet i stk. 2
b)
oplysninger om den kompetente myndigheds planlagte og allerede trufne foranstaltninger for at afbøde nødsituationen og oplysninger om foranstaltningernes effektivitet
c)
foretagne anmodninger om, at andre kompetente myndigheder træffer yderligere foranstaltninger
d)
foranstaltninger, der er gennemført efter andre kompetente myndigheders anmodning.
4. De kompetente myndigheder og Kommissionen sikrer, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
5. Efter en nødsituation forelægger den kompetente myndighed hurtigst muligt og senest seks uger efter ophævelsen af nødsituationen Kommissionen en udførlig vurdering af nødsituationen og effektiviteten af de gennemførte foranstaltninger, herunder en vurdering af nødsituationens økonomiske konsekvenser, konsekvenserne for elsektoren og den bistand, der er givet og/eller modtaget fra Unionen og dens medlemsstater. Denne vurdering stilles til rådighed for gaskoordinationsgruppen og tages i betragtning ved ajourføringerne af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.
Kommissionen analyserer de kompetente myndigheders vurderinger og underretter medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og gaskoordinationsgruppen om resultaterne af sin analyse i samlet form.
6. For at gøre det muligt for Kommissionen at vurdere forsyningssikkerhedssituationen på EU-niveau:
a)
giver medlemsstaterne senest den 3. december 2011 Kommissionen meddelelse om de eksisterende mellemstatslige aftaler, som er indgået med tredjelande, og som har en indvirkning på udviklingen af gasinfrastrukturer og -forsyninger. Ved indgåelse af nye mellemstatslige aftaler med tredjelande, som har en sådan indvirkning, orienterer medlemsstaterne Kommissionen
b)
giver naturgasvirksomheder for eksisterende kontrakter senest den 3. december 2011 samt for nye kontrakter eller ændringer i eksisterende kontrakter, de berørte kompetente myndigheder følgende nærmere oplysninger om kontrakter med en løbetid på over et år, der indgås med leverandører fra tredjelande:
i)
kontraktens varighed
ii)
kontraherede mængder i alt på årsbasis og den gennemsnitlige mængde pr. måned
iii)
i tilfælde af en alarm eller nødsituation, kontraherede mængder i alt på dagsbasis
iv)
kontraktmæssige leveringssteder.
Den kompetente myndighed forelægger Kommissionen disse oplysninger i samlet form. I tilfælde af indgåelse af nye kontrakter eller ændringer, der foretages i eksisterende kontrakter, forelægges alle oplysninger på ny regelmæssigt i samlet form. Den kompetente myndighed og Kommissionen sikrer, at disse oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 14
Kommissionens overvågning
Kommissionen varetager løbende overvågning af og rapportering om gasforsyningssikkerhedsforanstaltninger, navnlig igennem en årlig vurdering af medlemsstaternes rapporter som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2009/73/EF, og oplysningerne vedrørende anvendelsen af samme direktivs artikel 11 og artikel 52, stk. 1, samt oplysningerne i den risikoanalyse og de forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der skal udarbejdes i overensstemmelse med denne forordning, når de foreligger.
Senest den 3. december 2014 skal Kommissionen på grundlag af den i artikel 4, stk. 6, omhandlede rapport og efter høring af gaskoordinationsgruppen:
a)
drage konklusioner vedrørende mulige veje til at forbedre forsyningssikkerheden på EU-niveau, vurdere muligheden for at udarbejde risikoanalyser og opstille forebyggende handlingsplaner og nødplaner på EU-niveau samt rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af denne forordning, herunder også om fremskridt med hensyn til markedssammenkobling, og
b)
rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet om den generelle overensstemmelse mellem medlemsstaternes forebyggende handlingsplaner og nødplaner samt deres bidrag til solidaritet og beredskab set fra et EU-perspektiv.
Rapporten skal, hvor dette er relevant, indeholde henstillinger til forbedring af denne forordning.
Artikel 15
Ophævelse
Uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser for så vidt angår fristen for gennemførelse og anvendelse af direktiv 2004/67/EF, ophæves dette direktiv fra den 2. december 2010 med undtagelse af artikel 4, stk. 1 og 2, som finder anvendelse, indtil den berørte medlemsstat har defineret beskyttede kunder, jf. denne forordnings artikel 2, stk. 1, og identificeret naturgasvirksomhederne, jf. denne forordnings artikel 8, stk. 1.
Uanset denne artikels stk. 1 finder artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/67/EF ikke anvendelse efter den 3. juni 2012.
Artikel 16
Undtagelse
Denne forordning finder ikke anvendelse på Malta og Cypern, så længe der ikke leveres gas på deres respektive områder. For Malta og Cypern finder de tidsfrister, der følger af artikel 2, stk. 2, nr. 1), artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 2 og 5, artikel 6, stk. 1 og 5, artikel 8, stk. 1, artikel 9, stk. 1, og artikel 13, stk. 6, litra a) og b) anvendelse som følger:
a)
for artikel 2, stk. 2, nr. 1), artikel 3, stk. 2, artikel 9, stk. 1, og artikel 13, stk. 6, litra a) og b): 12 måneder
b)
for artikel 4, stk. 2, og artikel 8, stk. 1: 18 måneder
c)
for artikel 4, stk. 5: 24 måneder
d)
for artikel 6, stk. 5: 36 måneder
e)
for artikel 6, stk. 1: 48 måneder
fra den dag, hvor der første gang leveres gas på deres respektive områder.
Artikel 17
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 6, stk. 8, artikel 10, stk. 4, første punktum, artikel 10, stk. 7, litra c), og artikel 11, stk. 5, litra c), finder anvendelse fra den 3. marts 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, 20. oktober 2010.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 994/2010,
annettu 20 päivänä lokakuuta 2010,
toimista kaasunsaannin turvaamiseksi ja neuvoston direktiivin 2004/67/EY kumoamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 194 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Maakaasu, jäljempänä ’kaasu’, on olennainen osa Euroopan unionin energiahuoltoa, se muodostaa neljänneksen primaarienergian saannista ja sillä on merkitystä pääasiassa sähköntuotannossa, lämmityksessä, teollisuuden raaka-aineena ja liikenteen polttoaineena.
(2)
Euroopan kaasunkulutus on kasvanut nopeasti viimeisten kymmenen vuoden aikana. Oman tuotannon vähentyessä kaasun tuonti on lisääntynyt sitäkin nopeammin, mikä on johtanut suurempaan tuontiriippuvuuteen ja tarpeeseen kiinnittää erityistä huomiota kaasun toimitusvarmuutta koskeviin kysymyksiin. Lisäksi jotkin jäsenvaltiot ovat kaasualan saarekkeita siksi, ettei niiden infrastruktuuria ole liitetty muuhun unioniin.
(3)
Koska kaasulla on suuri merkitys unionin energiavalikoimassa, tällä asetuksella pyritään osoittamaan kaasua käyttäville asiakkaille, että jatkuvan kaasunsaannin varmistamiseksi toteutetaan kaikki tarvittavat toimet erityisesti vaikeiden ilmasto-olojen ja toimitushäiriöiden varalta. Nämä tavoitteet olisi saavutettava kustannustehokkaimpien toimien avulla, jotta ei vaikutettaisi tämän polttoaineen suhteelliseen kilpailukykyyn muihin polttoaineisiin verrattuna.
(4)
Neuvoston direktiivillä 2004/67/EY (3) luotiin ensimmäiset yhteisön tason oikeudelliset puitteet kaasunsaannin turvaamiseksi ja kaasun sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan tukemiseksi myös toimitushäiriöiden aikana. Sillä perustettiin kaasualan koordinointiryhmä, josta on ollut hyötyä tietojen vaihdolle ja määriteltäessä jäsenvaltioiden, komission, kaasuteollisuuden ja kuluttajien yhteisiä toimia. Eurooppa-neuvoston joulukuussa 2006 hyväksymä energian toimitusvarmuuden yhteyshenkilöverkosto on parantanut valmiuksia tietojen keruuseen ja kyennyt antamaan ennakolta varoituksia mahdollisista energiansaantiin kohdistuvista uhkatekijöistä. Euroopan parlamentin ja neuvoston heinäkuussa 2009 hyväksymä uusi energia-alan sisämarkkinalainsäädäntö on merkittävä askel kohti energian sisämarkkinoiden valmiiksi saattamista, ja sen nimenomaisena tavoitteena on parantaa unionin energiansaannin varmuutta.
(5)
Nykyisten unionin tasolla toteutettujen kaasunsaannin turvaamiseen liittyvien toimenpiteiden puitteissa jäsenvaltioilla on kuitenkin yhä hyvin paljon liikkumavaraa päättää asiaan liittyvistä toimenpiteistä. Jos tietyn jäsenvaltion toimitusvarmuus on uhattuna, on olemassa selvä vaara, että kyseisen jäsenvaltion yksipuolisesti määrittelemät toimenpiteet voivat vaarantaa kaasun sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan ja kaasutoimitukset asiakkaille. Viimeaikaiset kokemukset ovat osoittaneet tämän vaaran olevan todellinen. Jotta kaasun sisämarkkinat voisivat toimia myös kaasunsaannin vaikeutuessa, on tarpeen säätää yhteisvastuusta ja yhteensovitetusta lähestymistavasta toimituskatkosten varalta, niin ennaltaehkäisevien toimien kuin toteutuvien katkosten johdosta toteutettavien toimien osalta.
(6)
Tietyillä unionin alueilla toimitetaan pienlämpöarvoista kaasua. Pienlämpöarvoista kaasua ei sen ominaisuuksien vuoksi voida käyttää laitteissa, jotka on suunniteltu toimimaan suurlämpöarvoisella kaasulla. Suurlämpöarvoista kaasua on kuitenkin mahdollista käyttää laitteissa, jotka on suunniteltu toimimaan pienlämpöarvoisella kaasulla, jos se on muunnettu pienlämpöarvoiseksi kaasuksi esimerkiksi lisäämällä siihen typpeä. Pienlämpöarvoisen kaasun erityisominaisuuksia olisi käsiteltävä kansallisella ja aluetasolla, ja ne olisi otettava huomioon riskiarvioinnissa sekä kansallisen ja aluetason ennaltaehkäisyä koskevissa suunnitelmissa ja hätäsuunnitelmissa.
(7)
Unionin käyttämien kaasun toimitusreittien ja -lähteiden monipuolistaminen on erityisen tärkeää, jotta voidaan parantaa toimitusvarmuutta sekä koko unionin että yksittäisten jäsenvaltioiden tasolla. Toimitusvarmuus riippuu tulevaisuudessa polttoainevalikoiman kehittymisestä, unionin oman tuotannon ja unioniin kaasua toimittavien kolmansien maiden tuotannon kehittymisestä sekä investoinneista varastointilaitoksiin sekä kaasun toimitusreittien ja -lähteiden monipuolistamiseen unionissa ja sen ulkopuolella, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitokset mukaan lukien. Tässä yhteydessä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota komission 13 päivänä marraskuuta 2008 antamassa tiedonannossa: Toinen strateginen energiakatsaus - energiaa koskeva EU:n turvallisuus- ja yhteisvastuuohjelma - yksilöityihin ensisijaisiin infrastruktuurihankkeisiin, kuten eteläiseen kaasulinjaan (Nabucco sekä Turkin, Kreikan ja Italian yhdysputki), Euroopan monipuolisiin ja riittäviin nesteytetyn maakaasun toimituksiin, Baltian tehokkaaseen yhteenliitäntään, Välimeren energiayhteistyötä koskevaan hankkeeseen sekä asianmukaisiin pohjois-eteläsuuntaisten kaasuverkkojen yhteenliitäntöihin Keski- ja Kaakkois-Euroopassa.
(8)
Jäsenvaltioiden olisi kaasun toimitushäiriöiden aiheuttamien mahdollisten kriisien vaikutusten lieventämiseksi edistettävä energialähteiden sekä kaasun toimitusreittien ja -lähteiden monipuolistamista.
(9)
Merkittävä häiriö unionin kaasunsaannissa voi vaikuttaa kaikkiin jäsenvaltioihin, koko unioniin ja Ateenassa 25 päivänä lokakuuta 2005 allekirjoitetun energiayhteisön perustamissopimuksen (4) sopimuspuoliin. Se voi myös aiheuttaa vakavia taloudellisia vahinkoja kautta koko unionin talouden. Kaasunsaannin keskeytymisellä voi olla myös vakavia sosiaalisia seurauksia erityisesti heikommassa asemassa oleville asiakasryhmille.
(10)
Tietyt asiakkaat, muiden muassa kotitaloudet ja asiakkaat, jotka tarjoavat keskeisiä sosiaalipalveluja, kuten terveydenhuolto- ja lastenhoitopalveluja, koulutuspalveluja sekä muita sosiaali- ja hyvinvointipalveluja sekä jäsenvaltion toiminnalle välttämättömiä palveluja, ovat erityisen heikossa asemassa ja saattavat tarvita suojelua. Tällaisten suojattujen asiakkaiden laaja määritelmä ei saisi olla ristiriidassa eurooppalaisten yhteisvastuumekanismien kanssa.
(11)
Eurooppa-neuvoston joulukuussa 2008 hyväksymässä Euroopan turvallisuusstrategian täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa korostetaan, että kasvava riippuvuus tuontienergiasta muodostaa merkittävän lisäriskin energian toimitusvarmuudelle unionissa ja että energiaturvallisuus on yksi turvallisuuspolitiikan uusista haasteista. Kaasun sisämarkkinat ovat keskeinen tekijä parannettaessa energiansaannin varmuutta unionissa ja vähennettäessä yksittäisten jäsenvaltioiden alttiutta toimitushäiriöiden haitallisille vaikutuksille.
(12)
Kaasun sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta on erityisen tärkeää, etteivät kaasunsaannin turvaamiseksi toteutetut toimenpiteet perusteettomasti vääristä kilpailua tai kaasun sisämarkkinoiden tehokasta toimintaa.
(13)
Suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin toimintahäiriö eli niin sanottu N-1-skenaario on täysin mahdollinen. Tällaisen infrastruktuurin häiriön käyttäminen vertailukohtana sille, miten paljon toimituksia jäsenvaltioiden olisi pystyttävä kompensoimaan, on perusteltu lähtökohta kunkin jäsenvaltion kaasunsaannin turvaamista koskevalle analyysille.
(14)
Toimitushäiriöistä selviytyminen edellyttää sekä jäsenvaltioiden että koko unionin tasolla riittävää ja monipuolista kaasuinfrastruktuuria sekä erityisesti uutta kaasuinfrastruktuuria, jolla liitetään kaasualan saarekkeita muodostavia nykyisiä eristyksissä olevia verkkoja naapurijäsenvaltioihin. Kaasunsaannin turvaamista koskevilla yhteisillä vähimmäisvaatimuksilla olisi varmistettava alalle tasavertaiset toimintaedellytykset kaasun toimitusvarmuuden suhteen, samalla kun otetaan huomioon kansalliset tai alueelliset erityispiirteet, ja luotava merkittäviä kannustimia tarvittavan infrastruktuurin rakentamiseen ja kriisivalmiusasteen parantamiseen. Kysyntään vaikuttavilla toimenpiteillä, kuten polttoaineen vaihtamisella toiseen, voi olla merkittävä rooli energiaturvallisuuden varmistamisessa silloin kun tällaisia toimenpiteitä pystytään toteuttamaan nopeasti ja niillä kyetään merkittävästi vähentämään polttoaineen kysyntää toimitushäiriötilanteessa. Energian tehokasta käyttöä olisi edelleen edistettävä, erityisesti silloin, kun tarvitaan kysyntään vaikuttavia toimenpiteitä. Ehdotettujen kysyntään ja tarjontaan vaikuttavien toimenpiteiden ympäristövaikutukset olisi otettava asiaankuuluvalla tavoin huomioon, ja etusijalle olisi mahdollisuuksien mukaan asetettava vähiten ympäristöön vaikuttavat toimenpiteet, samalla kun otetaan huomioon toimitusvarmuuteen liittyvät näkökohdat.
(15)
Investointeja uuteen kaasuinfrastruktuuriin olisi edistettävä voimakkaasti, ja ne olisi toteutettava vasta asianmukaisen ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen asiaa koskevien unionin säädösten mukaisesti. Tällaisella uudella infrastruktuurilla olisi parannettava kaasun toimitusvarmuutta ja turvattava samalla maakaasun sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta. Yritysten olisi lähtökohtaisesti vastattava investointien toteutuksesta, ja investointien olisi perustuttava taloudellisiin kannustimiin. Tarve helpottaa uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan kaasun liittämistä kaasuverkkoinfrastruktuuriin olisi otettava asiaankuuluvasti huomioon. Silloin kun infrastruktuuri-investointi on luonteeltaan maiden rajat ylittävä, sen toteuttamisessa olisi tiiviisti kuultava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 713/2009 (5) perustettua energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirastoa, jäljempänä ’virasto’, ja maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 715/2009 (6) perustettua kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaista verkostoa, jäljempänä ’Kaasu-ENTSO’, niiden toimivaltaan kuuluvilla aloilla, jotta maantieteellisten rajojen yli ulottuvat vaikutukset voitaisiin ottaa paremmin huomioon. Olisi syytä muistaa, että virasto voi asetuksen (EY) N:o 713/2009 mukaisesti antaa lausuntoja tai suosituksia rajat ylittävistä kysymyksistä toimivaltaansa ja vastuualueeseensa kuuluvilla aloilla. Virastolla ja Kaasu-ENTSO:lla on yhdessä muiden markkinatoimijoiden kanssa suuri merkitys sellaisen unionin laajuisen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman laatimisessa ja toteuttamisessa, joka sisältää muun muassa Euroopan toimitusten riittävyysnäkymät ja jonka olisi rajat ylittävien yhteenliitäntöjen osalta perustuttava muun muassa eri verkonkäyttäjien kohtuullisiin tarpeisiin.
(16)
Toimivaltaisten viranomaisten tai jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaasumarkkinat testataan, sillä tämä on yksi infrastruktuurinormin täyttämiseen johtavan prosessin välttämättömistä vaiheista.
(17)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi tässä asetuksessa säädettyjä tehtäviä hoitaessaan tarvittaessa tehtävä tiivistä yhteistyötä muiden asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten ja erityisesti kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niille maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/73/EY (7) mukaan kuuluvaa toimivaltaa.
(18)
Kun tarvitaan uusia rajat ylittäviä yhteenliitäntöjä tai nykyisiä rajat ylittäviä yhteenliitäntöjä on laajennettava, kyseisten jäsenvaltioiden, yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten ja, silloin kun ne eivät ole toimivaltaisia viranomaisia, kansallisten sääntelyviranomaisten olisi varhaisessa vaiheessa tehtävä keskenään tiivistä yhteistyötä.
(19)
Jäsenvaltiot voivat saada tarvittavien tuotantoon, infrastruktuuriin ja energiatehokkuutta koskeviin toimenpiteisiin kohdistuvien investointien rahoittamiseen alue- ja paikallistasolla unionin tukea eri lähteistä, erityisesti Euroopan investointipankin lainoina ja takuina tai alue-, rakenne- ja koheesiorahastojen rahoituksena. Energian toimitusvarmuuden parantamiseen tähtääviä toimia voidaan rahoittaa myös kolmansissa maissa Euroopan investointipankin, unionin ulkoisten välineiden kuten Euroopan naapuruuspoliittisen kumppanuusvälineen, liittymistä valmistelevan tukivälineen ja kehitysyhteistyön rahoitusvälineen varoista.
(20)
Tällä asetuksella olisi voitava antaa maakaasuyhtiöille ja asiakkaille mahdollisuus turvautua häiriöistä selviytymiseksi markkinamekanismeihin niin pitkälle kuin se on mahdollista. Asetuksessa olisi myös säädettävä hätämekanismeista sellaisia tilanteita varten, joissa markkinat eivät yksinään enää pysty asianmukaisesti käsittelemään kaasunsaannin toimitushäiriöitä. Myös hätätilanteissa olisi ensisijaisesti pyrittävä käyttämään markkinapohjaisia keinoja toimitushäiriön vaikutusten lieventämiseksi.
(21)
Kaasualalla sovelletaan energian sisämarkkinoita koskevan heinäkuussa 2009 hyväksytyn uuden lainsäädännön tultua voimaan uusia säännöksiä, joilla annetaan selkeät tehtävät ja vastuualat jäsenvaltioille, kansallisille sääntelyviranomaisille, siirtoverkon haltijoille ja virastolle sekä lisätään markkinoiden avoimuutta niiden toimivuuden, toimitusvarmuuden ja asiakkaiden suojan parantamiseksi.
(22)
Kaasun sisämarkkinoiden toteuttaminen ja tehokas kilpailu näillä markkinoilla tarjoaa unionille parhaan kaikkia jäsenvaltioita koskevan toimitusvarmuuden tason, kunhan markkinoiden annetaan toimia täysimittaisesti toimituskatkoksen haitatessa osaa unionista, oli häiriön syy sitten mikä tahansa. Tätä varten tarvitaan toimitusvarmuutta koskeva kattava ja toimiva yhteinen lähestymistapa, jossa noudatetaan avoimuutta, yhteisvastuuta ja syrjimättömiä toimintaperiaatteita, jotka sopivat yhteen sisämarkkinoiden toiminnan kanssa, jolla vältetään markkinoiden vääristyminen ja joilla ei heikennetä markkinoiden mahdollisuuksia reagoida häiriöihin.
(23)
Kaasunsaannin varmistaminen kuuluu yhteisesti maakaasuyhtiöille, jäsenvaltioille, erityisesti niiden toimivaltaisten viranomaisten välityksellä, ja komissiolle niiden vastuualueiden ja toimivallan mukaisesti. Kansallisten sääntelyviranomaisten, silloin kun ne eivät ole toimivaltaisia viranomaisia, olisi tarvittaessa myös edesautettava kaasun toimitusvarmuutta vastuualueidensa ja toimivaltansa puitteissa direktiivin 2009/73/EY mukaisesti. Kaasua sähköntuotanto- tai teollisuustarkoituksiin käyttävillä asiakkailla voi lisäksi olla tärkeä asema kaasunsaannin varmistamisessa, sillä ne kykenevät reagoimaan kriisiin kysyntään vaikuttavilla toimenpiteillä, kuten keskeytettävissä olevilla sopimuksilla ja polttoaineen vaihtamisella toiseen, mikä vaikuttaa suoraan tarjonnan ja kysynnän väliseen tasapainoon.
(24)
Jotta kaasun sisämarkkinat toimisivat hyvin, on erityisesti toimitushäiriö- ja kriisitilanteissa siten erittäin tärkeää, että kaikkien maakaasuyhtiöiden ja toimivaltaisten viranomaisten asema ja vastuu on määritelty täsmällisesti. Tämä asema ja vastuu olisi määriteltävä niin, että voidaan noudattaa kolmitasoista lähestymistapaa, joka käsittää ensin asianomaiset maakaasuyhtiöt ja teollisuuden, sitten jäsenvaltiot kansallisella tai aluetasolla ja viimein unionin. Toimituskriisin sattuessa markkinatoimijoille olisi annettava riittävät mahdollisuudet reagoida tilanteeseen markkinapohjaisin toimenpitein. Jos markkinatoimijoiden reaktiot eivät ole riittäviä, jäsenvaltioiden ja niiden toimivaltaisten viranomaisten olisi toteutettava toimenpiteitä toimituskriisin vaikutusten poistamiseksi tai lieventämiseksi. Alueellisella tai unionin tasolla olisi toteutettava toimenpiteitä toimituskriisin vaikutusten poistamiseksi tai lieventämiseksi vain, jos nämä toimenpiteet ovat riittämättömiä. Mahdollisuuksien mukaan olisi pyrittävä alueellisiin ratkaisuihin.
(25)
Yhteisvastuun hengessä tullaan tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi harjoittamaan laajalti alueellista yhteistyötä viranomaisten ja maakaasuyhtiöiden kesken, jotta voidaan saada mahdollisimman paljon hyötyä todettujen riskien pienentämiseksi toteutettavien toimien yhteen sovittamisesta ja toteuttaa asiaan liittyvien tahojen kannalta kustannustehokkaimmat toimenpiteet.
(26)
Olisi vahvistettava riittävässä määrin yhdenmukaistetut toimitusvarmuusnormit, jotka kattaisivat vähintäänkin tammikuussa 2009 ilmenneen kaltaiset tapaukset ja joissa otettaisiin huomioon jäsenvaltioiden erot sekä direktiivin 2009/73/EY 3 artiklassa tarkoitetut julkisen palvelun velvoitteet ja kuluttajansuojatoimenpiteet. Tällaisten toimitusvarmuusnormien olisi oltava vakaita, jotta voidaan taata tarvittava oikeusvarmuus, ne olisi määriteltävä selkeästi eikä niillä saisi asettaa kohtuutonta tai suhteetonta taakkaa maakaasuyhtiöille, uudet markkinatulokkaat ja pienet yritykset mukaan luettuina, eikä loppukäyttäjille. Näillä normeilla olisi myös turvattava se, että unionin maakaasuyhtiöt voivat tarjota jäsenvaltioiden kuluttajille palvelujaan tasapuolisesti. Toimitusnormin täyttämisen varmistamiseksi tarvittavat toimet voivat sisältää lisävarastointikapasiteetin ja -määrät, putkilinjavarastoinnin, toimitussopimukset, keskeytettävissä olevat sopimukset tai muita vaikutuksiltaan samanlaisia toimia sekä tarvittavat tekniset toimet kaasunsaannin varmistamiseksi.
(27)
Kaasumarkkinoiden toimivuuden kannalta ja ottaen huomioon tammikuussa 2009 tapahtuneen kaltaisten toimituskatkosten mahdollisuuden on erittäin tärkeää, että maakaasuyhtiöt tekevät hyvissä ajoin tarvittavat investoinnit omaan tuotantoon ja infrastruktuureihin, erityisesti unionin kaasuverkkoon pääsyn mahdollistaviin yhteenliitäntöihin, kaksisuuntaiset fyysiset kaasuvirrat kaasuputkistoissa mahdollistaviin laitteistoihin sekä varastoihin ja nesteytetyn maakaasun kaasutuslaitteistoihin. Komission olisi kaasuinfrastruktuurin rahoitustarpeita suhteessa unionin välineisiin ennustaessaan tarvittaessa asetettava etusijalle infrastruktuurihankkeet, joilla tuetaan kaasun sisämarkkinoiden yhdentymistä ja kaasun toimitusvarmuutta.
(28)
Siirtoverkonhaltijoita ei saisi estää ottamasta huomioon tilannetta, jossa fyysisen kapasiteetin järjestäminen kaasun siirtämiseksi kumpaankin suuntaan kolmansien maiden kanssa rajat ylittävissä yhteenliitännöissä, jäljempänä ’kaksisuuntainen virtauskapasiteetti’, voi osaltaan parantaa toimitusvarmuutta erityisesti sellaisten kolmansien maiden kohdalla, jotka huolehtivat kauttakulkuvirroista kahden jäsenvaltion välillä.
(29)
On tärkeää, että kaasunsaanti pysyy keskeytymättömänä tilanteissa, joissa markkinat eivät itse pysty takaamaan toimituksia, varsinkin kotitalousasiakkaille sekä rajatulle määrälle muita asiakkaita, erityisesti sellaisia keskeisiä sosiaalipalveluja tarjoaville asiakkaille, jotka kyseiset jäsenvaltiot voivat itse määrittää. On erittäin tärkeää, että kriisitilanteissa toteutettavat toimenpiteet määritellään etukäteen ja että niissä noudatetaan turvallisuusvaatimuksia myös silloin, kun suojatut asiakkaat on liitetty samaan jakeluverkkoon kuin muut asiakkaat. Tällaiset toimenpiteet voivat sisältää alun perin varattuun kapasiteettiin suhteutettujen vähennysten käytön, kun infrastruktuuriin pääsyä koskevaa kapasiteettia vähennetään teknisistä syistä.
(30)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi pääsääntöisesti pitäydyttävä hätäsuunnitelmassaan. Ne voivat asianmukaisesti perustelluissa poikkeusoloissa toteuttaa toimia, jotka poikkeavat näistä suunnitelmista.
(31)
Toimitusvarmuutta koskevien velvoitteiden täyttämiseksi on käytettävissä suuri valikoima keinoja. Näitä keinoja olisi hyödynnettävä tarkoituksenmukaisimmalla tavalla kansallisella, alueellisella ja unionin tasolla, jotta ne johtavat johdonmukaiseen ja kustannustehokkaaseen lopputulokseen.
(32)
Direktiivissä 2009/73/EY tarkastellaan toimitusvarmuutta koskevia näkökohtia, joita liittyy sellaisten riittävään rajat ylittävään kapasiteettiin ja muuhun infrastruktuuriin kohdistuvien investointien pitkän aikavälin suunnitteluun, joilla voidaan varmistaa järjestelmän pitkän aikavälin kyky taata toimitusvarmuus ja vastata kohtuullisiin vaatimuksiin. Toimitusvarmuusnormien saavuttaminen saattaa edellyttää siirtymäkautta, jotta tarvittavat investoinnit ehditään tehdä. Kaasu-ENTSO:n viraston valvonnassa laatima unionin laajuinen kymmenvuotinen verkon kehittämissuunnitelma on keskeinen väline, jolla voidaan määritellä unionin tasolla tarvittavia investointeja, jotta voidaan muun muassa panna täytäntöön tässä asetuksessa säädetyt infrastruktuurivaatimukset.
(33)
Kaasu-ENTSO ja virasto olisi kaasualan koordinointiryhmän jäseninä otettava vastuualueillaan täysimääräisesti mukaan unionin tasoiseen yhteistyö- ja kuulemisprosessiin.
(34)
Kaasualan koordinointiryhmä on tärkein elin, jota komissio kuulee ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien ja hätäsuunnitelmien laatimisen yhteydessä. On syytä muistaa, että Kaasu-ENTSO ja virasto ovat kaasualan koordinointiryhmän jäseniä ja että niitä kuullaan tässä yhteydessä.
(35)
Jotta saavutettaisiin mahdollisimman hyvä valmiustaso toimitushäiriöiden varalta, toimivaltaisten viranomaisten olisi maakaasuyhtiöitä kuultuaan laadittava hätäsuunnitelmat. Nämä suunnitelmat eivät saisi olla keskenään epäjohdonmukaisia kansallisella, alueellisella tai unionin tasolla. Niissä olisi noudatettava jo olemassa olevien hätäsuunnitelmien parhaita käytäntöjä ja määriteltävä selkeästi kaikkien maakaasuyhtiöiden ja toimivaltaisten viranomaisten tehtävät ja vastuu. Silloin kun se on mahdollista ja tarpeen, olisi laadittava aluetason yhteisiä hätäsuunnitelmia.
(36)
Jäsenvaltioiden yhteisvastuun lujittamiseksi unionitason hätätilanteessa ja erityisesti sellaisten jäsenvaltioiden tukemiseksi, joiden maantieteelliset ja geologiset olosuhteet ovat muita epäedullisemmat, jäsenvaltioiden olisi kehitettävä toimenpiteitä yhteisvastuun toteuttamiseksi. Maakaasuyhtiöiden olisi kehitettävä toimenpiteitä, kuten kaupallisia sopimuksia, joihin voi sisältyä kaasuntuonnin lisäämistä tai varastojen käytön lisäämistä. On tärkeää kannustaa maakaasuyhtiöitä keskinäisiin järjestelyihin. Hätäsuunnitelman mukaisiin toimiin olisi tarvittaessa sisällyttävä mekanismeja, joilla taataan oikeudenmukainen ja kohtuullinen korvaus maakaasuyhtiöille. Yhteisvastuuta tukevat toimet voivat olla erityisen tärkeitä niiden jäsenvaltioiden kesken, joille komissio suosittelee yhteisten aluetason ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien tai hätäsuunnitelmien laatimista.
(37)
Tässä asetukseen puitteissa komissiolla on tärkeä asema hätätilanteessa niin unionin kuin alueellisella tasolla.
(38)
Eurooppalaista yhteisvastuuta olisi tarvittaessa osoitettava myös unionin ja sen jäsenvaltioiden tarjoaman pelastuspalvelun antaman avun muodossa. Tällaisen avun järjestämisessä ja yhteen sovittamisessa olisi hyödynnettävä neuvoston päätöksellä 2007/779/EY, Euratom (8) perustettua yhteisön pelastuspalvelumekanismia.
(39)
Tämä asetus ei vaikuta jäsenvaltioiden yksinomaiseen oikeuteen määrätä energiavaroistaan.
(40)
Euroopan elintärkeän infrastruktuurin määrittämisestä ja nimeämisestä sekä arvioinnista, joka koskee tarvetta parantaa sen suojaamista, 8 päivänä joulukuuta 2008 annetussa neuvoston direktiivissä 2008/114/EY (9) säädetään prosessista, jolla pyritään parantamaan yksilöityjen eurooppalaisten kriittisten infrastruktuurien, muun muassa tiettyjen kaasuinfrastruktuurien, suojaamista unionissa. Direktiivi 2008/114/EY auttaa yhdessä tämän asetuksen kanssa luomaan kokonaisvaltaisen lähestymistavan energiaturvallisuuteen unionissa.
(41)
Hätäsuunnitelmat olisi saatettava säännöllisesti ajan tasalle ja julkaistava. Niihin olisi kohdistettava vertaisarviointi ja ne olisi ja testattava.
(42)
Kaasualan koordinointiryhmän olisi toimittava komission neuvonantajana ja helpotettava näin toimitusvarmuustoimenpiteiden yhteen sovittamista unionissa ilmenevässä hätätilanteessa. Sen olisi myös seurattava tämän asetuksen nojalla toteutettavien toimenpiteiden riittävyyttä ja tarkoituksenmukaisuutta.
(43)
Tällä asetuksella pyritään antamaan maakaasuyhtiöille ja jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus varmistaa, että kaasun sisämarkkinat toimivat toimitushäiriötilanteissa tehokkaasti mahdollisimman pitkään ennen kuin toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat toimenpiteitä tilanteen edettyä sellaiseksi, etteivät markkinat enää pysty toimittamaan tarvittavia kaasumääriä. Tällaisissa poikkeuksellisissa viranomaistoimissa olisi kaikilta osin noudatettava unionin oikeutta ja niistä olisi ilmoitettava komissiolle.
(44)
Koska kaasun tuonti kolmansista maista on keskeinen tekijä unionin kaasunsaannin turvaamiselle, komission olisi sovitettava yhteen kolmansiin maihin liittyvää toimintaa sekä yhdessä tuottaja- ja kauttakulkumaiden kanssa pyrittävä luomaan järjestelyjä kriisitilanteita varten ja varmistamaan vakaat kaasutoimitukset unioniin. Komissiolle olisi annettava valtuudet ottaa käyttöön erityinen työryhmä, joka kriisitilanteissa tarkkailisi unioniin suuntautuvia kaasuvirtoja yhteistyössä asianomaisten kolmansien maiden kanssa ja, jos kolmannessa maassa esiintyvät ongelmat aiheuttavat kriisitilanteen, toimisi välittäjän ja edesauttajan tehtävässä.
(45)
On tärkeää, etteivät kolmansista maista peräisin olevia toimituksia koskevat ehdot vääristä kilpailua ja että ne ovat sisämarkkinoita koskevien sääntöjen mukaisia.
(46)
Jos saadaan luotettavaa tietoa unionin ulkopuolella olevasta tilanteesta, joka uhkaa yhden tai useamman jäsenvaltion toimitusvarmuutta ja joka voi käynnistää unionin ja kolmannen maan välisen varhaisvaroitusjärjestelmän, komission olisi viipymättä ilmoitettava asiasta kaasualan koordinointiryhmälle ja unionin olisi toteutettava aiheellisia toimia tilanteen laukaisemiseksi.
(47)
Neuvosto totesi helmikuussa 2009 antamissaan päätelmissä, että avoimuutta ja luotettavuutta olisi lisättävä komission ja jäsenvaltioiden välisellä tarkoituksenmukaisella tiedonvaihdolla, joka koskee energia-alan suhteita kolmansiin maihin, mukaan luettuina pitkän aikavälin toimitusjärjestelyt, loukkaamatta kuitenkaan salassa pidettävän liiketoiminnan kannalta tärkeän tiedon luottamuksellisuutta.
(48)
Vaikka Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen sääntöjä ja erityisesti kilpailusääntöjä sovelletaan yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin, siltä osin kuin näiden sääntöjen soveltaminen ei haittaa tällaisten palvelujen suorittamista, jäsenvaltioilla on runsaasti liikkumavaraa julkisen palvelun velvoitteiden määrittämisessä, tilaamisessa ja järjestämisessä.
(49)
Jäsenvaltiot eivät voi yksinään riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on kaasunsaannin varmistaminen unionissa, vaan se voidaan toimien laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(50)
Direktiivi 2004/67/EY olisi kumottava,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tällä asetuksella vahvistetaan kaasunsaannin turvaamiseen tähtäävät säännökset varmistamalla maakaasun, jäljempänä ’kaasu’, sisämarkkinoiden asianmukainen ja keskeytymätön toiminta, sallimalla poikkeuksellisten toimenpiteiden toteuttaminen, kun markkinat eivät enää pysty toimittamaan tarvittavia kaasumääriä, ja määrittelemällä ja osoittamalla selkeästi maakaasuyhtiöiden, jäsenvaltioiden ja unionin vastuualueet niin ennaltaehkäisevien toimien kuin konkreettisissa toimitushäiriötilanteissa toteutettavien toimien osalta. Tässä asetuksessa säädetään yhteisvastuun hengessä myös avoimista mekanismeista, joiden avulla voidaan sovittaa yhteen varautumista hätätilaan ja sitä koskevia toimia jäsenvaltioiden sekä alueellisella ja unionin tasolla.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan direktiivin 2009/73/EY, asetuksen (EY) N:o 713/2009 ja asetuksen (EY) N:o 715/2009 määritelmiä.
Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)
’suojatuilla asiakkailla’ kaikkia kotitalousasiakkaita, jotka on liitetty kaasunjakeluverkkoon ja lisäksi, mikäli kyseinen jäsenvaltio niin päättää,
a)
pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka on liitetty kaasunjakeluverkkoon, ja keskeisiä sosiaalipalveluja, jotka on liitetty kaasun jakelu- tai siirtoverkkoon, edellyttäen, että kaikkien näiden muiden asiakkaiden osuus kaasun loppukäytöstä on enintään 20 prosenttia; ja/tai
b)
kaukolämpölaitoksia siinä määrin kuin ne toimittavat lämpöä kotitalousasiakkaille ja a alakohdassa tarkoitetuille asiakkaille, edellyttäen, etteivät nämä laitokset pysty vaihtamaan muihin polttoaineisiin ja että ne on liitetty kaasun jakelu- tai siirtoverkkoon.
Jäsenvaltioiden on mahdollisimman pian ja viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2011 ilmoitettava komissiolle, aikovatko ne sisällyttää a ja/tai b alakohdan suojattuja asiakkaita koskevaan määritelmäänsä;
2)
’toimivaltaisella viranomaisella’ kansallista valtion elintä tai kansallista sääntelyviranomaista, jonka kukin jäsenvaltio on nimennyt vastaamaan tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden toteuttamisesta. Tällä ei rajoiteta jäsenvaltion mahdollisuutta sallia toimivaltaisen viranomaisen siirtää tässä asetuksessa säädettyjä erityistehtäviä muille tahoille. Tällaiset siirretyt tehtävät on kuitenkin suoritettava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa ja ne on yksilöitävä 4 artiklassa tarkoitetuissa suunnitelmissa.
3 artikla
Vastuu kaasunsaannin varmistamisesta
1. Kaasunsaannin varmistaminen kuuluu yhteisesti maakaasuyhtiöille, jäsenvaltioille, erityisesti niiden toimivaltaisten viranomaisten välityksellä, ja komissiolle niiden vastuualueiden ja toimivallan mukaisesti. Tällainen yhteinen vastuu edellyttää pitkälle menevää yhteistyötä niiden kesken.
2. Kunkin jäsenvaltion on mahdollisimman pian ja viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2011 nimettävä toimivaltainen viranomainen, joka varmistaa tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden toteuttamisen. Kaasunsaannin varmistamisesta tällä hetkellä vastaavat kansalliset tahot toteuttavat tarvittaessa toimivaltaisen viranomaisen tämän asetuksen mukaisesti toteuttaviksi säädetyt toimenpiteet, kunnes toimivaltainen viranomainen on nimetty virallisesti. Näitä toimenpiteitä ovat muun muassa 9 artiklassa tarkoitetun riskiarvioinnin tekeminen ja ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelman ja hätäsuunnitelman laatiminen tämän riskiarvioinnin perusteella sekä kaasun toimitusvarmuuden säännöllinen seuranta kansallisella tasolla. Toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä keskenään yhteistyötä pyrkiäkseen toimitushäiriön ehkäisemiseen ja vahinkojen minimoimiseen sellaisessa tilanteessa. Mikään ei estä jäsenvaltioita antamasta tarvittaessa täytäntöönpanolainsäädäntöä tämän asetuksen vaatimusten noudattamiseksi.
3. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä toimivaltaisen viranomaisen nimi, kun se on nimetty, ja tarvittaessa väliaikaisena toimivaltaisena viranomaisena 2 kohdan mukaisesti toimivien kaasunsaannin varmistamisesta vastaavien kansallisten tahojen nimet. Kunkin jäsenvaltion on julkistettava sellaiset nimeämiset.
4. Toimivaltaisen viranomaisen on tässä asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä toteuttaessaan määriteltävä eri toimijoiden tehtävät ja vastuu niin, että voidaan noudattaa kolmitasoista lähestymistapaa, joka käsittää ensin asianomaiset maakaasuyhtiöt ja teollisuuden, sitten jäsenvaltiot kansallisella tai aluetasolla ja viimein unionin.
5. Komissio sovittaa erityisesti 11 artiklan 1 kohdassa määritellyssä unionin tai alueellisen tason hätätilanteessa tarvittaessa yhteen tässä asetuksessa tarkoitettua toimivaltaisten viranomaisten toimia alueellisella ja unionin tasolla muun muassa 12 artiklassa tarkoitetun kaasualan koordinointiryhmän tai 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun kriisijohtoryhmän kautta.
6. Ennaltaehkäisyä koskeviin suunnitelmiin ja hätäsuunnitelmiin sisältyvien, toimitusvarmuuden turvaamiseen liittyvien toimenpiteiden on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, oikein suhteutettuja, syrjimättömiä ja todennettavissa olevia, ne eivät saa perusteettomasti vääristää kilpailua tai kaasun sisämarkkinoiden toimintaa eivätkä ne saa vaarantaa muiden jäsenvaltioiden tai koko unionin kaasun toimitusvarmuutta.
4 artikla
Ennaltaehkäisyä koskevan suunnitelman ja hätäsuunnitelman laatiminen
1. Kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on maakaasuyhtiöitä, kaasua käyttäviä kotitalous- ja teollisuusasiakkaita edustavia asianomaisia organisaatioita ja kansallista sääntelyviranomaista, jos se ei ole toimivaltainen viranomainen, kuultuaan laadittava kansallisella tasolla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista:
a)
ennaltaehkäisyä koskeva suunnitelma, joka käsittää 9 artiklan nojalla toteutetun riskiarvioinnin mukaisesti todettujen riskien poistamiseksi tai pienentämiseksi tarvittavat toimenpiteet; ja
b)
hätäsuunnitelma, joka käsittää kaasuntoimitushäiriön vaikutusten poistamiseksi tai lieventämiseksi 10 artiklan mukaisesti toteutettavat toimenpiteet.
2. Ennen ennaltaehkäisyä koskevan suunnitelman ja hätäsuunnitelman hyväksymistä kansallisella tasolla toimivaltaisten viranomaisten on viimeistään 3 päivänä kesäkuuta 2012 vaihdettava keskenään mainittuja kahta suunnitelmaa koskevat luonnoksensa ja kuultava toisiaan asianmukaisella alueellisella tasolla samoin kuin komissiota sen varmistamiseksi, että niiden suunnitelmaluonnokset ja toimenpiteet eivät ole yhteensopimattomia toisen jäsenvaltion ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelman ja hätäsuunnitelman kanssa ja että ne ovat sopusoinnussa tämän asetuksen ja unionin muun lainsäädännön säännösten kanssa. Tällainen kuuleminen on toteutettava erityisesti naapurijäsenvaltioiden, varsinkin kaasualan saarekkeita muodostavien eristyksissä olevien verkkojen ja niiden naapurijäsenvaltioiden välillä, ja se voi kattaa esimerkiksi liitteessä IV esimerkinomaisesti mainitut jäsenvaltiot.
3. Kyseessä olevat toimivaltaiset viranomaiset voivat 2 kohdassa tarkoitettujen kuulemisten ja komission mahdollisesti antamien suositusten perusteella päättää laatia kansallisella tasolla laadittujen suunnitelmien lisäksi yhteisiä aluetason ennaltaehkäisyä koskevia suunnitelmia, jäljempänä ’yhteiset ennaltaehkäisyä koskevat suunnitelmat’, ja yhteisiä hätäsuunnitelmia, jäljempänä ’yhteiset hätäsuunnitelmat’. Jos laaditaan yhteisiä suunnitelmia, kyseisten toimivaltaisten viranomaisten on tarvittaessa pyrittävä tekemään sopimuksia alueellisen yhteistyön toteuttamiseksi. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa virallisesti hyväksyttävä nämä sopimukset.
4. Toimivaltaisen viranomaisen on kansallisen ja/tai aluetason ennaltaehkäisyä koskevaa suunnitelmaa ja hätäsuunnitelmaa laatiessaan ja toteuttaessaan otettava aina asiaankuuluvalla tavoin huomioon kaasuverkon jatkuva turvallinen toiminta sekä käsiteltävä ja vahvistettava näissä suunnitelmissa verkon toimintaan vaikuttavat tekniset rajoitukset, mukaan luettuina tekniset ja turvallisuuteen liittyvät syyt, jotka voivat johtaa virtojen vähentymiseen hätätilanteessa.
5. Ennaltaehkäisyä koskevat suunnitelmat ja hätäsuunnitelmat, mukaan luettuina soveltuvin osin yhteiset suunnitelmat, on hyväksyttävä ja julkistettava viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2012. Nämä suunnitelmat on viipymättä toimitettava komissiolle. Komissio ilmoittaa asiasta kaasualan koordinointiryhmälle. Toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että tällaisten suunnitelmien toteuttamista seurataan säännöllisesti.
6. Kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun toimivaltaiset viranomaiset ovat toimittaneet 5 kohdassa tarkoitetut suunnitelmat:
a)
komissio arvioi nämä suunnitelmat b alakohdan mukaisesti. Tätä varten komissio kuulee kaasualan koordinointiryhmää näiden suunnitelmien johdosta ja ottaa sen lausunnon asiaankuuluvin tavoin huomioon. Komissio ilmoittaa kaasualan koordinointiryhmälle arvionsa suunnitelmista, ja
b)
jos komissio kuulemisten perusteella
i)
arvioi, että ennaltaehkäisyä koskevalla suunnitelmalla tai hätäsuunnitelmalla ei pystytä tehokkaasti pienentämään riskiarvioinnissa todettuja riskejä, se voi suositella kyseiselle yhdelle tai useammalle toimivaltaiselle viranomaiselle asianomaisen suunnitelman tarkistamista;
ii)
katsoo, että ennaltaehkäisyä koskeva suunnitelma tai hätäsuunnitelma on yhteensopimaton riskiskenaarioiden tai muun toimivaltaisen viranomaisen suunnitelmien kanssa tai se on ristiriidassa tämän asetuksen säännösten tai unionin muun lainsäädännön säännösten kanssa, se pyytää, että asianomaista suunnitelmaa tarkistetaan;
iii)
katsoo, että ennaltaehkäisyä koskeva suunnitelma vaarantaa muiden jäsenvaltioiden tai koko unionin kaasun toimitusvarmuuden, se päättää vaatia, että toimivaltainen viranomainen tarkastelee uudelleen ennaltaehkäisyä koskevaa suunnitelmaa, ja voi esittää yksittäisiä suosituksia sen tarkistamiseksi. Komissio perustelee päätöksensä yksityiskohtaisesti.
7. Kyseisen toimivaltaisen viranomaisen on muutettava ennaltaehkäisyä koskevaa suunnitelmaansa tai hätäohjelmaansa neljän kuukauden kuluessa 6 kohdan b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetun komission tarkistuspyynnön vastaanottamisesta ja toimitettava tarkistettu ohjelma komissiolle tai ilmoitettava komissiolle syyt, joiden vuoksi se ei suostu pyyntöön. Mikäli päädytään erimielisyyteen, komissio voi kahden kuukauden kuluessa toimivaltaisen viranomaisen vastauksen saatuaan luopua tarkistuspyynnöstään tai kutsua kokoon kyseiset toimivaltaiset viranomaiset ja, mikäli komissio katsoo sen tarpeelliseksi, kaasualan koordinointiryhmän käsittelemään asiaa. Komissio perustelee suunnitelmia koskevat tarkistuspyyntönsä yksityiskohtaisesti. Toimivaltaisen viranomaisen on kaikilta osin otettava huomioon komission kanta. Jos toimivaltaisen viranomaisen lopullinen päätös poikkeaa komission kannasta, toimivaltaisen viranomaisen on perusteltava tällainen päätös ja julkistettava perustelut yhdessä kyseisen päätöksen ja komission kannan kanssa kahden kuukauden kuluessa komission kannan vastaanottamisesta. Toimivaltaisen viranomaisen on tapauksen mukaan julkistettava muutettu suunnitelma viipymättä.
8. Kyseisen toimivaltaisen viranomaisen on muutettava ennaltaehkäisyä koskevaan suunnitelmaansa tai hätäsuunnitelmaansa kolmen kuukauden kuluessa 6 kohdan b alakohdan iii alakohdassa tarkoitetun komission päätöksen vastaanottamisesta ja toimitettava tarkistettu ohjelma komissiolle tai ilmoitettava komissiolle syyt, joiden vuoksi se ei ole yhtä mieltä päätöksestä. Mikäli päädytään erimielisyyteen, komissio voi kahden kuukauden kuluessa toimivaltaisen viranomaisen vastauksen saatuaan päättää muuttaa suunnitelmaa tai peruuttaa tarkistuspyyntönsä. Jos komissio pysyy pyynnössään, kyseisen toimivaltaisen viranomaisen on muutettava suunnitelmaa kahden kuukauden kuluessa komission päätöksen vastaanottamisesta siten, että se ottaa mahdollisimman tarkasti huomioon 6 kohdan b alakohdan iii alakohdassa tarkoitetut komission suositukset, ja toimitettava suunnitelma komissiolle.
Komissio ilmoittaa asiasta kaasualan koordinointiryhmälle ja ottaa asiaankuuluvin tavoin huomioon sen suositukset laatiessaan muutettua suunnitelmaa koskevan kantansa, joka toimitetaan kahden kuukauden kuluessa toimivaltaisen viranomaisen vastauksen vastaanottamisesta. Kyseisen toimivaltaisen viranomaisen on otettava mahdollisimman tarkasti huomioon komission kanta ja sen on kahden kuukauden kuluessa komission kannan vastaanottamisesta hyväksyttävä ja julkistettava näin muutettu suunnitelma.
9. Kaupallisesti arkaluonteiset tiedot on käsiteltävä luottamuksellisesti.
5 artikla
Ennaltaehkäisyä koskevien kansallisten ja yhteisten suunnitelmien sisältö
1. Kansallisen ja yhteisen ennaltaehkäisyä koskevan suunnitelman on sisällettävä seuraavat seikat:
a)
jäljempänä 9 artiklassa säädetyn riskiarvioinnin tulokset;
b)
jäljempänä 6 ja 8 artiklassa säädettyjen infrastruktuuri- ja toimitusnormien täyttämiseksi tarvittavat toimenpiteet, määrät, kapasiteetit ja määräajat, mukaan luettuina soveltuvin osin se, missä määrin kysyntään vaikuttavilla toimenpiteillä voidaan riittävällä tavalla ja riittävän nopeasti kompensoida 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu toimitushäiriö, yhteisen edun mukaisen suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin määrittäminen 6 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa ja mahdollinen lisätty toimitusnormi 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
c)
maakaasuyhtiöille ja muille asiaan liittyville tahoille asetetut velvoitteet, mukaan luettuina kaasuverkon turvallista toimintaa koskevat velvoitteet;
d)
muut ennaltaehkäisevät toimenpiteet, kuten ne, jotka liittyvät tarpeeseen parantaa yhteenliitäntöjä naapurijäsenvaltioiden välillä ja mahdollisuus tarvittaessa monipuolistaa kaasun toimitusreittejä ja -lähteitä todettujen riskien hallitsemiseksi, jotta kaasutoimitukset voidaan mahdollisuuksien mukaan taata kaikille asiakkaille;
e)
mekanismit, joita käytetään muiden jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä yhteistyössä soveltuvin osin 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yhteisten ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien ja yhteisten hätäsuunnitelmien laatimisessa ja toteuttamisessa;
f)
tiedot nykyisistä ja tulevista yhteenliitännöistä, mukaan luettuina niistä, jotka mahdollistavat pääsyn unionin kaasuverkkoon, rajat ylittävistä virroista, rajat ylittävästä pääsystä varastoihin ja fyysisestä kapasiteetista siirtää kaasua kumpaankin suuntaan, jäljempänä ’kaksisuuntainen kapasiteetti’, erityisesti hätätilanteessa;
g)
tiedot kaikista kaasun toimitusvarmuuteen liittyvistä julkisen palvelun velvoitteista.
2. Kansallisissa ja yhteisissä ennaltaehkäisyä koskevissa suunnitelmissa ja erityisesti 6 artiklassa määritellyn infrastruktuurinormin täyttämiseksi tarvittavissa toimissa on otettava huomioon Kaasu-ENTSO:n laatima unionin laajuinen kymmenvuotinen verkon kehittämissuunnitelma asetuksen (EY) N:o 715/2009 8 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
3. Kansallisten ja yhteisten ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien on perustuttava ensisijaisesti markkinapohjaisiin toimenpiteisiin, ja niissä on otettava huomioon toimenpiteiden taloudellinen vaikutus, tuloksellisuus ja tehokkuus, vaikutukset energian sisämarkkinoiden toimintaan sekä vaikutus ympäristöön ja kuluttajiin, eikä niistä saa aiheutua kohtuutonta taakkaa maakaasuyhtiöille eivätkä ne saa vaikuttaa kielteisesti kaasun sisämarkkinoiden toimintaan.
4. Kansallisia ja yhteisiä ennaltaehkäisyä koskevia suunnitelmia on päivitettävä joka toinen vuosi, paitsi jos niitä on olosuhteiden vuoksi päivitettävä useammin, ja niissä on otettava huomioon päivitetty riskiarviointi. Edellä 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kuuleminen toimivaltaisten viranomaisten välillä on suoritettava ennen päivitetyn suunnitelman hyväksymistä.
6 artikla
Infrastruktuurinormi
1. Jäsenvaltion tai, mikäli jäsenvaltio niin säätää, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että toteutetaan tarvittavat toimenpiteet, jotta suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin häiriötilanteessa jäljelle jäävän infrastruktuurin kapasiteetti, joka määritetään liitteessä I olevassa 2 kohdassa esitetyn N-1-kaavan mukaan, pystyy viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2014 tyydyttämään laskelmassa huomioon otetun alueen kaasun kokonaiskysynnän yhtenä päivänä, jona kaasun kysyntä on poikkeuksellisen suurta ja joka tilastollisen todennäköisyyden mukaan esiintyy kerran 20 vuodessa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan 2 kohdan soveltamista. Tämä ei rajoita, mikäli tämä on asianmukaista ja tarpeellista, asetuksessa (EY) N:o 715/2009 tarkoitettua verkonhaltijoiden vastuuta tehdä vastaavat investoinnit eikä direktiivissä 2009/73/EY säädettyjä siirtoverkonhaltijoiden velvoitteita.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu velvoite varmistaa, että jäljelle jäävän infrastruktuurin kapasiteetti pystyy tyydyttämään kaasun kokonaiskysynnän, katsotaan täytetyksi myös, jos toimivaltainen viranomainen pystyy ennaltaehkäisyä koskevassa suunnitelmassa osoittamaan, että toimitushäiriö voidaan riittävällä tavalla ja riittävän nopeasti kompensoida asianmukaisilla markkinapohjaisilla kysyntään vaikuttavilla toimenpiteillä. Tätä varten on käytettävä liitteessä I olevassa 4 kohdassa esitettyä kaavaa.
3. Kyseiset toimivaltaiset viranomaiset voivat tarvittaessa 9 artiklassa tarkoitetun riskiarvioinnin mukaisesti päättää, että tämän artiklan 1 kohdassa säädetty velvoite on täytettävä aluetasolla eikä kansallisella tasolla. Siinä tapauksessa on laadittava 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja yhteisiä ennaltaehkäisyä koskevia suunnitelmia. Tällöin sovelletaan liitteessä I olevaa 5 kohtaa.
4. Kunkin toimivaltaisen viranomaisen on asianomaisia maakaasuyhtiöitä kuultuaan viipymättä ilmoitettava komissiolle 1 kohdassa säädetyn velvoitteen noudattamatta jättämisestä ja ilmoitettava komissiolle tällaisen noudattamatta jättämisen syyt.
5. Siirtoverkon haltijoiden on mahdollistettava pysyvä kaksisuuntainen kapasiteetti kaikissa jäsenvaltioiden välisissä rajat ylittävissä yhteenliitännöissä mahdollisimman pian ja viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2013, lukuun ottamatta
a)
tapauksia, joissa on kyse liitännöistä tuotantolaitoksiin, nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksiin ja jakeluverkkoihin, tai
b)
tapauksia, joissa on myönnetty 7 artiklan mukaisesti poikkeus.
Siirtoverkon haltijoiden on viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2013 mukautettava siirtoverkon toimintaa osittain tai kokonaisuutena niin, että kaasua voidaan rajat ylittävissä yhteenliitännöissä fyysisesti siirtää kumpaankin suuntaan.
6. Jos kaksisuuntainen kapasiteetti on jo olemassa tai rakenteilla tietyssä rajat ylittävässä yhteenliitännässä, 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu velvoite katsotaan täytetyksi kyseisen yhteenliitännän osalta lukuun ottamatta tapauksia, joissa yksi tai useampi jäsenvaltio pyytää kapasiteetin lisäämistä toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä. Kun tällainen lisäämistä koskeva pyyntö esitetään, sovelletaan 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
7. Jäsenvaltion tai, mikäli jäsenvaltio niin säätää, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että ensimmäisessä vaiheessa markkinat testataan aina avoimella, yksityiskohtaisella ja syrjimättömällä tavalla sen arvioimiseksi, edellyttävätkö markkinat 1 ja 5 kohdassa säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi tehtävää infrastruktuuri-investointia.
8. Kun kansalliset sääntelyviranomaiset vahvistavat tai hyväksyvät avoimella ja yksityiskohtaisella tavalla tariffeja tai menetelmiä direktiivin 2009/73/EY 41 artiklan 8 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 715/2009 13 artiklan mukaisesti, niiden on otettava huomioon tosiasialliset kustannukset, joita aiheutuu 1 kohdassa säädettyjen velvoitteiden täyttämisestä ja pysyvän kaksisuuntaisen kapasiteetin järjestämisestä, jotta ne voivat tuolloin myöntää asianmukaisia kannustimia. Siltä osin kuin markkinat eivät edellytä investointia kaksisuuntaisen kapasiteetin toteuttamiseksi ja jos tällaisesta investoinnista aiheutuu kustannuksia useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa tai yhdessä jäsenvaltiossa yhden tai useamman jäsenvaltioiden hyödyksi, kyseisten jäsenvaltioiden kansallisten sääntelyviranomaisten on yhdessä päätettävä kustannusten kohdentamisesta ennen mahdollisen investointipäätöksen tekemistä. Kustannusten kohdentamisessa on otettava huomioon erityisesti kyseisten jäsenvaltioiden osuus toimitusvarmuuden lisäämiseksi tehtyjen infrastruktuuri-investointien tuottamasta hyödystä. Tällöin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 713/2009 8 artiklan 1 kohtaa.
9. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että mahdollinen uusi siirtoinfrastruktuuri parantaa osaltaan toimitusvarmuutta kehittämällä hyvin yhteenliitetty verkko, joka käsittää tarvittaessa riittävän määrän rajat ylittäviä tulo- ja lähtöpisteitä markkinoiden kysynnän ja todettujen riskien mukaisesti. Toimivaltaisen viranomaisen on tarvittaessa arvioitava riskiarvioinnissa se, missä esiintyy sisäisiä pullonkauloja ja pystyvätkö kansallinen tulokapasiteetti ja kansalliset infrastruktuurit, erityisesti siirtoverkot, mukauttamaan kansalliset kaasuvirrat riskiarvioinnissa yksilöityyn skenaarioon, joka koskee suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin häiriötilannetta.
10. Luxemburg, Slovenia ja Ruotsi eivät edellä olevasta poiketen ole näiden velvoitteiden sitomia, mutta niiden on pyrittävä täyttämään tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut velvoitteet ja turvaamaan samalla kaasutoimitukset 8 artiklan mukaisesti suojatuille asiakkaille. Tämä poikkeus on voimassa niin kauan kuin
a)
Luxemburgin tapauksessa: sillä on vähintään kaksi yhdysputkea muihin jäsenvaltioihin, vähintään kaksi eri toimituslähdettä eikä yhtään kaasun varastointilaitosta tai nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosta alueellaan;
b)
Slovenian tapauksessa: sillä on vähintään kaksi yhdysputkea muihin jäsenvaltioihin, vähintään kaksi eri toimituslähdettä eikä yhtään kaasun varastointilaitosta tai nesteytetyn maakaasun käsittelylaitosta alueellaan;
c)
Ruotsin tapauksessa: sillä ei ole alueellaan kaasun kauttakulkua muihin jäsenvaltioihin, sen sisäinen vuotuinen bruttokaasunkulutus on alle kaksi miljoonaa öljyekvivalenttitonnia ja kaasun osuus primaarienergiankulutuksesta on alle viisi prosenttia.
Näiden kolmen jäsenvaltion on varmistettava avoimella, yksityiskohtaisella ja syrjimättömällä tavalla infrastruktuuri-investointien säännöllinen markkinatestaus ja julkistettava näiden testien tulokset.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista tuossa alakohdassa säädettyjen edellytysten muutoksista. Ensimmäisessä alakohdassa säädettyä poikkeusta ei enää sovelleta, jos vähintään yksi näistä edellytyksistä ei enää täyty.
Kunkin ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun jäsenvaltioin on viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2018 toimitettava komissiolle kertomus, jossa kuvataan tilanne tuossa alakohdassa säädettyjen asianomaisten edellytysten osalta ja mahdollisuudet 1 kohdassa mainittujen velvoitteiden täyttämiseen, kun otetaan huomioon infrastruktuurinormin täyttämisen taloudellinen vaikutus, markkinoiden testauksen tulokset sekä alueen kaasumarkkinoiden kehitys ja sen kaasun infrastruktuuria koskevat hankkeet. Komissio voi kertomuksen perusteella ja tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen asianomaisten edellytysten yhä täyttyessä päättää, että ensimmäisessä alakohdassa säädettyä poikkeusta voidaan soveltaa edelleen vielä neljän vuoden ajan. Jos päätös on myönteinen, tässä alakohdassa säädetty menettely toistetaan neljän vuoden kuluttua.
7 artikla
Kaksisuuntaisen kapasiteetin mahdollistamista tai sitä koskevan poikkeuksen hakemista koskeva menettely
1. Siirtoverkon haltijoiden on kunkin jäsenvaltioiden välisen rajat ylittävän yhteenliitännän osalta, lukuun ottamatta 6 artiklan 5 kohdan a alakohdan nojalla poikkeuksen saaneita yhteenliitäntöjä ja tapauksia, joissa kaksisuuntainen kapasiteetti on jo olemassa tai rakenteilla eikä yksi tai useampi jäsenvaltio ole pyytänyt kapasiteetin lisäämistä toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä, viimeistään 3 päivänä maaliskuuta 2012 toimitettava jäsenvaltioilleen tai, mikäli jäsenvaltiot niin säätävät, toimivaltaisille viranomaisilleen tai sääntelyviranomaisilleen, jäljempänä tässä artiklassa yhdessä ’asianomaiset viranomaiset’, kaikkia muita asianomaisia siirtoverkonhaltijoita kuultuaan:
a)
vastakkaista suuntaa koskevaa kaksisuuntaista kapasiteettia, jäljempänä ’vastakkaisvirtauskapasiteetti’, koskeva ehdotus; tai
b)
pyyntö poikkeuksen myöntämiseksi velvoitteesta mahdollistaa kaksisuuntainen kapasiteetti;
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun vastakkaisvirtauskapasiteettia koskevan ehdotuksen tai poikkeusten myöntämistä koskevan pyynnön on perustuttava markkinoiden kysyntää koskevaan arvioon, kysyntä- ja tarjontaennusteisiin, tekniseen toteutettavuuteen, vastakkaisvirtauskapasiteetin kustannuksiin, mukaan luettuina vastaava siirtoverkon vahvistaminen, ja toimitusvarmuudelle koituvaan hyötyyn, ottaen myös huomioon tarvittaessa vastakkaisvirtauskapasiteetin mahdollisen vaikutuksen yhdessä muiden mahdollisten toimenpiteiden kanssa 6 artiklassa tarkoitetun infrastruktuurinormin täyttämiseen vastakkaisvirtauskapasiteetista hyötyvien jäsenvaltioiden osalta.
3. Ehdotuksen tai poikkeuksen myöntämistä koskevan pyynnön vastaanottavan asianomaisen viranomaisen on ilmoitettava siitä viipymättä sellaisten muiden jäsenvaltioiden asianomaisille viranomaisille, jotka riskiarvioinnin mukaan voisivat hyötyä vastakkaisvirtauskapasiteetista, ja komissiolle. Tämän asianomaisen viranomaisen on annettava näille muille asianomaisille viranomaisille ja komissiolle mahdollisuus antaa lausunto neljän kuukauden kuluessa tällaisen ilmoituksen vastaanottamisesta.
4. Asianomaisen viranomaisen on kahden kuukauden kuluessa 3 kohdassa tarkoitetun määräajan päättymisestä sekä 2 kohdassa tarkoitettujen edellytysten ja 9 artiklan mukaisesti tehdyn riskiarvioinnin perusteella ja ottamalla mahdollisimman tarkasti huomioon tämän artiklan 3 kohdan mukaisesti vastaanotetut lausunnot ja ottamalla huomioon muitakin kuin pelkästään taloudellisia tekijöitä, kuten kaasun toimitusvarmuuden ja vaikutuksen kaasun sisämarkkinoihin,
a)
myönnettävä poikkeus, jos vastakkaisvirtauskapasiteetti ei merkittävästi parantaisi minkään jäsenvaltion tai alueen toimitusvarmuutta tai jos investointikustannukset ylittäisivät merkittävästi toimitusvarmuudelle mahdollisesti koituvan hyödyn; tai
b)
hyväksyttävä vastakkaisvirtauskapasiteettia koskeva ehdotus; tai
c)
vaadittava siirtoverkon haltijaa muuttamaan ehdotustaan.
Asianomaisen viranomaisen on ilmoitettava päätöksestään komissiolle viipymättä ja toimitettava sille kaikki asiaankuuluvat tiedot, joista käyvät ilmi päätöksen perustelut, mukaan luettuina tämän artiklan 3 kohdan mukaisesti vastaanotetut lausunnot. Asianomaisten viranomaisten on pyrittävä varmistamaan, että samaa yhteenliitäntää taikka yhteenliitettyjä putkia koskevat päätökset, jotka liittyvät toisiinsa, eivät ole keskenään ristiriidassa.
5. Komissio voi kahden kuukauden kuluessa tällaisen ilmoituksen vastaanottamisesta ja mikäli asianomaisen viranomaisen päätös ja muiden asianomaisten viranomaisten lausunnot ovat ristiriidassa keskenään, vaatia asianomaista viranomaista muuttamaan päätöstään. Määräaikaa voidaan pidentää yhdellä kuukaudella, jos komissio on pyytänyt lisätietoja. Kaikki komission ehdotukset, joissa vaaditaan muutoksia asianomaisen viranomaisen päätökseen, on tehtävä 2 kohdassa ja 4 kohdan a alakohdassa säädettyjen seikkojen ja edellytysten perusteella ja ottamalla huomioon asianomaisen viranomaisen päätöksen syyt. Asianomaisen viranomaisen on toimittava pyynnön mukaisesti muuttamalla päätöstään neljän viikon kuluessa. Jos komissio ei toimi kahden kuukauden kuluessa, katsotaan, ettei se vastusta asianomaisen viranomaisen päätöstä.
6. Jos ylimääräinen vastakkaisvirtauskapasiteetti on 9 artiklan mukaisesti tehdyn riskiarvioinnin tulosten mukaisesti tarpeen, tämän artiklan 1-5 kohdassa tarkoitettu menettely toistetaan siirtoverkonhaltijan, asianomaisen viranomaisen tai komission pyynnöstä.
7. Komissio ja asianomainen viranomainen varmistavat, että kaupallisesti arkaluonteiset tiedot käsitellään aina luottamuksellisesti.
8 artikla
Toimitusnormi
1. Toimivaltaisen viranomaisen on vaadittava määrittämiään maakaasuyhtiöitä toteuttamaan toimenpiteitä, jotta varmistetaan kaasun toimitukset kyseisen jäsenvaltion suojatuille asiakkaille seuraavissa tilanteissa:
a)
äärimmäinen lämpötila seitsemän päivän huippuajanjaksona, joka tilastollisen todennäköisyyden mukaan esiintyy kerran 20 vuodessa;
b)
vähintään 30 päivän ajanjakso, jona kaasun kysyntä on poikkeuksellisen suurta ja joka tilastollisen todennäköisyyden mukaan esiintyy kerran 20 vuodessa; ja
c)
vähintään 30 päivän ajanjakso suurimman yksittäisen kaasuinfrastruktuurin häiriötilanteessa keskimääräisissä talvioloissa.
Toimivaltaisen viranomaisen on määritettävä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut maakaasuyhtiöt viimeistään 3 päivänä kesäkuuta 2012.
2. Mahdollisen lisätyn toimitusnormin, joka ylittää 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetut 30 päivää, tai kaasun toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä asetetun mahdollisen lisävelvoitteen on perustuttava 9 artiklassa tarkoitettuun riskiarviointiin, se on otettava huomioon ennaltaehkäisyä koskevassa suunnitelmassa, ja
a)
sen on oltava 3 artiklan 6 kohdan mukainen;
b)
se ei saa perusteettomasti vääristää kilpailua tai haitata kaasun sisämarkkinoiden toimintaa;
c)
se ei saa vaikuttaa kielteisesti minkään muun jäsenvaltion kykyyn toimittaa kaasua suojatuille asiakkailleen tämän artiklan mukaisesti kansallisen, alueellisen tai unionin tason hätätilanteessa; ja
d)
sen on täytettävä 11 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut edellytykset unionin tai alueellisen tason hätätilanteessa.
Toimivaltaisen viranomaisen on yhteisvastuun hengessä mainittava ennaltaehkäisyä koskevassa suunnitelmassa ja hätäsuunnitelmassa, miten mahdollista lisättyä toimitusnormia tai maakaasuyhtiöille asetettua lisävelvoitetta voidaan väliaikaisesti pienentää unionin tai alueellisen tason hätätilanteessa.
3. Toimivaltaisen viranomaisen ja maakaasuyhtiöiden on toimivaltaisen viranomaisen 1 ja 2 kohdan mukaisesti määrittelemien ajanjaksojen jälkeen tai 1 kohdassa määriteltyjä ankarammissa oloissa pyrittävä mahdollisimman pitkään ylläpitämään kaasutoimitukset erityisesti suojatuille asiakkaille.
4. Tässä artiklassa säädettyjen toimitusnormien täyttämiseksi maakaasuyhtiöille asetettujen velvoitteiden on oltava syrjimättömiä, eikä niistä saa aiheutua kohtuutonta taakkaa näille yrityksille.
5. Maakaasuyhtiöt saavat tarvittaessa täyttää nämä velvoitteet tapauksen mukaan joko alueellisella tai unionin tasolla. Toimivaltainen viranomainen ei saa edellyttää, että tässä artiklassa säädetyt normit täytetään käyttäen ainoastaan sen omalle alueelle sijoittuvaa infrastruktuuria.
6. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että toimitukset suojatuille asiakkaille taataan tavalla, joka ei haittaa kaasun sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa, ja hintaan, joka heijastelee toimitusten markkina-arvoa.
9 artikla
Riskiarviointi
1. Kunkin toimivaltaisen viranomaisen on viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2011 arvioitava kaikilta osin kaasun toimitusvarmuuteen jäsenvaltiossaan vaikuttavat riskit seuraavien yhteisten tekijöiden perusteella:
a)
käyttäen 6 ja 8 artiklassa määritettyjä normeja ja esittäen N-1-kaavan laskelman, käytetyt oletukset, N-1-kaavan laskemisessa aluetasolla käytetyt oletukset mukaan luettuina, ja tällaisen laskelman tekemiseksi tarvittavat tiedot;
b)
ottamalla huomioon kaikki asiaan vaikuttavat kansalliset ja alueelliset olosuhteet, erityisesti markkinoiden koon, verkon rakenteen, todelliset virrat, mukaan luettuina siirrot kyseisestä jäsenvaltiosta, mahdollisuus fyysisesti siirtää kaasua kumpaankin suuntaan, mukaan luettuina mahdollinen tarve vastaavaan siirtoverkon vahvistamiseen, alueella oleva tuotanto- ja varastointikapasiteetti sekä kaasun asema energiavalikoimassa, erityisesti kaukolämmön ja sähköntuotannon sekä teollisuuden toiminnan osalta, sekä turvallisuuteen ja kaasun laatuun liittyvät näkökohdat;
c)
analysoimalla erilaisia poikkeuksellisen suuren kaasun kysynnän ja toimitushäiriöiden skenaarioita, kuten keskeisten siirtoinfrastruktuurien, varastojen tai nesteytetyn maakaasun vastaanottoterminaalien häiriöitä sekä kolmansista maista tulevan kaasun toimitushäiriöitä, ottamalla huomioon niiden esiintymisen historian, todennäköisyyden, vuodenajan, yleisyyden ja keston sekä tarvittaessa geopoliittiset riskit, ja arvioiden näiden skenaarioiden todennäköisiä seurauksia;
d)
selvittämällä riskien vuorovaikutus- ja vastaavuussuhteita muiden jäsenvaltioiden kanssa, myös siltä osin kuin on kyse yhteenliitännöistä, rajat ylittävistä toimituksista, rajat ylittävästä pääsystä varastoihin ja kaksisuuntaisesta kapasiteetista;
e)
ottamalla huomioon kunkin rajalla olevan tulo- ja lähtöpisteen suurimman yhteenliitäntäkapasiteetin.
2. Kyseisten toimivaltaisten viranomaisten on 4 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa tehtävä yhteinen riskiarviointi myös aluetasolla.
3. Maakaasuyhtiöiden, kaasua käyttävien teollisuusasiakkaiden, kaasua käyttäviä kotitalous- ja teollisuusasiakkaita edustavien asianomaisten organisaatioiden sekä jäsenvaltioiden ja kansallisen sääntelyviranomaisen, jos se ei ole toimivaltainen viranomainen, on tehtävä yhteistyötä toimivaltaisen viranomaisen kanssa ja annettava sille pyynnöstä kaikki riskiarvioinnissa tarvittavat tiedot.
4. Riskiarviointi on saatettava ajan tasalle ensimmäisen kerran viimeistään 18 kuukauden kuluttua 4 artiklassa tarkoitetun ennaltaehkäisyä koskevan suunnitelman ja hätäsuunnitelman hyväksymisestä ja sen jälkeen joka toinen vuosi kyseessä olevan vuoden syyskuun 30 päivään mennessä, paitsi jos se on olosuhteiden vuoksi saatettava useammin ajan tasalle. riskiarvioinnissa on otettava huomioon 6 artiklassa määritellyn infrastruktuurinormin täyttämisen edellyttämien investointien edistyminen sekä uusien vaihtoehtoisten ratkaisujen toteuttamisessa kohdatut maakohtaiset vaikeudet.
5. Riskiarviointi, ajan tasalle saatetut versiot mukaan luettuina, on asetettava komission saataville viipymättä.
10 artikla
Hätäsuunnitelmat ja kriisitasot
1. Kansallisessa ja yhteisessä hätäsuunnitelmissa on:
a)
käytettävä perustana 3 kohdassa säädettyjä kriisitasoja;
b)
määriteltävä maakaasuyhtiöiden ja kaasua käyttävien teollisuusasiakkaiden, asianomaiset sähköntuottajat mukaan luettuina, asema ja vastuu ottamalla huomioon, missä määrin kaasuntoimitushäiriöt vaikuttavat kuhunkin niistä, sekä niiden vuorovaikutus toimivaltaisten viranomaisten ja tarvittaessa kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa kullakin 3 kohdassa määritellyllä kriisitasolla;
c)
määriteltävä toimivaltaisten viranomaisten sekä sellaisten muiden tahojen asema ja vastuu, joille on siirretty 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuin tavoin tehtäviä kullakin tämän artiklan 3 kohdassa määritellyllä kriisitasolla;
d)
varmistettava, että maakaasuyhtiöille ja kaasua käyttäville teollisuusasiakkaille annetaan riittävät mahdollisuudet reagoida kullakin kriisitasolla;
e)
määritettävä tarvittaessa toimenpiteet ja toimet, joiden avulla lievennetään kaasuntoimitushäiriön mahdollisia vaikutuksia kaasun avulla tuotetun kaukolämmön ja sähköntoimitukseen;
f)
vahvistettava yksityiskohtaiset menettelyt ja toimenpiteet, joita noudatetaan kullakin kriisitasolla, mukaan luettuina kutakin tasoa vastaavat tiedonkulkusäännöt;
g)
nimettävä kriisijohtaja tai kriisijohtoryhmä ja määriteltävä kriisijohdon tehtävät;
h)
kuvattava erityisesti liitteessä II lueteltujen markkinapohjaisten toimenpiteiden käyttö tilanteen hallitsemiseksi hälytystasolla ja vaikutusten lieventämiseksi hätätilatasolla;
i)
kuvattava erityisesti liitteessä III lueteltujen muiden kuin markkinapohjaisten toimenpiteiden suunniteltu tai kaavailtu käyttö hätätilatasolla sekä esitettävä arvio siitä, missä määrin tällaisten muiden kuin markkinapohjaisten toimenpiteiden käyttö on tarpeen kriisistä selviämiseksi, esitettävä arvio toimenpiteiden vaikutuksista ja määriteltävä niiden toteuttamisessa käytettävät menettelyt ottamalla huomioon sen, että muita kuin markkinapohjaisia toimenpiteitä käytetään vain, jos pelkin markkinapohjaisin mekanismein ei enää voida varmistaa toimituksia erityisesti suojatuille asiakkaille;
j)
kuvattava muiden jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä yhteistyössä kullakin kriisitasolla käytettävät menettelytavat;
k)
eriteltävä maakaasuyhtiöille asetetut raportointivelvollisuudet hälytys- ja hätätilatasolla;
l)
laadittava luettelo ennalta määritellyistä toimista kaasun asettamiseksi saataville hätätilanteessa, mukaan luettuina kaupalliset sopimukset tällaisiin toimiin osallistuvien tahojen välillä ja tarvittaessa maakaasuyhtiöille tarkoitetut kompensaatiomekanismit ottamalla asiaankuuluvasti huomioon arkaluonteisten tietojen luottamuksellisuuden. Tällaisiin toimiin voi liittyä maiden rajat ylittäviä sopimuksia jäsenvaltioiden ja/tai maakaasuyhtiöiden välillä.
2. Kansalliset ja yhteiset hätäsuunnitelmat on saatettava ajan tasalle joka toinen vuosi, paitsi jos ne on olosuhteiden vuoksi saatettava useammin ajan tasalle, ja niissä on otettava huomioon ajan tasalle saatettu riskiarviointi. Edellä 4 artiklan 2 kohdassa säädetty toimivaltaisten viranomaisten välinen kuuleminen on suoritettava ennen päivitettyjen suunnitelmien hyväksymistä.
3. Kolme tärkeintä kriisitasoa ovat seuraavat:
a)
ennakkovaroitustaso (ennakkovaroitustila): tilanne, jossa on saatu konkreettista, vakavasti otettavaa ja luotettavaa tietoa, jonka mukaan tapahtuma, joka todennäköisesti heikentää kaasun toimitustilannetta merkittävästi ja johtaa todennäköisesti hälytys- tai hätätilatason käyttöönottoon, on mahdollinen; ennakkovaroitustaso voidaan aktivoida ennakkovaroitusmekanismilla;
b)
hälytystaso (hälytystila): tilanne, jossa toimitusten häiriintyminen tai poikkeuksellisen suuri kaasun kysyntä heikentää merkittävästi toimitustilannetta, mutta markkinat pystyvät edelleen hoitamaan häiriön tai kysynnän ilman, että on tarpeen turvautua muihin kuin markkinapohjaisiin toimenpiteisiin;
c)
hätätilataso (hätätila): tilanne, jossa kaasun kysyntä on poikkeuksellisen suurta, toimitushäiriö on merkittävä tai toimitustilanne muuten heikkenee merkittävästi ja kaikki asiaankuuluvat markkinapohjaiset toimenpiteet on toteutettu, mutta kaasutoimitukset eivät riitä tyydyttämään jäljelle jäävää kaasun kysyntää, jolloin on lisäksi toteutettava muita kuin markkinapohjaisia toimenpiteitä, jotta voidaan turvata kaasutoimitukset erityisesti suojatuille asiakkaille 8 artiklan mukaisesti.
4. Kansallisilla ja yhteisillä hätäsuunnitelmilla on varmistettava, että rajat ylittävät yhteydet infrastruktuuriin säilytetään asetuksen (EY) N:o 715/2009 mukaisesti siltä osin kuin se on teknisesti ja turvallisuuden kannalta mahdollista hätätilanteessa. Suunnitelmien on oltava tämän asetuksen 3 artiklan 6 kohdan mukaisia, eivätkä ne saa sisältää toimenpiteitä, joilla perusteettomasti rajoitetaan kaasun kulkua rajojen yli.
5. Kun toimivaltainen viranomainen julistaa jonkun 3 kohdassa tarkoitetun kriisitason olevan voimassa, sen on välittömästi ilmoitettava asiasta komissiolle ja toimitettava sille kaikki tarvittavat tiedot ja erityisesti tiedot toimista, jotka se aikoo toteuttaa. Mikäli kyseessä on hätätilanne, joka saattaa johtaa unionille ja sen jäsenvaltioille osoitettavaan avunpyyntöön, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä ilmoitettava asiasta komission pelastuspalvelun seuranta- ja tiedotuskeskukseen MICiin.
6. Kun toimivaltaisen viranomaisen julistaa hätätilan, sen on toteutettava hätäsuunnitelmassa ennalta määritellyt toimet ja ilmoitettava välittömästi komissiolle erityisesti toimet, jotka se aikoo toteuttaa 1 kohdan mukaisesti. Toimivaltainen viranomainen voi asianmukaisesti perustelluissa poikkeusoloissa toteuttaa toimia, jotka poikkeavat hätäsuunnitelmasta. Toimivaltaisen viranomaisen on välittömästi ilmoitettava komissiolle tällaisista toimista ja perusteltava ne.
7. Jäsenvaltioiden ja erityisesti toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että
a)
sellaisia toimenpiteitä ei toteuteta, jotka milloin hyvänsä tarpeettomasti rajoittavat kaasun kulkua sisämarkkinoilla;
b)
sellaisia toimenpiteitä ei toteuteta, jotka ovat omiaan vakavasti vaarantamaan kaasun toimitustilanteen toisessa jäsenvaltiossa; ja
c)
rajat ylittävät yhteydet infrastruktuuriin asetuksen (EY) N:o 715/2009 mukaisesti säilytetään siltä osin kuin se on teknisesti ja turvallisuuden kannalta mahdollista hätäsuunnitelman mukaisesti.
8. Komissio tarkistaa mahdollisimman pian mutta joka tapauksessa viiden päivän kuluessa siitä, kun se on saanut 5 kohdassa tarkoitetut toimivaltaisen viranomaisen antamat tiedot, onko hätätilan julistus perusteltu 3 kohdan c alakohdan mukaisesti ja vastaavatko toteutetut toimenpiteet mahdollisimman pitkälti hätäsuunnitelmassa lueteltuja toimia eivätkä aiheuta perusteetonta haittaa maakaasuyhtiöille ja ovat 7 kohdan mukaiset. Komissio voi toimivaltaisen viranomaisen tai maakaasuyhtiöiden pyynnöstä tai omasta aloitteestaan pyytää toimivaltaista viranomaista tekemään muutoksia toimenpiteisiin, jos ne ovat 7 kohdassa ja tämän kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyjen edellytysten vastaisia. Komissio voi pyytää toimivaltaista viranomaista myös peruuttamaan hätätilajulistuksen, jos se katsoo, ettei tällainen julistus ole tai enää ole perusteltu 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
Toimivaltaisen viranomaisen on muutettava toimenpiteitään kolmen päivän kuluessa komission pyynnön vastaanottamisesta ja ilmoitettava asiasta komissiolle tai ilmoitettava komissiolle syyt, joiden vuoksi se ei suostu pyyntöön. Viimeksi mainitussa tapauksessa komissio voi kolmen päivän kuluessa muuttaa pyyntöään tai peruuttaa sen tai kutsua kokoon toimivaltaisen viranomaisen tai tarvittaessa asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset ja, mikäli komissio katsoo sen tarpeelliseksi, kaasualan koordinointiryhmän käsittelemään asiaa. Komissio perustelee toimien muutoksia koskevat pyyntönsä yksityiskohtaisesti. Toimivaltaisen viranomaisen on kaikilta osin otettava huomioon komission kanta. Jos toimivaltaisen viranomaisen lopullinen päätös poikkeaa komission kannasta, toimivaltaisen viranomaisen on perusteltava tällainen päätös.
11 artikla
Unionin- ja alueellisen tason hätätilatoimet
1. Sellaisen toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä, joka on julistanut hätätilan, komissio voi julistaa unionin tason hätätilan tai alueellisen tason hätätilan tilanteesta erityisesti kärsivälle maantieteelliselle alueelle suoritettuaan 10 artiklan 8 kohdan mukaisen tarkistuksen. Vähintään kahden sellaisen toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä, jotka ovat julistaneet hätätilan, komissio julistaa tarvittaessa unionin- tai alueellisen tason hätätilan suoritettuaan 10 artiklan 8 kohdan mukaisen tarkistuksen ja näiden hätätilojen syiden liittyessä toisiinsa. Kaikissa tapauksissa komissio kokoaa tilanteeseen parhaiten soveltuvia viestintävälineitä käyttäen muiden toimivaltaisten viranomaisten näkemykset ja ottaa asiaankuuluvalla tavalla huomioon kaikki niiden toimittamat asiaankuuluvat tiedot. Kun komissio arvioi, etteivät unionin- tai alueellisen tason hätätilan perusteena olevat syyt enää oikeuta hätätilan julistamista, se julistaa unionin- tai alueellisen tason hätätilan päättyneeksi. Kaikissa tapauksissa komissio perustelee päätöksensä ja ilmoittaa sen neuvostolle.
2. Komissio kutsuu kokoon kaasualan koordinointiryhmän heti unionin- tai alueellisen tason hätätilan julistettuaan. Komissio voi unionin- tai alueellisen tason hätätilan aikana vähintään kolmen jäsenvaltion pyynnöstä rajoittaa osallistumisen kaasualan koordinointiryhmään koko kokouksen tai sen osan ajaksi koskemaan jäsenvaltioiden edustajia ja toimivaltaisia viranomaisia.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa unionin- tai alueellisen tason hätätilassa komissio sovittaa toimivaltaisten viranomaisten toiminnan yhteen ottamalla kaikilta osin huomioon kaasualan koordinointiryhmän kuulemisesta saadut asiaankuuluvat tiedot kaasualan ja kuulemisen tulokset. Erityisesti komissio
a)
varmistaa tiedonvaihdon;
b)
varmistaa jäsenvaltio- ja aluetason toimien johdonmukaisuuden ja vaikuttavuuden suhteessa unionin tason toimiin;
c)
sovittaa yhteen toimet kolmansia maita koskevilta osin.
4. Komissio voi kutsua kokoon 10 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun kriisijohtoryhmän, joka koostuu hätätilasta kärsivien jäsenvaltioiden kriisijohtajista. Komissio voi yhteisymmärryksessä kriisijohtajien kanssa kutsua mukaan muita asiaankuuluvia sidosryhmiä. Komissio varmistaa, että kaasualan koordinointiryhmälle tiedotetaan säännöllisesti kriisijohtoryhmän työskentelystä.
5. Jäsenvaltioiden ja erityisesti toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että
a)
sellaisia toimenpiteitä ei toteuteta, jotka minään ajankohtana tarpeettomasti rajoittavat kaasun kulkua sisämarkkinoilla, varsinkaan kaasun kulkua hätätilasta kärsiville markkinoille;
b)
sellaisia toimenpiteitä ei toteuteta, jotka ovat omiaan vakavasti vaarantamaan kaasun toimitustilanteen toisessa jäsenvaltiossa; ja
c)
rajat ylittävät yhteydet infrastruktuuriin säilytetään asetuksen (EY) N:o 715/2009 mukaisesti siltä osin kuin se on teknisesti ja turvallisuuden kannalta mahdollista hätäsuunnitelman mukaisesti.
6. Jos komissio toimivaltaisen viranomaisen tai maakaasuyhtiön pyynnöstä tai omasta aloitteestaan katsoo, että jäsenvaltion tai toimivaltaisen viranomaisen unionin- tai alueellisen tason hätätilassa toteuttama toimi taikka maakaasuyhtiön tuolloin noudattama menettely on 5 kohdan vastainen, se pyytää jäsenvaltiota tai toimivaltaista viranomaista muuttamaan toimintaansa tai toteuttamaan toimia 5 kohdan noudattamisen varmistamiseksi ja ilmoittaa tälle syyt tähän. Tarve varmistaa kaasuverkon turvallinen toiminta on aina otettava asianmukaisesti huomioon.
Jäsenvaltion tai toimivaltaisen viranomaisen on muutettava toimintaansa kolmen päivän kuluessa komission pyynnön vastaanottamisesta ja ilmoitettava tästä komissiolle tai ilmoitettava komissiolle syyt, joiden vuoksi se ei suostu pyyntöön. Viimeksi mainitussa tapauksessa komissio voi kolmen päivän kuluessa muuttaa pyyntöään tai peruuttaa sen tai kutsua jäsenvaltion tai toimivaltaisen viranomaisen ja, mikäli komissio katsoo sen tarpeelliseksi, kaasualan koordinointiryhmän käsittelemään asiaa. Komissio perustelee toiminnan muuttamista koskevat pyyntönsä yksityiskohtaisesti. Jäsenvaltion tai toimivaltaisen viranomaisen on kaikilta osin otettava huomioon komission kanta. Jos toimivaltaisen viranomaisen tai jäsenvaltion lopullinen päätös poikkeaa komission kannasta, toimivaltaisen viranomaisen tai jäsenvaltion on perusteltava tällainen päätös.
7. Komissio laatii kaasualan koordinointiryhmää kuultuaan erityistä seurantaryhmää varten pysyvän varallaololuettelon, joka koostuu toimialan asiantuntijoista ja komission edustajista. Seurantaryhmä voidaan tarpeen mukaan lähettää paikalle unionin ulkopuolelle, ja se tarkkailee yhteistyössä kolmansien toimittaja- ja kauttakulkumaiden kanssa unioniin suuntautuvia kaasuvirtoja ja raportoi niistä.
8. Toimivaltaisen viranomaisen on tiedotettava komission pelastuspalvelun seuranta- ja tiedotuskeskukselle MICille mahdollisesta avuntarpeesta. Pelastuspalvelun seuranta- ja tiedotuskeskus arvioi kokonaistilanteen ja antaa sellaista apua koskevia neuvoja, jota voitaisiin antaa tilanteesta eniten kärsiville jäsenvaltioille ja tarvittaessa kolmansille maille.
12 artikla
Kaasualan koordinointiryhmä
1. Perustetaan kaasualan koordinointiryhmä helpottamaan kaasun toimitusvarmuuteen liittyvien toimenpiteiden yhteen sovittamista. Ryhmä koostuu jäsenvaltioiden ja erityisesti niiden toimivaltaisten viranomaisten sekä viraston, Kaasu-ENTSO:n ja kyseisten toimialojen ja asianomaisten asiakkaiden eturyhmittymien edustajista. Komissio päättää jäsenvaltioita kuultuaan ryhmän kokoonpanosta varmistaen, että se on täysin edustava. Komissio toimii ryhmän puheenjohtajana. Ryhmä vahvistaa työjärjestyksensä.
2. Kaasualan koordinointiryhmää kuullaan ja se avustaa komissiota erityisesti seuraavissa kysymyksissä tämän asetuksen mukaisesti:
a)
kaasunsaannin varmuus yleensä ja erityisesti hätätilanteissa;
b)
kaikki tiedot, joilla on merkitystä kaasun toimitusvarmuuden kannalta kansallisella, alueellisella ja unionin tasolla;
c)
parhaat käytännöt ja kaikille asiaan liittyville tahoille mahdollisesti annettavat toimintaohjeet;
d)
toimitusvarmuuden taso, vertailuarvot ja arviointimenetelmät;
e)
kansalliset, alueelliset ja unionitason skenaariot ja valmiustason testaaminen;
f)
ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien ja hätäsuunnitelmien sekä niihin sisältyvien toimenpiteiden toteuttamisen arviointi;
g)
sellaisten toimien yhteen sovittaminen, joilla pyritään vastaamaan hätätilanteeseen unionissa yhdessä sekä sellaisten kolmansien maiden, jotka ovat energiayhteisön perustamissopimuksen sopimuspuolia, että muiden kolmansien maiden kanssa,
h)
tilanteesta eniten kärsivien jäsenvaltioiden tarvitsema apu.
3. Komissio kutsuu kaasualan koordinointiryhmän kokoon säännöllisin väliajoin ja jakaa toimivaltaisilta viranomaisilta saadut tiedot varmistaen samalla, että kaupallisesti arkaluonteiset tiedot käsitellään luottamuksellisesti.
13 artikla
Tiedonvaihto
1. Jos jäsenvaltioilla on olemassa olevia kaasun toimitusvarmuuteen liittyviä julkisen palvelun velvoitteita, niiden on julkistettava ne viimeistään 3 päivänä tammikuuta 2011. Kaikki myöhemmät ajan tasalle saattamiset tai kaasun toimitusvarmuuteen liittyvät ylimääräiset julkisen palvelun velvoitteet on myös julkistettava niin pian kuin jäsenvaltiot hyväksyvät ne.
2. Kyseessä olevien maakaasuyhtiöiden on asetettava toimivaltaisen viranomaisen saataville hätätilan aikana päivittäin erityisesti seuraavat tiedot:
a)
kaasun päivittäiset kysyntä- ja tarjontaennusteet seuraavalle kolmelle päivälle;
b)
päivittäinen virtaavan kaasun määrä (mcm/d) kaikissa rajat ylittävissä tulo- ja lähtöpisteissä sekä kaikissa pisteissä, jotka liittävät tuotantolaitoksen, varaston tai nesteytetyn maakaasun vastaanottoterminaalin verkkoon;
c)
päivinä ilmaistu aika, jona odotetaan voitavan taata kaasuntoimitukset suojatuille asiakkaille.
3. Komissiolla on unionin- tai alueellisen tason hätätilassa oikeus pyytää toimivaltaista viranomaista toimittamaan viipymättä ainakin seuraavat tiedot:
a)
edellä 2 kohdassa säädetyt tiedot;
b)
tiedot toimivaltaisen viranomaisen kaavailemista ja jo toteuttamista toimenpiteistä hätätilan vaikutusten lieventämiseksi sekä tiedot niiden tuloksellisuudesta;
c)
muiden toimivaltaisten viranomaisten esittämät lisätoimenpiteitä koskevat pyynnöt;
d)
muiden toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä toteutetut toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset viranomaiset ja komissio säilyttävät kaupallisesti arkaluonteisten tietojen luottamuksellisuuden.
5. Hätätilanteen päätyttyä toimivaltaisen viranomaisen on mahdollisimman pian ja viimeistään kuuden viikon kuluttua hätätilan päättymisestä toimitettava komissiolle yksityiskohtainen arvio hätätilanteesta ja toteutettujen toimenpiteiden tuloksellisuudesta, mukaan luettuna arvio hätätilanteen taloudellisista vaikutuksista, sen vaikutuksista sähköntuotantoalaan sekä unionille ja/tai sen jäsenvaltioille annetusta tai näiltä saadusta avusta. Tällainen arvio on asetettava kaasualan koordinointiryhmän saataville ja otettava huomioon, kun ennaltaehkäisyä koskevat suunnitelmat ja hätäsuunnitelmat saatetaan ajan tasalle.
Komissio analysoi toimivaltaisten viranomaisten arviot ja ilmoittaa analyysinsä tulokset kootussa muodossa jäsenvaltioille, Euroopan parlamentille ja kaasualan koordinointiryhmälle.
6. Jotta komissio voi arvioida toimitusvarmuustilanteen unionin tasolla, edellytetään seuraavaa:
a)
jäsenvaltioiden on viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2011 ilmoitettava komissiolle voimassa olevat kolmansien maiden kanssa tehdyt hallitusten väliset sopimukset, joilla on vaikutusta kaasuinfrastruktuurien ja kaasutoimitusten kehitykseen. Tehdessään uusia hallitusten välisiä sopimuksia, joilla on tällainen vaikutus, kolmansien maiden kanssa jäsenvaltioiden on ilmoitettava asiasta komissiolle;
b)
maakaasuyhtiöiden on sellaisten sopimusten osalta, jotka on tehty kolmansien maiden toimittajien kanssa yli vuoden ajaksi, ilmoitettava asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2011, siltä osin kuin on kyse voimassa olevista sopimuksista, sekä lisäksi kuin uusista sopimuksista ja voimassa olevien sopimusten muutoksista, seuraavat tiedot:
i)
sopimuksen kesto;
ii)
sopimuksen kattamat määrät yhteensä, vuositasolla ja keskimäärin kuukausitasolla;
iii)
hälytys- tai hätätilanteessa sopimuksen mukaiset päivittäiset enimmäismäärät;
iv)
sopimuksen mukaiset toimituspisteet.
Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava nämä tiedot komissiolle kootussa muodossa. Jos tehdään uusia sopimuksia tai voimassa olevia sopimuksia muutetaan, kaikki tiedot on ilmoitettava uudelleen kootussa muodossa säännöllisin väliajoin. Toimivaltainen viranomainen ja komissio varmistavat tietojen luottamuksellisuuden.
14 artikla
Komission suorittama seuranta
Komissio seuraa jatkuvasti kaasunsaannin varmistamiseen tähtääviä toimenpiteitä ja raportoi niistä erityisesti arvioimalla vuosittain direktiivin 2009/73/EY 5 artiklassa tarkoitetut kertomukset ja tuon direktiivin 11 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoon liittyvät tiedot sekä, sitten kun ne ovat saatavilla, riskiarvioinnissa ja tämän asetuksen mukaisesti laadituissa ennaltaehkäisyä koskevissa suunnitelmissa ja hätäsuunnitelmissa annetut tiedot.
Viimeistään 3 päivänä joulukuuta 2014, 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitetun kertomuksen perusteella ja kuultuaan kaasualan koordinointiryhmää komissio
a)
tekee johtopäätökset mahdollisista tavoista parantaa toimitusvarmuutta unionin tasolla, arvioi riskiarviointien tekemisen sekä ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien ja hätäsuunnitelmien laatimisen toteutettavuuden unionin tasolla ja antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen täytäntöönpanosta, myös markkinoiden yhteenliitettävyydessä tapahtuneesta edistymisestä; ja
b)
antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen jäsenvaltioiden ennaltaehkäisyä koskevien suunnitelmien ja hätäsuunnitelmien yleisestä yhteensopivuudesta sekä niiden vaikutuksesta yhteisvastuuseen ja valmiustasoon unionin kannalta tarkasteltuna.
Kertomuksessa annetaan tarpeen mukaan suosituksia tähän asetukseen tehtäviksi parannuksiksi.
15 artikla
Kumoaminen
Kumotaan direktiivi 2004/67/EY 2 päivästä joulukuuta 2010 lukuun ottamatta mainitun direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa, joita sovelletaan siihen saakka, että kyseessä oleva jäsenvaltio on tämän asetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti määritellyt suojatut asiakkaat ja tämän asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti määrittänyt maakaasuyhtiöt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden velvoitteita, jotka koskevat mainitun direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja soveltamista koskevia määräaikoja.
Sen estämättä, mitä tämän artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, direktiivin 2004/67/EY 4 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei kuitenkaan enää sovelleta 3 päivästä kesäkuuta 2012 jälkeen.
16 artikla
Poikkeus
Tätä asetusta ei sovelleta Maltaan eikä Kyprokseen niin kauan kuin niiden alueille ei toimiteta kaasua. Edellä 2 artiklan ensimmäisen kohdan 1 alakohdassa, 3 artiklan 2 kohdassa, 4 artiklan 2 ja 5 kohdassa, 6 artiklan 1 ja 5 kohdassa, 8 artiklan 1 kohdassa, 9 artiklan 1 kohdassa sekä 13 artiklan 6 kohdan a ja b alakohdassa esitettyjä määräaikoja sovelletaan Maltan ja Kyproksen osalta seuraavasti:
a)
2 artiklan toisen kohdan 1 alakohdan, 3 artiklan 2 kohdan, 9 artiklan 1 kohdan sekä 13 artiklan 6 kohdan a ja b alakohdan osalta: 12 kuukautta;
b)
4 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 1 kohdan osalta: 18 kuukautta;
c)
4 artiklan 5 kohdan osalta: 24 kuukautta;
d)
6 artiklan 5 kohdan osalta: 36 kuukautta;
e)
6 artiklan 1 kohdan osalta: 48 kuukautta;
siitä päivästä, jona asianomaisen valtion alueelle toimitetaan ensimmäisen kerran maakaasua.
17 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämän asetuksen 6 artiklan 8 kohtaa, 10 artiklan 4 kohdan ensimmäistä virkettä, 10 artiklan 7 kohdan c alakohtaa ja 11 artiklan 5 kohdan c alakohtaa sovelletaan 3 päivästä maaliskuuta 2011.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 20 päivänä lokakuuta 2010.