KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 24. maj 2011
om Grækenlands statsstøtte til visse græske kasinoer (C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09))
(meddelt under nummer K(2011) 3504)
(Kun den græske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/716/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger,
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 8. juli 2009 indgav konsortiet DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (»klageren« eller »Loutraki«) (2) en klage til Kommissionen om den græske lovgivning om indførelse af et system med entréafgifter for kasinoer med en påstand om, at der med dette system blev ydet statsstøtte til tre aktører, nemlig Regency Casino Mont Parnès, et kasino på Korfu og Regency Casino Thessaloniki (3). Ved e-mail af 7. oktober 2009 meddelte klageren, at man ikke havde indvendinger imod at få ophævet sin anonymitet. Den 14. oktober 2009 blev der afholdt et møde mellem Kommissionens medarbejdere og repræsentanter for klageren. Ved brev af 26. oktober 2009 fremsendte klageren yderligere oplysninger til støtte for sin klage.
(2)
Den 21. oktober 2009 fremsendte Kommissionen klagen til Grækenland og bad Grækenland om at afklare de spørgsmål, der blev rejst. Ved brev af 17. november 2009 bad Grækenland om mere tid til at svare, hvilket Kommissionen imødekom med e-mail af 18. november 2009. Grækenland svarede Kommissionen den 27. november 2009.
(3)
Den 15. december 2009 sendte Kommissionen Grækenlands svar til klageren. Klageren indsendte bemærkninger til Grækenlands svar den 29. december 2009.
(4)
Den 25. februar, den 4. og den 23. marts og den 13. april 2010 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger fra Grækenland, hvilket Grækenland besvarede den 10. marts samt den 1. og den 21. april 2010.
(5)
Ved beslutning af 6. juli 2010 (»beslutning om at indlede proceduren«) meddelte Kommissionen Grækenland, at den ville indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med hensyn til en foranstaltning indført af Grækenland, nemlig opkrævning af en lavere entréafgift for bestemte kasinoer. Beslutningen om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende, og de interesserede parter blev bedt om at indsende deres bemærkninger (4).
(6)
Ved brev af 9. august 2010 anmodede Grækenland om en forlængelse af svarfristen, hvilket Kommissionen imødekom ved brev af 18. august 2010. Kommissionen modtog Grækenlands bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren den 6. oktober 2010. De græske myndigheder fremsendte supplerende oplysninger om foranstaltningen den 12. oktober 2010.
(7)
Efter indledningen af undersøgelsesproceduren har Kommissionen modtaget bemærkninger fra to berørte parter, nemlig repræsentanter for kasinoet i Mont Parnès, en af støttemodtagerne under foranstaltningen, ved brev af 4. august 2010, og repræsentanter for det private kasino i Loutraki, ved brev af hhv. 8. og 25. oktober 2010.
(8)
Ved brev af 29. oktober 2010 fremsendte Kommissionen disse bemærkninger til de græske myndigheder, således at de fik mulighed for at reagere. Ved brev af 6. december 2010 fremsendte de græske myndigheder bemærkninger til tredjeparternes bemærkninger, bl.a. for at afklare visse aspekter ved den pågældende ordning og fortolkningen af græsk lovgivning af relevans for sagens analyse.
II. FORANSTALTNING UNDER VURDERING
II.1. Foranstaltningen
(9)
Den foranstaltning, der skal vurderes, består af en afgiftsbegunstigelse af visse kasinoer, som de græske myndigheder har indført sammen med følgende delvist obligatoriske bestemmelser:
-
indbetaling af 80 % af entréprisen til staten og
-
indførelse af et sæt forskellige, regulerede entrépriser for offentligt ejede og privatejede kasinoer, nemlig 6 EUR for offentligt ejede kasinoer og 15 EUR for privatejede kasinoer,
hvilket stiller de privatejede kasinoer i en konkurrencemæssigt ugunstig situation (5).
(10)
Foranstaltningen begunstiger offentlige kasinoer og et privat kasino, Thessaloniki, der undtagelsesvist har fået samme behandling som et offentligt kasino, jf. nedenstående redegørelse.
II.2. Støttemodtagerne
(11)
Støttemodtagerne under foranstaltningen er kasinoerne i Mont Parnès (6), Thessaloniki (7), på Korfu (8) og på Rhodos (9).
(12)
På tidspunktet for beslutningen om at indlede proceduren gjaldt den lavere, regulerede entrépris kun for tre græske kasinoer, nemlig kasinoet i Mont Parnès (49 % privatejet, 51 % af aktierne under offentlig kontrol), i Thessaloniki (privatejet, men behandlet som et offentligt kasino), og på Korfu, (offentligt kasino). Kasinoerne på Rhodos og Korfu ophørte med at være omfattet af foranstaltningen i hhv. april 1999 (10) og august 2010 (11), da de efter en fuldstændig privatisering ikke længere opkrævede den lavere entrépris.
II.3. De relevante bestemmelser i græsk lovgivning
(13)
Før markedet blev liberaliseret i 1994, fandtes der kun tre kasinoer i Grækenland, nemlig i Mont Parnès, på Korfu og på Rhodos. På daværende tidspunkt var kasinoerne offentlige og blev drevet som statsejede klubber af det græske turistkontor (EOT) (12). Entréprisen blev fastsat som følger af generalsekretæren for EOT (13):
-
Mont Parnès: i 1991 fastsatte EOT entréprisen til GRD 2 000 (ca. 6 EUR) (14)
-
Korfu: i 1992 fastsatte EOT entréprisen til GRD 1 500 og ændrede den i 1997 til GRD 2 000
-
Rhodos: i 1992 fastsatte EOT entréprisen til GRD 1 500.
(14)
Markedet blev liberaliseret i 1994 under lov 2206/1994, hvor der blev etableret seks nye private kasinoer ud over de eksisterende offentligt ejede kasinoer (15). Under lov af 1994 blev der i alt tildelt 14 licenser til hhv. de tre eksisterende, offentligt ejede kasinoer på Rhodos, i Mont Parnès og på Korfu og 11 private kasinoer, der så skulle etableres (16). Af de planlagte 11 nye private kasinoer fik dog kun seks licens og blev taget i brug, nemlig kasinoerne i Chalkidiki, Loutraki, Thessaloniki, Rio (Achaia), Xanthi (Thrakien) og Syros (i 1995 og 1996). De resterende fem licenser blev annulleret.
(15)
I henhold til artikel 2, stk. 10, i lov 2206/1994 skulle entréprisen til kasinoer i bestemte områder fastsættes ved ministerbeslutning. I samme beslutning fastsattes også den procentdel af prisen, som skulle betales til den græske stat. Den 16. november 1995 fastslog finansministeren ved en beslutning (17), at alle, der driver kasino, fra og med den 15. december 1995 ville være omfattet af lov 2206/1994 og skulle opkræve en entrépris (18) på GRD 5 000 (19) (ca. 15 EUR) (20). Ifølge beslutningen skulle kasinooperatører betale 80 % af hver billets pris i afgift til staten, og de resterende 20 %, herunder den relevante moms, var så kasinoets indtægt (21). I henhold til beslutningen kan kasinoerne give kunderne gratis adgang (22). Uanset den pris, der i praksis opkræves af kunderne, skal kasinoerne dog betale 80 % af den regulerede pris til staten (23). I henhold til beslutningen skal kasinoerne betale afgiften månedligt (24). Der kan også ydes særlig rabat på billetter, som er gyldige i 15 eller 30 dage (25).
(16)
Alle de nye private kasinoer, der er etableret siden 1995 under lov 2206/1994, har fulgt ministerbeslutningen af 1995 og opkrævet en entrépris på 15 EUR - som en generel regel, jf. ovenstående punkt - undtagen kasinoet i Thessaloniki, hvilket vil blive forklaret nedenfor.
(17)
De statsejede kasinoer i Mont Parnès, på Korfu og Rhodos fortsatte som EOT-klubber (26) og fulgte ikke 1994- og 1995-lovgivningen før tildelingen af licenser under 2206/1994.
(18)
Kommissionen forstår af de græske myndigheders bemærkninger og redegørelser om de nationale bestemmelser, at ordningen i praksis fungerede som beskrevet i det følgende.
(19)
De græske myndigheder har forklaret, at drift af kasinoer i Grækenland generelt er omfattet af lov 2206/1994. De særlige bestemmelser for offentlige kasinoer, som fandtes før lov 2206/1994, betragtes som undtagelser fra lovens generelle bestemmelser (og det ministerielle gennemførelsesdekret fra 1995) indtil privatiseringen af disse kasinoer og tildelingen af de af loven omfattede licenser.
(20)
Indtil tildelingen af licenser under lov 2206/1994 var det derfor opfattelsen, at ministerbeslutningen fra 1995 ikke skulle anvendes på offentlige kasinoer, hverken med hensyn til entréprisen på 15 EUR eller kravet om at betale 80 % af denne pris i afgift til staten. De offentlige kasinoer begyndte først at betale disse 80 % efter tildelingen af licenser under lov 2206/1994 (se nedenstående punkt 23 ff.). Da de allerede eksisterende EOT-beslutninger om fastsættelse af entréprisen på 6 EUR blev betragtet som en form for særlig undtagelse (en allerede eksisterende lex specialis), der ikke blev ændret med de generelle bestemmelser i lov 2206/1994 og ministerdekret af 1995, forblev entréprisen til de offentlige kasinoer undtagelsesvist 6 EUR, og disse kasinoer betalte kun 80 % af disse 6 EUR. EOT-beslutningerne blev først betragtet som gældende efter privatiseringen, da kasinoerne ikke længere var ejet af staten. Først da begyndte kasinoerne at opkræve standardentrépriser på 15 EUR og skulle betale 80 % af 15 EUR i afgift til staten.
(21)
Selvom dette ser ud til at have været reglen, var der en undtagelse med den delvise privatisering af kasinoet i Mont Parnès som bekræftet i lov 3139/2003 (der også fastlagde privatiseringen af kasinoet på Korfu til et senere tidspunkt). Det fremgik udtrykkeligt af loven, at entréprisen til kasinoet i Mont Parnès ville forblive 6 EUR.
(22)
I 2000 overgik driften af kasinoerne på Korfu og i Mont Parnès fra EOT til Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Grækenlands turismeudviklingsselskab, »ETA«), som var helejet af den græske stat, og fra udgangen af 2000 til 2003, da ETA's kasinoer blev tildelt licenser under lov 2206/1994, begyndte ETA, i starten frivilligt og senere ifølge artikel 24 i lov 2919/2001, gradvist at tilpasse sig kravene til kasinoer i lov 2206/1994 og forberede de to tidligere offentligt ejede klubber til fuldstændig drift med licens og privatisering (27). I denne overgangsperiode betalte ETA 80 % af entréprisen på 6 EUR i Mont Parnès og på Korfu til staten.
(23)
I 2003 blev det offentligt ejede kasino i Mont Parnès omdannet til et aktieselskab, og 49 % af aktierne blev solgt til den private sektor (28). Licensen til kasinoet i Mont Parnès under lov 2206/1994 blev endelig tildelt i 2003 under lov 3139/2003 (artikel 1, stk. 1). Det fremgik af samme lov, at entréprisen til Mont Parnès var 6 EUR (artikel 1, stk. 1, punkt vii).
(24)
Med hensyn til kasinoet på Korfu blev licensen under lov 2206/1994 oprindelig tildelt ETA i 2003 under lov 3139/2003 (artikel 1, stk. 3), så ETA kunne tage det med i en senere privatisering. Det fremgik af samme bestemmelse, at entréprisen til kasinoet på Korfu ville blive fastsat ved en ny ministerbeslutning, og ministerbeslutningen fra 1995 var således angiveligt ikke gældende. Ifølge Kommissionens oplysninger blev der aldrig truffet en ny ministerbeslutning, og kasinoet i Korfu blev ved med at opkræve 6 EUR indtil privatiseringen i august 2010, da det indførte entréprisen på 15 EUR (29).
(25)
Med hensyn til kasinoet på Rhodos blev licensen i henhold til lov 2206/1994 tildelt i 1996 ved ministerbeslutning Τ/633 af 29.5.1996. Kasinoet fortsatte dog med at opkræve den lave entrépris og begyndte først at forlange 15 EUR efter privatiseringen i april 1999. Indtil privatiseringen blev det drevet under EOT's kontrol og fulgte følgelig EOT-beslutningen af 1992, hvor entréprisen til kasinoet på Rhodos var fastsat til GRD 1 500 (30).
(26)
Det privatejede kasino i Thessaloniki blev etableret og fik tildelt licens under lov 2206/1994 i 1995 (31). Dette kasino har altid opkrævet de offentligt ejede kasinoers entrépris på 6 EUR (Mont Parnès og Korfu) på grundlag af lovdekret 2687/1953 (32), i henhold til hvilket virksomheder med udenlandske investeringer skal behandles mindst lige så gunstigt som andre tilsvarende virksomheder i landet (33). Da spørgsmålet på et tidspunkt blev rejst, anmodede chefen for kasinoet (dvs. Hyatt Regency) om, at entréprisen til kasinoet i Thessaloniki skulle være den samme som i Mont Parnès, dvs. 6 EUR. Efter at have indhentet udtalelse fra statens juridiske råd (udtalelse 631/1997) blev anmodningen imødekommet. Siden tildelingen af licensen i 1995 har kasinoet i Thessaloniki været omfattet af kravet om at indbetale 80 % af billetprisen i afgift til staten (34).
III. GRUNDE TIL AT INDLEDE PROCEDUREN
(27)
Kommissionen indledte en formel undersøgelse under artikel 108, stk. 2, i EUF-traktaten, fordi den nærede alvorlig mistanke om, at flere specifikt identificerede kasinoer i Grækenland blev afgiftsmæssigt forskelsbehandlet, idet de var omfattet af en mere gunstig afgiftsordning end andre kasinoer i landet.
(28)
Kommissionen fandt ikke, at foranstaltningen overholdt de generelle regler for normal opkrævning af afgifter på entrébilletter til kasinoer, men at den forbedrede støttemodtagernes konkurrencemæssige position.
(29)
Foranstaltningen så ud til at udgøre et tab af offentlige indtægter for den græske stat og begunstige de kasinoer, hvis entrébilletter var billigere. Kommissionen besvarede de græske myndigheders argument om, at det var kunden, der opnåede den direkte fordel, med, at subsidier til forbrugerne kunne udgøre statsstøtte til virksomheder, når subsidiet var betinget af køb af en bestemt vare eller tjeneste hos en bestemt virksomhed (35).
(30)
Kommissionen bemærkede også, at afgiftsniveauet ikke så ud til at være fastsat efter de enkelte kasinoers forhold (36). Kommissionen konkluderede foreløbigt, at foranstaltningen var selektiv (37).
(31)
Kommissionen fandt, at foranstaltningen kunne fordreje konkurrencen mellem kasinoer i Grækenland eller påvirke samhandelen i Europa. Kommissionen anførte, at den fuldt ud respekterede medlemsstaternes ret til at regulere hasardspil på deres område under overholdelse af EU-retten, men kunne ikke acceptere, at dette kunne være et argument for, at denne foranstaltning ikke kunne føre til konkurrencefordrejninger eller påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Aktørerne i denne sektor var ofte internationale hotelkoncerner, hvis investeringsbeslutninger kunne blive påvirket af denne foranstaltning, og kasinoer kunne få turister til at rejse til Grækenland. Kommissionen konkluderede derfor, at foranstaltningen kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstater (38).
(32)
Kommissionens foreløbige holdning var, at foranstaltningen udgjorde ulovlig støtte, da de græske myndigheder havde gennemført den uden Kommissionens forudgående tilladelse, og at støtten måske skulle tilbagesøges i medfør af artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (procedureforordningen) (39).
(33)
Kommissionen havde ikke fundet begrundelse for at betragte foranstaltningen som forenelig med det indre marked. Foranstaltningen så ud til at udgøre uberettiget driftsstøtte til de kasinoer, der var omfattet af den (40).
(34)
Kommissionen fremførte, at hvis dens tvivl om, hvorvidt foranstaltningen indeholdt uforenelig statsstøtte, blev bekræftet, ville den i henhold til artikel 14, stk. 1, i procedureforordningen kræve, at Grækenland tilbagesøgte støtten fra modtagerne, medmindre dette ville være i strid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen (41).
IV. BEMÆRKNINGER FRA DE GRÆSKE MYNDIGHEDER OG INTERESSEREDE PARTER
(35)
I løbet af den formelle undersøgelse modtog Kommissionen bemærkninger fra Grækenland, repræsentanter for Elliniko Kazino Parnithas AE (»Mont Parnès«) og repræsentanter for det private kasino i Loutraki (»Loutraki«).
IV.1. Bemærkninger fra Grækenland og Mont Parnès
(36)
Bemærkningerne fra repræsentanten for det begunstigede kasino Mont Parnès og fra de græske myndigheder er i det store og hele identiske og vil blive opsummeret samlet i dette afsnit.
IV.1.1. Statsstøtte
(37)
Både de græske myndigheder og Mont Parnès afviser, at der er tale om statsstøtte. De fremfører, at staten ikke giver afkald på indtægter, eller at dette, hvis den gør, ikke begunstiger kasinoerne.
(38)
De græske myndigheder anfører, at prisforskellen er et spørgsmål om prisregulering, da den opkrævede afgift udgør samme procentdel af de respektive priser på entrébilletterne.
(39)
Ifølge de græske myndigheder er formålet med at fastsætte en entrépris og kræve betaling af en afgift til staten ikke at skabe indtægter til staten, men at få folk med lav indkomst til at afholde sig fra at spille hasard. Det forhold, at entrébilletterne også giver staten en indtægt, ændrer ikke ved disses funktion som kontrolforanstaltning. De græske myndigheder finder følgelig, at kravet om, at en entrébillet skal udstedes til en bestemt pris for kunder, der får adgang til kasinoets spilleområde, er en administrativ kontrolforanstaltning, som indfører en afgift, men som ikke er en skat og ikke kan betragtes som en skattebyrde som fastlagt ved statsrådets dom nr. 4027/1998, der er den administrative højesteret i Grækenland (42).
(40)
Med hensyn til forskellene mellem kasinoernes entrépriser fremfører Grækenland, at kasinoernes økonomiske og sociale omstændigheder er forskellige og ikke sammenlignelige. Ifølge de græske myndigheder er forskellen i afgift begrundet af hensyn til den offentlige orden. De gør gældende, at de forskellige kasinoers forhold berettiger og er i fuldstændig overensstemmelse med praksis med at fastsætte forskellige entrépriser for kasinoer, der ligger i nærheden af store befolkningscentre, og for kasinoer på landet, som især bebos af en landbobefolkning, der for de flestes vedkommende har en lavere indtægt og et lavere uddannelsesniveau og derfor har større behov for at blive tilskyndet til ikke at spille hasard end indbyggere i byområder.
(41)
Klageren Loutraki har bemærket, at entréprisen, da kasinoet på Korfu blev privatiseret i 2010, blev sat op fra 6 til 15 EUR, hvilket ifølge Loutraki står i temmelig kraftig modstrid med argumenterne om hensynet til den offentlige orden. Hertil svarer de græske myndigheder, at øen Korfu geografisk ligger meget isoleret, og at kasinoet derfor ikke er i konkurrence med de øvrige græske kasinoer. Konkurrencen kan derfor ikke blive fordrejet. De græske myndigheder fremfører videre, at det er vigtigt at sikre, at entréprisen virker afskrækkende og dermed beskytter Korfus indbyggere, da ændringerne i driften af kasinoet efter privatiseringen uundgåeligt vil medføre en drastisk forøgelse af åbningstiden, det generelle aktivitetsniveau og kasinoets tiltrækningskraft.
(42)
Selv hvis kasinoer med lavere entrépris bliver begunstiget, fordi de tiltrækker flere kunder, bestrider de græske myndigheder og Mont Parnès, at der nødvendigvis er tale om tab af indtægter for staten. Det er heller ikke sikkert, at disse påståede støttemodtagere, hvis entréprisen var højere, ville generere større indtægter for staten, så det påståede indtægtstab er hypotetisk. De græske myndigheder og Mont Parnès gør gældende, at det er kunden, der opnår en fordel ved den lavere entrépris, og at den del af prisen, som kasinoet beholder, er større i kasinoer med en entrépris på 15 EUR, hvilket er til fordel for de kasinoer, der har den højeste entrépris.
(43)
De græske myndigheder og Mont Parnès fastholder, at denne foranstaltning ikke påvirker konkurrencen eller samhandelen, da kasinoerne hver især betjener et lokalt marked. De afviser muligheden af konkurrence med andre former for hasardspil, således som det påstås i beslutningen om at indlede proceduren, og påpeger, at hasardspil over internettet for indeværende er forbudt i Grækenland.
(44)
De græske myndigheder og Mont Parnès hævder, at selv hvis det antages, at den reducerede entrépris på 6 EUR kan have påvirket og stadig kan påvirke en udenlandsk virksomheds beslutning om at investere i et kasino i Grækenland, vil dette udenlandske selskab altid kunne få adgang til lovdekret 2687/1953, således som Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE gjorde i forbindelse med kasinoet i Thessaloniki.
(45)
Klageren påstår, at støttemodtagerne kan vælge at give kunderne gratis adgang, forudsat at 80 % af entréprisen alligevel indbetales til staten, og dette viser ifølge klageren meget klart, at foranstaltningen udgør statsstøtte. Hertil svarer de græske myndigheder, at denne praksis er meget sjælden, da kasinoerne benytter sig af denne mulighed til at tilbyde adgang til især VIP'er eller berømtheder, og at denne praksis er i strid med skatteloven (lov 2238/1994), eftersom betaling af 80 % af entréprisen til staten ud af virksomhedens egne ressourcer ikke anerkendes som produktive udgifter og derfor ikke kan fratrækkes virksomhedens indtægter, hvorfor en virksomhed, der gør dette, påfører sig selv en betydelig skattebyrde.
(46)
Myndighederne og Mont Parnès gør endvidere Kommissionen opmærksom på andre forskelle mellem kasinoerne under forskellige skatte- og lovgivningsforanstaltninger. De siger, at disse forskelle begunstiger klageren Loutraki og opvejer de fordele, som støttemodtagerne har på grund af den lavere entrépris. Hvert kasino betaler en andel af sin årlige bruttofortjeneste til staten, men i overensstemmelse med loven betaler Loutraki en mindre andel end de andre. Kommissionen påpeger for det første, at hvis de andre foranstaltninger, som de græske myndigheder og Mont Parnès nævner, rent faktisk findes, kan de udgøre en særskilt støtteforanstaltning, der begunstiger Loutraki, forudsat at alle bestemmelser i gældende EU-lovgivning om statsstøtte er opfyldt. Men under alle omstændigheder vedrører de ikke den foranstaltning, der er under vurdering, og falder uden for rammerne for nærværende beslutning.
(47)
Endelig har Grækenland anført, at man overvejer at ændre prispolitikken for kasinoer for at fjerne forskelsbehandlingen mellem dem. Kommissionen er dog endnu ikke blevet informeret om, at man er i færd med at gennemføre en sådan ændring.
(48)
De græske myndigheder og Mont Parnès har ikke fremsendt bemærkninger vedrørende støttens forenelighed og lovlighed.
IV.1.2. Støttens størrelse og tilbagebetaling
(49)
Alternativt hævder de græske myndigheder og Mont Parnès, at selv hvis det konstateres, at foranstaltningen udgør ulovlig og uforenelig statsstøtte, strider tilbagebetaling af den mod to principper.
-
Det strider mod princippet om borgernes berettigede forventninger. Spørgsmålet om entréprisen til kasinoer, og mere specifikt i hvilket omfang entréprisen skal være en økonomisk byrde for kasinoerne, blev forelagt statsrådet for omkring 15 år siden (43). Statsrådet besluttede i henhold til national lov, at entréprisen ikke havde karakter af en afgift, hvilket indirekte viste, at den ikke var en økonomisk byrde for kasinoerne. De begunstigede kasinoer kunne derfor med rimelighed handle ud fra den antagelse, at der ikke kunne være tale om statsstøtte på grund af en differentiering af disse priser, der ikke blev betragtet som en økonomisk byrde under national lov.
-
Det strider mod princippet om, at en rettighed ikke må misbruges. De græske myndigheder og Mont Parnès hævder, at Loutraki ved at indgive en klage til Kommissionen kun 15 år efter vedtagelsen af foranstaltningen (i 1995) misbrugte sin ret til at klage til Kommissionen for at forsvare sine egne interesser og rettigheder under statsstøttebestemmelserne i EUF-traktaten.
(50)
Med hensyn til beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales, bestrider de græske myndigheder og Mont Parnès den af Loutraki foreslåede beregningsmetode, i henhold til hvilken forskellen i afgift pr. kunde, der betales af kasinoer med hhv. lav og høj entrépris, skal ganges med antallet af kunder i de begunstigede kasinoer. De mener, at beregningen er fejlbehæftet og vilkårlig, da det ikke er sikkert, at de påståede begunstigede kasinoer i Mont Parnès, Thessaloniki og på Korfu (44) med en højere entrépris ville have samme kundekreds.
IV.2 Bemærkninger fra Loutraki
(51)
Loutraki hævder, at foranstaltningerne under den nationale lovgivning udgør afgiftsmæssig forskelsbehandling, der begunstiger visse kasinoer, da den afgift på 80 % af entréprisen, som skal betales til staten, anvendes på et forskelligt afgiftsgrundlag, nemlig de to forskellige entrépriser, der er fastsat af staten. Entréprisen til de begunstigede kasinoer er betydeligt lavere end prisen til de andre kasinoer (6 EUR i stedet for 15 EUR), hvilket udgør et indtægtstab for staten, og da dette skaber konkurrencefordrejning, udgør det statsstøtte.
(52)
Loutraki anfører videre, at foranstaltningen ikke er objektivt begrundet, da indførelsen af en lavere entrépris for de begunstigede kasinoer rent faktisk strider mod den sociale målsætning og mod begrundelsen for og karakteren af at fastsætte en entrépris for kasinoer, som blev drøftet i statsrådets dom nr. 4027/1998. Loutraki påstår, at det ikke med rimelighed kan påstås, at man kan sikre administrativ kontrol og social beskyttelse ved at opkræve forskellige priser på adgangsbilletter - i kasinoet i Mont Parnès, der kun ligger ca. 20 km fra Athens centrum, koster billetten 6 EUR, mens den i Loutraki, der ligger omkring 85 km fra Athens centrum, koster 15 EUR. I kasinoet i Thessaloniki, der kun ligger ca. 8 km fra Thessaloniki centrum, er billetprisen 6 EUR, mens den i Chalkidiki, omkring 120 km fra Thessaloniki centrum, koster 15 EUR.
(53)
Loutraki bemærker, at Grækenland tidligere har påstået, at den reducerede entrépris på 6 EUR var begrundet med de enkelte kasinoers særlige forhold, der navnlig vedrører geografisk placering (som er bestemmende for visse økonomiske, sociale, demografiske og andre specifikke særtræk), men at kasinoet på Korfu, da det blev privatiseret i august 2010, begyndte at opkræve en entrépris på 15 EUR uden forklaring på, hvorfor disse særlige forhold ikke længere gjorde sig gældende.
(54)
Med hensyn til størrelsen af det beløb, der skal tilbagebetales, fastholder Loutraki, at denne sum er forskellen mellem den afgift, der opkræves pr. kunde, ganget med antallet af kunder i de begunstigede kasinoer.
(55)
Med hensyn til de særskilte foranstaltninger, som Grækenland og Mont Parnès henviser til, og som efter deres mening begunstiger Loutraki, og her især at Loutraki angiveligt skulle betale en mindre andel af den årlige bruttofortjeneste til staten end de andre kasinoer, hævder Loutraki, at man i praksis har betalt det samme beløb som konkurrenterne i henhold til en særlig aftale med myndighederne.
V. VURDERING
(56)
Foranstaltningen består af afgiftsmæssig forskelsbehandling til fordel for bestemte kasinoer, som de græske myndigheder har indført, samtidig med at de anvender en række bestemmelser (45), der fastlægger en afgift på 80 % af entréprisen til kasinoer og forskellige regulerede priser for offentligt ejede og privatejede kasinoer, nemlig 6 EUR for offentligt ejede kasinoer og 15 EUR for privatejede kasinoer, hvorved privatejede kasinoer stilles ringere i konkurrencen (46).
V.1. Statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i EUF-traktaten
(57)
For at klarlægge, om en foranstaltning udgør statsstøtte i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, skal Kommissionen vurdere, hvorvidt foranstaltningen opfylder bestemmelserne i traktatens art. 107, stk. 1. I EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, hedder det, at »bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(58)
Kommissionen vil følgelig vurdere, om foranstaltningen opfylder alle fire betingelser for at udgøre statsstøtte efter artikel 107, stk. 1.
V.1.1 Den indrømmede fordel
(59)
For at udgøre statsstøtte skal en foranstaltning give modtagerne en fordel, som mindsker de byrder, der normalt belaster deres budget.
(60)
De græske myndigheder har for det første anført, at foranstaltningen ikke er omfattet af bestemmelserne om statsstøtte, fordi alle kasinoer, der opererer i Grækenland, skal betale samme procentuelle afgift til staten, nemlig 80 % af værdien af hver entrébillet, mens forskelselementet opstår med den prispolitik, der blev fastlagt med lovgivning fra 1994 og 1995, hvor entréprisen til kasinoer, der har fået licens i henhold til lov 2206/1994, fastsættes til 15 EUR.
(61)
De græske myndigheder påstår også, at entréprisen kun er en administrativ kontrolforanstaltning og ikke er en afgift, idet fastsættelsen af en entrépris til kasinoer i henhold til statsrådets dom nr. 4025/1998 har en social karakter og ikke er en afgiftsforanstaltning.
(62)
For det første skal det påpeges, at fastsættelse af priser i lov 2206/1994 ikke uden problemer kan beskrives som en typisk prisfastsættelsespolitik, da alle kasinoer ser ud til frit at kunne fastsætte lavere entrépriser eller endog tilbyde gratis adgang, selvom de i alle tilfælde skal betale 80 % af entréprisens værdi til staten, uanset hvilket beløb de rent faktisk opkræver af kunden.
(63)
Under alle omstændigheder er det under anvendelsen af EU's statsstøttebestemmelser irrelevant, om foranstaltningen er en afgifts- eller prisfastsættelsesforanstaltning, da artikel 7 anvendes på støtte »under enhver tænkelig form«, der giver en fordel. Det forhold, at det primære mål ikke er at skabe indtægter for staten, er ikke i sig selv nok til, at en sådan foranstaltning ikke bliver klassificeret som statsstøtte.
(64)
Selv hvis det godtages, at fastsættelsen af en entrépris til kasinoer kan have en social målsætning, skal spørgsmålet om, hvorvidt dette udgør en fordel og dermed statsstøtte, vurderes i lyset af følgerne for de enkelte virksomheder for at fastslå, om nogle virksomheder bidrager mindre til de offentlige indtægter. Eftersom fritagelse fra at anvende den generelle entrépris på 15 EUR er blevet tildelt individuelt til bestemte kasinoer, og især at afgiften på 80 % skal betales til staten på grundlag af den lavere pris, som disse kasinoer skal opkræve (i princippet, jf. ovenfor), får disse kasinoer en fordel.
(65)
Kommissionen anerkender medlemsstaternes ret til at definere en foranstaltning som en afgiftsforanstaltning eller tilsvarende i henhold til deres egen nationale lovgivning. Kommissionens vurdering sigter på ingen måde mod at fortolke national lov. Men denne foranstaltning muliggør en regelmæssig, løbende betaling til staten af 80 % af prisen på alle entrébilletter solgt af alle kasinoer. Desuden bemærker Kommissionen, at de skyldige beløb i henhold til national lov (især lov 2206/1994 og ministerbeslutning af 1995) skal indbetales til de relevante skattekontorer (47). Mens klassificeringen af foranstaltningen efter national lov ikke derfor påvirkes, bemærker Kommissionen, at foranstaltningens virkninger svarer til virkningerne af en afgiftsforanstaltning. Følgelig vil Kommissionen udelukkende i denne beslutning og i vurderingen under EU's statsstøttelovgivning betegne foranstaltningen som en afgiftsforanstaltning, en afgift eller beskatning.
(66)
Foranstaltningen, nemlig afgiftsforskelsbehandling, der skyldes den samlede virkning af en ensartet afgift på ulige, regulerede entrépriser, giver statsejede kasinoer i Grækenland en fordel sammenlignet med privatejede kasinoer. Den samlede virkning af de to statslige tiltag er, at statsejede kasinoer kun betaler 4,80 EUR (80 % af 6 EUR) i afgift pr. billet, mens de privatejede kasinoer skal betale en afgift pr. person på 12 EUR (80 % af 15 EUR) (48).
(67)
Med denne foranstaltning fjerner den græske stat en byrde fra de offentlige kasinoer, som de ellers skulle have båret, hvis beskatningen havde været ikkediskriminerende og konkurrenceneutral. Ikkediskriminerende og konkurrenceneutral beskatning blev i princippet indført i Grækenland med lov 2206/1994 om etablering, indretning, drift og tilsyn af kasinoer, der fastsætter entréprisen til 15 EUR og statsafgiften til 80 % heraf. Men den græske stat har ikke anvendt dette ikkediskriminerende, konkurrenceneutrale afgiftssystem på de offentlige kasinoer (eller det privatejede kasino i Thessaloniki, som blev behandlet på samme måde), men har i stedet tilladt dem kun at betale 4,80 EUR i entréafgift. Ordningen har følgelig begunstiget disse virksomheder. Disse kasinoer har skullet bære en mindre afgiftsbyrde pr. person ud af deres samlede indtægter. Deres samlede indtægter omfatter ikke kun entréindtægter (dvs. udelukkende fra entrébilletter), men også deres øvrige indtægtskilder såsom hasardspil, overnatning, bar- og restaurationsydelser, underholdning osv.
(68)
Ifølge fast retspraksis omfatter begrebet statsstøtte ikke kun positive fordele, men også indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (49). En sådan fordel kan gives som mange forskellige former for reduktion af virksomhedens skattebyrde, herunder gennem en reduktion af afgiftsgrundlaget.
(69)
I denne sag har kasinoerne på Korfu og i Mont Parnès og Thessaloniki (og indtil 1999 også kasinoet på Rhodos) (50) fået en fordel svarende til en reduktion i afgiftsgrundlaget, da der som forklaret ovenfor er indført bestemmelser, som kun gælder for disse kasinoer, i henhold til hvilke de skal betale en afgift pr. person, der er fastsat på et lavere grundlag end afgiftsgrundlaget for andre kasinoer.
(70)
De græske myndigheder har fremført, at den direkte begunstigede af den lavere afgift er kunden. Men selv hvis man kan påstå, at kunderne også får fordel af den reducerede afgiftsbyrde pr. entrébillet, eftersom de betaler en lavere samlet pris, hindrer dette ikke foranstaltningen i at give en fordel til de relevante virksomheder, i dette tilfælde de begunstigede kasinoer, eftersom de betaler et lavere afgiftsbeløb pr. kunde.
(71)
Det fremgår af sager om afgifter, at fritagelse fra afgifter, som betales nominelt af kunden, men opkræves af leverandøren, potentielt kan udgøre statsstøtte i lighed med andre incitamenter til kunder til at købe bestemte goder og tjenesteydelser (51).
(72)
I overensstemmelse med hidtidig praksis mener Kommissionen, at afgiftsreduktioner for kunder kan udgøre statsstøtte til virksomheder, hvis reduktionen er betinget af brug af et bestemt gode eller en bestemt tjenesteydelse af en bestemt virksomhed (52). Argumentet om, at den direkte begunstigede er kunden, er således ikke til hinder for, at der kan bestå statsstøtte.
(73)
I lyset af de græske kasinoers almindelige kommercielle praksis med at give gratis adgang og selv betale entréafgiften til staten (80 % af billettens nominelle værdi) er fordelen for de offentlige kasinoer ved afgiftsforskelsbehandlingen endnu større, da entréprisen til de privatejede kasinoer er meget højere, og afgiften er 12 EUR, end den er for de offentligt ejede kasinoer, som kun skal finansiere 4,80 EUR ud af de samlede indtægter af deres erhvervsaktiviteter.
(74)
De græske myndigheder påstår, at praksis med at tillade de begunstigede kasinoer at anvende gratis entrébilletter på bestemte ugedage kun er noget, der sker undtagelsesvist. Men dette er specifikt tilladt efter national lovgivning (ministerbeslutningen fra 1995). Grækenland har påstået, at denne praksis er forbeholdt VIP'er og berømtheder, men Kommissionen har beviser i form af offentligt tilgængelige oplysninger såsom brochurer med tilbud om gratis adgang, der er omdelt med aviser og på internettet, for, at enhver kunde som almindelig praksis kan få gratis adgang på bestemte ugedage hver eneste uge (kasinoet i Thessaloniki reklamerer f.eks. på sit websted med gratis adgang fra søndag til torsdag) (53). Det ser derfor ikke ud til, at praksis med gratis adgang er en undtagelse i de begunstigede kasinoer.
(75)
Grækenland har anført, at denne praksis strider mod national afgiftslovgivning. Her påpeger Kommissionen, at tilladelse til at give gratis adgang er udtrykkeligt omfattet af den nationale lov om kasinoer, og at de begunstigede kasinoer åbenlyst benytter sig heraf.
(76)
Grækenland har anført, at de 80 % af entréprisen, som kasinoet betaler til staten ud af sine egne ressourcer, ikke er anerkendt som produktive udgifter, og at de i henhold til græsk afgiftslovgivning ikke kan fratrækkes virksomhedens indtægter, således at en virksomhed, der følger denne praksis, udsætter sig selv for en betydelig afgiftsbyrde. Kommissionen bemærker, at denne argumentation rent faktisk understøtter klagerens påstand, da et privat kasino på grund af den betydelige afgiftsbyrde, der skyldes, at det skal betale afgiften ud af egne indtægter, i praksis ikke har råd til at tilbyde gratis adgang. Den styrker derfor argumentet om, at der består en fordel for kasinoer med lavere entrépris.
(77)
Grækenland har også anført, at fordelen, eftersom kasinoerne beholder 20 % af en uens entrépris, gives til kasinoer, der forlanger en højere pris, da dette sikrer en nettoindtægt på 3 EUR sammenlignet med 1,20 EUR for de offentligt ejede kasinoer. Dette argument er vildledende, eftersom det ikke tager hensyn til to forhold, der er vigtige for en korrekt forståelse af de reelt konkurrencebegrænsende følger af foranstaltningen. Det forhold, at myndighederne har fastsat billetpriser og dermed entréafgiften på et lavere niveau for nogle kasinoer, gør på den ene side disse kasinoer mere attraktive for kunderne, og dette i) drejer efterspørgslen bort fra det mønster, der ellers ville have eksisteret, hvis kasinoerne alene skulle konkurrere ud fra deres egne kvaliteter, på grundlag af arten og kvaliteten af de udbudte ydelser, og ii) øger alt andet lige antallet af kunder kunstigt. Som forklaret ovenfor er entréindtægter på den anden side kun en begrænset del af de samlede indtægter, som en kunde i et kasino genererer til virksomheden, og som kasinoerne skal betale entréafgift af.
(78)
Det forhold, at afgiftsforskelsbehandlingen giver en fordel, er endelig anerkendt i de relevante nationale bestemmelser selv. Som de græske myndigheder har meddelt, kan kasinoet i Thessaloniki opkræve lavere entrépriser og betale mindre i afgift på grundlag af et lovdekret fra 1953, i henhold til hvilket virksomheder, der er oprettet med udenlandsk kapital, har ret til den mest gunstige behandling, der tilbydes nationale virksomheder. Skønt de græske myndigheder fastholder, at den anfægtede ordning ikke er fordelagtig, anvender de ikke desto mindre lovgivningen på kasinoet i Thessaloniki med den begrundelse, at den er den mest gunstige behandling, der tilbydes nationale virksomheder, til forskel fra de dyrere ordninger, der gælder for andre private kasinoer.
(79)
Alternativt gør de græske myndigheder og Mont Parnès opmærksom på andre forskelle mellem kasinoerne med hensyn til afgifts- eller reguleringsforanstaltninger, som efter deres mening begunstiger klageren Loutraki og dermed opvejer de eventuelle fordele, som støttemodtagerne måtte have som følge af den lavere entrépris (54). Kommissionen bemærker hertil, at en påstand om, at én foranstaltning (en forskel i generelle afgifter) bør holdes op imod en anden (en forskel i entrépriser og en specifik afgift herpå), ikke kan godtages som argument for, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte. Under alle omstændigheder vedrører disse aspekter som allerede nævnt ikke den foranstaltning, der er under vurdering, og falder uden for rammerne for nærværende beslutning (jf. punkt 46).
(80)
Kommissionen konstaterer, at foranstaltningen, nemlig afgiftsforskelsbehandling, der skyldes den samlede virkning af en ensartet afgift på ulige, regulerede entrépriser, giver kasinoer med lavere entrépriser en fordel.
V.1.2 Statsmidler og tilregnelse til staten
(81)
Ovennævnte fordel kan tilregnes staten og finansieres med statsmidler.
(82)
Som tidligere forklaret skyldes den afgiftsmæssige forskelsbehandling en række administrative akter, dekreter og forordninger vedtaget af den græske stat, herunder navnlig: lov 2206/1994, ministerbeslutningen af 1995, lov 3139 af 30.4.2003, lovgivningsdekret 2687/1953, beslutninger truffet af EOT's generalsekretær (der forvalter de offentlige kasinoer) i henhold til lov 1624/1951 og dekret 4109/1960, navnlig EOT's afgørelse 535633 af 21.11.1991, hvorved entréprisen til Mont Parnès-kasinoet fastsættes til 2 000 GRD, og EOT's afgørelse 508049 af 24.3.1992, hvorved entréprisen til kasinoerne på Korfu og Rhodos fastsættes til 1 500 GRD (for Korfus vedkommende justeres den senere til GRD 2 000 ved afgørelse 532691 af 24.11.1997) og licenserne til de enkelte kasinoer i henhold til den nationale lovgivning, hvor man bekræfter de forskellige entrépriser og forpligtelsen til at betale 80 % af den gældende pris for det enkelte kasino.
(83)
Desuden finansieres den afgiftsmæssige forskelsbehandling med statsmidler. Hvis staten går glip af indtægter, som den kunne have opkrævet fra en virksomhed under normale omstændigheder, finansieres den pågældende foranstaltning med statsmidler.
(84)
I afgiftsmæssig henseende opnås fordelen for de offentlige kasinoer i dette tilfælde ved den kunstige nedsættelse af beskatningsgrundlaget, der danner grundlag for opkrævningen af 80 % af entréafgiften, fra de normale 15 EUR i pålydende værdi på en entrébillet til 6 EUR på de offentlige kasinoer.
(85)
EU-Domstolen har afgjort, at en forskellig reduktion af beskatningsgrundlaget af denne art fører til mistede skatteindtægter for staten, hvilket svarer til forbrug af statsmidler, jf. EUF-traktatens artikel 107, stk. 1 (55). Generelt giver den græske stat i den foreliggende sag afkald på skatteindtægter fra de offentlige kasinoer på 7,20 EUR pr. entré, hvilket er forskellen mellem afgiften på 12 EUR pr. entré, som de private kasinoer erlægger til staten, og afgiften på 4,80 EUR pr. entré, som de offentlige kasinoer erlægger til staten. Ved vurderingen af fordelene for de enkelte begunstigede kasinoer skal der imidlertid tages højde for visse justeringer (forklares nærmere i afsnit V.4, »Værdiansættelse og tilbagesøgning«: Det fremgår, at frem til 2000 betalte Mont Parnès og Korfu ikke entréafgift til staten, så i dette tilfælde er fordelen lig med afgiften på 12 EUR pr. entré, som de private kasinoer erlægger til staten).
(86)
Grækenland har fremført, at eftersom de kasinoer, der tager en lavere entrépris, tiltrækker flere kunder, er der ingen sikkerhed for, at staten går glip af indtægter. Grækenland fastholder, at foranstaltningen derfor ikke er at betragte som statsstøtte.
(87)
Som allerede nævnt i beslutningen om at indlede proceduren anerkender Kommissionen ikke dette argument. I henhold til sin hidtidige praksis mener Kommissionen, at det forhold, at en afgiftsnedsættelse for visse skatteydere kan føre til en stigning i de samlede indtægter, der indkræves gennem den pågældende skat, ikke nødvendigvis betyder, at foranstaltningen ikke finansieres med statsmidler (56).
(88)
De græske myndigheders argument er fejlagtigt, eftersom det benchmark, som de anvender til at afprøve virkningerne af den afgiftsmæssige forskelsbehandling på statens budget, er fordrejet som følge af den fordel, der er indbygget i foranstaltningen. I deres ræsonnement har de græske myndigheder taget hensyn til den dynamiske virkning af prisnedsættelsen, som kan øge efterspørgslen og i sidste ende de opkrævede afgifter, eftersom de opkrævede afgifter er proportionale med antallet af gæster. Men denne sammenligning er forfejlet, fordi det er selve den ulighed, som fordelen giver anledning til, nemlig at prisen og dermed afgiften pr. entrébillet er lavere, der får efterspørgslen til at stige.
(89)
Under alle omstændigheder har de græske myndigheder ikke fremlagt bevis for, at den samlede afgiftsindtægt fra entréafgiften på kasinoer maksimeres som følge af dette mønster med forskellige priser. Hvis Kommissionen skulle følge ræsonnementet om, at en nedsættelse af entréprisen til 6 EUR fører til en stigning i de opkrævede afgifter, vil skatteindtægterne blive maksimeret, hvis alle entrébilletter blev prissat til 6 EUR på alle kasinoer, både offentlige og private, hvilket strider mod den græske påstand om, at man opnår en sådan situation som følge af den afgiftsmæssige forskelsbehandling, der skyldes de forskellige priser.
(90)
Dermed finansieres den anfægtede fordel med statsmidler.
V.1.3 Selektivitet
(91)
Ifølge EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, skal en foranstaltning for at udgøre statsstøtte være specifik eller selektiv, idet den begunstiger »visse virksomheder eller visse produktioner«.
(92)
Ifølge retspraksis ved EU-Domstolen (57), »For så vidt angår betingelsen om selektivitet, som er en grundlæggende del af begrebet statsstøtte, følger det af fast retspraksis, at artikel 87, stk. 1, nu artikel 107, stk. 1, i EUF-traktaten, kræver en stillingtagen til, om en national foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner« i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til formålet med den nævnte ordning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation« (58). Domstolen har også i adskillige tilfælde afgjort, at der i EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, ikke skelnes mellem statsstøttens årsager eller formål, men at den defineres ud fra sin virkning (59). Ifølge Kommissionens egen praksis og EU's retspraksis i skattesager kan den pågældende selektive fordel skyldes en undtagelse fra skattereglerne af lovgivningsmæssig, tilsynsmæssig eller administrativ karakter eller en skønsbaseret praksis hos skattemyndighederne. Men en foranstaltnings selektive karakter kan begrundes med »ordningens karakter eller opbygning«, i hvilket tilfælde foranstaltningen kan anses for ikke at udgøre statsstøtte (60).
(93)
For det første bemærker Kommissionen, at det almindelige afgiftssystem i den foreliggende sag er et system, der i princippet gælder for alle kasinoer, og som indførtes ved lov 2206/1994 og den ministerielle gennemførelsesbeslutning fra 1995 (hvilket bekræftes af de græske myndigheder, jf. punkt 19).
(94)
For det andet bemærker Kommissionen, at den pågældende foranstaltning udgør en fravigelse fra det almindelige afgiftssystem. Som det bekræftes af de græske myndigheder, anses de særlige bestemmelser for de offentlige kasinoer (og det private Thessaloniki-kasino) for undtagelser fra de almindelige bestemmelser i lov 2206/1994 og den ministerielle gennemførelsesbeslutning fra 1995 (jf. punkt 19 ff. ovenfor).
(95)
Kommissionen påpeger, at kravet om erlæggelse af 80 % af entréprisen ikke gjaldt kasinoerne i Mont Parnès og Korfu før i 2003. Som tidligere bemærket begyndte kravet at gælde for kasinoerne i Thessaloniki og på Rhodos, da disse fik licens i henhold til lov 2206/1994, Thessaloniki i 1995 og Rhodos i 1996. Entréprisen har ligget fast på 6 EUR frem til i dag for Mont Parnès og Thessaloniki og lå på de samme 6 EUR frem til privatiseringen i august 2010 for Korfu og i 1999 for Rhodos. Men både kravet om erlæggelse af 80 % og entréprisen på 15 EUR var bindende for andre kasinoer fra 1995, og denne regel er blevet håndhævet.
(96)
Derfor anser Kommissionen foranstaltningen for selektiv.
(97)
For det tredje bemærker Kommissionen, at en foranstaltnings selektive karakter kan begrundes i »ordningens karakter og opbygning«, dvs. i det omfang, hvor undtagelser fra afgiftssystemet eller differentiering inden for systemet udspringer direkte af systemets grundlæggende eller vejledende principper i den pågældende medlemsstat (dette er tredje trin i selektivitetsanalysen). Kommissionen finder i overensstemmelse med Domstolens fastslåede retspraksis, at foranstaltninger, der medfører differentiering mellem virksomheder, ikke udgør statsstøtte, når differentieringen skyldes karakteren og opbygningen af den afgiftsordning, som de udgør en del af (61). Begrundelsen med skattesystemets karakter og struktur afspejler en bestemt afgiftsforanstaltnings overensstemmelse med den indre logik i skattesystemet som helhed. Men i Kommissionens praksis og Domstolens retspraksis har man anlagt en meget restriktiv tilgang til begrundelser af denne art. De anvendte præmisser skal være iboende i afgiftssystemet.
(98)
De græske myndigheder har erklæret, at situationen for de enkelte kasinoer er forskellig, og at entrépriserne fastsættes i lyset af sådanne omstændigheder, idet man tager hensyn til, at målet er at fastsætte en pris, der afholder lavindkomstgrupper fra at spille hasardspil.
(99)
Kommissionen kan ikke acceptere disse argumenter. Argumentet om, at prisniveauet beregnes og begrundes ud fra situationen for de enkelte kasinoer ud fra en betragtning om, at målet er at afskrække personer fra lavindkomstgrupper fra at spille hasardspil, kan ikke forenes med det forhold, at kasinoerne i Mont Parnès og Thessaloniki, hvor entréprisen er 6 EUR, begge ligger tæt på store befolkningscentre. Det kan heller ikke forenes med den udtrykkelige bestemmelse om, at man lader kunder komme gratis ind, hvis 80 % af entréprisen alligevel erlægges til staten.
(100)
Kommissionen bemærker ligeledes, at det ikke er indlysende, hvorfor denne lave pris er nødvendig for netop disse kasinoer og ikke for andre. De græske myndigheder har ikke forklaret den økonomiske beregning bag fastsættelsen af den lavere entrépris på 6 EUR frem for et mellemliggende niveau, eller, under forudsætning af, at der virkelig er tale om særlige omstændigheder - som ifølge Grækenland hovedsagelig består af det pågældende kasinos geografiske placering - hvorfor alle de begunstigede kasinoer er forpligtede til at opkræve samme entrépris (som hovedregel, se ovenfor), i stedet for en pris, der er skræddersyet til deres individuelle situation. Hvis man f.eks. fremfører, at den lave entrépris er begrundet med faktorer, der er specifikke for de enkelte kasinoers geografiske placering, vil dette ræsonnement under ingen omstændigheder gælde for Thessaloniki-kasinoet, der tilsyneladende behandles på denne måde - ikke på grund af sin geografiske placering, men i henhold til en national bestemmelse, der giver virksomheder oprettet ved hjælp af udenlandsk kapital den mest fordelagtige behandling, der finder anvendelse på hjemlige virksomheder. Så det lader ikke til, at man på noget tidspunkt har taget hensyn til Thessaloniki-kasinoets geografiske placering ved fastsættelsen af entréprisen der. Endnu et eksempel er, at Korfu-kasinoet begyndte at opkræve 15 EUR i entrépris efter privatiseringen i august 2010. De græske myndigheder har ikke givet nogen tilfredsstillende forklaring på, hvorfor ovenstående særlige omstændigheder ikke længere var gældende, og hvorfor det derfor ikke længere var nødvendigt med lavere entrépriser.
(101)
Kommissionen konkluderer, at den pågældende foranstaltnings selektive karakter ikke længere er begrundet med ordningens karakter og opbygning. Kommissionen mener, at den anfægtede foranstaltning omfatter et element af forskelsbehandling i form af en reduktion af beskatningsgrundlaget, der medfører en skattefordel for individuelt udvalgte kasinoer, og at denne forskelsbehandling ikke er begrundet med logikken i det relevante almindelige afgiftssystem i Grækenland.
(102)
Kommissionen konkluderer, at kriteriet om selektivitet, jf. EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, er opfyldt.
V.1.4 Konkurrencefordrejning og indvirkning på samhandelen
(103)
For at en foranstaltning kan betragtes som statsstøtte, skal den påvirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne. Uanset støttemodtagerens juridiske status eller finansieringskilder forudsætter dette kriterium, at støttemodtageren inden for foranstaltningen udøver en økonomisk aktivitet.
(104)
Ifølge retspraksis ved Domstolen gælder følgende: »Med henblik på en national foranstaltnings kvalificering som ulovlig statsstøtte skal det ikke godtgøres, at støtten reelt påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og faktisk fordrejer konkurrencen, men alene undersøges, om støtten kan påvirke denne samhandel og fordreje konkurrencen. Særligt når en støtte, der er ydet af en medlemsstat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten (…). Endvidere er det ikke nødvendigt, at den begunstigede virksomhed selv tager del i samhandelen mellem medlemsstaterne. Når en medlemsstat tildeler støtte til en virksomhed, kan den indenlandske aktivitet fastholdes eller styrkes, hvilket vil svække andre medlemsstaters virksomheders mulighed for at etablere sig på denne medlemsstats marked.« (62). Det gælder i øvrigt ifølge gængs retspraksis (63), at der er tale om, at en foranstaltning fordrejer konkurrencen og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, når støttemodtageren konkurrerer med andre virksomheder på markeder, der er åbne for konkurrence på det indre marked (64). Kommissionen finder af følgende grunde, at forudsætningerne i retspraksis er opfyldt her.
(105)
Foranstaltningen lemper de afgifter, som støttemodtagerne skal betale sammenlignet med de øvrige kasinoer i Grækenland, og giver dem derved en stærkere økonomisk position og bedre rentabilitet i deres investeringer, end det ville være tilfældet, hvis de skulle klare sig selv.
(106)
Som tidligere nævnt er det gængs retspraksis, at kriteriet om, at støtten skal påvirke samhandelen, anses for opfyldt, hvis den begunstigede virksomhed udøver en økonomisk aktivitet, der omfatter samhandel mellem medlemsstater. For at nå frem til den konklusion, at samhandelen inden for EU påvirkes, er det tilstrækkeligt, at støtten styrker virksomhedens position sammenlignet med andre virksomheder, som konkurrerer med den på EU's indre marked. Støttebeløbet kan være forholdsvis begrænset, støttemodtageren kan være af beskeden størrelse og dens andel af det europæiske marked kan være meget lille, og det kan være, at støttemodtageren ikke eksporterer eller eksporterer stort set hele sin produktion ud af det europæiske marked: Intet af dette påvirker konklusionen (65).
(107)
Grækenland har fremført, at kasinoernes placering og afstandene mellem dem betyder, at de hver især betjener et lokalt marked, og dermed kan foranstaltningen ikke fordreje konkurrencen eller påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Men ifølge retspraksis findes der ingen grænse for den faktiske eller potentielle indvirkning på konkurrencen og på samhandelen mellem medlemsstaterne, og dette kriterium for anvendelsen af artikel 107, stk. 1, afhænger derfor ikke af de leverede tjenesters lokale eller regionale karakter eller af størrelsen af det pågældende aktivitetsområde (66).
(108)
Grækenland har ligeledes anført, at markedet for hasardspil ikke er harmoniseret medlemsstaterne imellem, og at disse derfor frit kan regulere det på nationalt plan. Grækenland citerer Domstolens retspraksis for at give tilladelse til begrænsning af det indre marked for spilletjenester for at beskytte forbrugerne mod svig og kriminalitet (67).
(109)
Kommissionen respekterer fuldt ud medlemsstaternes ret til at fastsætte målene for deres politik på spilleområdet, hvis eventuelle indskrænkninger af friheden til at levere tjenester er hensigtsmæssige med henblik på at nå de forfulgte mål, ikke er mere vidtgående, end det er nødvendigt for at nå disse mål og anvendes på en ikkediskriminerende måde. Men Kommissionen er ikke enig i, at det heraf følger, at foranstaltningen ikke kan fordreje konkurrencen og ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(110)
De erhvervsdrivende inden for branchen er ofte internationale hotelkoncerner (68), der konkurrerer med hinanden, hvis beslutning om at investere i kasinoer eller andre hotelfaciliteter kan påvirkes af foranstaltningen, eftersom den påvirker koncernernes komparative rentabilitet og deres investeringer. Kasinoer ligger ofte på turistdestinationer, hvilket kan betyde, at tilstedeværelsen af et kasino kan virke som en attraktion for turister, der skal besøge Grækenland. Det ansvarlige ministerium for kasinoer i Grækenland er turistministeriet. Kommissionen bemærker ligeledes, at der er tale om en vis grænseoverskridende mobilitet blandt kunderne. Og kasinoer drives i grænseoverskridende omgivelser - for eksempel udbyder kasinoer sådanne tjenester på krydstogtskibe, der sejler mellem Grækenland og Italien og andre destinationer. Generelt kan personer, der ønsker at spille, vælge mellem at gøre det på et kasino eller gøre det online. Onlinespil er en international forretning, og spillere i Grækenland har adgang til denne slags tjenester hos erhvervsdrivende i andre medlemsstater. Onlinespil var genstand for den dom, som Grækenland henviste til (jf. punkt 108). De græske myndigheder har anfægtet muligheden for konkurrence med andre former for spil, som nævnes i beslutningen om at indlede proceduren, idet man påpeger, at internetspil i øjeblikket er forbudt i Grækenland. Men på trods af den nuværende juridiske situation i Grækenland har de græske myndigheder selv erkendt, at internetspil er vokset til »ukontrollable proportioner« (69). Der skal også henvises til Domstolens dom i sag C-65/05, Kommissionen mod Grækenland, hvor Domstolen afgjorde, at lov 3037/2002, hvormed man søgte at forbyde internetspil i Grækenland, udgjorde en ubegrundet hindring for etableringsfriheden og friheden til at levere tjenesteydelser (70).
(111)
Desuden påvirker den generelle økonomiske krise forbrugernes vaner og den disponible indkomst, der er til rådighed til fritidsaktiviteter som brugen af kasinoer. I denne sammenhæng virker differentierede entrépriser endnu mere fordrejende på forbrugernes valg og vil derfor med endnu større sandsynlighed skabe konkurrencefordrejning på kasinomarkedet.
(112)
Myndighederne og Mont Parnès har anført, at selv om man accepterede, at den reducerede entrépris på 6 EUR kan have påvirket eller vil kunne påvirke en udenlandsk virksomheds beslutning om at investere i et kasino i Grækenland, vil den udenlandske virksomhed altid kunne påberåbe sig lovgivningsdekret 2687/1953. Kommissionen bemærker, at dekretet ikke anvendes automatisk, og at det rent faktisk ville give mulighed for at anvende den mere fordelagtige behandling af de begunstigede kasinoer (dvs. den lave entrépris på 6 EUR) over for andre virksomheder. Denne foranstaltning vil dermed efter al sandsynlighed føre til yderligere udbredelse af den afgiftsmæssige forskelsbehandling, som er genstand for denne sag. Desuden bemærker Kommissionen, at selv om andre kasinoer kunne have påberåbt sig lovgivningsdekret 2687/1953, hvis de havde hentet kapital ind fra udlandet og havde ansøgt i tide, er anvendelsen af dekretet baseret på specifikke og vilkårlige regler, der gør det til en selektiv foranstaltning. Det eneste andet eksempel på potentiel anvendelse af loven, som Kommissionen har kendskab til, drejede sig om kasinoet på Syros, der indgav en ansøgning, men fik den afvist, fordi den var indgivet, efter at man havde hentet udenlandsk kapital ind, og ikke før.
(113)
Da Mont Parnès-kasinoet blev privatiseret, åbnede man i salgsaftalen specifikt mulighed for en licens til et andet kasino i samme region. Det er klart, at sandsynligheden for investering i en sådan operation vil afhænge af konkurrenceaftalen med den eksisterende erhvervsdrivende. Eftersom det ikke kan udelukkes, at kasinoer kan konkurrere med lignende virksomheder i andre medlemsstater, må dette krav i EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, anses for opfyldt.
(114)
Kommissionen konkluderer, at den anfægtede foranstaltning kan fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne ved potentielt at forbedre driftsvilkårene for støttemodtagerne, som er direkte involveret i økonomiske aktiviteter, og som vil skulle betale denne afgift på entrébilletter til kasinoer i Grækenland.
V.1.5 Konklusion
(115)
Kommissionen konkluderer, at kriteriet for, om der er tale om statsstøtte i henhold til EUF-traktatens artikel 107, er opfyldt, og at foranstaltningen udgør statsstøtte til fordel for kasinoer med en lavere entrépris. Det drejer sig om kasinoerne i Mont Parnès, Korfu, Thessaloniki og Rhodos. Kommissionen forstår, at Rhodos-kasinoet ikke længere modtager støtte, da det ophørte med at kræve den lavere entrépris, da det blev privatiseret i april 1999. Kommissionen mener, at hverken de græske myndigheder eller Mont Parnès har fremført tilstrækkelige argumenter til at ændre ved denne konklusion.
V.2 Støttens forenelighed med traktaten
(116)
Som det fremgår af beslutningen om at indlede proceduren, har Kommissionen den holdning, at foranstaltningen ikke er omfattet af nogen af de undtagelser, der indføres ved EUF-traktatens artikel 106 eller 107.
(117)
Grækenland har hidtil anført, at der ikke er tale om statsstøtte, og har ikke fremlagt argumenter for, at eventuel statsstøtte er forenelig med traktaten.
(118)
Som tidligere forklaret anerkender Kommissionen medlemsstaternes ret til at regulere hasardspil på deres eget område inden for rammerne af EU-lovgivningen og anerkender, at regulering af denne art, der har til formål at kontrollere og begrænse hasardspil, er et legitimt mål for en stats politik. Men selv om dette var formålet med støtten, finder Kommissionen ikke, at dette vil være et argument for, at den er omfattet af EUF-traktatens artikel 106, stk. 2. Men under alle omstændigheder stemmer argumentet som tidligere anført om, at foranstaltningen tager sigte på at få folk til at afholde sig fra hasardspil, ikke overens med den kendsgerning, at de kasinoer, der opkræver en entréprise på 6 EUR, omfatter netop de kasinoer, der ligger tættest på de tættest befolkede områder i Grækenland. Det stemmer heller ikke overens med den udtrykkelige mulighed for at give kunderne gratis adgang, når 80 % af entréprisen alligevel erlægges til staten.
(119)
Undtagelserne i EUF-traktatens artikel 107, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugerne, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder, og støtteforanstaltninger i visse dele af Forbundsrepublikken Tyskland, finder ikke anvendelse i denne sag.
(120)
Undtagelsen i artikel 107, stk. 3, litra a), som tillader støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker alvorlig underbeskæftigelse, finder heller ikke anvendelse, fordi den undersøgte foranstaltning ikke er betinget af, at støttemodtageren udøver nogen form for aktivitet i regioner, der befinder sig i særlige omstændigheder (71).
(121)
På samme måde kan foranstaltningen ikke anses for at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Grækenlands økonomi, jf. artikel 107, stk. 3, litra b). Den har heller ikke til formål at fremme kulturen eller bevare naturarven, jf. artikel 107, stk. 3, litra d).
(122)
Foranstaltningen skal endelig undersøges i lyset af artikel 107, stk. 3, litra c), der giver mulighed for støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Det skal imidlertid påpeges, at foranstaltningen ikke falder ind under nogen af de tilfælde, hvor Kommissionen har accepteret, at dette punkt finder anvendelse, eller under nogen af de retningslinjer eller rammer, der definerer de omstændigheder, hvor visse former for støtte kan anses for forenelige med det indre marked.
(123)
Den anfægtede foranstaltning udgør driftsstøtte, der medfører en kunstig styrkelse af visse virksomheders konkurrenceposition i forhold til andre tilsvarende virksomheder, og er ikke betinget af resultaterne hos støttemodtagerne for en specifik foranstaltning, der har til formål at gennemføre politiske mål af fælles interesse.
(124)
Navnlig hænger den fordel, der opnås gennem foranstaltningen, ikke sammen med investeringer, jobskabelse eller specifikke projekter. Den fritager blot de pågældende virksomheder for de afgifter, der normalt skal erlægges af lignende virksomheder, og skal derfor betragtes som driftsstøtte. Generelt er driftsstøtte ikke i overensstemmelse med kravene i artikel 107, stk. 3, litra c), eftersom den fordrejer konkurrencen inden for de sektorer, hvor den udbetales, og samtidig kan den som sådan ikke bidrage til gennemførelsen af nogle af de mål, der er indført ved denne bestemmelse (72). Selv om denne støtte undtagelsesvis kan ydes til regioner, der kommer ind under undtagelsen i EUT-traktaten 107, stk. 3, litra c), og selv om visse regioner i Grækenland er støtteberettigede i henhold hertil, har Kommissionen alvorlige tvivl om, hvorvidt kriterierne, der kræves opfyldt, for at denne driftsstøtte kan anses for forenelig med traktaten, er opfyldt i denne sag. I henhold til Kommissionens standardpraksis kan en sådan støtte ikke betragtes som forenelig med det indre marked, fordi den ikke fremmer udviklingen af nogen aktiviteter eller økonomiske områder, den er ikke tidsbegrænset, der er ikke planlagt nogen gradvis reduktion, og den er ikke proportional med det, der er nødvendigt for at afhjælpe et specifikt økonomisk handicap i de pågældende områder.
(125)
Det må konkluderes, at den undersøgte foranstaltning er uforenelig med det indre marked.
V.3 Støttens lovlighed
(126)
Som det fremgår af beslutningen om at indlede proceduren, stammer den første lovgivning om afgiftsmæssig forskelsbehandling mellem kasinoer fra 1994 og 1995, og Kommissionen har derfor undersøgt, hvorvidt foranstaltningen som helhed udgør »eksisterende støtte« i henhold til betydningen i EUF-traktatens artikel 108, stk. 1.
(127)
Den afgiftsmæssige forskelsbehandling blev indført ulovligt - dvs. i modstrid med EU-lovgivningen om statsstøtte - i 1995, da de græske myndigheder valgte at fritage visse kasinoer fra den almindelige regel i henhold til lov 2206/1994 og ministerdekretet af 1995. Det gælder navnlig, at de græske myndigheder gav de offentlige kasinoer i Mont Parnès, Korfu og Rhodos tilladelse til fortsat at anvende en lavere entrépris på 6 EUR i stedet for standardprisen på 15 EUR, og i 1995 indrømmede de også specifikt kasinoet i Thessaloniki denne fordel i henhold til lovgivningsdekretet om udenlandsk kapital fra 1953. Standardprisen på 15 EUR er blevet pålagt og er blevet overholdt af de fem andre private kasinoer, der er blevet etableret og har fået licens i henhold til lov 2206/1994 siden 1995. I henhold til lov 3139/2003 opretholdt man desuden den lavere entrépris på 6 EUR for kasinoerne i Mont Parnès og Korfu, hvilket medførte, at den afgiftsmæssige forskelsbehandling ulovligt blev forlænget og stadfæstet. Kasinoet i Thessaloniki opnår fordele gennem forskelsbehandlingen, fordi det behandles på samme måde som Mont Parnès og Korfu, hvilket blev bekræftet ved præsidentdekret 290/1995, der blev udstedt i henhold til loven af 1953 som tidligere forklaret. Ordningerne for Thessaloniki hænger tæt sammen med ordningerne for Mont Parnès og Korfu. De græske myndigheder har meddelt, at man tog spørgsmålet om entréprisen op efter 1995, og direktøren for kasinoet i Thessaloniki anmodede om, at prisen i Thessaloniki blev fastsat til samme niveau som i Mont Parnès, nemlig 6 EUR. Efter at have fået en udtalelse fra statens juridiske råd (udtalelse 631/1997), blev denne anmodning efterkommet (73). Man kan derfor gå ud fra, at hvis behandlingen af Mont Parnès og Korfu havde ændret sig i 2003, så de ville skulle opkræve en pris på 15 EUR, så ville behandlingen af kasinoet i Thessaloniki også være blevet ændret. Men det skete ikke, og den afgiftsmæssige forskelsbehandling blev opretholdt under de nationale bestemmelser.
(128)
Ingen af de kasinoer, der er omfattet af den beskrevne foranstaltning, er nogensinde blevet anmeldt til eller godkendt af Kommissionen og helt sikkert ikke i henhold til EU-reglerne om statsstøtte.
(129)
I artikel 15 i procedureforordningen (74) hedder det, at Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af støtte forældes efter 10 år. Forældelsesfristen løber fra den dato, hvor den ulovlige støtte tilkendes støttemodtageren, enten som individuel støtte eller under en støtteordning. Enhver foranstaltning, der træffes af Kommissionen eller af en medlemsstat efter opfordring fra Kommissionen angående den ulovlige støtte, afbryder denne frist. Efter hver afbrydelse begynder forældelsesfristen forfra. Forældelsesfristen suspenderes i det tidsrum, hvor Kommissionens beslutning er genstand for en verserende sag for De Europæiske Fællesskabers Domstol. Enhver støtte, for hvilken forældelsesfristen er udløbet, anses for at være eksisterende støtte. Men i artikel 1, litra c), i samme forordning bestemmes det, at ændringer af »eksisterende støtte« betragtes som »ny støtte«.
(130)
Kommissionen bemærker, at i henhold til retspraksis ved EU-domstolene er »forældelsesfristen i artikel 15 i forordningen om regler for statsstøtte (…) på ingen måde udtryk for et overordnet princip, hvorved ny støtte ændres til eksisterende støtte, men udelukker blot tilbagebetaling af støtte, der er indført mere end 10 år inden Kommissionens første indgriben« (75).
(131)
I den foreliggende sag greb Kommissionen først ind, og Grækenland handlede først efter anmodning fra Kommissionen, i 2009. Kommissionen handlede den 21. oktober 2009, hvor den fremsendte klagen til Grækenland og bad Grækenland præcisere de pågældende spørgsmål.
(132)
Dermed er enhver støtte, der er tildelt i henhold til denne foranstaltning pr. eller efter den 21. oktober 1999 (som er 10 år inden den dato, hvor Kommissionen fremsendte klagen til den græske stat og bad om oplysninger), ny og ulovlig støtte, der er gennemført uden forudgående anmeldelse til eller beslutning truffet af Kommissionen, og omfattet af artikel 15 i procedureforordningen om tilbagebetaling som nærmere forklaret nedenfor.
V.4 Værdiansættelse og tilbagesøgning
(133)
Den anfægtede foranstaltning blev gennemført uden at være anmeldt til Kommissionen på forhånd i overensstemmelse med EUF-traktatens artikel 108, stk. 3. Derfor må foranstaltningen betragtes som ulovlig statsstøtte.
(134)
I artikel 14 i procedureforordningen hedder det, at når ulovligt tildelt statsstøtte er uforenelig med det indre marked, skal støtten kræves tilbagebetalt fra støttemodtageren, medmindre det er i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen. Tilbagebetalingen af støtten har til formål så vidt muligt at genoprette den konkurrencesituation, der fandtes, inden støtten blev tildelt. Ingen argumenter fra de græske myndigheder eller fra Mont Parnès begrunder en generel afvigelse fra dette grundprincip.
(135)
Det hedder i artikel 14, stk. 1, i procedureforordningen, at »Kommissionen kræver ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen«. Retspraksis ved Domstolen og Kommissionens egen beslutningspraksis har navnlig fastslået, at et krav om tilbagebetaling af støtten vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen, hvis Kommissionen gennem sin handlemåde har skabt en legitim forventning hos støttemodtageren om, at støtten blev tildelt i overensstemmelse med EU-lovgivningen (76).
(136)
I sin kendelse i Forum 187 fastslog Domstolen, at »retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning gælder for enhver retsundergiven med begrundede forventninger, som en fællesskabsinstitution har givet anledning til. I øvrigt kan ingen påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, såfremt administrationen ikke har afgivet præcise løfter (…). Det gælder ligeledes, at når forudseende og påpasselige erhvervsdrivende kan påregne gennemførelsen af en fællesskabsforanstaltning, der kan påvirke deres interesser, kan de imidlertid ikke påberåbe sig et sådant princip, når foranstaltningen gennemføres« (77).
(137)
De græske myndigheder og Mont Parnès har fremført, at en tilbagebetaling af støtten i denne sag vil stride mod princippet om borgernes rimelige tillid som følge af en afgørelse under national ret fra det græske statsråd. Kommissionen bemærker, at der er tale om et nationalt skridt taget af en national myndighed og ikke et skridt taget af en EU-myndighed inden for rammerne af ovennævnte retspraksis. Desuden var statsrådets afgørelse udelukkende baseret på national lovgivning og tog ikke stilling til statsstøttespørgsmålet eller klassificeringen af en foranstaltning som statsstøtte. Derfor kan Kommissionen ikke give dispensation fra tilbagesøgningen på grundlag af disse argumenter.
(138)
Grækenland og Mont Parnès har fremført, at Loutraki ventede, før man indgav en klage til Kommissionen, og dermed overtrådte princippet om, at en ret ikke må misbruges. Kommissionen bemærker, at en forsinkelse fra klagerens side under ingen omstændigheder kan forhindre tilbagesøgning af ulovligt udbetalt støtte under henvisning til den 10-årige forældelsesfrist, der fastsættes i artikel 15 i procedureforordningen.
(139)
Derfor kan Kommissionen ikke godtage argumenterne fra de græske myndigheder og Mont Parnès om en ekstraordinær fritagelse fra tilbagebetaling.
(140)
Som forklaret i denne beslutning indførte man med de nationale foranstaltninger fra 1994 og 1995 både kravet om erlæggelse af 80 % af entréprisen og standardprisen på 15 EUR for entrébilletter til alle kasinoer. Men hverken kravet om at erlægge 80 % eller standardprisen på 15 EUR gjaldt for de begunstigede kasinoer, selv om begge gjaldt for andre kasinoer fra 1995 og frem og i praksis har været anvendt lige siden (alle private kasinoer fik licens i 1995 eller 1996 og begyndte at anvende foranstaltningen på det tidspunkt med Thessaloniki som eneste undtagelse). Eftersom den afgiftsmæssige forskelsbehandling som følge af differentiering i prisen på entrébilletter og den tilhørende erlæggelse af 80 % til staten rent faktisk indledtes i 1995, kan den periode, hvor støtten er tildelt, anses for at være begyndt i 1995.
(141)
I henhold til konklusionerne i afsnit V.3, »Støttens lovlighed«, finder Kommissionen, at forældelsesfristen på 10 år, der indføres ved artikel 15 i procedureforordningen, hindrer krav om tilbagesøgning af støtte, der er tildelt før den 21. oktober 1999.
(142)
Beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales, skal tage udgangspunkt i det forhold, at den græske stat som forklaret i denne beslutning (jf. også punkt 85) har givet afkald på afgiftsindtægter fra de offentlige kasinoer svarende til 7,20 EUR pr. entrébillet, hvilket er forskellen mellem afgiften på 12 EUR pr. entrébillet, som de private kasinoer erlægger til staten, og afgiften på 4,80 EUR pr. entrébillet, som de offentlige kasinoer erlægger til staten.
(143)
Ved beregning af det beløb, der skal tilbagebetales af de enkelte kasinoer, skal der imidlertid også tages hensyn til visse aspekter vedrørende det pågældende kasinos situation som forklaret nedenfor.
-
Som forklaret i denne beslutning, gjaldt kravet om, at 80 % af entréprisen skal erlægges til staten, som blev indført i 1995 ved en ministerbeslutning, for kasinoerne i Korfu og Mont Parnès fra den dato, hvor de fik deres licens i overensstemmelse med lov 2206/1994, dvs. i 2003 i henhold til lov 3139/2003. Men fra slutningen af 2000 og indtil de fik licens i 2003, begyndte ETA frivilligt at erlægge 80 % af entréprisen til staten (prisen var 6 EUR) (78). På grundlag af disse oplysninger, der stammer fra de græske myndigheder, og med forbehold af eventuelle yderligere bemærkninger, som de græske myndigheder måtte ønske at fremføre (som måtte bekræfte eller modsige ovenstående), kan man udlede, at der ikke blev betalt entréafgift frem til 2000, ikke en gang med den reducerede sats (80 % af 6 EUR). For den første periode (fra den 21. oktober 1999 til udgangen af 2000) skal det beløb, der skal tilbagebetales, derfor beregnes ud fra beløbet på 12 EUR, som er den fulde afgift, som de private kasinoer betalte på daværende tidspunkt, hvor de offentlige kasinoer slet ikke betalte nogen afgift, ganget med antallet af solgte billetter i den periode.
-
Kasinoet i Thessaloniki fik licens ved lov 2206/1994 i 1995 (79). Kravet om erlæggelse af 80 % af entréprisen til staten har været gældende for kasinoet i Thessaloniki, siden det fik sin licens i 1995. Thessaloniki har opkrævet den reducerede entrépris på 6 EUR, som opkræves af kasinoerne i Mont Parnès og Korfu. Beløbet, der skal tilbagebetales af kasinoet i Thessaloniki, skal derfor beregnes ved at gange antallet af billetter udstedt fra den 21. oktober 1999 og frem med 7,20 EUR.
-
Kasinoet på Rhodos fik licens ved lov 2206/1994 i 1996. Dengang begyndte det at tage 6 EUR i entrépris, men skiftede til 15 EUR, da det blev privatiseret i april 1999. På grundlag af bemærkningerne, der indkom under den formelle undersøgelse, har Kommissionen forstået, at kasinoet på Rhodos ophørte med at modtage støtte ved sin privatisering i april 1999, så tilbagebetalingen fra dette kasino forhindres af forældelsesfristen, der fastsættes i artikel 15 i procedureforordningen.
(144)
Kommissionen råder ikke over tilstrækkelige oplysninger til at kunne regne sig frem til et nøjagtigt estimat over de beløb, der skal tilbagebetales af de enkelte begunstigede kasinoer. Men EU-lovgivningen indeholder ingen krav om, at Kommissionen, når den kræver statsstøtte, der er erklæret for uforenelig med det indre marked, tilbagebetalt, skal fastsætte det nøjagtige beløb til tilbagebetaling. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder oplysninger, der giver medlemsstaten og den begunstigede virksomhed mulighed for selv at beregne beløbet uden uforholdsmæssigt store problemer. Kommissionen kan derfor helt lovligt begrænse sig til at fastslå, at der foreligger en forpligtelse til at tilbagebetale den pågældende støtte, og overlade det til de nationale myndigheder at beregne de præcise beløb, der skal tilbagebetales, i henhold til den vejledning, som Kommissionen angiver i sin beslutning.
(145)
På grundlag af oplysningerne fra medlemsstaten stiller Kommissionen den nødvendige vejledning vedrørende tilbagebetalingen til rådighed.
(146)
Nedenstående tabel er en generel oversigt over antallet af billetter, som de enkelte kasinoer har solgt i de enkelte år (som det fremgår af tabellen, er de fremlagte oplysninger ikke fyldestgørende), og et foreløbigt skøn over de beløb, der skal tilbagebetales fra de enkelte kasinoer med forbehold af eventuelle yderligere bemærkninger, som Grækenland måtte ønske at fremføre efter at have foretaget beregningerne vedrørende tilbagebetalingen.
Skønnet antal solgte billetter pr. kasino
År
Kasino
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Oplysninger mangler
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Oplysninger mangler
(…)
(…)
(…)
2001
Oplysninger mangler
(…)
(…)
(…)
2002
Oplysninger mangler
(…)
(…)
(…)
2003
Oplysninger mangler frem til 1. maj 2003
Pr. 1. maj 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (frem til 22.10.2009):
(…)
(…)
(…)
(…)
I alt frem til 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Solgte billetter efter 22.10.2009
Oplysninger mangler
Oplysninger mangler
Oplysninger mangler
Oplysninger mangler
Foreløbigt skøn over tilbagebetalingspligtige beløb pr. kasino
(i 1 000 000 EUR, afrundede tal)
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
Algoritme og beregning
For 22.10.1999 - 2000 (82):
antal billetter
(x1) × 12 = A1
For 22.10.1999 - 2000:
antal billetter
([…] billetter) × 12 = A2 ([…]EUR)
For 22.10.1999 - 22.10.2009:
antal billetter
([…] billetter) × 7,20 = AB3 ([…]EUR)
ITR
For 2000 - 22.10.2009:
antal billetter
(y1) × 7,20 = B1
For 2000 - 22.10.2009:
antal billetter
([…] billetter) × 7,20 = B2 ([…]EUR)
For 22.10.2009 - i dag:
antal billetter
(z1) × 7,20 = C1
For 22.10.2009 - i dag:
antal billetter
(z2) × 7,20 = C2
For 22.10.2009 - 30.8.2010 (83):
antal billetter
(z3) × 7,20 = C3
Beløb til tilbagebetaling i alt
A1 + B1 + C1
Skal beregnes
A2 + B2 + C2
Skal beregnes
AB3 + C3
Skal beregnes
ITR
Beløb til tilbagebetaling i alt
Skal beregnes
(147)
Kommissionen bemærker endvidere, at EUF-traktatens artikel 108, stk. 3, har opsættende virkning. Kommissionen har ikke modtaget oplysninger om, at den anfægtede foranstaltning er blevet suspenderet siden beslutningen om at indlede proceduren. Man må formode, at foranstaltningen er blevet gennemført løbende af de græske myndigheder indtil i dag (84). Grækenland skal kræve al støtte, som er tildelt frem til vedtagelsen af denne beslutning, tilbagebetalt af støttemodtagerne. Kommissionen bemærker, at kasinoet på Korfu ophørte med at kræve en entrépris på 6 EUR og gik over til 15 EUR, da det blev privatiseret i august 2010. Ved beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales, skal der derfor kun tages hensyn til perioden frem til august 2010.
(148)
I lyset af alle ovenstående argumenter bør Kommissionen kræve, at Grækenland tilbagesøger al den uforenelige statsstøtte, som ulovligt er tildelt støttemodtagerne. Kommissionen påpeger, at Grækenland skal annullere alle resterende afgiftsmæssige fordele, der udspringer af den undersøgte foranstaltning, med virkning fra datoen for vedtagelse af denne beslutning.
(149)
Med hensyn til fremtiden har Grækenland givet udtryk for, at man undersøger mulighederne for at ændre kasinoernes prispolitik og derved søger at afskaffe forskelsbehandling af kasinoer. Ifølge Grækenland vil denne nye lovgivning bringe foranstaltningen til ophør. Men Grækenland har endnu ikke givet Kommissionen meddelelse om, hvilke fremskridt man har gjort i denne retning, eller hvilke ændringer der rent faktisk er foretaget. Kommissionen mener, at vedtagelsen af ny lovgivning af denne art er af central betydning for at få løst problemer med forskelsbehandling af kasinoer i Grækenland og opfordrer Grækenland til straks at tage de nødvendige skridt.
VI. KONKLUSION
(150)
I lyset af ovenstående betragtninger, den relevante retspraksis og sagens særlige kendetegn finder Kommissionen, at foranstaltningen, som består af afgiftsmæssig forskelsbehandling til fordel for bestemte kasinoer, som de græske myndigheder har iværksat ved at gennemføre en række sideløbende bestemmelser, hvori man:
-
fastsætter en ensartet 80 %-afgift på entréprisen og
-
fastsætter forskellige regulerede priser for offentligt ejede og privatejede kasinoer, nemlig 6 EUR for offentligt ejede kasinoer og 15 EUR for privatejede kasinoer,
udgør statsstøtte i henhold til EUF-traktatens artikel 107, stk. 1. Kommissionen finder ligeledes, at foranstaltningen er gennemført i strid med EUF-traktatens artikel 108, stk. 3, og dermed udgør ulovlig støtte.
(151)
Kommissionen bemærker, at i henhold til artikel 14 i procedureforordningen kan ulovlig statsstøtte kræves tilbagebetalt fra støttemodtageren, og vil kræve, at Grækenland tilbagesøger den ulovlige støtte, som hvert af de begunstigede kasinoer har modtaget. Kommissionen bemærker, at forældelsesfristen på 10 år, der fastsættes i artikel 15 i procedureforordningen, forhindrer, at statsstøtte tildelt inden den 21. oktober 1999 kræves tilbagebetalt. Grækenland skal ophæve alle resterende afgiftsmæssige fordele, der er indrømmet i forbindelse med foranstaltningen, som er genstand for denne beslutning, med virkning fra den dato, hvor denne beslutning vedtages -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Statsstøtten, som består af afgiftsmæssig forskelsbehandling til fordel for bestemte kasinoer, som Grækenland har iværksat gennem indførelse af en række delvis obligatoriske bestemmelser, hvori man:
-
fastsætter en ensartet 80 %-afgift på entréprisen og
-
fastsætter forskellige regulerede priser for offentligt ejede og privatejede kasinoer på henholdsvis 6 EUR og 15 EUR,
er gennemført ulovligt i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og er uforenelig med det indre marked, idet den har givet de begunstigede kasinoer Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki og Korfu-kasinoet (ud fra en forståelse af, at kasinoet på Rhodos ikke er omfattet af støtteforanstaltningen efter april 1999) en uberettiget konkurrencefordel.
Artikel 2
1. Grækenland tilbagesøger den uforenelige støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning siden den 21. oktober 1999, fra de begunstigede kasinoer.
2. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er tilbagebetalt.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (85).
4. Grækenland skal bringe al afgiftsmæssig forskelsbehandling som følge af den i artikel 1 omtalte støtte til ophør med virkning fra det tidspunkt, hvor denne beslutning vedtages.
Artikel 3
1. Tilbagesøgningen af støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, iværksættes omgående og effektivt.
2. Grækenland sikrer, at denne beslutning efterkommes senest fire måneder efter meddelelsestidspunktet.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning sender Grækenland Kommissionen følgende oplysninger:
a)
listen over støttemodtagere under den i artikel 1 omhandlede ordning og det samlede støttebeløb, som de hver især har modtaget under denne foranstaltning, beregnet i henhold til den i denne beslutning indeholdte vejledning
b)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som hver enkelt støttemodtager skal tilbagebetale
c)
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
d)
dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Grækenland holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne beslutning, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, er fuldt tilbagebetalt. Grækenland indsender omgående, på Kommissionens anmodning, oplysning om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen. Grækenland giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Hellenske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. maj 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 24 päivänä toukokuuta 2011,
valtiontuesta, jota Kreikka on myöntänyt eräille Kreikan kasinoille (Valtiontuki C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09))
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 3504)
(Ainoastaan kreikankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/716/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen määräysten mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Konsortio Loutraki SA - Club Hotel Loutraki SA - jäljempänä ’kantelija’ tai ’Loutraki’ (2), teki 8 päivänä heinäkuuta 2009 komissiolle kantelun kasinojen pääsymaksujärjestelmää koskevasta Kreikan lainsäädännöstä. Kantelija väitti, että kyseisellä järjestelmällä myönnettiin valtiontukea kolmelle toimijalle, nimittäin Regency Casino Mont Parnèsille, Korfun kasinolle ja Regency Casino Thessalonikille (3). Kantelija ilmoitti 7 päivänä lokakuuta 2009 päivätyssä sähköpostiviestissään, ettei se vastustanut henkilöytensä julkistamista. Komission henkilöstön ja kantelijan edustajien välinen kokous pidettiin 14 päivänä lokakuuta 2009. Kantelija toimitti 26 päivänä lokakuuta 2009 päivätyllä kirjeellä lisätietoja kantelunsa tueksi.
(2)
Komissio välitti 21 päivänä lokakuuta 2009 kantelun Kreikan viranomaisille ja pyysi niitä selventämään kantelussa esitettyjä seikkoja. Kreikka pyysi 17 päivänä marraskuuta 2009 päivätyllä kirjeellä lisäaikaa vastauksen antamiseen. Komissio myönsi lisäajan 18 päivänä marraskuuta 2009 päivätyllä sähköpostiviestillä. Kreikka vastasi komissiolle 27 päivänä marraskuuta 2009.
(3)
Komissio välitti 15 päivänä joulukuuta 2009 kantelijalle Kreikan vastauksen. Kantelija toimitti 29 päivänä joulukuuta 2009 huomautuksia Kreikan vastaukseen.
(4)
Komissio pyysi 25 päivänä helmikuuta, 4 ja 23 päivänä maaliskuuta ja 13 päivänä huhtikuuta 2010 Kreikalta lisätietoja, joita Kreikka toimitti 10 päivänä maaliskuuta sekä 1 ja 21 päivänä huhtikuuta 2010.
(5)
Komissio ilmoitti 6 päivänä heinäkuuta 2010 tehdyllä päätöksellä, jäljempänä ’aloittamispäätös’, Kreikalle aloittavansa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätyn muodollisen tutkintamenettelyn Kreikan toteuttamasta toimenpiteestä, jolla tietyiltä kasinoilta perittiin alhaisempaa veroa pääsymaksuista. Aloittamispäätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja asianomaisia osapuolia pyydettiin toimittamaan huomautuksensa (4).
(6)
Kreikka pyysi 9 päivänä elokuuta 2010 päivätyllä kirjeellä vastaukselle asetetun määräajan jatkamista, mihin komissio suostui 18 päivänä elokuuta 2010 päivätyllä kirjeellä. Komissio vastaanotti 6 päivänä lokakuuta 2010 Kreikan huomautukset aloittamispäätökseen. Kreikan viranomaiset toimittivat 12 päivänä lokakuuta 2010 lisätietoja kiistanalaisesta toimenpiteestä.
(7)
Tutkinnan aloittamisen jälkeen komissio vastaanotti huomautuksia kahdelta asianomaiselta osapuolelta: 4 päivänä elokuuta 2010 päivätyllä kirjeellä toimenpiteestä hyötyneen Mont Parnèsin kasinon edustajien huomautukset ja 8 ja 25 päivänä lokakuuta 2010 päivätyillä kirjeillä yksityisen Loutrakin kasinon edustajien huomautukset.
(8)
Komissio välitti 29 päivänä lokakuuta 2010 päivätyllä kirjeellä kyseiset huomautukset Kreikan viranomaisille, jotta nämä voisivat vastata niihin. Kreikan viranomaiset toimittivat 6 päivänä joulukuuta 2010 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa kolmansien huomautuksiin. Kreikan viranomaisten huomautusten tarkoituksena oli muun muassa selventää tiettyjä seikkoja kyseisen järjestelmän soveltamisesta ja Kreikan lainsäädännön tulkinnasta, joita on syytä tutkia nyt esillä olevan tapauksen yhteydessä.
II ARVIOITAVANA OLEVA TOIMENPIDE
II.1 Toimenpide
(9)
Arvioitavana oleva toimenpide koskee verosyrjintää tiettyjen kasinoiden hyväksi, jota Kreikan viranomaiset ovat toteuttaneet soveltaessaan useita määräyksiä, joista osa on ollut sitovia ja joilla:
-
vahvistetaan yhdenmukainen 80 prosentin vero pääsymaksuille ja
-
vahvistetaan pääsymaksuksi julkisessa omistuksessa oleville kasinoille 6 euroa ja yksityisomistuksessa oleville kasinoille 15 euroa,
minkä vuoksi yksityiset kasinot ovat joutuneet epäsuotuisaan kilpailuasemaan (5).
(10)
Toimenpiteestä hyötyvät julkiset kasinot ja yksi yksityinen kasino, Thessalonikin kasino, jota on poikkeuksellisesti kohdeltu samoin kuin julkisia kasinoita, kuten jäljempänä tarkemmin selvitetään.
II.2 Tuensaajat
(11)
Tutkittavana olevan toimenpiteen tuensaajat ovat seuraavat kreikkalaiset kasinot: Mont Parnèsin (6), Thessalonikin (7), Korfun (8) ja Rhodoksen kasinot (9).
(12)
Aloittamispäätöksen aikaan alhaisempaa kuuden euron pääsymaksua sovellettiin ainoastaan kolmeen kreikkalaiseen kasinoon: Mont Parnèsin kasinoon, josta oli yksityistetty 49 prosenttia ja jonka osakkeista 51 prosenttia oli edelleen valtion valvonnassa, Thessalonikin kasinoon, joka oli yksityinen mutta jota kohdeltiin julkisena kasinona, ja Korfun kasinoon, joka oli julkinen kasino. Rhodoksen ja Korfun kasinot eivät enää hyötyneet toimenpiteestä, ensin mainittu huhtikuusta 1999 (10) ja viimeksi mainittu elokuusta 2010 (11) alkaen, koska ne yksityistettiin kokonaan, minkä jälkeen ne eivät enää voineet periä alhaisempaa pääsymaksua.
II.3 Arvioitavina olevat Kreikan säännökset
(13)
Kreikassa toimi ennen markkinoiden vapauttamista vuonna 1994 ainoastaan kolme kasinoa, nimittäin Mont Parnèsin, Korfun ja Rhodoksen kasinot. Tuohon aikaan kasinot olivat julkisia yrityksiä ja toimivat valtion omistamina klubeina Kreikan matkailuviraston (EOT) alaisuudessa (12). Näiden kasinoiden pääsymaksu vahvistettiin EOT:n pääsihteerin päätöksellä seuraavasti (13):
-
Mont Parnès: vuonna 1991 EOT vahvisti pääsymaksuksi 2 000 drakmaa (noin kuusi euroa) (14)
-
Korfu: vuonna 1992 EOT vahvisti pääsymaksuksi 1 500 drakmaa ja vuonna 1997 2 000 drakmaa;
-
Rhodos: vuonna 1992 EOT vahvisti pääsymaksuksi 1 500 drakmaa.
(14)
Markkinat vapautettiin vuonna 1994 lailla nro 2206/1994, jolloin toiminnassa olleiden julkisten kasinoiden joukkoon tuli kuusi äskettäin perustettua yksityistä kasinoa (15). Vuoden 1994 lailla myönnettiin yhteensä 14 toimilupaa kolmelle julkiselle kasinolle, Rhodoksen, Mont Parnèsin ja Korfun kasinoille sekä 11 yksityiselle kasinolle, joita oltiin perustamassa (16). 11:stä suunnitteilla olleesta uudesta kasinosta vain kuusi sai toimiluvan ja alkoi toimia, nimittäin Chalkidikin, Loutrakin, Thessalonikin, Rion (Achaia), Xanthin (Thrace) ja Syroksen kasinot (vuonna 1995 ja vuonna 1996). Viisi muuta toimilupaa peruttiin.
(15)
Lain nro 2206/1994 2 §:n 10 momentissa säädettiin, että tietyillä alueilla toimineiden kasinoiden pääsymaksut vahvistettaisiin ministeriön päätöksellä. Samalla päätöksellä säädettäisiin myös, mikä prosenttiosuus pääsymaksun hinnasta olisi tuloa Kreikan valtiolle. Valtiovarainministeriön 16 päivänä marraskuuta 1995 tehdyllä päätöksellä (17) säädettiin, että kaikkien lain nro 2206/1994 soveltamisalaan kuuluvien kasinoiden haltijoiden oli perittävä pääsymaksu (18), joka oli suuruudeltaan 5 000 drakmaa (19) (noin 15 euroa) (20). Päätöksessä edellytetään, että kasinoiden haltijat maksavat 80 prosenttia kunkin lipun nimellisarvosta veroa valtiolle ja että jäljelle jäävä 20 prosenttia, mukaan lukien asianmukainen alv., on kasinolle koituvaa tuloa (21). Päätöksen mukaan kasinoilla on oikeus ilmaisen sisäänpääsyn soveltamiseen (22). Riippumatta siitä, perivätkö kasinot pääsymaksua asiakkailtaan, niiden on maksettava valtiolle 80 prosenttia veroa lakisääteisestä pääsylipun hinnasta (23). Päätöksen mukaan kasinoiden on maksettava verot kuukausittain (24). Päätöksessä säädetään myös erityisestä alennuksesta, joka koskee 15 tai 30 päivää voimassa olevia lippuja (25).
(16)
Kaikki lain nro 2206/1994 nojalla vuodesta 1995 alkaen perustetut uudet kasinot ovat noudattaneet vuoden 1995 ministeriön päätöstä ja perineet 15 euron suuruista pääsymaksua - yleensä, kuten edellisessä kappaleessa on selvitetty. Ainoan poikkeuksen muodostaa Thessaloniki, kuten jäljempänä selvitetään.
(17)
Valtion omistamat Mont Parnèsin, Korfun ja Rhodoksen kasinot toimivat kuitenkin edelleen EOT-klubeina (26). Ne eivät soveltaneet vuosien 1994 ja 1995 lainsäädäntöä ennen niille lailla nro 2206/1994 myönnettyjä toimilupia.
(18)
Komissio on saanut Kreikan viranomaisten kansallisista säännöistä toimittamien selvitysten perusteella käsityksen, että järjestelmä on käytännössä toiminut seuraavasti.
(19)
Kreikan viranomaiset ovat selvittäneet, että kasinoiden toimintaa Kreikassa säädellään yleensä lailla nro 2206/1994. Julkisiin kasinoihin, jotka toimivat ennen lain nro 2206/1994 voimaantuloa, sovellettavat erityiset säännökset katsotaan poikkeuksiksi lain yleisten säännösten soveltamisesta (ja vuoden 1995 ministeriön päätöksen toteuttamisesta), kunnes nämä kasinot on yksityistetty ja niille on myönnetty laissa säädetyt toimiluvat.
(20)
Kunnes julkiset kasinot saivat toimiluvat lain nro 2206/1994 nojalla, vuoden 1995 ministeriön päätöstä ei katsottu aiheelliseksi soveltaa näihin kasinoihin. Tämä koskee 15 euron suuruista vakiopääsymaksua ja kyseisestä maksusta valtiolle suoritettavaa 80 prosentin maksua. Julkiset kasinot alkoivat maksaa tätä 80 prosentin maksua vasta, kun niille oli myönnetty lain nro 2206/1994 mukaiset toimiluvat (ks. jäljempänä 23 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Tämänkin jälkeen, koska aiempien EOT:n päätösten, joilla pääsymaksuksi oli vahvistettu kuusi euroa, katsottiin muodostavan erityisen poikkeuksen (aiempi lex specialis), jota ei ollut muutettu lain nro 2206/1994 yleisillä säännöksillä tai vuoden 1995 ministeriön päätöksellä, julkisten kasinoiden pääsymaksu pysyi kuutena eurona ja nämä kasinot maksoivat 80 prosenttia vain kuudesta eurosta. EOT:n päätökset katsottiin soveltumattomiksi vasta yksityistämisen jälkeen, kun kasinoita ei enää omistanut ainoastaan valtio. Vasta tuosta ajankohdasta alkaen nämä kasinot alkoivat periä 15 euron suuruista vakiopääsymaksua, ja niiden velvoitteeksi tuli suorittaa verona valtiolle 80 prosenttia 15 eurosta.
(21)
Vaikka kyseisen tavan olisi pitänyt olla säännönmukaisen, poikkeuksen muodosti Mont Parnèsin kasinon osittainen yksityistäminen, joka vahvistettiin lailla nro 3139/2003 (jossa säädettiin myös Korfun kasinon myöhemmin toteutetusta yksityistämisestä): tässä laissa säädettiin nimenomaan Mont Parnèsin kasinon pääsymaksuksi edelleen kuusi euroa.
(22)
EOT:n Korfun ja Mont Parnèsin kasinoiden toiminnanvalvojana korvasi vuonna 2000 Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Kreikan matkailun kehittämisyhtiö, ETA), jonka kokonaisuudessaan omisti Kreikan valtio, ja vuoden 2000 lopusta vuoteen 2003 saakka, jolloin kasinot saivat toimiluvan lain nro 2206/1994 nojalla, ETA alkoi aluksi vapaaehtoisesti ja myöhemmin 2919/2001 24 §:n mukaisesti noudattaa vähitellen laissa 2206/1994 asetettuja vaatimuksia valmistautuakseen kahden julkisessa omistuksessa olleen kasinon täyden toimiluvan saamiseen ja yksityistämiseen (27). Siirtymäkautena ETA maksoi valtiolle 80 prosenttia Mont Parnèsin ja Korfun kasinoiden kuuden euron suuruisesta pääsymaksusta.
(23)
Mont Parnèsin julkisessa omistuksessa ollut kasino muutettiin vuonna 2003 osakeyhtiöksi ja 49 prosenttia sen pääomasta myytiin yksityiselle sektorille (28). Laissa nro 2206/1994 säädetty Mont Parnèsin kasinon toimilupa myönnettiin lopullisesti vuonna 2003 lailla nro 3139/2003 (1 §:n 1 momentti). Samalla lailla Mont Parnèsin pääsymaksuksi vahvistettiin edelleen kuusi euroa (1 §:n 1 momentin vii kohta).
(24)
Korfun kasinon toimilupa myönnettiin lailla nro 2206/1994 aluksi ETA:lle vuonna 2003 lailla nro 3139/2003 (1 §:n 3 momentti), jotta ETA voisi liittää sen myöhempään yksityistämiseen. Samassa pykälässä säädettiin, että Korfun kasinon pääsymaksusta tehtäisiin uusi ministeriön päätös, mikä merkitsi sitä, ettei vuoden 1995 ministeriön päätöstä sovellettaisi. Komission saamien tietojen mukaan uutta ministeriön päätöstä ei tehty ja Korfun kasino peri edelleen kuuden euron suuruista pääsymaksua elokuussa 2010 toteutettuun yksityistämiseensä saakka, jolloin se alkoi periä 15 euron suuruista pääsymaksua (29).
(25)
Rhodoksen kasinon toimiluvasta säädettiin lailla nro 2206/1994, ja toimilupa myönnettiin vuonna 1996 29 päivänä toukokuuta 1996 annetulla ministeriön päätöksellä nro Τ/633. Kasino peri kuitenkin edelleen alhaisempaa pääsymaksua, ja siirtyi 15 euron suuruiseen maksuun vasta, kun se oli yksityistetty huhtikuussa 1999: yksityistämiseensä asti se toimi EOT:n valvonnassa ja sovelsi näin ollen vuonna 1992 tehtyä EOT-päätöstä, jossa Rhodoksen kasinon pääsymaksuksi oli vahvistettu 1 500 drakmaa (30).
(26)
Yksityisessä omistuksessa ollut Thessalonikin kasino perustettiin, ja se sai toimiluvan vuonna 1995 lailla nro 2206/1994 (31). Se on aina perinyt alhaisempaa kuuden euron pääsymaksua, jota sovellettiin julkisessa omituksessa olleisiin kasinoihin (Mont Parnèsin ja Korfun kasinoihin), asetuksen nro 2687/1953 (32) nojalla. Tässä asetuksessa säädetään, että ulkomaisin investoinnein muodostettuja yrityksiä kohdeltaisiin vähintään yhtä suotuisasti kuin maassa toimivia muita vastaavia yrityksiä (33). Asiaa käsiteltäessä kasinon hoitaja (Hyatt Regency) pyysi, että Thessalonikin kasinon pääsymaksu vahvistettaisiin samalle tasolle kuin Mont Parnèsin kasinon, eli kuuteen euroon. Pyyntö hyväksyttiin, kun valtion oikeudelliselta neuvostolta oli saatu lausunto (lausunto nro 631/1997). Kun Thessalonikin kasino sai toimiluvan vuonna 1995, siihen alettiin soveltaa vaatimusta, jonka mukaan sen oli suoritettava valtiolle 80 prosenttia pääsylippujensa arvosta (34).
III TUTKINNAN ALOITTAMISEN PERUSTEET
(27)
Komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkinnan, koska se epäili vakavasti, että Kreikka saattoi toteuttaa syrjivää verokohtelua useisiin erityisesti tunnistettuihin kasinoihin, joihin sovellettiin suotuisampaa verotusjärjestelyä kuin maan muihin kasinoihin.
(28)
Komissio katsoi, että kiistanalainen toimenpide oli ristiriidassa yleisten oikeussääntöjen kanssa, joilla oli perustettu kasinoiden pääsymaksuista suoritettavien maksujen yleinen taso. Näin ollen toimenpiteellä komission mukaan parannettiin tuensaajien kilpailuasemia.
(29)
Kiistanalainen toimenpide näyttäisi aiheuttaneen Kreikan valtiolle julkisten tulojen menetyksiä, ja alhaisempia pääsymaksuja perivät kasinot saivat siitä etua. Kreikan viranomaisten väitteeseen, jonka mukaan alhaisemman pääsymaksun välitön edunsaaja oli asiakas, komissio vastasi, että asiakkaille koituva tuki voisi olla yritykselle maksettavaa valtiontukea, jos sen edellytyksenä oli kyseisen yrityksen tarjoaman tietyn tavaran tai palvelun käyttö (35).
(30)
Komissio huomautti myös, että verotuksen tasoa ei ilmeisesti ollut asetettu yksittäisen kasinon tilanteen perusteella (36), minkä perusteella komissio päätteli väliaikaisesti, että toimenpide oli valikoiva. (37)
(31)
Komissio katsoi, että kiistanalainen toimenpide todennäköisesti vääristäisi kasinoiden välistä kilpailua Kreikassa ja yritysostojen markkinoilla Euroopassa. Komissio totesi kunnioittavansa täysin jäsenvaltioiden oikeutta säännellä uhkapelaamista alueellaan EU:n lainsäädännön mukaisesti, muttei yhtynyt näkemykseen, jonka mukaan tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide ei voinut vääristää kilpailua eikä vaikuttanut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kyseisellä teollisuuden alalla toimijoina olivat usein kansainväliset hotelliryhmät, joiden investointipäätöksiin toimenpide saattoi vaikuttaa, ja kasinot voivat houkutella matkailijoita Kreikkaan. Näin ollen komissio päätteli, että toimenpide voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (38).
(32)
Komissio katsoi väliaikaisesti, että toimenpide oli sääntöjenvastaista tukea, koska Kreikan viranomaiset olivat toteuttaneet sen odottamatta komission hyväksymistä, ja että tuki voitaisiin periä takaisin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999, jäljempänä ’menettelyasetus’, 15 artiklan mukaisesti (39).
(33)
Komissio katsoi, ettei ollut perusteita, joiden mukaan kiistanalaisen toimenpiteen voitaisiin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille. Toimenpide merkitsi komission mukaan ilmeisesti siitä hyötyneille kasinoille myönnettyä perusteetonta toimintatukea (40).
(34)
Komissio huomautti, että jos sen epäilyt siitä, että toimenpide sisälsi sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea, vahvistuisivat, se joutuisi menettelyasetuksen 14 artiklan 1 kohdan nojalla määräämään Kreikan perimään tuen takaisin edunsaajilta, jollei se olisi vastoin yleistä lain periaatetta (41).
IV KREIKAN VIRANOMAISILTA JA ASIANOMAISILTA OSAPUOLILTA VASTAANOTETUT HUOMAUTUKSET
(35)
Muodollisen tutkinnan kuluessa komissio vastaanotti huomautuksia Kreikalta, Elliniko Kazino Parnithas AE:n, jäljempänä ’Mont Parnès’, edustajilta ja Loutrakin yksityisen kasinon, jäljempänä ’Loutraki’, edustajilta.
IV.1 Kreikan viranomaisten ja Mont Parnèsin huomautukset
(36)
Tuensaajana olleen Mont Parnèsin kasinon edustajien toimittamat huomautukset ja Kreikan viranomaisilta vastaanotetut huomautukset ovat olennaisilta osiltaan samanlaiset, ja niistä tehdään yhteinen yhteenveto tässä jaksossa.
IV.1.1 Tuen olemassaolo
(37)
Sekä Kreikan viranomaiset että Mont Parnès kieltävät valtiontuen olemassaolon. Ne väittävät, ettei valtio luovu tuloistaan ja että jos se luopuisi, kasino ei saisi siitä mitään hyötyä.
(38)
Kreikan viranomaiset väittävät, että pääsylippujen hintojen erossa on kyse ainoastaan hintojen sääntelystä, koska kaikista myydyistä pääsylipuista peritään samansuuruinen vero.
(39)
Kreikan viranomaisten mukaan pääsylippujen hinnoittelun ja valtiolle vaaditun suorituksen tarkoituksena ei ole tulojen hankkiminen valtiolle, vaan pienituloisten henkilöiden uhkapelaamisen rajoittaminen. Pääsymaksun perimisestä valtiolle koituvat tulot eivät muuta sen luonnetta valvontatoimenpiteenä. Näin ollen Kreikan viranomaiset katsovat, että vaatimus asiakkailta perittävästä tietynhintaisesta pääsymaksusta kasinoiden pelialueelle on hallinnollinen valvontatoimenpide, jolla asetetaan maksu, mutta tämä maksu ei ole veroluonteinen eikä sitä voida pitää verorasitteena, kuten Kreikan korkein hallinto-oikeus, Kreikan valtioneuvosto, on todennut tuomiossa nro 4027/1998 (42).
(40)
Eri kasinoiden hintaeroista Kreikka väittää, että kunkin kasinon taloudellinen ja sosiaalinen tilanne on erilainen eikä niitä voida verrata keskenään. Kreikan viranomaisten mukaan perittyjen maksujen välinen ero on perusteltu poliittisista syistä: viranomaiset väittävät erityisesti, että on perusteltua ja täysin johdonmukaista periä erisuuruista pääsymaksua sen mukaan, sijaitsevatko kasinot lähellä asutuskeskuksia vai maaseudulla. Maaseudulla asuu lähinnä maaseutuväestöä, jolla on useimmiten alhaisemmat tulot ja koulutustaso kuin kaupunkiväestöllä. Maaseutuväestöä on sen vuoksi kannustettava luopumaan uhkapeleistä enemmän kuin kaupunkien asukkaita.
(41)
Kantelija Loutraki on huomauttanut, että kun Korfun kasino yksityistettiin vuonna 2010, pääsymaksun hinta nousi kuudesta eurosta 15 euroon, mikä Loutrakin mukaan on pikemminkin ristiriidassa yleiseen politiikkaan perustuvien väitteiden kanssa. Kreikan viranomaiset vastaavat, että Korfun saaren syrjäinen sijainti merkitsee sitä, ettei kyseinen kasino kilpaile muiden Kreikan kasinoiden kanssa, joten kilpailu ei voi vääristyä. Kreikan viranomaiset väittävät lisäksi, että pääsymaksun on ehdottomasti oltava luonteeltaan ennaltaehkäisevä Korfun saaren asukkaiden suojelemiseksi, koska kasinon toimintaedellytysten muututtua yksityistämisen jälkeen, sen aukioloajat eittämättä pidentyvät kohtalokkaasti ja sen toiminnan taso ja houkuttelevuus kasvavat.
(42)
Vaikka alhaisempia pääsymaksuja periville kasinoille koituu hyötyä, koska ne houkuttelevat enemmän asiakkaita, Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès kiistävät näkemyksen, jonka mukaan tästä aiheutuisi väistämättä valtion tulojen menetyksiä. Niiden mukaan ei myöskään ole varmaa, että jos pääsymaksu olisi korkeampi, väitetyt tuensaajat tuottaisivat enemmän tuloja valtiolle, joten väitetty tulojen menetys on hypoteettinen. Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès väittävät, että alhaisemman maksun perimisestä hyötyy asiakas ja että kasinolle jäävä osuus pääsylipun hinnasta on suurempi niissä kasinoissa, jotka perivät 15 euron suuruista pääsymaksua, mistä hyötyvät kalliimmat kasinot.
(43)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès väittävät, ettei toimenpide vaikuta kilpailuun tai kaupankäyntiin, koska kukin kasino palvelee paikallisilla markkinoilla. Ne kiistävät kilpailun mahdollisuuden muiden uhkapelimuotojen kanssa, mitä aloittamispäätöksessä väitetään, ja korostavat, että Internetissä pelaaminen on kielletty Kreikassa.
(44)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès väittävät, että vaikka myönnettäisiin, että alennettu kuuden euron pääsymaksu olisi voinut vaikuttaa tai voisi vaikuttaa ulkomaisen yrityksen päätökseen investoida Kreikan kasinoon, kyseinen ulkomainen yritys voisi aina käyttää hyväkseen asetusta nro 2687/1953, kuten Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE teki Thessalonikin kasinon suhteen.
(45)
Kantelija väittää, että tuensaajat voivat olla perimättä pääsymaksuja mutta 80 prosentin suuruinen vero on kuitenkin maksettava, mikä kantelijan mielestä osoittaa hyvin selvästi tuen olevan valtiontukea. Kreikan viranomaiset vastaavat, että käytäntö on poikkeuksellinen, sillä kasinot käyttävät tätä mahdollisuutta tarjotakseen vapaalipun lähinnä erityisen tärkeille asiakkailleen tai kuuluisuuksille, ja että käytäntö noudattaa verolakia (nro 2238/1994), koska 80 prosentin suoritusta lipun hinnasta valtiolle yrityksen omista varoista ei hyväksytä tuotannolliseksi menoksi eikä sitä voida vähentää yrityksen tuloista, joten tätä käytäntöä soveltavan yrityksen verorasite on kohtalainen.
(46)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès kiinnittävät lisäksi komission huomiota kasinoiden välisiin eroihin vero- ja sääntelytoimenpiteiden soveltamisessa. Niiden mukaan nämä erot suosivat kantelijaa, Loutrakia, ja tasapainottavat tuensaajien alhaisemman pääsymaksun soveltamisesta saamia etuja. Jokainen kasino maksaa valtiolle tietyn osuuden vuotuisesta bruttovoitostaan, mutta Loutraki maksaa lain mukaan alhaisemman osuuden kuin muut. Komissio haluaa korostaa, että vaikka tällaisia Kreikan viranomaisten ja Mont Parnèsin esiin tuomia muita toimenpiteitä olisi olemassa, ne voivat muodostaa erillisen tukitoimenpiteen Loutrakin hyväksi sillä edellytyksellä, että kaikki asiaan sovellettavan EU:n valtiontukisäännöstön edellytykset täyttyvät. Joka tapauksessa ne eivät sisälly tämän päätöksen kohteena olevaan toimenpiteeseen eivätkä ne kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan.
(47)
Kreikka on todennut harkitsevansa mahdollisuutta muuttaa kasinoiden hinnoittelupolitiikkaansa poistaakseen niiden välillä vallitsevan syrjinnän. Kreikka ei kuitenkaan toistaiseksi ole ilmoittanut komissiolle tällaisen muutoksen toteuttamisesta.
(48)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès eivät ole toimittaneet huomautuksia minkään tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille ja sääntöjenmukaisuudesta.
IV.1.2 Tuen määrän toteaminen ja takaisinperintä
(49)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès väittävät, että vaikka tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide todettaisiin sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi, tuen takaisinperintä olisi ristiriidassa kahden periaatteen kanssa.
-
Se olisi ristiriidassa kansalaisen kohtuullisten odotusten periaatteen kanssa. Kasinoiden pääsymaksut ja erityisesti kysymys siitä, missä määrin pääsymaksu voisi koitua taloudelliseksi rasitteeksi kasinoille, saatettiin valtioneuvoston käsiteltäväksi noin 15 vuotta sitten (43). Valtioneuvosto lausui kansallisen lain nojalla, että pääsymaksu ei ollut veroluonteinen maksu, mikä osoitti epäsuorasti, ettei kyseessä ollut kasinoille koituva taloudellinen rasite. Tuensaajina olevat kasinot voivat näin ollen kohtuudella toimia sen olettamuksen mukaan, ettei kyseessä voinut olla pääsymaksujen hintojen eroihin perustuva valtiontuki, koska hintojen ei kansallisen lain nojalla katsottu koituvan rasitteeksi.
-
Se olisi ristiriidassa periaatteen kanssa, jonka mukaan oikeutta ei saa käyttää väärin. Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès väittävät, että koska Loutraki esitti kantelun komissiolle vasta 15 vuotta sen jälkeen, kun kiistanalainen toimenpide oli vahvistettu (vuonna 1995), se käytti väärin oikeuttaan vedota komissioon puolustaakseen etujaan ja oikeuksiaan SEUT-sopimuksen valtiontukea koskevien sääntöjen perusteella.
(50)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès kiistävät takaisin perittävän määrän laskennassa Loutrakin ehdottaman laskutavan (jonka mukaan korkeampia ja alhaisempia maksuja asiakkailtaan perivien kasinoiden maksaman veron ero kerrottaisiin tuensaajina olevissa kasinoissa käyneiden asiakkaiden määrällä). Niiden mukaan tämä laskutapa on virheellinen ja mielivaltainen, sillä ei ole varmaa, että suurempaa pääsymaksua perineillä väitetyillä tuensaajilla Mont Parnèsin, Thessalonikin ja Korfun (44) kasinoilla olisi ollut sama asiakaskunta.
IV.2 Loutrakin huomautukset
(51)
Loutraki väittää, että kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut toimenpiteet ovat verosyrjintää tiettyjen kasinoiden hyväksi, koska yhdenmukaista 80 prosentin veroa, joka on suoritettava valtiolle kasinoiden pääsymaksuista, sovelletaan eri veroperustein, toisin sanoen valtion vahvistamilta kahdelta eri pääsymaksulta. Tuensaajina olevien kasinoiden pääsymaksu on merkittävästi alhaisempi kuin muiden kasinoiden vastaavat pääsymaksut (kuusi euroa 15 euron sijaan), mikä tarkoittaa tulonmenetystä valtiolle, ja koska se vääristää kilpailua, se on valtiontukea.
(52)
Loutraki väittää lisäksi, ettei toimenpide ole objektiivisesti perusteltu, koska alhaisemman pääsymaksun määrääminen tuensaajina oleville kasinoille on itse asiassa ristiriidassa sosiaalisen tavoitteen kanssa ja kasinoiden pääsymaksun määräämisen perustelujen ja ominaisuuksien kanssa, mitä käsiteltiin valtioneuvoston tuomiossa nro 4027/1998. Loutrakin mukaan ei ole kohtuullista väittää, että hallinnollinen valvonta ja sosiaalinen suojelu saavutettaisiin perimällä erisuuruisia pääsymaksuja: Mont Parnèsin kasinolla, joka on vain noin 20 kilometrin päässä Ateenan keskustasta, sisäänpääsy maksaa kuusi euroa, kun taas Loutrakin kasinolla, joka on noin 85 kilometrin päässä Ateenan keskustasta, sisäänpääsy maksaa 15 euroa. Thessalonikin kasinolla, joka on vain noin kahdeksan kilometrin päässä Thessalonikin keskustasta, sisäänpääsy maksaa kuusi euroa, ja Chalkidikin kasinolla, joka on noin 120 kilometrin päässä Thessalonikin keskustasta, sisäänpääsy maksaa 15 euroa.
(53)
Loutraki huomauttaa, että Kreikka on aikaisemmin väittänyt, että kuuden euron alhaisemman pääsymaksun perusteena on kunkin tuensaajana olevan kasinon erityinen tilanne, joka liittyy lähinnä niiden maantieteelliseen sijaintiin (jonka määrittävät tietyt taloudelliset, sosiaaliset, väestölliset ja muut erityispiirteet), mutta kun Korfun kasino yksityistettiin elokuussa 2010, se alkoi periä 15 euron suuruista pääsymaksua. Minkäänlaista selitystä ei ole annettu sille, miksi tämä erityinen tilanne ei enää pätenyt.
(54)
Loutraki katsoo edelleen, että takaisin perittävän määrän suuruus on asiakaskohtaisen veron ero kerrottuna tuensaajina olevissa kasinoissa käyneiden asiakkaiden määrällä.
(55)
Kreikan ja Mont Parnèsin esiin tuomista erillisistä toimenpiteistä, jotka niiden mukaan suosivat Loutrakia ja joista tärkein on väite, jonka mukaan Loutraki maksaa valtiolle alhaisempaa osuutta vuotuisesta bruttovoitostaan kuin muut kasinot, Loutraki väittää, että se on maksanut käytännössä saman määrän kuin sen kilpailijat viranomaisten kanssa tehdyn erillisen sopimuksen perusteella.
V TUEN ARVIOINTI
(56)
Arvioitavana oleva toimenpide on verosyrjintä tiettyjen kasinoiden hyväksi, jota Kreikan viranomaiset ovat toteuttaneet soveltaen samanaikaisesti useita säännöksiä ja määräyksiä (45), joilla on vahvistettu yhdenmukainen 80 prosentin vero kasinoiden pääsymaksuista ja erisuuruiset lakisääteiset pääsymaksut julkisessa omistuksessa ja yksityisessä omistuksessa oleville kasinoille, toisin sanoen kuusi euroa julkisessa omistuksessa oleville kasinoille ja 15 euroa yksityisessä omistuksessa oleville kasinoille, minkä vuoksi yksityiset kasinot ovat joutuneet epäedulliseen kilpailuasemaan (46).
V.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo
(57)
Varmistaakseen, onko toimenpide Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (SEUT) tarkoitettua valtiontukea, komission on arvioitava, täyttääkö se kyseisen sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset. SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan: ”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(58)
Näin ollen komissio arvioi, täyttääkö kiistanalainen toimenpide kaikki vaaditut neljä edellytystä ollakseen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
V.1.1 Myönnetty etu
(59)
Ollakseen valtiontukea toimenpiteestä on koiduttava tuensaajille etua, joka vapauttaa ne maksuista, jotka niiden yleensä olisi maksettava omasta budjetistaan.
(60)
Kreikan viranomaiset ovat väittäneet, että toimenpide ei kuulu valtiontukea koskevien sääntöjen soveltamisalaan, koska Kreikassa toimivien kasinoiden valtiolle suoritettava osuus on yhdenmukaisesti 80 prosenttia kustakin pääsymaksusta, kun taas erilainen hintapolitiikka perustuu vuosina 1994 ja 1995 annettuun lainsäädäntöön, jolla vahvistettiin lain nro 2206/1994 nojalla toimiluvan saaneille kasinoille 15 euron suuruinen pääsymaksu.
(61)
Kreikan viranomaiset väittävät myös, että pääsymaksu on vain hallinnollinen valvontatoimenpide eikä se ole veroluonteinen, koska valtioneuvoston tuomion nro 4025/1998 mukaan kasinoiden pääsymaksun vahvistaminen on luonteeltaan sosiaalinen toimenpide eikä verotuksellinen toimenpide.
(62)
On syytä korostaa, että hintojen vahvistamista lailla nro 2206/1994 tuskin voidaan kuvata tyypilliseksi hintapoliittiseksi toimenpiteeksi, koska kaikki kasinot voivat vapaasti päättää periä asiakkailtaan alhaisempaa pääsymaksua ja jopa olla perimättä pääsymaksua lainkaan. Tosin niiden on joka tapauksessa maksettava valtiolle 80 prosenttia jokaisesta pääsylipuista, riippumatta siitä, peritäänkö niistä asiakkailta maksu.
(63)
EU:n valtiontukisääntöjä sovellettaessa on joka tapauksessa merkityksetöntä, onko arvioitavana oleva toimenpide veroluonteinen vai hinnoittelutoimenpide, sillä SEUT-sopimuksen 107 artiklaa sovelletaan tukeen, joka ”muodossa tai toisessa” suosii jotakin yritystä. Vaikka toimenpiteen ensisijaisena tarkoituksena ei ole tuottaa verotuloja, se ei kuitenkaan riitä estämään sen luonnehtimista valtiontueksi.
(64)
Vaikka myönnettäisiin, että kasinoille vahvistetulla pääsymaksulla voi olla sosiaalinen tavoite, sitä, onko kyseessä valtiontukeen verrattava etu, on arvioitava sillä perusteella, miten se vaikuttaa yksittäisiin yrityksiin, jotta voitaisiin määrittää, tuottavatko kyseiset yritykset vähemmän tuloja valtiolle. Kun otetaan huomioon, että yksittäisille kasinoille on myönnetty poikkeus yleisestä 15 euron pääsymaksusta ja erityisesti että kyseisille kasinoille vahvistetusta alhaisemmasta pääsymaksusta on (periaatteessa) suoritettava valtiolle 80 prosentin vero, kyseessä on näille kasinoille myönnetty etu.
(65)
Komissio tunnustaa jäsenvaltioiden oikeuden määritellä toimenpide veroluonteiseksi tai muuksi toimenpiteeksi kansallisen lainsäädäntönsä nojalla. Komission arvioinnin tarkoituksena ei mitenkään ole tulkita kansallista lakia. Arvioitavana olevan toimenpiteen vaikutuksena on, että se mahdollistaa jatkuvan 80 prosentin maksun suorittamisen valtiolle kustakin kasinolla toimitetusta pääsylipusta. Komissio panee lisäksi merkille, että kansallisen lain mukaan (erityisesti lain nro 2206/1994 ja vuonna 1995 tehdyn ministeriön päätöksen mukaan), suoritettavat määrät on tallennettava asianomaiseen tuloverotoimistoon (47). Koska kansallisessa laissa luonnehdittuun toimenpiteeseen ei ole puututtu, komissio huomauttaa, että toimenpiteellä on veroluonteisen toimenpiteen kaltaisia vaikutuksia. Näin ollen tässä päätöksessä ja EU:n valtiontukilainsäädännön mukaisessa arvioinnissa komissio tarkoittaa ’toimenpiteellä’ verotoimenpidettä, veroa tai verotusta.
(66)
Arvioitavana oleva toimenpide, jonka mukaan erisuuruisiin lakisääteisiin pääsymaksuihin sovellettu yhdenmukainen vero on aiheuttanut verosyrjintää, asettaa valtion omistamat kasinot Kreikassa edulliseen asemaan yksityisomistuksessa oleviin kasinoihin verrattuna. Näiden kahden valtion toimen vuoksi yksityisten kasinoiden on maksettava valtiolle 12 euron vero kunkin asiakkaan pääsymaksusta (toisin sanoen 80 prosenttia 15 eurosta), valtion omistamat kasinot maksavat veroa vain 4,80 euroa (80 prosenttia kuudesta eurosta) (48).
(67)
Tällä toimenpiteellä Kreikan valtio vapauttaa julkiset kasinot rasitteesta, joka niille muuten koituisi, jos verotus ei olisi syrjivää eikä vaikuttaisi kilpailuun. Kreikassa on periaatteessa perustettu verotus, joka ei syrji eikä vaikuta kilpailuun, kasinoiden perustamisesta, organisaatiosta, toiminnasta ja valvonnasta annetulla lailla nro 2206/1994, jossa pääsymaksuksi on vahvistettu 15 euroa ja valtiolle suoritettavaksi veroksi 80 prosenttia tästä maksusta. Kreikan valtio ei kuitenkaan ole soveltanut julkisiin kasinoihin (eikä Thessalonikin kasinoon, jota kohdellaan samoin kuin julkisia kasinoita) tätä verotusjärjestelmää, joka ei ole syrjivä eikä vaikuta kilpailuun. Sen sijaan Kreikan valtio on antanut näille mahdollisuuden maksaa 4,80 euron suuruista veroa pääsymaksusta. Näin ollen Kreikan valtio on suosinut kyseisiä yrityksiä. Nämä kasinot ovat maksaneet kokonaistuloistaan alhaisempaa veroa asiakasta kohden. Kokonaistuloihin kuuluvat yksinomaan pääsymaksuista kertyneiden tulojen lisäksi muista tulolähteistä, kuten uhkapelistä, majoituksesta, baari- ja ravintolapalveluista, ohjelmaesityksistä jne. koituvat tulot.
(68)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuen käsitteellä ei tarkoiteta ainoastaan positiivisia suorituksia vaan myös toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yritysten vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia (49). Tällaista etua voidaan myöntää alentamalla monin tavoin yrityksen verotusta, myös alentamalla sen verokantaa.
(69)
Nyt arvioitavana olevassa tapauksessa Korfun, Mont Parnèsin ja Thessalonikin kasinot (ja vuoteen 1999 saakka myös Rhodoksen kasino) (50) saivat verokannan alentamisen kaltaista etua, koska, kuten edellä on esitetty, näihin kasinoihin sovelletaan erityisiä säännöksiä, joiden mukaan niiden jokaisesta sisäänpääsystä maksama vero on vahvistettu alhaisemmaksi kuin muilta kasinoilta perittävä vero.
(70)
Kreikan viranomaiset ovat huomauttaneet, että alhaisemman verorasitteen välittömänä edunsaajana on asiakas. Vaikka voitaisiin väittää, että myös asiakkaat hyötyvät pääsymaksuun sovellettavasta alhaisemmasta verosta maksaessaan pääsylipustaan alhaisemman hinnan, se ei kuitenkaan poista toimenpiteestä kyseisille yrityksille, tässä tapauksessa tuensaajina oleville kasinoille, koituvaa etua, sillä ne maksavat alhaisempaa veroa jokaista asiakasta kohden.
(71)
Verotusta koskeneessa oikeuskäytännössä on osoitettu, että kuluttajan nimellisesti maksamiin mutta palvelun tarjoajan keräämiin veroihin sovellettavat poikkeukset voivat mahdollisesti olla valtiontukea, samoin kuin kuluttajien muunlainen kannustaminen ostamaan tiettyjä tavaroita ja palveluja (51).
(72)
Aiemman käytännön mukaisesti komissio arvelee, että kuluttajaveroja koskevat alennukset ovat yrityksille maksettua valtiontukea, jos alennuksen edellytyksenä on tietyn yrityksen tarjoaman tietyn tavaran tai palvelun käyttö (52). Näin ollen väite, jonka mukaan asiakas on välitön edunsaaja, ei estä toimenpiteen toteamista valtiontueksi.
(73)
Lisäksi ottaen huomioon kasinoiden Kreikassa noudattamat kuluttajakauppakäytännöt, joissa luovutaan pääsymaksusta ja maksetaan valtiolle pääsymaksusta veroa (80 prosenttia lipun hinnan nimellisarvosta), julkisille kasinoille verosyrjinnästä koituva hyöty on vieläkin suurempi, koska asiakkaan pääsymaksu on huomattavasti korkeampi yksityisissä kasinoissa, joissa pääsymaksusta suoritettava vero on 12 euroa, kuin julkisissa kasinoissa, joissa liiketoiminnan kokonaistuloista maksettava vero on vain 4,80 euroa.
(74)
Kreikan viranomaiset väittävät, että käytäntö, jonka mukaan tuensaajina olevat kasinot myöntävät vapaalipun tiettyinä viikonpäivinä, on poikkeuksellinen. Siitä kuitenkin säädetään erityisesti kansallisessa lainsäädännössä (vuoden 1996 ministeriön päätös). Kreikka on väittänyt, että kyseinen käytäntö on varattu erityisen tärkeille henkilöille ja kuuluisuuksille, mutta komissiolla on näyttöä julkisesti saatavilla olevien tietojen muodossa, kuten sanomalehdissä ja internetissä julkaistut tiedotteet, joissa luvataan vapaalippuja. Tämän tiedon mukaan vapaa pääsy myönnetään kaikille asiakkaille tiettyinä viikonpäivinä viikoittain, ja se on asiakaskäytäntö (esimerkiksi Thessalonikin kasino mainostaa internetsivuillaan jatkuvaa vapaata pääsyä sunnuntaista torstaihin) (53). Tuensaajina olevissa kasinoissa vapaaliput eivät näytä olevan poikkeuksellisia.
(75)
Kreikka on väittänyt, että kyseinen käytäntö on kansallisen verolain vastaista. Komissio korostaa, että lupa myöntää vapaalippuja on annettu nimenomaan kasinoita koskevassa kansallisessa laissa ja että tuensaajina olevat kasinot selvästi käyttävät sitä.
(76)
Kreikka on väittänyt, että valtiolle kasinon omista varoista maksettavaa 80 prosentin veroa lipun hinnasta ei katsota tuotannolliseksi menoksi eikä sitä Kreikan verolain mukaan voida vähentää yrityksen tuloista, joten yritykselle, joka sitoutuu tähän käytäntöön, koituu siitä olennainen verorasite. Komissio huomauttaa, että tällainen päättelytapa suosii kantelijan väitteitä, joiden mukaan omista tuloista suoritettavasta veron maksamisesta johtuvan merkittävän verorasitteen vuoksi yksityisellä kasinolla ei itse asiassa ole varaa myöntää vapaalippuja. Tämä vahvistaa väitteen alhaisempia pääsymaksuja periville kasinoille koituvasta hyödystä.
(77)
Kreikka on myös väittänyt, että koska kasinoille jää 20 prosenttia pääsymaksun hinnasta, etu koituu kasinoille, jotka perivät korkeampaa kolmen euron nettotulot varmistavaa pääsymaksua, kun taas julkisille kasinoille jää pääsymaksusta 1,20 euron nettotulot. Tämä väite on harhaanjohtava, sillä siinä ei oteta huomioon kahta tosiseikkaa, jotka ovat tärkeitä toimenpiteen todellisten kilpailunvastaisten vaikutusten ymmärtämiseksi. Toisaalta viranomaiset ovat vahvistaneet pääsylippujen hinnat ja niistä suoritettavan veron alhaisemmalle tasolle tiettyjä kasinoita varten, minkä vuoksi kyseiset kasinot houkuttelevat enemmän asiakkaita. Tämä i) ohjaa kysyntää pois niistä kasinoista, jotka olisivat suosituimpia, jos kasinot kilpailisivat vain omilla ansioillaan, kuten niiden tarjoamien palvelujen sisällöllä ja laadulla, ja ii) lisää keinotekoisesti niiden sisäänpääsyjen määrää muiden seikkojen pysyessä samoina. Toisaalta, kuten edellä on esitetty, pääsymaksuista saadut tulot muodostavat vain rajoitetun osan yrityksen kokonaistuloista, joita suositun kasinon asiakkaat yritykselle tuottavat ja joista kasino maksaa pääsymaksuihin perustuvaa veroa.
(78)
Jopa Kreikan kansallisissa säännöksissä myönnetään, että verosyrjintä merkitsee etua. Kuten Kreikan viranomaiset ovat raportoineet, Thessalonikin kasinolle on annettu lupa periä alhaisempaa pääsymaksua ja maksaa alhaisempaa veroa. Lupa perustuu asetukseen nro 1953, jonka nojalla ulkomaisella pääomalla perustettujen yritysten kohtelu vastaa suotuisimmin kohdeltujen kotimaisten yritysten kohtelua. Vaikka Kreikan viranomaiset painottavat, että arvioitavana oleva järjestelmä ei ole suosiva, ne kuitenkin soveltavat tätä lainsäädäntöä Thessalonikin kasinoon sillä perusteella, että kyseessä on kotimaisten yritysten suotuisin kohtelu, kun muiden yksityisten kasinoiden kohtelu on rasittavampaa.
(79)
Vastahypoteesissa Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès kiinnittävät huomiota kasinoiden välisiin muihin eroihin, joita on verotus- ja sääntelytoimenpiteissä, joiden ne katsovat suosivan kantelijaa, Loutrakia, ja näin ollen tasapainottavan mahdolliset edut, joita tuensaajille koituu alhaisemmista pääsymaksuista (54). Komissio huomauttaa, että väitettä, jonka mukaan jokin toimenpide (ero yleisessä verotuksessa) poistettaisiin toisella toimenpiteellä (pääsymaksujen ja niistä perittävän veron erolla) ei voida väitteenä hyväksyä, koska arvioitavana oleva toimenpide ei ole tukea. Kuten edellä on todettu, nämä seikat poikkeavat kuitenkin arvioitavana olevasta toimenpiteestä eivätkä ne kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan (ks. edellä 46 kappale).
(80)
Komissio päättelee, että arvioitavana oleva toimenpide, jonka mukaan erisuuruisiin lakisääteisiin pääsymaksuihin sovellettu yhdenmukainen vero on aiheuttanut verosyrjintää, hyödyttää alhaisempia pääsymaksuja periviä kasinoita.
V.1.2 Valtionvarat ja valtion vastuu
(81)
Edellä tarkoitettu hyöty perustuu valtion toimenpiteeseen, ja sitä rahoitetaan valtionvaroista.
(82)
Kuten edellä on selvitetty, verosyrjintä johtuu useista Kreikan valtion toteuttamista hallinnollisista toimista, asetuksista ja laeista, muun muassa seuraavista: laki nro 2206/1994, vuoden 1995 ministeriön päätös, laki nro 3139, annettu 30 päivänä huhtikuuta 2003, asetus nro 2687/1953, (julkisten kasinoiden hallinnosta vastaavan) EOT:n pääsihteeristön päätökset, jotka on tehty lain nro 1624/1951 ja asetuksen nro 4109/1960 mukaisesti ja jotka ovat 21 päivänä marraskuuta 1991 tehty EOT:n päätös nro 535633, jolla vahvistetaan Mont Parnèsin kasinon pääsymaksuksi 2 000 drakmaa, ja 24 päivänä maaliskuuta 1992 tehty EOT:n päätös nro 508049, jolla vahvistetaan Korfun ja Rhodoksen kasinoiden pääsymaksuksi 1 500 drakmaa (Korfun kasinon pääsymaksua tarkistettiin myöhemmin 24 päivän marraskuuta 1997 tehdyllä päätöksellä nro 532691 2 000 drakmaan), ja kullekin kasinolle kansallisessa lainsäädännössä myönnetyt toimiluvat ja vahvistetut pääsymaksut ja asetettu velvollisuus suorittaa 80 prosenttia veroa kussakin kasinossa peritystä pääsymaksusta.
(83)
Lisäksi verosyrjintää rahoitetaan valtionvaroista. Jos valtio luopuu tuloista, joita se normaalioloissa olisi kerännyt yritykseltä, kyseistä toimenpidettä rahoitetaan valtionvaroista.
(84)
Verotuksellisesti tarkasteltuna julkisille kasinoille myönnetty etu johtuu tässä tapauksessa verokannan, jolta pääsymaksuista perittävä 80 prosentin vero peritään, keinotekoisesta alentamisesta pääsymaksun yleisestä 15 euron nimellisarvosta kuuteen euroon julkisissa kasinoissa.
(85)
Unionin tuomioistuin on katsonut, että tämänkaltainen verokannan syrjivä alentaminen johtaa valtion verotulojen menetykseen, mikä vastaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion varoista myönnettyä tukea (55). Yleisesti ottaen arvioitavana olevassa tapauksessa Kreikan valtio luopuu julkisilta kasinoilta saatavista verotuloista 7,20 euroa pääsymaksulta, joka on yksityisten kasinoiden valtiolle kultakin pääsymaksulta maksaman 12 euron suuruisen veron ja julkisten kasinoiden pääsymaksulta valtiolle maksaman 4,80 euron suuruisen veron välinen ero. Arvioitaessa kunkin tuensaajana olevan kasinon saamaa hyötyä tietyt tarkistukset voidaan kuitenkin ottaa huomioon (selvitetty tarkemmin jaksossa V.4, Tuen määrän toteaminen ja takaisinperintä: erityisesti näyttää siltä, että vuoteen 2 000 saakka Mont Parnèsin kasino ja Korfun kasino eivät maksaneet valtiolle minkäänlaista veroa pääsymaksuista, minkä vuoksi hyöty vastaa tässä tapauksessa yksityisten kasinoiden valtiolle maksamaa 12 euron suuruista veroa pääsymaksulta).
(86)
Kreikka on väittänyt, että alhaisempaa pääsymaksua perivät kasinot voivat houkutella enemmän asiakkaita, minkä vuoksi ei ole varmaa, että valtiolta jää saamatta tuloja. Sen vuoksi Kreikan mukaan toimenpide ei ole valtiontukea.
(87)
Kuten aloittamispäätöksessä on jo todettu, komissio ei hyväksy tätä väitettä. Komissio katsoo aiemman käytäntönsä mukaisesti, että sen seikan perusteella, jonka mukaan tietyiltä veronmaksajilta perittävä alhaisempi vero voi johtaa suurempaan kokonaisverotuloihin, ei voida päätellä, että toimenpide ei ole saanut tukea valtion varoista (56).
(88)
Kreikan viranomaisten väite on virheellinen siinä mielessä, että vertailuperuste, jolla ne mittaavat verosyrjinnän vaikutuksia valtion budjettiin, menettää merkityksensä toimenpiteeseen sisältyvän edun vuoksi. Kreikan viranomaiset ovat ottaneet päättelyissään huomioon pääsylippujen hinnan alentamisen dynaamisen vaikutuksen, joka voisi lisätä kysyntää ja mahdollisesti myös perityn veron määrä, koska peritty vero on suhteutettu pääsymaksujen määrään. Tämä vertailu on kuitenkin virheellinen, koska kysyntää lisää nimenomaan hyödyn aiheuttama eriarvoisuus, toisin sanoen se, että on olemassa alhaisempi pääsymaksu ja sen vuoksi pääsymaksusta perittävä alhaisempi vero.
(89)
Kreikan viranomaiset eivät ole missään yhteydessä esittäneet minkäänlaista näyttöä siitä, että kasinoiden pääsymaksuihin perustuvat kokonaisverotulot maksimoituisivat niiden erisuuruisten pääsymaksujen vuoksi. Jos komissio noudattaisi päättelyä, jonka mukaan pääsymaksun alentaminen kuuteen euroon lisää kerättyjen verojen määrää, verotulot kasvaisivat, jos kaikkien kasinoiden, yksityisten ja julkisten, pääsymaksut vahvistettaisiin kuudeksi euroksi, mikä olisi ristiriidassa Kreikan väitteen kanssa, jonka mukaan tähän tulokseen päästään erisuuruisista pääsymaksuista johtuvalla verosyrjinnällä.
(90)
Näin ollen kiistanalainen hyöty rahoitetaan valtionvaroista.
V.1.3 Valikoivuus
(91)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan, jotta toimenpide on valtiontukea, sen on oltava erityinen tai valikoiva niin, että sillä suositaan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.
(92)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (57)”Valikoivuutta, joka on valtiontuen käsitteen kannalta perustava tekijä, koskevan edellytyksen arvioinnin osalta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että EY 87 artiklan 1 kohdan [nykyään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohta] mukaan on ratkaistava, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä jokin kansallinen toimenpide omiaan suosimaan ’jotakin yritystä tai tuotannonalaa’ verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa” (58). Unionin tuomioistuin on myös monessa yhteydessä todennut, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa ei valtiontukien välillä tehdä eroa niiden syiden tai tavoitteiden, vaan niiden vaikutusten perusteella (59). Komission oman käytännön ja EU:n verotusta koskevan oikeuskäytännön mukaan asiaan sisältyvä valikoiva etu voi johtua verotusta koskeviin lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin toimenpiteisiin myönnetystä poikkeuksesta tai veroviranomaisten noudattamasta syrjivästä käytännöstä. Toimenpiteen valikoivuutta voidaan kuitenkin perustella järjestelmän luonteella tai sen rakenteella, missä tapauksessa toimenpidettä ei katsota valtiontueksi (60).
(93)
Ensimmäiseksi komissio huomauttaa, että arvioitavana olevassa tapauksessa yleinen verojärjestelmä on järjestelmä, jota periaatteessa sovelletaan kaikkiin kasinoihin ja joka on perustettu lailla nro 2206/1994 ja sen täytäntöönpanosta vuonna 1995 tehdyllä ministeriön päätöksellä (minkä Kreikan viranomaiset ovat vahvistaneet, ks. edellä 19 kappale).
(94)
Toiseksi komissio huomauttaa, että tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide poikkeaa yleisestä verojärjestelmästä. Kuten Kreikan viranomaiset ovat vahvistaneet, julkisiin kasinoihin (ja yksityiseen Thessalonikin kasinoon) sovellettavat erityiset säännökset katsotaan poikkeuksiksi lain nro 2206/1994 yleisistä säännöksistä ja kyseisen lain täytäntöönpanosta vuonna 1995 tehdystä ministeriön päätöksestä (ks. edellä 19 kappale ja sitä seuraavat kappaleet).
(95)
Komissio korostaa, että 80 prosentin verosuoritusta pääsymaksusta ei sovellettu Mont Parnèsin ja Korfun kasinoihin vuoteen 2003 mennessä. Kuten edellä on todettu, tätä vaatimusta alettiin soveltaa Thessalonikiin ja Rhodoksen kasinoihin sen jälkeen, kun ne olivat saaneet toimiluvan lain nro 2206/1994 nojalla, Thessaloniki vuonna 1995 ja Rhodos vuonna 1996. Pääsymaksu on pysynyt kuudessa eurossa tähän päivään asti Mont Parnèsin ja Thessalonikin kasinoilla, ja pysyi kuutena eurona Korfun kasinolla sen yksityistämiseen, vuoteen 2010 asti ja Rhodoksen kasinolla sen yksityistämiseen, vuoteen 1999 asti. Muille kasinoille kuitenkin 80 prosentin vero ja 15 euron pääsymaksu ovat olleet sitovia vuodesta 1995 alkaen, ja niitä on sovellettu.
(96)
Näin ollen komissio katsoo, että toimenpide on valikoiva.
(97)
Kolmanneksi komissio huomauttaa, että toimenpiteen valikoivuutta voidaan perustella järjestelmän luonteella tai rakenteella, toisin sanoen sillä, miten laajalti poikkeukset verojärjestelmästä tai järjestelmän erottelut perustuvat välittömästi kyseisen jäsenvaltion järjestelmän perustaan tai sitä ohjaaviin periaatteisiin (tämä on valikoivuusanalyysin kolmas vaihe). Komissio katsoo unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti, että toimenpide, jolla aikaansaadaan erilaista kohtelua yritysten välillä, ei ole valtiontukea, jos kyseinen erottelu johtuu sen verorasitusta koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta, jonka osa toimenpiteet ovat (61). Tämä verojärjestelmän luonteeseen tai rakenteeseen perustuva perustelu osoittaa erityisen verotoimenpiteen johdonmukaisuutta yleisen verojärjestelmän sisäisen logiikan kanssa. Komission käytännössä ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on kuitenkin noudatettu hyvin suppeaa lähestymistapaa tällaisiin perusteluihin. Sen perustana olevien syiden on oltava olennainen osa verojärjestelmää.
(98)
Kreikan viranomaiset ovat todenneet, että kunkin kasinon yksittäinen tilanne on erilainen ja että se on otettu pääsymaksujen määrittämisessä huomioon. Tavoitteena on ollut vahvistaa pääsymaksulle sellainen hinta, että se rajoittaa vähävaraisten henkilöiden uhkapelaamista.
(99)
Komissio ei voi hyväksyä näitä väitteitä. Väite, jonka mukaan hintatasoa on nostettu ja perusteltu kunkin kasinon yksittäisen tilanteen mukaan, ja ottaen huomioon tavoitteen rajoittaa vähävaraisten henkilöiden uhkapelaamista, on ristiriidassa sen kanssa, että kuuden euron suuruista pääsymaksua perivät Mont Parnèsin ja Thessalonikin kasinot sijaitsevat lähellä suuria asutuskeskuksia. Väite on erityisesti ristiriidassa sen säännöksen kanssa, jonka perusteella kasinot voivat antaa asiakkaille mahdollisuuden päästä sisään maksutta edellyttäen, että ne joka tapauksessa suorittavat pääsylipun hinnasta 80 prosentin veron valtiolle.
(100)
Komissio huomauttaa myös, ettei ole selvitetty, miksi alhaisempi pääsymaksu on tarpeen nimenomaan kyseisissä kasinoissa eikä muissa. Kreikan viranomaiset eivät ole selvittäneet taloudellista laskutapaa, jonka perusteella alhaisempi pääsymaksu on vahvistettu kuudeksi euroksi eikä muuksi määräksi. Jos oletetaan, että erityinen tilanne todella vallitsee - Kreikan viranomaisten mukaan se johtuu lähinnä tietyn kasinon maantieteellisestä sijainnista - ei ole selvää, miksi kaikkien tuensaajina olevien kasinoiden on perittävä pääsääntöisesti samaa pääsymaksua (ks. edellä) eikä hintoja ole määritelty erikseen kunkin kasinon yksittäisen tilanteen perusteella. Esimerkiksi jos väitetään, että alhaisempaa pääsymaksua perustellaan kunkin kasinon maantieteellisen sijaintiin liittyvillä tekijöillä, tätä perustetta ei mitenkään voida soveltaa Thessalonikin kasinoon, jota ilmeisesti kohdeltiin edellä esitetyllä tavalla muusta syystä kuin kasinon maantieteellisen sijainnin vuoksi. Thessalonikin kasinoon sovellettiin kansallista säännöstä, jonka nojalla ulkomaisella pääomalla perustettuja yrityksiä voidaan kohdella yhtä suotuisasti kuin suotuisimman kohtelun saavia kotimaisia yrityksiä. Näin ollen Thessalonikin kasinon pääsymaksua vahvistettaessa kasinon maantieteellistä sijaintia ei ilmeisesti otettu lainkaan huomioon. Toisena esimerkkinä on Korfun kasino, joka alkoi periä 15 euron suuruista pääsymaksua vuodesta 2010, jolloin se yksityistettiin. Kreikan viranomaiset eivät ole antaneet tyydyttävää selvitystä sille, miksi edellä mainittua erityistä tilannetta ei enää sovellettu, eikä sille, miksi alhaisempaa pääsymaksua ei enää katsottu välttämättömäksi.
(101)
Komissio päättelee, että arvioitavana olevan toimenpiteen valikoivuutta ei voida perustella järjestelmän luonteella tai rakenteella. Komissio katsoo, että kiistanalaiseen toimenpiteeseen sisältyy syrjintäaines verokannan alentamisen muodossa, mistä aiheutuu yksittäisesti määritetyille kasinoille koituva veroetu, ja että tätä syrjintää ei voida perustella Kreikan yleisen verojärjestelmän logiikalla.
(102)
Komissio päättelee, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valikoivuuskriteeri täyttyy.
V.1.4 Kilpailun vääristyminen ja vaikutukset kauppaan
(103)
Täyttääkseen valtiontuen edellytykset toimenpiteen on vaikutettava kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tämä kriteeri edellyttää tuensaajan oikeudellisesta asemasta tai rahoituslähteistä riippumatta, että toimenpiteen edunsaaja harjoittaa taloudellista toimintaa.
(104)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan: ”Määriteltäessä kansallista toimenpidettä valtiontueksi ei ole tarpeen osoittaa, että tuki todellisuudessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että se tosiasiallisesti vääristää kilpailua, vaan on ainoastaan tutkittava, saattaako tämä tuki vaikuttaa tuohon kauppaan ja vääristää kilpailua. Erityisesti kun valtion myöntämä tai sen varoista myönnetty tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan … Ei myöskään ole tarpeen, että tuensaajayritys itse osallistuu jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kun jäsenvaltio myöntää tuen yritykselle, jäsenvaltion sisäinen liiketoiminta voi tämän johdosta pysyä ennallaan tai lisääntyä sillä seurauksella, että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten mahdollisuudet päästä tuon jäsenvaltion markkinoille vähentyvät” (62). Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (63), sen toteamiseksi, että toimenpide vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden välisen kauppaan, riittää, että tuensaaja kilpailee sisämarkkinoiden kilpailulle avoimilla markkinoilla muiden yritysten kanssa (64). Komissio katsoo, että edellä mainitussa oikeuskäytännössä asetetut edellytykset täyttyvät arvioitavana olevassa tapauksessa seuraavista syistä.
(105)
Kiistanalaisella toimenpiteellä kevennetään tuensaajien maksettaviksi koituvia veroja verrattuna Kreikan muihin kasinoihin, mikä vahvistaa niiden suhteellista rahoitustilannetta ja lisää niiden investointien kannattavuutta enemmän kuin, jos niiden tilanne perustuisi ainoastaan niiden omiin ansioihin.
(106)
Kuten edellä on mainittu, oikeuskäytännössä on todettu, että kriteeri, jonka mukaan tuen on vaikutettava kauppaan, täyttyy, jos tuensaajayritys harjoittaa taloudellista toimintaa, johon liittyy jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vaikuttamisen toteamiseksi riittää, että tuella vahvistetaan yrityksen asemaa verrattuna muihin jäsenvaltioiden välisessä kaupassa kilpaileviin yrityksiin. Tuki voi olla merkitykseltään suhteellisen vähäistä ja tuensaajayrityksen koko voi olla suhteellisen vaatimaton tai sen osuus sisämarkkinoilla voi olla hyvin pieni. Voi olla, ettei tuensaaja harjoita vientiä tai vie mahdollisesti kaikki tuotteensa sisämarkkinoiden ulkopuolelle. Mikään edellä mainituista seikoista ei muuta tehtyä päätelmää (65).
(107)
Kreikka on väittänyt, että kyseisten kasinoiden sijainti ja niiden välinen etäisyys johtaa siihen, että ne kilpailevat kukin paikallisilla markkinoilla, minkä vuoksi toimenpide ei voi vääristää kilpailua eikä vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Oikeuskäytännön mukaan ei kuitenkaan ole olemassa tiettyä rajaa, jonka perusteella määritettäisiin toimenpiteen todellinen tai mahdollinen vaikutus kilpailuun tai jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ja kriteeri, joka perustuu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltuvuuteen, ei näin ollen riipu siitä, ovatko tuotetut palvelut paikallisia tai alueellisia, tai siitä, kuinka merkittävää kyseinen toiminta on kyseisellä toiminta-alueella (66).
(108)
Kreikka on myös väittänyt, että jäsenvaltioiden uhkapelimarkkinoita ei ole yhdenmukaistettu, minkä vuoksi ne voivat vapaasti säännellä kyseisiä markkinoita omalla alueellaan. Kreikka lainaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukaan uhkapelipalvelujen sisämarkkinoita voidaan rajoittaa kuluttajien suojelemiseksi petokselta ja rikollisuudelta (67).
(109)
Komissio kunnioittaa täysin jäsenvaltioiden oikeutta määrittää uhkapeliä koskevat poliittiset tavoitteensa edellyttäen, että palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittaminen on yhdenmukaista sillä tavoiteltujen päämäärien kanssa eikä ylitä sitä, mikä on välttämätöntä kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja että sitä sovelletaan ilman syrjintää. Komissio ei kuitenkaan hyväksy näkemystä, jonka mukaan edellä mainitusta seuraa, ettei arvioitavana oleva toimenpide voi vääristää kilpailua eikä se vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(110)
Tämän teollisuuden alan toimijat ovat usein keskenään kilpailevia kansainvälisiä hotelliryhmiä (68), joiden kasinoihin tai hotelleihin investoimista koskeviin päätöksiin arvioitavana oleva toimenpide voi vaikuttaa, koska se vaikuttaa ryhmien ja niiden investointien suhteelliseen kannattavuuteen. Kasinot sijaitsevat usein matkailukohteissa, mikä voisi olla osoituksena siitä, että kasino voi osaltaan houkutella matkailijoita Kreikkaan. Kreikassa kasinoista vastaa matkailuministeriö. Komissio panee myös merkille, että asiakkaat liikkuvat paljon maasta toiseen. Kasinopalveluja tarjotaan myös yli rajojen, esimerkiksi risteilyaluksilla, jotka liikennöivät Kreikan ja Italian välillä ja muissa kohteissa. Yleensäkin uhkapeliä harrastavat henkilöt voivat valita kasinolla pelaamisen tai verkossa pelaamisen. Verkossa pelaaminen on kansainvälistä liiketoimintaa, ja pelaajat Kreikassa voivat käyttää tällaisia muiden jäsenvaltioiden tarjoamia palveluja. Kreikka tosin viittasi verkossa pelaamista koskevaan tuomioon (ks. edellä 108 kappale). Kreikan viranomaiset ovat olleet erimielisiä käsitellessään aloittamispäätöksessä mainittua mahdollisuutta kilpailla muiden uhkapelimuotojen kanssa. Ne ovat korostaneet, että Internet-pelit ovat kiellettyjä Kreikassa. Huolimatta Kreikan nykyisestä oikeudellisesta tilanteesta, maan viranomaiset ovat itse tunnustaneet, että Internet-pelaaminen on lisääntynyt ”hallitsemattomiin mittasuhteisiin” (69). Tässä yhteydessä voitaisiin viitata myös asiassa C-65/05, komissio vastaan Kreikka, annettuun tuomioon jossa unionin tuomioistuin katsoi, että lailla nro 3037/2002, jonka tarkoituksena oli kieltää uhkapeli Kreikassa, rajoitettiin perusteettomasti sijoittautumisen vapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta (70).
(111)
Lisäksi yleinen taloudellinen kriisi vaikuttaa kuluttajien käyttäytymiseen ja heidän käytössään vapaa-aikaa varten, kuten kasinopalvelujen käyttämiseen, oleviin tuloihin. Tässä erityisessä yhteydessä pääsymaksujen väliset erot vääristävät entisestään kuluttajien valintamahdollisuuksia ja näin ollen kilpailua kasinomarkkinoilla.
(112)
Viranomaiset ja Mont Parnès ovat väittäneet, että vaikka voitaisiin myöntää, että alennettu kuuden euron pääsymaksu on voinut vaikuttaa tai voi vielä vaikuttaa ulkomaisen yrityksen päätökseen investoida kreikkalaiseen kasinoon, ulkomainen yritys voi aina vedota asetukseen nro 2687/1953. Komissio huomauttaa, että asetusta ei sovelleta ilman erityistoimenpiteitä ja että sillä tosiasiallisesti sallitaan tuensaajina olevien kasinoiden entistä edullisempi kohtelu (toisin sanoen alhaisempi kuuden euron pääsymaksu) muillekin yrityksille. Kyseinen toimenpide on näin ollen omiaan aiheuttamaan entistä enemmän nyt arvioitavana olevaa verosyrjintää. Komissio huomauttaa lisäksi, että vaikka muut kasinot olisivat voineet vedota asetukseen nro 2687/1953, jos ne olisivat tuoneet pääomia ulkomailta ja jos ne olisivat esittäneet asiaa koskevan hakemuksen hyvissä ajoin, asetuksen soveltamista säännellään erityisen mielivaltaisilla säännöillä, jotka tekevät siitä valikoivan toimenpiteen. Ainoa toinen esimerkki lain mahdollisesta soveltamisesta, joka komissiolle on esitetty, koskee Syroksen kasinoa, joka jätti hakemuksen. Tämä hakemus kuitenkin evättiin, koska sitä ei ollut jätetty ennalta, vaan vasta sen jälkeen, kun ulkomainen pääoma oli jo tuotu maahan.
(113)
Lisäksi, kun Mont Parnèsin kasino yksityistettiin, myyntisopimuksessa määrättiin erityisesti mahdollisuudesta hankkia toimilupa toiselle kasinolle samalla alueella. Investoinnin todennäköisyys tällaiseen operaatioon perustuu selvästi nykyisen toimijan kilpailuasemaan. Koska ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että kasinot voivat kilpailla vastaavien yhtiöiden kanssa toisissa jäsenvaltioissa, on katsottava, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan vaatimus on täytetty.
(114)
Komissio päättelee, että kiistanalainen toimenpide voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska se voi parantaa merkittävästi tuensaajien toimintaedellytyksiä. Tuensaajat ovat suoraan sitoutuneet taloudelliseen toimintaan ja ovat velvollisia maksamaan kyseisen veron kasinoiden pääsymaksuista Kreikassa.
V.1.5 Päätelmä
(115)
Komissio päättelee, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kriteerit tuen olemassaolosta täyttyvät ja että toimenpide on valtiontukea alhaisempaa pääsymaksua perivien kasinoiden hyväksi. Nämä kasinot ovat Mont Parnès, Korfu, Thessaloniki ja Rhodos. Komission käsityksen mukaan Rhodoksen kasino ei enää ole tuensaaja, koska se lopetti alhaisemman pääsymaksun perimisen sen jälkeen, kun se yksityistettiin huhtikuussa 1999. Komissio katsoo, että Kreikan viranomaiset tai Mont Parnès eivät ole esittäneet riittävästi väitteitä tämän päätelmän muuttamiseksi.
V.2 Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille
(116)
Kuten aloittamispäätöksessä on todettu, komissio katsoo, ettei toimenpiteeseen voida soveltaa yhtäkään SEUT-sopimuksen 106 ja 107 artiklassa määrättyä poikkeusta.
(117)
Kreikka on toistaiseksi väittänyt, että kyseessä ei ole valtiontuki, muttei ole esittänyt yhtään väitettä osoittaakseen, miksi tuki soveltuisi sisämarkkinoille.
(118)
Kuten edellä on esitetty, komissio tunnustaa jäsenvaltioiden oikeuden säännellä uhkapelaamista omalla alueellaan EU:n lainsäädännön mukaisesti ja katsoo, että tällaisen asetuksen antaminen uhkapelaamisen valvomiseksi ja rajoittamiseksi on valtion politiikan oikeutettu tavoite. Vaikka tämä olisi todella tuen tarkoitus, komissio ei kuitenkaan usko, että se tekisi tuesta SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisen. Kuten edellä on todettu, väite, jonka mukaan toimenpiteen tarkoituksena on rajoittaa uhkapelaamista, on ristiriidassa sen tosiseikan kanssa, että kuuden euron pääsymaksua perivät myös sellaiset kasinot, jotka sijaitsevat lähimpänä Kreikan suuria asutuskeskuksia. Väite on erityisesti ristiriidassa sen säännöksen kanssa, jonka perusteella kasinot voivat antaa asiakkaille mahdollisuuden päästä sisään maksutta sillä edellytyksellä, että ne joka tapauksessa suorittavat pääsylipun hinnasta 80 prosentin veron valtiolle.
(119)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi ja tukea tietyille Saksan liittotasavallan alueille, ei voida soveltaa tässä tapauksessa.
(120)
Myöskään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrättyä poikkeusta, joka koskee tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, ei voida soveltaa, koska arvioitavana olevassa toimenpiteessä ei tuensaajien edellytetä harjoittavan minkäänlaista toimintaa alueilla, joilla vallitsevat erityiset olot (71).
(121)
Kiistanalaisen toimenpiteen ei myöskään voida katsoa olevan tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen, kuten SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa on määrätty. Sen tavoitteena ei myöskään ole edistää kulttuuria ja kulttuuriperintöä, mistä on määrätty SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdassa.
(122)
Kiistanalaista toimenpidettä on tarkasteltava myös SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Kyseisen määräyksen mukaan tukea voidaan myöntää tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. On kuitenkin korostettava, että kiistanalainen toimenpide ei vastaa yhtäkään tapausta, joissa komissio on hyväksynyt edellä mainitun määräyksen soveltamisen, eikä suuntaviivoja tai kehyksiä, joissa määritellään, missä oloissa tietyn tyyppisen tuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille.
(123)
Kiistanalainen tuki on toimintatukea, jolla tiettyjen yritysten kilpailuasemaa vahvistetaan keinotekoisesti suhteessa muihin vastaaviin yrityksiin ja jossa tuensaajilta ei edellytetä erityisten toimien suorittamista yhteistä etua koskevien poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
(124)
Erityisesti on todettava, että kiistanalaisella toimenpiteellä myönnetty hyöty ei liity investointeihin, työpaikkojen luomiseen tai erityisiin hankkeisiin. Sillä yksinkertaisesti vapautetaan kyseiset yritykset maksuista, jotka vastaavien yritysten on yleensä suoritettava, minkä vuoksi se on katsottava toimintatueksi. Toimintatuet eivät lähtökohtaisesti kuulu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan, koska ne vääristävät kilpailua aloilla, joilla niitä myönnetään, eikä niillä niiden luonteen vuoksi voida vastaavalla tavalla saavuttaa yhtään kyseisessä määräyksessä vahvistettua tavoitetta (72). Vaikka tällaista tukea voidaan poikkeuksellisesti myöntää alueille, jotka ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätyn poikkeuksen perusteella tukikelpoisia ja vaikka tietyt Kreikan alueet ovat edellä esitetyn perusteella tukikelpoisia, komissio epäilee vakavasti, voidaanko tällaisen toimintatuen sallimiseksi asetettujen vaatimusten, jotka koskevat sisämarkkinoille soveltuvuutta, katsoa täyttyvän tässä tapauksessa. Komission vakiokäytännössä tällaisen tuen ei voida katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, koska sillä ei edistetä minkään toiminnan tai talousalueen kehittämistä, sitä ei ole ajallisesti rajoitettu, sitä ei ole suunniteltu vähennettäväksi vaiheittain eikä se ole suhteessa siihen, mikä on välttämätöntä kyseisten alueiden erityisen taloudellisen haitan korjaamiseksi.
(125)
On pääteltävä, että arvioitavana oleva toimenpide ei sovellu sisämarkkinoille.
V.3 Tuen sääntöjenmukaisuus
(126)
Kuten aloittamispäätöksessä on todettu, ensimmäiset säännökset, jotka aiheuttivat kasinoiden verosyrjintää, annettiin vuosina 1994 ja 1995. Komissio on näin ollen tutkinut, onko toimenpide kokonaisuudessaan SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea.
(127)
Verosyrjintä otettiin sääntöjenvastaisesti - toisin sanoen EU:n valtiontukea koskevan lainsäädännön vastaisesti - käyttöön vuonna 1995, jolloin Kreikan viranomaiset päättivät myöntää tietyille kasinoille poikkeuksen laista nro 2206/1994 johtuvasta yleisestä säännöstä ja vuonna 1995 tehdystä ministeriön päätöksestä. Kreikan viranomaiset sallivat erityisesti Mont Parnèsin, Korfun ja Rhodoksen julkisten kasinoiden periä alhaisempaa kuuden euron pääsymaksua 15 euron sijaan. Vuonna 1995 ne myös myönsivät tällaisen edullisemman kohtelun erityisesti Thessalonikin kasinolle ulkomaisesta pääomasta vuonna 1953 annetun asetuksen nojalla. Pääsymaksun 15 euron vakiotasoa edellytettiin viideltä muulta yksityiseltä kasinolta, jotka oli perustettu ja joille oli myönnetty toimilupa lailla nro 2206/1994 vuodesta 1995 alkaen ja jotka myös tosiasiallisesti noudattivat sitä. Lisäksi lailla nro 3139/2003 säilytettiin alhaisempi kuuden euron pääsymaksu Mont Parnèsin ja Korfun kasinoilla, minkä vuoksi verosyrjintää jatkettiin ja se vahvistettiin. Thessalonikin kasino hyötyy syrjivästä toimenpiteestä, koska sitä kohdellaan samalla tavalla kuin Mont Parnèsin ja Korfun kasinoja. Tämä kohtelu vahvistettiin presidentin asetuksella nro 290/1995, joka annettiin lain nro 1953 mukaisesti, kuten edellä on todettu. Thessalonikiin sovelletut järjestelyt liittyvät tiiviisti Mont Parnèsiin ja Korfuun sovellettuihin järjestelyihin. Kreikan viranomaiset raportoivat, että pääsymaksu otettiin käsiteltäväksi vuoden 1995 jälkeen, ja Thessalonikin kasino toimitti hakemuksen pääsymaksun asettamiseksi samalle tasolle kuin Mont Parnèsissa, toisin sanoen kuudeksi euroksi. Kun valtion oikeudelliselta neuvostolta oli saatu lausunto (lausunto nro 631/1997), hakemus hyväksyttiin (73). Näin ollen voidaan olettaa, että jos Mont Parnèsin ja Korfun kohtelua olisi muutettu vuonna 2003 niin, että ne olisivat joutuneet perimään 15 euron pääsymaksun, myös Thessalonikin kasinon kohtelua olisi muutettu. Mutta näin ei käynyt, ja verosyrjintää jatkettiin kansallisten säännösten nojalla.
(128)
Yhtäkään edellä kuvattua erityisiä kasinoita suosivaa toimenpidettä ei ole annettu tiedoksi komissiolle, eikä komissio ole hyväksynyt niitä, varsinkaan valtiontukea koskevan EU:n säännöstön nojalla.
(129)
Menettelyasetuksen 15 artiklan (74) mukaan komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa. Vanhentumisaika alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuensaajalle joko yksittäisenä tukena tai tukiohjelmaan kuuluvana tukena. Sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet tai jäsenvaltion komission pyynnöstä toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan. Vanhentumisaika alkaa uudelleen kunkin keskeytyksen jälkeen. Vanhentumisaikaa laskettaessa ei oteta huomioon aikaa, jona komission päätös on Euroopan unionin tuomioistuimen käsiteltävänä. Tuki, jonka osalta vanhentumisaika on kulunut umpeen, katsotaan voimassa olevaksi tueksi. Kyseisen asetuksen 1 artiklan c alakohdan mukaan asetuksessa tarkoitetaan uudella tuella voimassa olevan tuen muutoksia.
(130)
Komissio huomauttaa, että EU:n tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan ”valtiontukimenettelyasetuksen 15 artiklassa säädettyyn vanhentumisaikaan, joka ei suinkaan ole ilmaus yleisestä periaatteesta, joka muuttaa uuden tuen voimassa olevaksi tueksi, vaan jossa vain suljetaan pois sellaisten tukien takaisinperintä, jotka on otettu käyttöön yli kymmenen vuotta ennen komission ensimmäistä puuttumista asiaan” (75).
(131)
Nyt esillä olevassa asiassa vuoteen 2009 mennessä komissio ei ryhtynyt toimenpiteisiin eikä Kreikka toiminut komission pyynnöstä. Komissio toimi 21 päivänä lokakuuta 2009, jolloin se välitti kantelun Kreikalle ja pyysi Kreikkaa selvittämään kantelussa esitetyt asiat.
(132)
Näin ollen tuki, jota on myönnetty tämän toimenpiteen perusteella 21 päivänä lokakuuta 1999 tai sen jälkeen (eli kymmenen vuotta ennen kuin komissio välitti kantelun Kreikan valtiolle ja pyysi siltä tietoja), on uutta ja sääntöjenvastaista tukea, joka on saatettu voimaan, ennen kuin siitä on ilmoitettu komissiolle ja ennen kuin komissio on tehnyt siitä päätöksen, ja siihen sovelletaan menettelyasetuksen 15 artiklaa takaisinperinnän suhteen, kuten jäljempänä yksityiskohtaisemmin selvitetään.
V.4 Tuen määrän toteaminen ja takaisin periminen
(133)
Kiistanalaista tukea toteutettiin ilman, että siitä oli ilmoitettu ennalta komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Tämän vuoksi toimenpide on sääntöjenvastaista tukea.
(134)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan mukaan jos sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki on todettu sisämarkkinoille soveltumattomaksi, se on perittävä takaisin tuensaajalta, jollei se ole yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Tuen takaisinperinnän tarkoituksena on palauttaa ennen tuen myöntämistä vallinnut kilpailuasema, niin pitkälle kuin se on mahdollista. Kreikan viranomaiset tai Mont Parnès eivät ole esittäneet väitteitä, joilla voitaisiin perustella poikkeamista tästä perusperiaatteesta.
(135)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”Komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista”. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ja komission omassa päätöksentekokäytännössä on vahvistettu erityisesti, että takaisinperintää koskeva vaatimus on yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastainen, jos komission toiminta on herättänyt tuensaajassa perustellun luottamuksen siihen, että kyseinen tuki on myönnetty EU:n lainsäädännön mukaisesti (76).
(136)
Unionin tuomioistuin on todennut asiassa Forum 187, että ”mahdollisuus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on kaikilla henkilöillä, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia. Tämän periaatteen loukkaamiseen ei sitä vastoin voida vedota, jollei yhteisön toimielin ole antanut asiassa täsmällisiä vakuutteluja … Samoin silloin, kun huolellinen ja åjärkevä taloudellinen toimija voi ennakoida sellaisen yhteisön toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, se ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, kun tällainen toimenpide toteutetaan.” (77)
(137)
Kreikan viranomaiset ja Mont Parnès ovat väittäneet, että nyt arvioitavana olevassa tapauksessa tuen takaisinperintä olisi kansalaisen perustellun luottamuksen periaatteen vastaista ottaen huomioon Kreikan valtioneuvoston kansallisen lainsäädännön nojalla antaman säännöstön. Komissio katsoo, että kyseessä on kansallisen viranomaisen toteuttama kansallinen toimi eikä EU:n viranomaisen edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti toteuttama toimi. Lisäksi valtioneuvoston päätös perustui ainoastaan kansalliseen lakiin, eikä siinä yhteydessä käsitelty valtiontukea tai toimenpiteen luokittelemista valtiontueksi. Komissio ei näin ollen voi luopua takaisinperinnästä edellä mainittujen väitteiden perusteella.
(138)
Kreikka ja Mont Parnès ovat väittäneet, että Loutraki viivytteli kantelun tekemisessä komissiolle ja että se näin ollen rikkoi periaatetta, jonka mukaan oikeutta ei saa käyttää mielivaltaisesti. Komissio katsoo, että kantelijan viivyttely ei missään tapauksessa voi estää sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintää ottaen huomioon menettelyasetuksen 15 artiklassa säädetty kymmenen vuoden vanhentumisaika.
(139)
Näin ollen komissio ei voi hyväksyä Kreikan viranomaisten ja Mont Parnèsin esittämiä väitteitä poikkeuksellisesta luopumisesta takaisinperinnästä.
(140)
Kuten tässä päätöksessä on edellä esitetty, vuoden 1994 ja 1995 kansallisissa toimenpiteissä kaikilta kasinoilta edellytettiin sekä 80 prosentin veron maksamista pääsymaksujen arvosta että 15 euron suuruisen vakiopääsymaksun perimistä. Pääsymaksuista perittävää 80 prosentin veroa ja 15 euron suuruista vakiopääsymaksua ei kuitenkaan sovellettu tuensaajina olleisiin kasinoihin, vaikka kumpaakin vaatimusta sovellettiin muihin kasinoihin vuodesta 1995 alkaen, ja näitä vaatimuksia sovelletaan edelleen käytännössä (kaikki yksityiset kasinot saivat toimiluvan vuosina 1995 ja 1996, ja ne alkoivat toteuttaa toimenpidettä tuohon aikaan. Ainoa poikkeus oli Thessalonikin kasino). Koska pääsymaksujen suuruuseroihin ja niihin liittyvään valtiolle suoritettavaan 80 prosentin veroon perustuva verosyrjintä alkoi tosiasiallisesti vuonna 1995, ajan, jona tukea on myönnetty, voidaan katsoa alkaneen vuonna 1995.
(141)
Jaksossa V.3, Tuen sääntöjenmukaisuus, tekemänsä päätelmän mukaisesti komissio katsoo, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklassa säädettyä kymmenen vuoden vanhenemisaikaa sovelletaan kaikkeen tukeen, jota on myönnetty ennen 21 päivää lokakuuta 1999.
(142)
Takaisinperittävän tuen määrän laskemisen on perustuttava siihen tosiseikkaan, että, kuten tässä päätöksessä on aiemmin todettu (ks. edellä 85 kappale), Kreikan valtio on luopunut julkisilta kasinoilta saatavista verotuloista 7,20 euroa pääsymaksulta, joka on yksityisten kasinoiden valtiolle kultakin pääsymaksulta maksaman 12 euron suuruisen veron ja julkisten kasinoiden pääsymaksulta valtiolle maksaman 4,80 euron suuruisen veron välinen ero.
(143)
Laskettaessa kultakin kasinolta takaisin perittävää määrää on kuitenkin otettava huomioon tietyt seikat, jotka liittyvät tietyn kasinon tilanteeseen, kuten jäljempänä selvitetään.
-
Kuten tässä päätöksessä on todettu, vuoden 1995 ministeriön päätöksessä asetettua 80 prosentin veroa, joka suoritetaan valtiolle pääsymaksuista, on sovellettu Korfun ja Mont Parnèsin kasinoihin siitä alkaen, kun ne saivat toimiluvan lain nro 2206/1994 mukaisesti, toisin sanoen vuodesta 2003 alkaen lain nro 3139/2003 nojalla. ETA alkoi kuitenkin vuoden 2000 lopusta vuoteen 2003 saakka, jolloin toimiluvat myönnettiin, suorittaa vapaaehtoisesti valtiolle 80 prosenttia pääsymaksuista (joiden hinta oli kuusi euroa) (78). Näistä Kreikan viranomaisten toimittamista tiedoista, joista Kreikan viranomaiset voivat halutessaan tehdä lisähuomautuksia (joilla ne voivat vahvistaa tai kiistää edellä esitetyn), voidaan päätellä, että pääsymaksuista ei suoritettu veroa vuoteen 2000 mennessä, ei edes alhaisemmasta pääsymaksusta (80 prosenttia kuudesta eurosta). Ensimmäiseltä kaudelta (21 päivästä lokakuuta 1999 vuoden 2000 loppuun) takaisin perittävä määrä olisi näin ollen laskettava 12 euron perusteella, sillä tämä oli yksityisten kasinoiden maksama täysi vero samaan aikaan, kun julkiset kasinot eivät maksaneet veroa lainkaan, ja kyseinen luku on kerrottava kyseisenä aikana myytyjen pääsylippujen määrällä.
-
Thessalonikin kasino sai toimiluvan lain nro 2206/1994 nojalla vuonna 1995 (79). Vaatimusta 80 prosentin suuruisen veron suorittamisesta valtiolle pääsymaksuista on sovellettu Thessalonikin kasinoon siitä alkaen, kun se sai toimiluvan vuonna 1995. Thessaloniki on perinyt alennettua kuuden euron pääsymaksua, jota Mont Parnèsin ja Korfun kasinot soveltavat. Näin ollen Thessalonikin kasinolta takaisin perittävä määrä olisi laskettava kertomalla 21 päivästä lokakuuta 1999 alkaen myytyjen lippujen määrä 7,20 eurolla.
-
Rhodoksen kasino sai toimiluvan lain nro 2206/1994 nojalla vuonna 1996. Tuolloin se alkoi soveltaa kuuden euron pääsymaksua, jonka se vaihtoi 15 euroon sen jälkeen, kun se yksityistettiin huhtikuussa 1999. Komissio on ymmärtänyt sille muodollisen tutkinnan aikana toimitettujen huomautusten perusteella, että Rhodoksen kasino ei ollut enää tuensaajana sen jälkeen, kun se yksityistettiin huhtikuussa 1999, joten tältä kasinolta takaisin perittävään määrään sovelletaan menettelyasetuksen 15 artiklassa säädettyä vanhenemisaikaa.
(144)
Komissiolla ei ole käytettävissään riittävästi tietoja, jotta se voisi täsmällisesti arvioida kultakin tuensaajana olleelta kasinolta takaisin perittävät määrät. EU:n säännöstössä ei kuitenkaan edellytetä, että komission olisi määrätessään sisämarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperinnästä vahvistettava tarkka takaisin perittävä määrä. Komission on ainoastaan sisällytettävä päätökseensä tietoja, joiden perusteella jäsenvaltio ja tuensaajana ollut yritys voivat yhdessä laskea kyseisen määrän suuremmitta vaikeuksitta. Tämän vuoksi komissio voi oikeutetusti rajoittua toteamaan, että kyseinen tuki on maksettava takaisin, ja jättää kansallisten viranomaisten tehtäväksi laskea tarkat takaisin maksettavat määrät noudattaen komission päätöksessä annettuja ohjeita.
(145)
Jäsenvaltion toimittamien tietojen perusteella komissio esittää takaisin perinnälle seuraavat ohjeet.
(146)
Seuraavassa taulukossa esitetään yleiskatsaus kunkin kasinon vuosittain myymien lippujen määrästä (kuten taulukossa todetaan, siinä esitetyt tiedot eivät ole tyhjentäviä) ja alustava arvio kultakin kasinolta takaisin perittävästä määrästä, mistä Kreikan valtio voi puolestaan esittää lisähuomautuksia tehtyään omat laskelmansa takaisin perittävistä määristä.
Arvioitu määrä kunkin kasinon myymistä lipuista
VUOSI
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
1999
(22.10.1999-31.12.1999)
Tiedot puuttuvat
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Tiedot puuttuvat
(…)
(…)
(…)
2001
Tiedot puuttuvat
(…)
(…)
(…)
2002
Tiedot puuttuvat
(…)
(…)
(…)
2003
Tiedot puuttuvat 1.5.2003 saakka
1.5.2003 alkaen:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (22.10.2009 saakka):
(…)
(…)
(…)
(…)
Yhteensä 22.10.2009 saakka
(…)
(…)
(…)
(…)
22.10.2009 jälkeen myydyt liput
Tiedot puuttuvat
Tiedot puuttuvat
Tiedot puuttuvat
Tiedot puuttuvat
Alustava arvio kultakin kasinolta takaisin perittävästä määrästä
(pyöristetty miljoonaan euroon)
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
Algoritmi ja laskelma
Aikana 22.10.1999-2000 (82):
lippujen määrä
(x1) × 12 = A1
Aikana 22.10.1999-2000:
lippujen määrä
([…] lippuja) × 12 = A2 (EUR[…])
Aikana 22.10.1999-22.10.2009:
lippujen määrä
([…] lippuja) × 7,20 =AB3 (EUR[…])
N/A
Aikana 2000-22.10.2009:
lippujen määrä
(y1) × 7,20 = B1
Aikana 2000-22.10.2009:
lippujen määrä
([…] lippuja) × 7,20 = B2 (EUR[…])
22.10.2009-tähän päivään:
lippujen määrä
(z1) × 7,20 = C1
22.10.2009-tähän päivään:
lippujen määrä
(z2) × 7,20 = C2
22.10.2009-30.8.2010 (83)
lippujen määrä
(z3) × 7,20 = C3
Takaisin perittävä kokonaismäärä
A1 + B1 + C1
Ei vielä laskettu
A2 + B2 + C2
Ei vielä laskettu
AB3 + C3
Ei vielä laskettu
N/A
Takaisin perittävä kokonaismäärä
Ei vielä laskettu
(147)
Komissio huomauttaa vielä, että SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdalla on lykkäävä vaikutus. Komissio ei ole vastaanottanut tietoja, joiden mukaan kiistanalaisen toimenpiteen soveltaminen olisi keskeytetty aloittamispäätöksen jälkeen. Tämän vuoksi voidaan olettaa, että Kreikan viranomaiset ovat keskeytyksettä toteuttaneet kyseistä toimenpidettä ja toteuttavat sitä edelleen. (84) Kreikan on perittävä tuensaajalta takaisin kaikki tuki, jota se on myöntänyt tämän päätöksen tekemiseen saakka. Komissio panee merkille, että Korfun kasino ei enää perinyt kuuden euron pääsymaksua, vaan vaihtoi sen 15 euroon sen jälkeen, kun se oli yksityistetty elokuussa 2010. Näin ollen laskettaessa takaisin perittävää määrää on otettava huomioon ainoastaan aika elokuuhun 2010 asti.
(148)
Edellä esitetyn perusteella komission olisi määrättävä Kreikka perimään takaisin tuensaajille sääntöjenvastaisesti myönnetty sisämarkkinoille soveltumaton valtiontuki. Komissio korostaa, että Kreikan on peruutettava kaikki arvioitavana olevan toimenpiteen perusteella myönnetyt merkittävät veroedut tämän päätöksen antamispäivästä alkaen.
(149)
Kreikka on ilmoittanut tarkastelevansa tulevaisuuden kannalta mahdollisuutta muuttaa kasinoiden hinnoittelupolitiikkaa, jotta kasinoiden välinen syrjintä poistettaisiin. Kreikan mukaan tällä uudella lainsäädännöllä lopetettaisiin arvioitavana olevan toimenpiteen soveltaminen. Kreikka ei kuitenkaan ole ilmoittanut komissiolle tässä asiassa saavutetusta edistymisestä tai tosiasiallisesti tehdyistä muutoksista. Komissio arvelee, että tällaisen uuden lainsäädännön hyväksyminen olisi ratkaisevaa kasinoiden välisen syrjinnän lopettamiselle, ja kehottaa Kreikkaa toteuttamaan välttämättömät toimet viipymättä.
VI PÄÄTELMÄ
(150)
Edellä esitetyn perusteella ja asiaan sovellettavan oikeuskäytännön perusteella sekä arvioitavana olevan tapauksen erityispiirteet huomioon ottaen komissio katsoo, että kiistanalainen toimenpide, johon sisältyy verosyrjintää tiettyjen kasinoiden hyväksi ja jonka Kreikan viranomaiset ovat saattaneet voimaan soveltaen samanaikaisesti useita säännöksiä, joissa:
-
vahvistetaan yhdenmukainen 80 prosentin vero pääsymaksuille ja
-
vahvistetaan pääsymaksuksi julkisessa omistuksessa oleville kasinoille 6 euroa ja yksityisomistuksessa oleville kasinoille 15 euroa,
on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio katsoo myös, että kiistanalaista toimenpidettä on toteutettu SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti ja että se näin ollen on sääntöjenvastaista tukea.
(151)
Komissio huomauttaa, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan mukaan tuensaajalta voidaan periä takaisin sääntöjenvastainen tuki. Komissio määrää Kreikan perimään takaisin kunkin tuensaajana olleen kasinon saaman sääntöjenvastaisen tuen. Komissio panee merkille, että menettelyasetuksen 15 artiklassa säädetty kymmenen vuoden vanhenemisaika estää kaiken ennen 21 päivää lokakuuta 1999 myönnetyn tuen takaisinperinnän. Kreikan on peruutettava kaikki merkittävät veroedut, joita on myönnetty tämän päätöksen kohteena olevan toimenpiteen perusteella tämän päätöksen antamispäivästä alkaen.
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Verosyrjintää tiettyjen kasinoiden hyväksi sisältävä valtiontuki, jonka Kreikka on saattanut voimaan soveltaen samanaikaisesti useita säännöksiä, joista osa on sitovia ja joissa:
-
vahvistetaan yhdenmukainen 80 prosentin vero pääsymaksuille ja
-
vahvistetaan pääsymaksuksi julkisessa omistuksessa oleville kasinoille 6 euroa ja yksityisomistuksessa oleville kasinoille 15 euroa,
on saatettu voimaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ja se on sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, koska se on tuottanut tuensaajina oleville kasinoille, Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki ja Korfun kasino (ottaen huomioon, että Rhodoksen kasino ei ollut tuensaajana enää huhtikuussa 1999), perusteetonta kilpailuetua.
2 artikla
1. Kreikan on perittävä takaisin tuensaajina olleilta kasinoilta edellä 1 artiklassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki, jota on myönnetty 21 päivästä lokakuuta 1999 alkaen.
2. Takaisin perittäville määrille lasketaan korkoa siitä päivästä, jona ne on saatettu tuensaajien käyttöön tosiasialliseen takaisinperintäpäivään saakka.
3. Korolle lasketaan korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti (85).
4. Kreikan on poistettava kaikki merkittävä verosyrjintä, jota edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on aiheuttanut tämän päätöksen antamispäivästä alkaen.
3 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.
2. Kreikan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta.
4 artikla
1. Kreikan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavat tiedot:
a)
luettelo tuensaajista, jotka ovat saaneet tukea edellä 1 artiklassa tarkoitetun järjestelyn perusteella, ja kunkin tuensaajan kiistanalaisen toimenpiteen perusteella vastaanottaman tuen kokonaismäärä, joka on laskettu tässä päätöksessä annettujen ohjeiden mukaisesti
b)
kultakin tuensaajalta perittävä kokonaismäärä (perusmäärä ja korko)
c)
yksityiskohtainen kuvaus tämän päätöksen noudattamiseksi jo toteutetuista ja toteutettavista toimenpiteistä
d)
asiakirjat, joilla osoitetaan, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Kreikan on pidettävä komissio ajan tasalla tämän päätöksen noudattamiseksi toteutettujen kansallisten toimenpiteiden edistymisestä, kunnes edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on peritty takaisin kokonaisuudessaan. Komission pyynnöstä Kreikan on välittömästi toimitettava tietoja tämä päätöksen noudattamiseksi jo toteutetuista ja toteutettavista toimenpiteistä. Kreikan on myös toimitettava yksityiskohtaisia tietoja tuensaajilta jo takaisin perityistä määristä ja niille lasketuista koroista.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Helleenien tasavallalle.
Tehty Brysselissä 24 päivänä toukokuuta 2011.