EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2011/91/EU
af 13. december 2011
om angivelser af eller mærker til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti
(kodifikation)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 89/396/EØF af 14. juni 1989 om angivelser af eller mærker til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (4). Direktivet bør af klarheds- og rationaliseringshensyn kodificeres.
(2)
Det indre marked indebærer, at varer, personer, tjenesteydelser og kapital sikres fri bevægelighed inden for et område uden indre grænser.
(3)
Handelen med levnedsmidler indtager en meget vigtig plads i forbindelse med det indre marked.
(4)
Angivelser til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti, opfylder behovet for at sikre bedre oplysning om varernes identitet. Sådanne angivelser er nyttige, såfremt levnedsmidlerne bliver genstand for en tvist eller frembyder en fare for forbrugernes sundhed.
(5)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000, om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (5), omhandler ikke angivelser til identifikation af levnedsmiddelpartier.
(6)
På internationalt plan er der i almindelighed pligt til for færdigpakkede levnedsmidler at angive en reference vedrørende enten fremstillingen eller indpakningen af et bestemt levnedsmiddelparti. Unionen bør bidrage til udviklingen af den internationale samhandel.
(7)
Der bør derfor fastsættes generelle og horisontale regler, med henblik på forvaltningen af et fælles system til identifikation af levnedsmiddelpartier.
(8)
Systemets effektivitet afhænger af dets anvendelse på de forskellige distributionsstadier. Visse produkter og visse aktiviteter, navnlig aktiviteter i de første stadier af distributionen af landbrugsprodukter, bør dog undtages.
(9)
Der bør tages hensyn til den omstændighed, at visse levnedsmidler, såsom konsumis i portionspakninger, fortæres straks efter købet, hvilket gør det unødvendigt, at angivelsen af partiet findes direkte på den enkelte emballage. For disse produkter bør angivelsen af partiet derimod obligatorisk findes på gruppeemballagen.
(10)
Begrebet levnedsmiddelparti forudsætter, at flere salgsenheder af samme levnedsmiddel frembyder praktisk taget ens fremstillings-, tilvirknings- eller emballeringskarakteristika. Dette begreb bør derfor ikke anvendes på varer, der leveres i løs vægt, eller som på grund af deres individuelle eller heterogene karakter ikke kan anses for at udgøre en homogen mængde.
(11)
Mangfoldigheden af de anvendte identifikationsmetoder gør det mest hensigtsmæssigt, at det er erhvervsvirksomheden, der afgrænser levnedsmiddelpartiet og anbringer de dertil svarende angivelser eller mærker.
(12)
Hvis angivelserne skal opfylde det informationsbehov, for hvilket de anføres, bør de fremtræde klart og tydeligt som sådanne.
(13)
Datoen for mindste holdbarhed eller sidste anvendelsesdato, som omhandlet i direktiv 2000/13/EF, kan tjene som angivelse til identifikation af levnedsmiddelpartiet, såfremt dens anførelse er præcis
(14)
Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
1. Dette direktiv vedrører oplysninger til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti.
2. I dette direktiv forstås ved »levnedsmiddelparti« en række salgsenheder af et levnedsmiddel, der er fremstillet, tilvirket eller emballeret under praktisk taget ens omstændigheder.
Artikel 2
1. Et levnedsmiddel må kun forhandles, hvis det ledsages af oplysninger, som nævnt i artikel 1, stk. 1.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse:
a)
på landbrugsprodukter, der fra bedriftens område:
i)
sælges eller leveres til midlertidige oplagrings-, påfyldnings- eller emballeringssteder
ii)
transporteres til producentorganisationer, eller
iii)
afhentes med henblik på umiddelbart at indgå i en tilberednings- eller forarbejdningsproces
b)
når levnedsmidler på detailsalgsstedet ikke forefindes i færdigpakket stand, indpakkes på købers anmodning eller færdigpakkes med henblik på umiddelbart salg
c)
på emballager eller beholdere, hvis største yderflade har et flademål på under 10 cm2
d)
på konsumis i portionspakninger. Oplysninger til identifikation af partiet skal findes på gruppeemballagerne.
Artikel 3
Levnedsmiddelpartiet afgrænses i hvert enkelt tilfælde af den virksomhed, der har fremstillet, tilvirket eller emballeret det pågældende levnedsmiddel, eller af den i Unionen etablerede virksomhed, der først sælger dette.
Ansvaret for ordlyden og anbringelsen af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede oplysninger påhviler en af disse virksomheder. Oplysningerne indledes med bogstavet »L«, bortset fra tilfælde, hvor de klart adskiller sig fra mærkningens oplysninger i øvrigt.
Artikel 4
Når der er tale om færdigpakkede levnedsmidler, skal de i artikel 1, stk. 1, omhandlede oplysninger og i givet fald bogstavet »L« være anbragt på emballagen eller på en hertil fastgjort etiket.
Når der er tale om ikke-færdigpakkede levnedsmidler, skal de i artikel 1, stk. 1, omhandlede oplysninger og i givet fald bogstavet »L« være anbragt på emballagen eller beholderen eller, hvis dette ikke er muligt, på de ledsagende handelsdokumenter.
Oplysningerne skal under alle omstændigheder være klart synlige, let læselige og må ikke kunne udslettes.
Artikel 5
Når datoen for mindsteholdbarhed eller sidste anvendelsesdato indgår i mærkningen, behøver levnedsmidlet ikke at være ledsaget af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede oplysninger, såfremt denne dato er anført ukodet og mindst omfatter dag og måned i nævnte rækkefølge.
Artikel 6
Dette direktiv anvendes med forbehold af de angivelser, der er foreskrevet i særlige EU-forskrifter.
Kommissionen offentliggør og ajourfører listen over de pågældende bestemmelser.
Artikel 7
Direktiv 89/396/EØF som ændret ved de direktiver, der er nævnt i bilag I, del A, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag II.
Artikel 8
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 9
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 13. december 2011.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2011/91/EU,
annettu 13 päivänä joulukuuta 2011,
elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä
(kodifikaatio)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä 14 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/396/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.
(2)
Sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuvuus taataan.
(3)
Elintarvikekaupalla on erittäin tärkeä sija sisämarkkinoilla.
(4)
Elintarvikkeen valmistuserää osoittavan tiedon esittämisellä vastataan tarpeeseen saada parempaa tietoa tuotteen yksilöllisistä ominaisuuksista. Se on siten käyttökelpoinen tiedon lähde ratkaistaessa elintarvikkeisiin liittyviä erimielisyyksiä tai epäiltäessä elintarvikkeista aiheutuvan vaaraa kuluttajien terveydelle.
(5)
Myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY (5) ei sisällä säännöksiä erän tunnistamiseksi tarvittavista merkinnöistä.
(6)
Kansainvälisellä tasolla yleisesti edellytetään pakattujen elintarvikkeiden varustamista valmistus- tai pakkauserätunnuksella. Unionin velvollisuus on osaltaan edistää kansainvälisen kaupan kehitystä.
(7)
On näin ollen tarpeen antaa yleiset, kaikkia elintarvikkeita koskevat säännökset erien tunnistamiseksi tarkoitetun yhteisen järjestelmän hallitsemiseksi.
(8)
Edellä tarkoitetusta järjestelmästä saatava hyöty on riippuvainen sen soveltamisesta markkinoinnin kaikissa eri vaiheissa. On kuitenkin suotavaa, että järjestelmää ei uloteta koskemaan kaikkia tuotteita eikä toimintoja, varsinkaan maataloustuotteiden jakelun alkuvaiheeseen liittyviä toimintoja.
(9)
On tarpeen ottaa huomioon se seikka, että tietyt elintarvikkeet, kuten jäätelöannokset, nautitaan välittömästi hankinnan jälkeen, mikä merkitsee sitä, että erätunnuksen merkitsemisellä annospakkaukseen ei ole mitään järkevää tarkoitusta. Sen sijaan olisi näiden valmisteiden osalta erätunnuksen merkitsemisen ryhmäpakkaukseen oltava pakollista.
(10)
Erällä tarkoitetaan joukkoa elintarvikkeen myyntiyksiköitä, jotka on tuotettu, valmistettu tai pakattu käytännöllisesti katsoen samaan aikaan ja samalla tavalla. Käsitettä erä ei olisi siten sovellettava massatavaraan tai tuotteisiin, joiden ei niiden yksilöllisten ominaisuuksien tai heterogeenisyyden vuoksi voida katsoa muodostavan homogeenista kokonaisuutta.
(11)
Ottaen huomioon käytettyjen tunnistamismenetelmien moninaisuus olisi kunkin taloudellisen toimijan tehtävä määrittää erä ja kiinnittää siihen vastaava tunnus tai merkki.
(12)
Vastatakseen merkinnän tekemiseen liittyviä, tiedon saantia koskevia vaatimuksia tunnuksen olisi oltava selvästi erottuva ja tunnistettavissa.
(13)
Erän tunnistamismerkintänä voidaan direktiivin 2000/13/EY mukaisesti käyttää vähimmäissäilyvyyden päiväystä tai päivämäärää, jota ennen tuote on käytettävä, jos merkinnät ovat täsmällisiä.
(14)
Tällä direktiivillä ei ole vaikutusta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä I olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
1. Tämä direktiivi koskee merkintää, jonka perusteella voidaan tunnistaa erä, johon elintarvike kuuluu.
2. Tässä direktiivissä ”erällä” tarkoitetaan joukkoa elintarvikkeen myyntiyksiköitä, jotka on tuotettu, valmistettu tai pakattu käytännöllisesti katsoen samoissa olosuhteissa.
2 artikla
1. Elintarviketta ei saa pitää kaupan, ellei siihen ole liitetty 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua merkintää.
2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei koske:
a)
maataloustuotteita, jotka tilalta:
i)
myydään tai luovutetaan väliaikaisille varasto-, käsittely- tai pakkausasemille;
ii)
kuljetetaan tuottajain järjestöille; taikka
iii)
kerätään välittömästi valmistettavaksi tai käsiteltäväksi;
b)
elintarvikkeita, jotka myydään kuluttajalle pakkaamattomina tai pakataan ostajan pyynnöstä tai jotka pakataan välittömästi myytäviksi;
c)
pakkauksia tai astioita, joiden suurimman pinnan ala on pienempi kuin 10 neliösenttimetriä;
d)
jäätelöannoksia. Ryhmäpakkauksessa on oltava tunnus, jonka avulla erä voidaan tunnistaa.
3 artikla
Erän määrittää kussakin tapauksessa erikseen joko kyseisen elintarvikkeen tuottaja, valmistaja, pakkaaja tai unioniin sijoittautunut ensimmäinen myyjä.
Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun merkinnän määrittäminen ja kiinnittäminen on jonkun edellä mainitun vastuulla. Merkinnän eteen on liitettävä kirjain ”L”, jollei tunnus muutoin erotu selvästi muista etikettiin sisältyvistä merkinnöistä.
4 artikla
Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu merkintä ja tarvittaessa edellä mainittu kirjain ”L” on esitettävä valmiiksi pakatun elintarvikkeen valmispakkauksessa tai siihen kiinnitetyssä etiketissä.
Jos elintarviketta ei ole valmiiksi pakattu, 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu merkintä ja tarvittaessa kirjain ”L” on merkittävä pakkaukseen tai astiaan taikka, jos niitä ei ole, asiaankuuluviin kaupallisiin asiakirjoihin.
Merkintä on aina tehtävä pysyvällä sekä helposti havaittavalla ja luettavissa olevalla tavalla.
5 artikla
Kun vähimmäissäilyvyyden päivämäärä tai päivämäärä, jota ennen tuote on käytettävä, ilmaistaan etiketissä, elintarvikkeeseen ei tarvitse liittää 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua merkintää, jos päivämäärä merkitään selväkielisenä ilmoittaen ainakin päivä ja kuukausi nimenomaan tässä järjestyksessä.
6 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan rajoittamatta merkinnöistä annettujen unionin erityisten säännösten soveltamista.
Komissio julkaisee ja pitää ajan tasalla luetteloa kyseisistä säännöksistä.
7 artikla
Kumotaan direktiivi 89/396/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä I olevassa A osassa mainituilla direktiiveillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden velvollisuutta noudattaa liitteessä I olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava siinä mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
8 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
9 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Strasbourgissa 13 päivänä joulukuuta 2011.