RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1138/2011
af 8. november 2011
om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9,
under henvisning til forslag fremsat af Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Kommissionen indførte ved forordning (EU) nr. 446/2011 (2) (»forordningen om midlertidig told«) en midlertidig antidumpingtold på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf (FOH) med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia (»de pågældende lande«).
(2)
Proceduren blev indledt ved en indledningsmeddelelse (»indledningsmeddelelsen«), der blev offentliggjort den 13. august 2010 (3) som følge af en klage indgivet den 30. juni 2010 af to EU-producenter, Cognis GmbH (Cognis) og Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol) (samlet benævnt »klagerne«). De to virksomheder tegner sig for en betydelig del, i dette tilfælde over 25 %, af den samlede EU-produktion af den undersøgte vare.
(3)
Som anført i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af dumping og skade perioden fra 1. juli 2009 til 30. juni 2010 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for skadesvurderingen dækkede perioden fra 1. januar 2007 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelse af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre midlertidige antidumpingforanstaltninger (»fremlæggelse af de foreløbige konklusioner«), indgav en række interesserede parter skriftlige redegørelser for at tilkendegive deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt.
(5)
Kommissionen fortsatte med at indhente og efterprøve alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe en endelig afgørelse i sagen.
(6)
Efterfølgende blev alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for, at det påtænktes at anbefale, at der indføres en endelig antidumpingtold på importen af visse fedtalkoholer og blandinger heraf med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, og at der foretages en endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told (»fremlæggelse af de endelige oplysninger«). Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til denne fremlæggelse af de endelige oplysninger.
(7)
De interesserede parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(8)
Den pågældende vare er, jf. betragtning 10 og 11 i forordningen om midlertidig told, mættede fedtalkoholer med en carbonkædelængde på C8, C10, C12, C14, C16 eller C18 (ekskl. forgrenede isomerer), herunder rene mættede fedtalkoholer (også benævnt »single cuts«), blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (normalt klassificeret som C8-C10), blandinger, der hovedsagelig indeholder en kombination af carbonkædelængderne C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (normalt klassificeret som C12-C14), og blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C16-C18, med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 og ex 3823 70 00
(9)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger klagede visse parter over den tvetydighed, der kan findes i definitionen af den pågældende vare. De hævdede, at i henhold til indledningsmeddelelsen indgår kun lineær FOH i varedækningen, hvorved FOH med forgrenede isomerer eller forgrenet FOH udelukkes. Andre parter påstod, at det ikke giver nogen mening at udelukke FOH med forgrenede isomerer fremstillet ved Oxo-processen, fordi de har samme anvendelsesformål og konkurrerer med lineær FOH på markedet.
(10)
Det er blevet konstateret, at alle typer FOH, der er omfattet af denne undersøgelse - jf. betragtning 8 - på trods af eventuelle forskelle med hensyn til de råvarer, som anvendes ved produktionen eller produktionsprocessen har samme eller meget ensartede fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og anvendes til samme formål. Eventuelle variationer med hensyn til den pågældende vare ændrer ikke dens grundlæggende definition, dens egenskaber eller forskellige parters opfattelse af den.
(11)
Derfor bør den foreløbige afgørelse om at udelukke FOH med forgrenede isomerer fra varedækningen, jf. indledningsmeddelelsen, og at udelukke visse virksomheders produktion af forgrenet FOH fra definitionen af EU-produktionen (herunder de virksomheder, der fremstiller FOH ved Oxo-processen) opretholdes. Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes konklusionerne i betragtning 10 og 11 i forordningen om midlertidig told.
2. Samme vare
(12)
Der mindes om, at det blev foreløbigt fastsat i betragtning 13 i forordningen om midlertidig told, at lineær FOH og forgrenet FOH ikke er samme vare, og oplysningerne om producenter, der producerer FOH fremstillet af forgrenede isomerer, bør således ikke indgå i skadesanalysen.
(13)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes betragtning 12 og 13 i forordningen om midlertidig told.
C. DUMPING
1. Indien
1.1. Normal værdi
(14)
Da der ikke fremsat bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 14-18 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.2. Eksportpris
(15)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 19 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.3. Sammenligning
(16)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner gentog begge de indiske eksporterende producenter deres påstand om, at der burde ses bort fra deres salg til en af de oprindelige klagere i Unionen i UP ved beregningen af dumpingmargenen (jf. betragtning 22 forordningen om midlertidig told). Virksomhederne baserede deres anmodning på det forhold, at artikel 9, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale fastsætter, at den told, der skal indføres, skal være lig med den fulde dumpingmargen eller mindre. De indiske eksporterende producenter henviste også til artikel 2, stk. 4, i WTO s antidumpingaftale, i henhold til hvilken der skal foretages en rimelig sammenligning mellem eksportprisen og den normale værdi. De hævdede på dette grundlag, at klageren havde forhandlet med dem om køb af meget store mængder til meget lave priser, samtidig med at virksomheden var ved at udarbejde klagen, og at priserne på disse transaktioner således ikke var blevet fastsat på rimelige vilkår, og at disse transaktioner derfor ikke burde indgå i dumpingberegningerne.
(17)
Indledningsvist skal det bemærkes, at det forhold, at WTO s antidumpingaftale giver mulighed for at pålægge en told, der er lavere end den fulde dumpingmargen, ikke skaber en forpligtelse til at gøre dette. Grundforordningens artikel 9, stk. 4, indebærer blot en forpligtelse til at begrænse antidumpingtolden til et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe skaden. Der forelå desuden ikke beviser for, at priserne ikke var blevet forhandlet frit mellem parterne. En undersøgelse af den pågældende klagers samlede indkøb viste også, at de priser, som klageren havde opnået hos de to indiske eksporterende producenter, var i overensstemmelse med de priser, der var aftalt for den pågældende klagers køb af sammenlignelige produkter hos andre leverandører. Det blev endvidere fastslået, at klageren havde importeret den pågældende vare fra de indiske eksporterende producenter i en årrække og ikke kun i UP. Desuden fremførte en af de eksporterende producenter under en mundtlig høring under ledelse af høringskonsulenten, at de priser, der blev krævet af klageren, var strukturelt lavere end de priser, som andre kunder blev opkrævet. Det kan konkluderes, at der ikke foreligger beviser for, at priserne ikke var blevet fastsat på en rimelig måde, blot fordi der var tale om salg til en klager, og det bekræftes, at påstanden afvises.
(18)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner gentog begge de indiske eksporterende producenter deres krav om en justering for valutaomregning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j), da der var en længerevarende opskrivning af den indiske rupee (INR) i forhold til euroen (EUR) fra november 2009, som ville have en fordrejende virkning på dumpingberegningerne (jf. betragtning 23 i forordningen om midlertidig told). Begge eksporterende producenter indrømmede, at deres salgspriser i anden halvdel af UP var højere end i første halvdel af UP, men de hævdede, at denne tendens udelukkende skyldtes en stigning i omkostningerne til råvarer og den generelle forbedring af markedsvilkårene efter den økonomiske krises afslutning, og ikke afspejlede opskrivningen af INR over for EUR. Virksomhederne hævdede desuden, at selv hvis de kunne justere deres priser regelmæssigt og med korte intervaller, ville de aldrig kunne forudsige vekselkursernes nøjagtige udvikling i fremtiden.
(19)
Undersøgelsen har vist, at selv om INR er blevet gradvist opskrevet i forhold til EUR i anden halvdel af undersøgelsesperioden, er priserne for hver enkelt indisk eksporterende producents salg af de vigtigste produkter til flere af de vigtigste kunder faktisk blevet ændret fra måned til måned, navnlig i anden halvdel af UP. Der er således intet, der tyder på, at priserne ved salg til Unionen ikke kunne være blevet ændret samtidig for også at afspejle ændringer i valutakurser inden for 60 dage som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j), og artikel 2, stk. 4, nr. 1, i WTO's antidumpingaftale. Da priserne i flere tilfælde blev ændret hyppigt, kunne eventuelle ændringer i valutakurserne også være blevet afspejlet. Dette viste desuden, at FOH-markedet i almindelighed er åbent over for hyppige prisændringer. Selv i tilfælde, hvor priserne blev ændret mindre hyppigt, er der således ingen beviser for, at dette ikke var på grund af de forretningsbeslutninger, som parterne traf. At priserne hurtigt kan tilpasses for at tage hensyn til ændrede markedsforhold (i dette tilfælde angiveligt ændringer i valutakurserne) gav de indiske eksporterende producenter mulighed for at lade sådanne ændringer blive afspejlet i deres salgspriser, hvis de havde ønsket det, hvilket de tilsyneladende har gjort i en række tilfælde. I lyset af ovenstående er en justering for valutaomregninger ikke berettiget, og påstanden afvises.
(20)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indiske eksporterende producenter, at en godtgørelse for forskelle i indirekte skatter, der ydes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b), og var blevet ydet i forbindelse med visse varetyper, også burde have været ydet i forbindelse med varer og blandinger med kædelængderne C12 and C14, da den told, der blev betalt på råvarer, der anvendes til disse varer, blev refunderet ved eksport af varen. I løbet af undersøgelsen blev der dog ikke indgivet oplysninger, der kunne efterprøves på stedet, og som beviser, at en sådan told efterfølgende var blevet refunderet. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner hævdede virksomheden, at dens bemærkninger var blevet misforstået, og at alle de råvarer, der blev anvendt til fremstillingen af varer og blandinger med kædelængderne C12 og C14, var blevet importeret toldfrit. Da der skal betales en indirekte skat, hvis disse råvarer efterfølgende indarbejdes i varer, der sælges på hjemmemarkedet, kræver virksomheden en justering af den normale værdi for disse specifikke varetyper. Den dokumentation, der blev forelagt i forbindelse med kontrollen, viser dog, at de specifikke råvarer, som er nødvendige for produktionen af varetyper med kædelængderne C12 og C14 og blev importeret toldfrit i UP, kun var tilstrækkelige til fremstilling af en brøkdel af virksomhedens eksport af denne vare i UP. Det er derfor sikkert, at mindst to tredjedele af den eksporterede vare med kædelængde C12 og C14 er blevet fremstillet ved hjælp af råvarer, for hvilke der er betalt importtold. Da virksomheden ikke har forelagt dokumentation, der viser, at nogen af disse råvarer, som er importeret toldfrit, blev anvendt til eksportsalg til Unionen og ikke til eksportsalg til tredjelande, afvises påstanden.
(21)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligning, bekræftes indholdet af betragtning 20 og 23 i forordningen om midlertidig told hermed.
1.4. Dumpingmargen
(22)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 24-26 i forordningen om midlertidig told hermed.
(23)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Endelig dumpingmargen
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Alle andre virksomheder
9,3 %
2. Indonesien
2.1. Normal værdi
(24)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige og endelige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksporterende producenter at, ved vurderingen af transaktionernes rentabilitet burde salgs-, general- og administrationsomkostningerne (SG&A) ikke have været fordelt på individuelle transaktioner på grundlag af omsætningen, og at dette har ført til, at en række transaktioner blev anset for at være urentable. Påstanden blev undersøgt, men det blev konstateret, at en fordeling af SG&A-omkostningerne på individuelle transaktioner på grundlag af omsætningen er mere hensigtsmæssig på grund af de særlige kendetegn ved sådanne omkostninger, som er mere værdirelaterede end mængderelaterede. Det bør bemærkes, at de samlede SG&A-omkostninger fordelt på hver enkelt varetype er de samme, uanset hvilken af de to metoder der anvendes til fordeling af SG&A-omkostninger på individuelle transaktioner. Endelig blev de transaktioner, for hvilke den eksporterende producent anfægtede resultatet af rentabilitetskontrollen, gennemgået på ny, og det blev bekræftet, at transaktionerne var urentable. Påstanden afvises derfor.
(25)
Den samme indonesiske eksporterende producent hævdede også, at ved fastsættelsen af det fortjenstniveau, der er anvendt ved beregningen af den normale værdi, bør fortjenesten af salg, der er identificeret som salg, der ikke har fundet sted i normal handel, på produkttypeniveau, ikke udelukkes, da mere end 80 % af det samlede salg på hjemmemarkedet var fortjenstgivende. Med hensyn til denne påstand mindes der om, at fastlæggelsen af omfanget af salget i normal handel skulle foretages for hver varetype, jf. betragtning 29-32 i forordningen om midlertidig told, da dette er den mest hensigtsmæssige måde, hvorpå der kan foretages en nøjagtig sammenligning mellem salgspriserne og de relevante produktionsomkostninger. Desuden udelukker grundforordningens artikel 2, stk. 6, ikke, at den undersøgte vare inddeles i varetyper, hvis det er relevant. Salg, som ikke anses for at være foretaget i normal handel, udelukkes på produkttypeniveau fra beregningen af den fortjeneste, der skal anvendes til beregning af den normale værdi. Påstanden afvises derfor.
(26)
Den samme indonesiske eksporterende producent hævdede også, at der ved beregningen af den normale værdi for visse varetyper ikke var blevet foretaget justeringer for at bringe de normale værdier tilbage til niveauet ab fabrik. Påstanden blev accepteret, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(27)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater - med de i denne forordnings betragtning 26 omhandlede ændringer - i betragtning 27-33 i forordningen om midlertidig told hermed.
2.2. Eksportpris
(28)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksporterende producenter, at der ikke forelå nogen begrundelse for at betragte den pris, som han opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne importvirksomhed i Unionen, som upålidelig, og for at beregne eksportprisen i forbindelse med et sådant salg i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. I denne forbindelse skal det bemærkes, at de interne afregningspriser mellem forretningsmæssigt forbundne parter ikke anses for at være pålidelige, da de kan være kunstigt fastsat på forskellige niveauer afhængigt af, hvad der vil være mest fordelagtigt for de berørte virksomheder. Ved beregning af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, under anvendelse af en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne, undgås eventuelle forvridende virkninger, som afregningspriserne kunne give anledning til. Påstanden afvises derfor.
(29)
Hvad angår eksportsalg til Unionen gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen, hævdede begge indonesiske eksportører efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, at den fortjenstmargen, som var blevet anvendt ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, var uhensigtsmæssig. De fremførte begge, at den fortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, kun vedrørte en delvis samarbejdsvillig importør og ikke var blevet kontrolleret, og at den derfor ikke var pålidelig. De foreslog derfor, at der anvendes en fortjeneste på 5 %, således som det skete i forbindelse med andre undersøgelser. I betragtning af det lave samarbejdsniveau blandt uafhængige importører i forbindelse med denne undersøgelse blev påstanden accepteret, og der blev anvendt et fortjenstniveau på 5 %, hvilket er i overensstemmelse med det fortjenstniveau, der er blevet anvendt i tidligere undersøgelser vedrørende samme sektor.
(30)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligning, bekræftes indholdet af betragtning 34-36 i forordningen om midlertidig told med de i denne forordnings betragtning 29 omhandlede justeringer.
2.3. Sammenligning
(31)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påpegede begge de indonesiske eksportører, at der ikke burde have været foretaget nogen justering for forskelle i provision i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), for salg via de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i et tredjeland. Begge virksomheder hævdede, at deres produktionsvirksomheder i Indonesien og de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore udgør én enkelt økonomisk enhed, og at forhandlerne i tredjelandet fungerer som eksportafdeling for deres forretningsmæssigt forbundne indonesiske virksomheder. I begge tilfælde faktureres hjemmemarkedssalget og en del af eksportsalget til tredjelande direkte af producenten i Indonesien, og forhandlerne i Singapore får en provision af en bestemt størrelse. For en af de indonesiske virksomheders vedkommende fremgår denne provision af en kontrakt, der kun omfatter eksportsalget. Desuden sælger forhandlerne i tredjelandet også varer fremstillet af andre producenter, i et tilfælde også varer fremstillet af ikke-forretningsmæssigt forbundne producenter. Begge forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore har således helt klart funktioner, der svarer til dem, som udføres af en agent, der arbejder på provisionsbasis. Påstanden afvises derfor.
(32)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den indonesiske regering og en af de indonesiske eksporterende producenter påstanden om én enkelt økonomisk enhed, jf. betragtning 31. De hævdede, at i Matsushita mod Rådet (4) havde Domstolen tidligere fundet, at det forhold, at en producent udfører visse salgsfunktioner, ikke betyder, at en produktionsvirksomhed og en salgsvirksomhed ikke kan udgøre en enkelt økonomisk enhed. Desuden hævdede de også, at salg til tredjelande, som udføres direkte af eksportøren uden involvering af forhandleren i Singapore, kun udgør en lille andel af eksportsalget, og at Rette i Første Instans i Interpipe-dommen (5) havde fundet, at et beskedent direkte salg foretaget af producenten ikke støttede påstanden om, at der ikke var tale om en enkelt økonomisk enhed. Sluttelig hævdede de, at i Canon mod Rådet (6) blev konklusionen om, at der er tale om en enkelt økonomisk enhed, ikke påvirket af, at et salgsdatterselskab også fungerede som forhandler af andre virksomheders varer.
(33)
Selv om Domstolen i Matsushita mod Rådet fandt, at institutionerne i denne sag var berettiget til at konkludere, at en producent sammen med en eller flere distributionsvirksomheder, som producenten kontrollerer, udgør en økonomisk enhed, selv om den pågældende producent selv udfører visse salgsfunktioner, følger det ikke nødvendigvis heraf, at der består en pligt til altid at betragte en producent og hans forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder som en enkelt økonomisk enhed. I modsætning til den indonesiske eksporterende producent foretog producenten i Matsushita mod Rådet desuden ikke noget direkte salg selv. At den eksporterende producents direkte salg kun udgjorde en begrænset andel af den samlede salgsmængde til Unionen, var for det andet kun et af flere elementer, som Retten i Første Instans analyserede i Interpipe-dommen. Domstolen understregede, hvad der er endnu vigtigere, at dette direkte salg kun blev foretaget til de nye medlemsstater i en overgangsperiode. I modsætning hertil tyder de foreliggende oplysninger i denne sag på, at producentens direkte salg til visse tredjelande ikke er midlertidigt, men - i det mindste i princippet - strukturelt, dvs. permanent. For hver enkelt af de pågældende producenter udgør dette salg desuden en betydelig andel af salget på hjemmemarkedet. I Canon mod Rådet omfattede det salg, som den eksporterende producents salgsdatterselskab havde på hjemmemarkedet, sluttelig andre varer, som blot blev solgt under et andet varemærke, men ikke desto mindre alle var blevet fremstillet af den eksporterende producent selv. Påstanden afvises derfor igen.
(34)
En af de indonesiske virksomheder hævdede endvidere, at selv om begrebet én enkelt økonomisk enhed ikke skulle blive accepteret, havde Kommissionen indført en »dobbelt margen«, idet den fra den eksportpris, der opkræves af uafhængige kunder i Unionen, både fradrager en fortjeneste for den forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen og en provision til den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet. Der blev dog taget hensyn til de to poster af forskellige årsager, og de blev fratrukket særskilt. Som forklaret i betragtning 28 blev eksportprisen ved salg gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen beregnet i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, på grundlag af den pris, hvortil de importerede varer første gang videresælges til en uafhængig køber. I disse tilfælde skal der foretages en justering for denne fortjeneste med henblik på at fastsætte en pålidelig eksportpris ved Unionens grænse. Provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet blev derimod fratrukket i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i). Derfor afvises påstanden.
(35)
Virksomheden hævdede endvidere, at hvis eksportprisen skulle justeres for provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i det pågældende tredjeland i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), skulle der foretages en tilsvarende justering af den normale værdi, da denne forhandler også ville koordinere hjemmemarkedssalget. Den skriftlige kontrakt mellem forhandleren og producenten i Indonesien omfatter dog kun eksportsalg. Desuden faktureres hjemmemarkedssalget af virksomheden i Indonesien. Påstanden afvises derfor.
(36)
Hvad angår justeringen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), anses det for passende at anvende en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne for at undgå eventuelle fordrejende virkninger, der måtte opstå på grund af afregningspriserne. Derfor blev de faktiske fortjenstmargener for forhandlere i det tredjeland, der blev anvendt i den midlertidige fase, erstattet med en fortjenstmargen på 5 %, som anses for at være en rimelig fortjeneste for de aktiviteter, der gennemføres af handelsvirksomheder i den kemiske sektor, og som det blev gjort i tidligere sager (7).
(37)
En anden indonesisk virksomhed hævdede, at Kommissionen havde fratrukket udgifter til provisioner for salg gennem virksomhedens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen to gange. Virksomheden hævdede, at der blev foretaget en justering for både den forretningsmæssigt forbundne importørs SG&A-omkostninger samt udgifter til provisioner som en direkte salgsomkostning ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. Da udgifter til provisioner allerede er medtaget i SG&A-omkostningerne, førte dette til et dobbelt fradrag for udgifter til provisioner. Denne påstand blev anset for berettiget, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(38)
En af virksomhederne gentog sit krav om justering for forskellige fysiske egenskaber med den begrundelse, at virksomheden eksporterer den pågældende vare til Unionen i både flydende og fast form, mens den kun sælger varen i fast form på hjemmemarkedet, og at priserne for varen i flydende form er lavere end priserne for den undersøgte vare i fast form (jf. betragtning 39 i forordningen om midlertidig told). Som støtte for påstanden forelagde virksomheden en kopi af to fakturaer for salg til andre eksportmarkeder. Disse beviser kunne dog ikke verificeres på dette sene stadium i proceduren, og det kunne heller ikke konstateres, at den pågældende forskel gjaldt for alle de tilfælde, hvor der var tale om ovenstående forskelle i fysiske egenskaber. Påstanden afvises derfor.
(39)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksportører, at den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for dennes forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen i forordningen om midlertidig told, ikke var rimelig, og eksportøren foreslog at anvende en rentesats, der er baseret på tal, som Deutsche Bundesbank har offentliggjort for UP. Da den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for denne virksomhed i forordningen om midlertidig told, var baseret på oplysninger, der er indgivet af andre parter, og således afspejler deres specifikke finansielle situation, som ikke nødvendigvis er relevant for den pågældende forretningsmæssigt forbundne importør, blev påstanden accepteret, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
(40)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 37-40 i forordningen om midlertidig told med de i betragtning 36, 37 og 39 i nærværende forordning omhandlede justeringer.
2.4. Dumpingmargen
(41)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 41 og 42 i forordningen om midlertidig told hermed.
(42)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Midlertidig dumpingmargen
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Alle andre virksomheder
7,3 %
3. Malaysia
3.1. Normal værdi
(43)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de malaysiske eksporterende producenter, at rentabilitetskontrollen inden for rammerne af vurderingen af normal handel (jf. betragtning 46 i forordningen om midlertidig told) ikke burde have været baseret på de vejede gennemsnitlige årlige produktionsomkostninger, og at de individuelle omkostninger for hver enkelt transaktion på hjemmemarkedet derimod skulle have været anvendt på grund af de daglige udsving i priserne på de vigtigste råvarer. Med hensyn til denne påstand bør det bemærkes, at det er Kommissionens faste praksis at anvende vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger som benchmark for rentabilitetskontrollen. Dette format blev fulgt af virksomheden i dens besvarelse af spørgeskemaet og udgjorde grundlaget for de kontrolbesøg, hvor data indberettet af virksomheden blev afstemt med virksomhedens regnskaber. Kravet om anvendelse af transaktionsbaserede produktionsomkostninger, som ville være en betydelig afvigelse fra Kommissionens normale praksis, blev første gang fremsat i virksomhedens bemærkninger til dokumentet med fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, og de relevante tal kunne derfor ikke verificeres på stedet. Det bør også bemærkes, at omkostningsskemaerne for de individuelle transaktioner, som virksomheden forelagde til støtte for sin påstand, i vid udstrækning er baseret på skøn og derfor ikke udgør mere nøjagtige og repræsentative omkostningsdata end dem, der oprindeligt blev indberettet af virksomheden og efterprøvet på stedet. Endelig bør det bemærkes, at strukturen i det nye omkostningsskema, der blev forelagt, ikke giver mulighed for afstemning med den relevante del af de forvaltningsrapporter, der blev kontrolleret på stedet. Derfor afvises påstanden.
(44)
Den malaysiske eksportør uden hjemmemarkedssalg (jf. betragtning 51 i forordningen om midlertidig told) hævdede, at de beløb for SG&A-omkostninger og fortjeneste, der anvendtes til beregning af den normale værdi, ikke burde være baseret på det vejede gennemsnit af de faktiske beløb, der blev fastsat for de to andre eksporterende producenter, der sælger samme vare på det malaysiske marked. Virksomheden hævdede, at disse tal ikke er repræsentative, eftersom virksomheden anvender andre fremstillingsmetoder, der involverer andre grundlæggende råvarer. Med hensyn til denne påstand skal der mindes om, at virksomhedens egne fremstillingsomkostninger blev anvendt ved beregningen af den normale værdi. Kun de beløb, der vedrører SG&A-omkostninger og fortjeneste, blev fastsat på grundlag af tallene fra de to andre malaysiske eksporterende producenter. Fortjenestens størrelse blev fastsat som beskrevet i betragtning 45 i nærværende forordning. For det andet kunne virksomheden ikke redegøre for den anvendte produktionsmetodes påståede virkninger for SG&A-omkostningerne. Desuden bemærkes det, at kun en begrænset del af virksomhedens produktion er baseret på den produktionsmetode, som angiveligt er anderledes, mens en væsentlig del af produktionen fremstilles med den samme produktionsproces og under anvendelse af de samme grundlæggende råvarer, som de andre to malaysiske producenter anvender. Det konkluderes derfor, at virksomheden ikke kunne påvise, at de anvendte tal ikke var repræsentative, og påstanden herom afvises.
(45)
Samme malaysiske eksportør hævdede endvidere, at skulle Kommissionen ikke desto mindre anvende oplysningerne fra de to andre eksportører til beregning af SG&A, bør disse oplysninger være baseret på de vejede gennemsnitlige tal for alle transaktioner på hjemmemarkedet for disse eksporterende producenter og ikke kun for de rentable transaktioner. Denne påstand blev accepteret i princippet. Hvad angår SG&A, bekræftes det således, at de gennemsnitlige SG&A-omkostninger for alle transaktioner på hjemmemarkedet for de to malaysiske eksporterende producenter blev anvendt til beregning af den normale værdi. De tal, som blev anvendt til denne beregning, blev kontrolleret under kontrolbesøget i de pågældende malaysiske virksomheder. Hvad angår fastsættelsen af fortjenesten, bør det bemærkes, at det ikke var muligt at fastsætte en fortjeneste på grundlag af de beløb, som de to andre eksporterende producenter havde henholdsvis afholdt og opnået. En sådan beregning viser rent faktisk et samlet tab. Der kunne derfor ikke fastsættes en fortjeneste på dette grundlag. I den sammenhæng afvises den malaysiske eksportørs påstand om, at et negativt beløb kan anvendes som fortjeneste ved beregningen af den normale værdi. Begrebet fortjeneste indebærer i sagens natur nødvendigvis, at der skal være tale om et positivt beløb. Det blev også overvejet, om fortjenesten kunne fastlægges på grundlag af den eksporterende producents rentable salg i Malaysia, men denne tilgang blev forkastet, da den ville have været i modstrid med WTO's konklusioner i sagen om import af sengelinned af bomuld fra Indien (8). I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), skal beregningen af fortjenesten baseres på enhver anden rimelig metode og i mangel af andre oplysninger, blev den langfristede markedsrente i Malaysia anset som det mest passende grundlag for fastsættelse af fortjenesten. Denne metode blev anset for konservativ, rimelig og mest hensigtsmæssig, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c). Det skal bemærkes, at den fortjenstmargen, der fastlægges således, ikke overstiger den fortjeneste, som andre eksportører opnår ved salg af varer inden for samme generelle kategori på oprindelseslandets hjemmemarked.
(46)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af den normale værdi, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 44-51 i forordningen om midlertidig told - med undtagelse af den i betragtning 45 i nærværende forordning omhandlede ændring.
3.2. Eksportpris
(47)
Hvad angår eksportsalg til Unionen gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen, hævdede de to malaysiske eksportører efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, at den fortjenstmargen, som var blevet anvendt ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, var uhensigtsmæssig. En af virksomhederne underbyggede sine påstande med rentabilitetstallene i undersøgelsesperioden for nogle af dens europæiske ikke-forretningsmæssigt forbundne forhandlere. I denne forbindelse skal det bemærkes, at disse tal ikke kan betragtes som repræsentative, da de pågældende forhandlere handler med en lang række kemiske produkter, og i et af tilfældene er forhandleren også producent. De afvises derfor som et pålideligt benchmark. Den anden virksomhed hævdede, at dens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen ikke burde behandles som en distributør, men som en forretningsmæssigt forbundet agent, og derfor burde justeringen for SG&A-omkostninger og fortjeneste ved beregningen af eksportprisen ikke overstige den provision, der normalt ydes uafhængige agenter, der handler i sektoren. Virksomheden forelagde sine aftaler med uafhængige agenter som benchmark. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner blev der argumenteret yderligere for denne påstand, idet det blev fremført, at i sagen om wolframelektroder (9) blev en forretningsmæssigt forbundet importørs fortjeneste betragtet som pålidelig og accepteret i forbindelse med beregningen af eksportprisen. Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at grundforordningens artikel 2, stk. 9, ikke fastsætter bestemmelser for forskellig behandling af henholdsvis forretningsmæssigt forbundne importører, der angiveligt optræder som distributører, og importører, der angiveligt optræder som agenter.
Det kræves i artikel 2, stk. 9, at der foretages justeringer for alle omkostninger, der påløber mellem indførsel og videresalg, samt for fortjeneste. Desuden bør det bemærkes, at undersøgelsen viste, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed er beliggende i Unionen. Den håndterer bl.a. kundernes bestillinger og fakturering af den pågældende vare produceret af den forretningsmæssigt forbundne eksportør og er ligeledes ansvarlig for at sørge for toldbehandlingen i Unionen. Selv om visse aktiviteter udføres af den forretningsmæssigt forbundne eksportør forud for import, betyder dette ikke, at eksportprisen ikke kan beregnes på grundlag af videresalgsprisen til den første uafhængige kunde med de nødvendige justeringer, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9. De forskelle i funktioner sammenlignet med andre forretningsmæssigt forbundne importører, som virksomheden fremsætter påstand om, afspejles normalt i SG&A-omkostningerne, hvor Kommissionen anvendte virksomhedens faktiske oplysninger. Denne påstand kan derfor ikke godtages. Det bør endvidere bemærkes, at i ovennævnte sag vedrørende wolframelektroder var den forretningsmæssigt forbundne importør yderligere integreret i forretningsaktiviteterne vedrørende den vare i efterfølgende produktionsled, som den forretningsmæssigt forbundne koncern producerer, og udførte også andre aktiviteter end de aktiviteter, der udføres af en handelsvirksomhed. Ikke forretningsmæssigt forbundne importørers fortjeneste blev således ikke anset for at være tilstrækkeligt repræsentativ for en sådan kompleks struktur. Situationen i nævnte sag kan ikke sammenlignes med situationen for den pågældende malaysiske forretningsmæssigt forbundne importør, som kun udfører salgsfunktioner. Af de årsager, der er omhandlet i betragtning 29, justeres den pågældende fortjenstmargen ikke desto mindre til 5 %. Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 52-54 i forordningen om midlertidig told - med undtagelse af den ovenfor omhandlede ændring.
3.3. Sammenligning
(48)
Efter den foreløbige fremlæggelse af konklusioner gentog en af de malaysiske eksportører sin påstand (se også betragtning 57 i forordningen om midlertidig told) om, at dens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen rent faktisk er producentens eksportafdeling, og at der ville være tale om overdrevent store fradrag ved fastlæggelsen af eksportprisen ab fabrik, hvis der blev foretaget fuldstændige justeringer for SG&A-omkostninger og fortjeneste i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. Virksomheden hævdede, at der alternativt burde foretages en lignende justering ved beregningen af den normale værdi. Påstanden blev gentaget i de bemærkninger, der blev indgivet efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner. Der blev imidlertid ikke forelagt nye argumenter, som kunne føre til en ændring af konklusionerne på dette område. Der mindes navnlig om, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde udstedt fakturaer til kunder i Unionen, og at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde modtaget betalinger fra kunder i Unionen. Desuden skal det bemærkes, at der var en avance på denne forretningsmæssigt forbundne virksomheds salg. Den forretningsmæssigt forbundne virksomheds regnskaber viste også, at den havde båret de normale SG&A-omkostninger, der påløb mellem import og videresalg. Derfor udfører den forretningsmæssigt forbundne virksomhed rent faktisk de funktioner, der typisk varetages af en importør. Endelig bør det bemærkes, at producenten i Malaysia også foretog direkte salg til uafhængige kunder i Unionen og andre lande. Hvad angår sidstnævnte spørgsmål, henviste virksomheden til Interpipe-dommen og anvendte argumenter, der svarede til dem, som var blevet brugt af de indonesiske eksporterende producenter. Af de i denne forordnings betragtning 33 omhandlede årsager adskiller omstændighederne i denne sag sig fra de omstændigheder, der diskuteres i Interpipe-dommen. Den malaysiske eksportørs påstand om, at virksomhedens uafhængige salg blev forhandlet på plads af den forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen, som fungerer som den malaysiske virksomheds eksportsalgsafdeling, er i modstrid med de forklaringer, der blev afgivet under kontrolbesøget, hvor det japanske moderselskabs centrale rolle blev fremhævet i denne sammenhæng. Ovennævnte resultater fører til den konklusion, at justeringen for SG&A og fortjeneste bør bevares, og at en tilsvarende justering for beregning af den normale værdi ikke er berettiget.
(49)
Samme virksomhed påstod desuden, at visse af dens forretningsmæssigt forbundne importørs salgsomkostninger var blevet fratrukket to gange ved beregningen af eksportprisen. Beregningerne blev kontrolleret, og eftersom påstanden blev fundet berettiget, blev de justeret i overensstemmelse hermed.
(50)
En af de malaysiske eksportører hævdede, at sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen, ikke bør være baseret på varetyper, som de fremgår af varekontrolnumrene, men på virksomhedernes egne varekoder. Ifølge denne virksomhed vil der med de varekontrolnumre, der blev anvendt i undersøgelsen, ikke i tilstrækkelig grad blive taget højde for de særlige forhold, der gælder for produktionsprocessen, og forskelle i omkostninger og priser. Til støtte for denne påstand henviste virksomheden til visse af sine varer, som blev fremstillet ved anderledes produktionsmetoder og af andre råvarer, hvilket resulterede i højere enhedsproduktionsomkostninger. Det bør bemærkes, at denne påstand hverken blev fremsat i den foreløbige fase af undersøgelsen eller under kontrolbesøget. Desuden ville anvendelse af virksomhedens egne varekoder ved beregningen ikke løse problemet med forskellige produktionsmetoder, da den samme virksomheds produktionskoder også anvendes for varer, der er fremstillet ved andre produktionsmetoder. Derfor afvises påstanden.
(51)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes de foreløbige resultater i betragtning 55-58 i forordningen om midlertidig told, dog med undtagelse af den i betragtning 49 i nærværende forordning omhandlede ændring.
3.4. Dumpingmargen
(52)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner fremsatte en malaysisk producent, der ikke eksporterede til Unionen, bemærkninger til betragtning 60 i forordningen om midlertidig told, idet han hævdede, at der findes andre producenter af den pågældende vare i Malaysia. I den forbindelse skal det bemærkes, at tilstedeværelsen af endnu en producent i Malaysia, som ikke eksporterer til Unionen, ikke ændrer konklusionen vedrørende samarbejdsviljen i Malaysia, da der ikke blev forelagt beviser for, at de undersøgte virksomheder ikke tegnede sig for hele eksporten af den pågældende vare til Unionen i UP. Samme malaysiske producent gav desuden udtryk for kritik af, at producenter som ham selv, der ikke eksporterede til Unionen i UP, ville være omfattet af samme resttold. Det skal i den forbindelse bemærkes, at virksomheder, som ikke har eksporteret til Unionen i UP, ikke kan være omfattet af en individuel told. Så snart disse virksomheder begynder at eksportere eller uigenkaldeligt forpligter sig til at sælge til Unionen, kan de ansøge om en »ny eksportør-undersøgelse« i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 4, hvilket kan føre til fastsættelse af en individuel told, hvis betingelserne i nævnte artikel er opfyldt.
(53)
En af de malaysiske producenter hævdede, at den cif-værdi, som anvendes som grundlag for beregning af dumpingmargenens størrelse, ikke bør baseres på den pris, der angives til toldmyndighederne, men bør beregnes på grundlag af videresalgsprisen med fradrag af alle omkostninger, der er påløbet efter import til Unionen. Da cif-prisen blev anvendt som grundlag for toldværdierklæringen ved Unionens grænse og ikke synes at være ukorrekt angivet, skal denne pris dog anvendes som grundlag for beregning af dumpingmargenens størrelse. Virksomheden hævdede, at der var en tidsforskel mellem de pågældende leverancer fra Malaysia og toldbehandlingen med henblik på gensalg i Unionen. Selv om fakturaerne til toldbehandlingen udstedes på et senere tidspunkt - med priser, der er i overensstemmelse med FIFO-metoden for værdiansættelse af lagerbeholdningerne - er det stadig afregningspriserne og ikke gensalgsprisen, som udgør grundlaget for beregning af toldværdien. Derfor afvises påstanden.
(54)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 59 og 60 i forordningen om midlertidig told.
(55)
Udtrykt i procent af nettoprisen cif, frit Unionens grænse, ufortoldet, fastsættes den endelige dumpingmargen til følgende:
Virksomhed
Endelig dumpingmargen
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Alle andre virksomheder
5,7 %
D. SKADE
1. Indledende bemærkninger
(56)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at der skulle foretages mindre korrektioner af forbruget som følge af en skrivefejl. Dette førte til mindre ændringer i salgsmængden, EU-erhvervsgrenens markedsandel og de pågældende landes markedsandel. Disse korrektioner har imidlertid ingen betydelig indvirkning på de tendenser og konklusioner, der blev nået frem til med hensyn til EU-erhvervsgrenens forbrug, salgsmængde og markedsandel samt de pågældende landes markedsandel på EU-markedet i den betragtede periode.
2. EU-produktionen og EU-erhvervsgrenen
(57)
Som nævnt i betragtning 62 i forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at samme vare blev fremstillet af de to klagere og en række små producenter i Unionen. Som nævnt i betragtning 11 og 12 i nærværende forordning blev producenter, der fremstiller FOH med forgrenede isomerer, udelukket fra definitionen af EU-produktionen af FOH. På trods af de i betragtning 58 i nærværende forordning omhandlede kendsgerninger bekræftes definitionen af EU-erhvervsgrenen i betragtning 62 og 63 i forordningen om midlertidig told.
(58)
En af de to klagere blev overtaget af en virksomhed, der deltager i den aktuelle procedure som bruger. Denne klager valgte at indtage en neutral holdning efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told.
(59)
Derfor satte en række parter spørgsmålstegn ved støtten til eller relevansen af undersøgelsen, idet de hævdede, at støtten til undersøgelsen skal bestå under hele undersøgelsen.
(60)
En analyse af denne påstand viste, at de resterende klagere repræsenterer over 40 % af den samlede EU-produktion, dvs. over 25 % af den samlede EU-produktion og 100 % af de EU-producenter af FOH, der havde givet udtryk for deres støtte til eller modstand imod klagen. De tærskler på 25 % og 50 %, der kræves i grundforordningens artikel 5, stk. 4, er således fuldt ud opfyldt, og undersøgelsens status kan bekræftes.
(61)
En række parter hævdede, at eftersom begge klagere havde importeret den pågældende vare i UP, bør de ikke betragtes som en del af EU-erhvervsgrenen. Det blev dog verificeret, at den andel af varen, som disse virksomheder importerede fra de pågældende lande, ikke var betydelig sammenlignet med deres produktion af samme vare. Desuden var denne import hovedsageligt af midlertidig karakter. Det kan derfor bekræftes, at disse virksomheders hovedaktivitet er produktion og salg af samme vare. Derfor bekræftes betragtning 62 og 63 i forordningen om midlertidig told.
3. EU-forbruget
(62)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-forbruget, bekræftes konklusionerne i betragtning 64-66 i forordningen om midlertidig told hermed.
4. Import til Unionen fra de pågældende lande og prisunderbud
4.1. Kumulering
(63)
En række parter gjorde indvendinger mod, at der blev foretaget en kumulativ vurdering for de berørte tre lande i forordningen om midlertidig told. Efter deres opfattelse opfyldes betingelserne for kumulering, der er fastsat i grundforordningens artikel 3, stk. 4, ikke. De fremførte navnlig, at det negative underbud, der konstateredes for et af landene, udelukkede kumulering. De anførte desuden, at der var forskelle med hensyn til udviklingen i salgsmængde for de tre eksportlande i den betragtede periode samt med hensyn til adgangen til råvarer og de råvarer, der anvendes i de tre eksporterende lande. Endelig blev det nævnt, at eksportsalget fra et af de pågældende lande blev kanaliseret gennem forretningsmæssigt forbundne virksomheder. Efter deres mening gælder der forskellige konkurrencevilkår for de pågældende lande på EU-markedet. Grundforordningens artikel 3, stk. 4, bestemmer, at hvis indførslen af en vare fra mere end ét land samtidig er omfattet af antidumpingundersøgelser, kan følgevirkningerne af en sådan indførsel kun vurderes kumulativt, hvis det fastslås, at: a) den dumpingmargen, der er fastlagt for indførslen fra hvert af de pågældende lande, er højere end den minimumsværdi, der er anført i nævnte forordnings artikel 9, stk. 3, og den indførte mængde fra hvert land ikke er ubetydelig, og b) det vil være hensigtsmæssigt at foretage en kumulativ vurdering af virkningerne af indførslen på baggrund af vilkårene for konkurrencen mellem de indførte varer og vilkårene for konkurrencen mellem de indførte varer og den i Unionen fremstillede vare.
a)
Som beskrevet i punkt 4.3.2 i forordningen om midlertidig told var dumpingimporten for hvert enkelt berørt land ikke ubetydelig, og dumpingimportens tilstedeværelse forblev betydelig i den betragtede periode.
b)
Det blev konstateret, at de pågældende landes konkurrencevilkår og prisfastsættelse var sammenlignelig for de importerede varer og samme vare, navnlig i UP. Som forklaret i betragtning 127 i forordningen om midlertidig told lå de skadestærskler, der var blevet fastsat for de pågældende lande, betydeligt over minimumsgrænsen på 2 %. Derfor afspejler prisunderbuddet ikke nøjagtigt den situation, som ville forekomme på et marked med effektiv priskonkurrence. Desuden blev salgskanalerne og pristendenserne for hvert af de pågældende lande analyseret, og det blev konstateret, at de var ensartede, jf. nedenstående tabel. De pågældende landes importpriser fulgte en nedadgående tendens og var særligt lave i undersøgelsesperioden sammenlignet med EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige priser.
Importen baseret på Eurostats oplysninger (justeret til kun at omfatte den pågældende vare)
2007
2008
2009
UP
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Malaysia)
911
944
799
857
Indeks: 2007 = 100
100
104
88
94
Årlig Δ %
3,6
-15,4
7,3
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Indonesien)
996
1 169
899
912
Indeks: 2007 = 100
100
117
90
92
Årlig Δ %
17,3
-23,1
1,4
Gennemsnitlig pris i EUR pr. Ton (Indien)
997
1 141
897
915
Indeks: 2007 = 100
100
114
90
92
Årlig Δ %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Derfor bekræftes betragtning 67 til 70 i forordningen om midlertidig told.
4.2. Data om mængde, pris og markedsandel for dumpingimporten fra de pågældende lande
(65)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende mængde, pris og markedsandel for dumpingimporten fra de pågældende lande bekræftes betragtning 71-73 i forordningen om midlertidig told hermed.
4.3. Prisunderbud
(66)
En række parter hævdede, at der er forskelle i råvarepriserne mellem FOH fremstillet af henholdsvis naturlige olier og fedtstoffer og FOH fremstillet af syntetiske kilder som råolie eller mineralolie, og at yderligere et kriterium vedrørende varekontrolnummeret burde have været indført for at tage højde for forskelle i produktionsomkostningerne som følge af de forskellige produktionsprocesser. Varekontrolnumre er imidlertid fastsat på grundlag af de individuelle egenskaber hos hver enkelt underkategori af varer, der falder ind under definitionen af den pågældende vare, og ikke på grundlag af prisen for hver af disse varer. Endvidere blev det fastslået, at der ikke er nogen væsentlige forskelle med hensyn til de grundlæggende egenskaber hos FOH, der er fremstillet af naturlige olier og fedtstoffer, og FOH, der er fremstillet af råolie eller mineralolie, og forskellene i produktionsomkostningerne er ej heller af et sådant omfang, at en differentiering med hensyn til varekontrolnumre er berettiget. Påstanden afvises derfor.
(67)
Visse parter hævdede, at det tal, der anvendes til at afspejle omkostningerne efter importen, som udgør ca. 3 % af importprisen, og som blev anvendt til at fastsætte størrelsen af de pågældende landes underbud, var uklart og ikke forekom at være hensigtsmæssig i dette tilfælde. De oplysninger, der blev kontrolleret i løbet af undersøgelsen, viste dog, at de importerende parter som f.eks. importører og brugere skulle betale et sådant beløb i omkostninger efter import for at kunne frigive den pågældende vare til fri omsætning på EU-markedet. Desuden fremlagde parterne ikke nogen dokumentation, der kunne tyde på, at omkostningerne efter import ikke var fastsat korrekt i dette tilfælde. Påstanden blev derfor afvist. Den metode, som benyttes til beregning af prisunderbuddet, jf. betragtning 74 og 75 i forordningen om midlertidig told, bekræftes hermed.
5. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
5.1. Indledende bemærkninger
(68)
Trods den ændring af ejerskabet, der er omhandlet i betragtning 58, blev det anset, at de oplysninger, som den klager, der tilbagekaldte sin klage, forelagde, og som blev efterprøvet ved kontrolbesøg hos denne, ikke automatisk bør udelukkes fra skadesanalysen, da dennes produktion stadig udgør en del af EU-produktionen.
(69)
En række parter hævdede, at visse oplysninger fra EU-erhvervsgrenen, især vedrørende dens køb af den pågældende vare med oprindelse i Indien, Malaysia og Indonesien, burde udelades fra skadesanalysen og beregningen af skadesmargenen, fordi enhver påstået skade i forbindelse med disse køb ville være selvforskyldt. Som nævnt i betragtning 63 i forordningen om midlertidig told var disse køb dog hovedsagelig en følge af den midlertidige lukning af en af producenternes produktionsanlæg. Desuden var disse køb ikke betydelige i sammenligning med klagernes samlede produktion. Der var derfor ingen tvingende årsager til at udelukke de nævnte producenters køb fra skadesanalysen eller beregningen af skadestærsklen.
(70)
De indledende bemærkninger i betragtning 76 i forordningen om midlertidig told bekræftes hermed.
5.2. Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse, salg og markedsandel
(71)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, salg og markedsandel, bekræftes betragtning 77-81 i forordningen om midlertidig told.
5.3. EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser
(72)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told blev det konstateret, at der skulle foretages korrektioner af EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser som følge af en skrivefejl. Nedenstående tabel viser den ændrede udvikling EU-erhvervsgrenens enhedspris i den betragtede periode.
Enhedspris, salg til ikke forretningsmæssigt forbundne parter i Unionen
2007
2008
2009
UP
Indeks: 2007 = 100
100
123
102
96
Årlig Δ %
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Kilde: spørgeskemabesvarelser.
(73)
I modsætning til det i betragtning 84 i forordningen om midlertidig told anførte faldt EU-erhvervsgrenens priser med 4 % i løbet af den betragtede periode. Faldet var betydeligt fra 2008 til 2009 med et yderligere fald i UP. I løbet af denne periode faldt salgspriserne med 22 %. Denne ændring har ingen indvirkning på konklusionen vedrørende EU-erhvervsgrenens økonomiske situation, og da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspriser, bekræftes betragtning 82 og 83 i forordningen om midlertidig told.
5.4. Lagerbeholdninger, beskæftigelse, lønninger og produktivitet, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital, vækst og omfanget af den faktiske dumpingmargen
(74)
En række parter hævdede, at EU-erhvervsgrenen umuligt kunne have lidt skade, da de virksomheder, der indgår i EU-erhvervsgrenen er vertikalt integrerede og importerede den pågældende vare fra tredjelande. De kunne derfor anvende den importerede vare til deres produktion i senere omsætningsled og sælge den produktion, som ikke er rentabel.
(75)
Det bør bemærkes, at i visse antidumpingundersøgelser har producenter som f.eks. stålproducenter og producenter af kemikalier, der indgår i definitionen af EU-erhvervsgrenen i disse tilfælde, aktiviteter i senere led af produktionskæden, og at en andel af deres produktion af den pågældende vare er bestemt til bunden anvendelse. I en sådan situation undersøges forekomsten af væsentlig skade for EU-erhvervsgrenen, udelukkende for så vidt angår produktion og salg af den pågældende vare. I den foreliggende sag er der blevet konstateret væsentlig skade i forbindelse med salget af den pågældende vare, jf. betragtning 77-93 i forordningen om midlertidig told. Parterne fremlagde ingen dokumentation, der viste, at konklusionerne i disse betragtninger ikke er korrekte, og at EU-erhvervsgrenen ikke havde lidt væsentlig skade i UP. Derfor blev denne påstand afvist.
(76)
En række parter hævdede, at klagernes lukning af en vis produktionskapacitet gav et misvisende billede af den skade, de angiveligt har lidt. De hævdede, at der var andre producenter i Unionen, der bidrog til kapaciteten i Unionen, og at EU-erhvervsgrenens kapacitet voksede med investeringer i ny kapacitet. Dette er næppe udtryk for en industri, der har lidt skade. Andre parter påstod, at de reducerede investeringer ikke er et udtryk for skade, men for at produktionen flyttes ud af Unionen.
(77)
Undersøgelsen fastslog i betragtning 78 i forordningen om midlertidig told, at EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet steg med 9 % i 2008, men derefter faldt med 10 % i undersøgelsesperioden. Dette var resultatet af afgørelser, der blev truffet for at imødegå konkurrencen fra de pågældende lande, og de efterfølgende midlertidige lukninger skyldtes også presset fra dumpingimporten. Hvad angår investeringer, konstateredes det i betragtning 89 i forordningen om midlertidig told, at EU-erhvervsgrenens investeringer i EU faldt med 35 % i den betragtede periode. Dette er en af flere faktorer, som betød, at det i betragtning 92 og 93 i forordningen om midlertidig told kunne konkluderes, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade i UP.
(78)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende lagre, beskæftigelse, lønninger og produktivitet, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evnen til at rejse kapital, vækst samt omfanget af den faktiske dumpingmargen, bekræftes betragtning 85-91 i forordningen om midlertidig told hermed.
5.5. Udviklingen efter UP
(79)
En række parter hævdede, at der ikke var bevis for, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, og at den omstændighed, at den ene af de to oprindelige klagere havde trukket sin støtte til undersøgelsen tilbage, viste, at pågældende klager ikke havde lidt skade. Det blev også hævdet, at skadesindikatorerne for den anden klager ikke viste tegn på skade.
(80)
Det bør bemærkes, at den pågældende virksomhed ikke modsatte sig undersøgelsen, men indtog en neutral holdning. Som forklaret i betragtning 57 blev det derfor stadig anset for hensigtsmæssigt at bevare begge EU-producenter som en del af EU-erhvervsgrenen.
(81)
Det blev hævdet, at der har været en markant stigning i priserne i perioden efter UP, og at prisudviklingen i denne periode straks vil resultere i overskud for klagerne, som selv forelagde oplysninger om bedre resultater i deres offentlige udtalelser vedrørende perioden 2010-2011.
(82)
En række parter insisterede på, at der var en betydelig forbedring i EU-erhvervsgrenens situation i perioden efter UP og påpegede, at visse virksomheder planlægger at bygge nye anlæg i Unionen. Det blev også hævdet, at i betragtning af den seneste stigning i importpriserne, bør foranstaltningerne suspenderes eller indføres i form af en mindsteimportpris.
(83)
Begivenheder, der er indtruffet efter UP, tages normalt ikke i betragtning i en antidumpingundersøgelse. Desuden er der ingen beviser, der tyder på, at de nævnte begivenheder, der er indtruffet efter UP, er indlysende, uomtvistelige og vedvarende. Hvad angår en eventuel suspension af de endelige foranstaltninger, bør dette ses på baggrund af en udvikling efter undersøgelsesperioden, som ville være af varig karakter.
(84)
Hvad angår indførelsen af mindsteimportpriser, anses det, at omstændighederne ikke berettiger sådanne mindsteimportpriser, jf. betragtning 122-126. Derfor afvises alle ovennævnte påstande.
6. Konklusion om skade
(85)
Undersøgelsen bekræftede, at de fleste skadesindikatorer for EU-erhvervsgrenen viste en faldende tendens i den betragtede periode. På grundlag af ovenstående bekræftes konklusionen om, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade i undersøgelsesperioden, i betragtning 92 og 93 i forordningen om midlertidig told.
E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. Virkninger af dumpingimporten
(86)
En af parterne bemærkede, at analysen i betragtning 108 i forordningen om midlertidig told er mangelfuld, da den synes at forbinde et overordnet og vedvarende fald i forbruget med stigningen i importen, mens importen fra de pågældende lande udviklede sig i takt med forbruget ifølge den pågældende part.
(87)
Det bør præciseres, at det overordnede forbrug som omhandlet i betragtning 64-66 i forordningen om midlertidig told rent faktisk steg med 2 % i den betragtede periode. Dette rokker dog ikke ved, at der var en betydelig overordnet stigning i mængde og markedsandel for dumpingimporten til lave priser fra de pågældende lande i den betragtede periode (jf. betragtning 96 i forordningen om midlertidig told), hvorimod markedets størrelse var næsten uændret, og EU-erhvervsgrenen mistede betydelige markedsandele, navnlig mellem 2009 og UP.
(88)
Visse parter hævdede, at udviklingen i importen fra de pågældende lande ikke er knyttet til forringelsen af EU-erhvervsgrenens økonomiske situation, navnlig med hensyn til salgsmængde, salgsværdier og rentabilitet. De hævder, at der blev konstateret en forbedring i EU-erhvervsgrenens rentabilitet, da importen steg i 2008, hvorefter den faldt markant, da importen forblev stabil.
(89)
I strid med ovenstående påstand viste undersøgelsen en generel sammenhæng mellem dumpingimporten til lave priser og den skade, som EU-erhvervsgrenen led i hele den betragtede periode (jf. betragtning 95-98 i forordningen om midlertidig told). Undersøgelsen viste også, at EU-erhvervsgrenen ikke kunne genoprettes i den betragtede periode på grund af den øgede tilstedeværelse af dumpingimport til lave priser på EU-markedet. Påstanden bør derfor afvises.
(90)
Det hævdedes også, at der var forskelle i tendenserne for importen alt afhængigt af den alkoholtype, som visse eksporterende producenter fremstiller, og at der derfor bør foretages en separat skadesundersøgelse for disse alkoholtyper. De forskellige typer, der er omfattet af varedækningen, har imidlertid de samme grundlæggende egenskaber. Undersøgelsen afslørede ingen betydelige forskelle som følge af brugen af forskellige råvarer. Derfor er der i dette tilfælde ingen grund til foretage en separat analyse af tendenserne for hver enkelt alkoholtype.
(91)
Det blev også fremført, at skaden ikke kan tilskrives Indien, fordi landets import ikke steg i den betragtede periode, navnlig når klagernes indkøb ikke tages i betragtning. Det blev dog konstateret, at importen fra Indien fandt sted til dumpingpriser på EU-markedet, og at skadesmargenen var langt over minimumsgrænsen på 2 %. Desuden var betingelserne for en kumulativ vurdering for de pågældende lande opfyldt, jf. betragtning 63-65. Denne påstand bør derfor afvises.
(92)
Det blev også fremført, at skaden ikke kan tilskrives de virksomheder, hvis individuelle underbudsmargen var negativ, eller, af denne årsag, importen fra Indonesien som helhed.
(93)
Desuden var alle betingelserne for en kumulativ vurdering for den pågældende import opfyldt, jf. betragtning 63-65. Derfor blev de virkninger, som den billige dumpingimport med oprindelse i de pågældende lande havde på EU-erhvervsgrenen, vurderet samlet i forbindelse med analysen af skaden og årsagen til skaden. At der ikke er tale om underbud, udelukker desuden ikke, at EU-erhvervsgrenen er blevet forvoldt væsentlig skade. Som nævnt i betragtning 124-127 i forordningen om midlertidig told blev det rent faktisk konstateret, at den pris, som EU-erhvervsgrenen krævede, ikke var tilstrækkelig til at dække alle omkostninger og opnå en rimelig fortjenstmargen, som den kunne have opnået uden dumpingimport i UP. Påstanden afvises derfor.
(94)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger til dumpingimportens virkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 95-98 i forordningen om midlertidig told.
2. Virkningerne af andre faktorer
(95)
En række parter har hævdet, at den reelle årsag til den skade, som EU-erhvervsgrenen eventuelt har lidt, burde tilskrives den finansielle krise, da erhvervsgrenen led størst skade på det tidspunkt, hvor importen fra de pågældende lande blev stabil. Det blev også nævnt, at forværringen af EU-erhvervsgrenens rentabilitet svarede til den forværring, der er konstateret for andre virksomheder i den kemiske sektor.
(96)
Krisen havde betydning for EU-erhvervsgrenens resultater. Udviklingen i skadesindikatorer som f.eks. kapacitetsudnyttelse og salgsmængde viser, at EU-erhvervsgrenens situation blev forværret af krisen og blev noget bedre i takt med forbedringen på markedet. Undersøgelsen viste dog, at forbedringen ikke tillod en genrejsning i EU-erhvervsgrenen, som befandt sig langt fra den økonomiske situation, der var fremherskende i begyndelsen af den betragtede periode. Som nævnt i betragtning 89 var 2008, dvs. lige før den finansielle krise begyndte, året med den største stigning i dumpingimporten fra de pågældende lande og det kraftigste fald i EU-erhvervsgrenens salgsmængder. Efter dette år genrejste EU-erhvervsgrenen sig ikke, og dumpingimporten var fortsat massivt til stede på EU-markedet. Af disse grunde står det klart, at uanset andre faktorer bidrog dumpingimporten i vidt omfang til den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen led i UP. Påstanden afvises derfor.
(97)
En række parter hævdede også, at den reelle årsag til den påståede skade for EU-erhvervsgrenen skulle findes i importen fra andre tredjelande, faldet i efterspørgslen, stigningen i råvarepriserne og mangelfuld adgang til disse råvarer, EU-erhvervsgrenens forkerte strategiske beslutninger, konkurrencepresset i de efterfølgende omsætningsled, faldet i produktionen af den pågældende vare til bunden anvendelse, den generelle ændring i markedsvilkårene og konkurrencesituationen på EU-markedet.
(98)
Det er værd at nævne, at ovennævnte parter ikke var i stand til at dokumentere deres påstande og påvise, at andre faktorer end dumpingimport til lave priser fra de pågældende lande, brød årsagssammenhængen mellem den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og dumpingimporten.
(99)
Visse parter hævdede, at Kommissionen ikke foretog en analyse af de mulige virkninger af salg af forgrenet FOH for EU-erhvervsgrenens salg af den pågældende vare og virkningerne for dens økonomiske situation. Undersøgelsen fokuserede på varen som defineret i betragtning 8-12, og ingen af parterne forelagde pålidelige oplysninger, der ville have gjort det muligt at vurdere de mulige negative virkninger, som forgrenet FOH har haft for EU-erhvervsgrenens økonomiske situation. Derfor afvises denne påstand.
(100)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningerne af andre faktorer, bekræftes konklusionerne i betragtning 99-106 i forordningen om midlertidig told hermed.
3. Konklusion om årsagssammenhæng
(101)
Undersøgelsen tydede ikke på, at der var andre faktorer end dumpingimporten til lave priser fra de pågældende lande, som brød årsagssammenhængen mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og dumpingimporten.
(102)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende årsagssammenhæng, bekræftes betragtning 107-110 i forordningen om midlertidig told hermed.
F. UNIONENS INTERESSER
1. EU-erhvervsgrenen
(103)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftes konklusionerne i betragtning 112 og 113 i forordningen om midlertidig told.
2. Importører
(104)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende importører, bekræftes konklusionerne i betragtning 115 og 116 i forordningen om midlertidig told.
3. Brugere
(105)
Der mindes om, at for at vurdere de eventuelle virkninger af antidumpingforanstaltningerne for EU-brugerne fokuseredes der i undersøgelsen på de aggregerede oplysninger fra fem store brugervirksomheder, som blev besøgt i den foreløbige fase.
(106)
På dette grundlag blev det foreløbigt konstateret, at den pågældende vares andel af de samlede produktionsomkostninger var betydelig for denne koncern og lå på mellem 10 % og 20 % alt afhængigt af det endelige produkt. De foreliggende oplysninger blev dog revideret, og ifølge nye beregninger og korrektionen af visse tal var spændet på mellem 15 % og 25 %. Det blev ligeledes konstateret, at den gennemsnitlige fortjenstmargen i den forretningsdel, hvor den pågældende vare bruges, var på ca. 6 % for de fem besøgte virksomheder; de nye beregninger viser en højere gennemsnitlig fortjenstmargen, på ca. 7,5 %. Endelig er den gennemsnitlige andel af den forretningsaktivitet, hvor den pågældende vare bruges, set i forhold til den samlede forretningsaktivitet også blevet korrigeret. Det blev foreløbigt konstateret, at den var på ca. 22 %, men ifølge de nye beregninger kan det konstateres, at den er på 25 %.
(107)
Efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told fremsatte en række brugere bemærkninger til den endelige fremlæggelse. De anfægtede valget af de fem brugervirksomheder, jf. betragtning 118 i forordningen om midlertidig told, og hævdede, at de oplysninger, der er anvendt til vurdering af foranstaltningernes mulige virkninger for brugerindustrien ikke var gennemskuelige, ikke baseret på repræsentative parter og ikke baseret på et tilstrækkeligt stort antal parter. Det blev hævdet, at analysen bør tage hensyn til data fra alle de samarbejdsvillige brugere, der medvirkede ved undersøgelsen.
(108)
Som nævnt i betragtning 117 og 118 i forordningen om midlertidig told tegner de 21 samarbejdsvillige virksomheder sig tilsammen for ca. 25 % af det samlede køb i Unionen af den pågældende vare i UP, mens de fem virksomheder, der blev anvendt til vurdering af brugernes interesser, tegnede sig for ca. 18 % af disse køb og for 72 % af de samarbejdsvillige brugeres køb af den pågældende vare. Ud over at være repræsentativ, hvad angår den mængde af den pågældende vare, der er blevet købt, var disse fem brugere meget repræsentative for de forskellige sektorer i brugerindustrien. De fem besøgte virksomheder er rent faktisk en heterogen gruppe, der ikke blot omfatter producenter, der bruger varen i oprindelig form, dvs. producenter af overfladeaktive stoffer, men også brugere af overfladeaktive stoffer og brugere i senere produktionsled.
(109)
Ikke desto mindre blev der foretaget en bredere analyse, hvor der tages hensyn til alle de oplysninger, der blev afgivet af de samarbejdsvillige brugere. Navnlig blev der foretaget en specifik vurdering af de mulige virkninger af antidumpingtold for producenterne af overfladeaktive stoffer som en særskilt gruppe, da denne gruppe potentielt kunne blive mest påvirket af indførelsen af foranstaltninger. Der blev foretaget en anden separat analyse for en anden gruppe brugere, der består af alle andre brugervirksomheder, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen.
(110)
Der blev foretaget en simulering, der først vurderede den mulige virkning af en gennemsnitlig told på 5 % på importen af FOH for alle samarbejdsvillige brugere og derefter for to adskilte grupper. Resultatet af simuleringen viste, at de endelige virkninger af denne gennemsnitlige told for de samlede produktionsomkostninger for den branche, der bruger den pågældende vare, ville blive på omkring 0,09 % for alle brugere, mens virkningerne af samme told for producenter i efterfølgende produktionsled, som benytter den pågældende vare, ville være på omkring 0,05 % for producenterne af overfladeaktive stoffer og på ca. 0,29 % for den anden gruppe af virksomheder.
(111)
Analysen viste også, at producenterne af overfladeaktive stoffer generelt opnåede lavere fortjenstmargener i de sektorer, hvor den undersøgte vare bruges; denne gruppe importerede dog kun ca. 2,6 % af deres samlede indkøb af den pågældende vare fra de pågældende lande i UP. Desuden tegner den andel af branchen for overfladeaktive stoffer, der bruger FOH, sig kun for ca. 24 % af den samlede omsætning. Selv hvis der anvendes en gennemsnitlig antidumpingtold på 5 %, er den endelige indvirkning på produktionsomkostningerne, herunder for den undersøgte vare, således meget begrænset og endog ubetydelig for den samlede rentabilitet.
(112)
En række producenter af overfladeaktive stoffer hævdede ikke desto mindre, at antidumpingtolden vil forhindre dem i frit at købe deres råvarer, hvorved der skabes en fordrejning inden for deres markedssegment.
(113)
Som anført i betragtning 120 i forordningen om midlertidig told skaber niveauet for antidumpingtolden og de mulige virkninger for brugerindustrien og markedet i efterfølgende omsætningsled ikke alvorlige hindringer for import af den pågældende vare. Undersøgelsen bekræftede, at den endelige antidumpingtold ikke ville kunne skabe fordrejninger på markedet i efterfølgende omsætningsled. Samtidig burde det ikke være vanskeligt for producenterne af overfladeaktive stoffer at lade denne forholdsvis begrænsede stigning i omkostningerne blive afspejlet i den endelige pris for deres varer. Derfor afvises påstanden om, at antidumpingtolden vil skabe fordrejninger på markedet i efterfølgende omsætningsled.
(114)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner hævdede en række brugere, at EU-producenterne havde nægtet at levere varer til dem, og at der kun fandtes nogle få andre forsyningskilder. Som anført i betragtning 120 i forordningen om midlertidig told burde det relativt lave niveau for de foreslåede foranstaltninger ikke udelukke muligheden for at importere den pågældende vare. Desuden udnyttede EU-producenterne ikke hele deres kapacitet i den betragtede periode. Ydermere er det også muligt at importere fra andre tredjelande, som ikke er pålagt foranstaltninger, og Eurostats tal for importen af FOH fra resten af verden efter UP viser, at denne import er stigende, hvilket viser, at den påståede risiko for manglende udbud ikke kan underbygges. Derfor blev denne påstand afvist.
(115)
En række brugersammenslutninger, som ikke gav sig til kende inden for den i indledningsmeddelelsens pkt. 5.3 fastsatte frist, hævdede, at deres synspunkter, navnlig vedrørende foranstaltningernes potentielle virkninger for små og mellemstore virksomheder og specifikke sektorer, ikke afspejles i vurderingen af Unionens interesser. Det bør dog bemærkes, at der er blevet taget hensyn til alle disse sammenslutningers bemærkninger i forbindelse med denne undersøgelse. Som anført i betragtning 109 er der i forbindelse med vurderingen af Unionens interesser blevet taget hensyn til alle de oplysninger, som de samarbejdsvillige brugere har forelagt. Derfor er denne påstand blevet afvist.
(116)
En række parter hævdede, at eventuelle foranstaltningers varighed burde begrænses til maksimalt to år. I henhold til grundforordningen skal en endelig antidumpingforanstaltning normalt have en varighed på fem år. Da ingen af parterne kunne dokumentere, at en periode på to år vil være tilstrækkelig til at modvirke den dumping, der forvolder skade, jf. grundforordningens artikel 11, stk. 1, synes der ikke at være nogen gyldig grund til at afvige fra foranstaltningernes standardvarighed. Derfor er denne påstand blevet afvist.
(117)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende brugernes interesser, bekræftes det, at indførelsen af endelige foranstaltninger på importen af den pågældende vare ikke vil være i strid med Unionens interesser, og konklusionerne i betragtning 117-121 i forordningen om midlertidig told bekræftes.
4. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(118)
På grundlag af ovenstående kan konklusionerne i betragtning 122 i forordningen om midlertidig told bekræftes. Der er ingen tvingende grunde til ikke at indføre en endelig antidumpingtold på importen af FOH fra de pågældende lande.
G. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel
(119)
Der mindes om, at den fortjenstmargen, der anvendtes til beregning af målfortjenesten i den foreløbige fase, var på 7,7 %. Klagerne har fremført, at en målfortjeneste på 15 % ville være mere passende. I denne forbindelse skal det bemærkes, at de undlod at indsende verificerbare beviser til støtte for påstanden om, at målfortjenesten var for lav. Det foreslås derfor at bekræfte den foreløbige målfortjeneste på 7,7 %, som er baseret på den fortjenstmargen, som en af klagerne opnåede for hele sit alkoholsalg i det sidste rentable år inden den kraftige stigning i dumpingimport til lave priser.
(120)
Visse parter hævdede, at 7,7 % ikke var realistisk og var for højt et tal. De foreslog en lavere fortjenstmargen på 3-5 % til fastsættelse af skadestærsklen. Denne påstand blev imidlertid ikke underbygget med nogen form for dokumentation for, at den foreslåede fortjeneste var den, der kunne opnås af EU-erhvervsgrenen uden dumpingimport på EU-markedet, og den blev derfor ikke accepteret.
(121)
Visse parter har hævdet, at Kommissionen fejlagtigt fastsatte skadesmargenen på grundlag af målprisunderbudsmargenen, mens den skulle have anvendt underbudsmargenen. I den foreliggende sag blev det ikke fundet, at underbudsmargenen var et passende grundlag for fastsættelse af skadestærsklen for EU-erhvervsgrenen, da den ikke ville afspejle den pris, der ville kunne opnås uden dumpingimport på EU-markedet. Påstanden blev derfor afvist.
(122)
På dette grundlag kan de midlertidige dumpingmargener, udtrykt som en procentdel af cif-prisen, frit EU s grænse, ufortoldet, som anført i betragtning 127 i forordningen om midlertidig told bekræftes.
2. Endelige foranstaltninger
2.1. De endelige foranstaltningers form
(123)
Som nævnt i betragtning 79-84 hævdede en række parter bl.a., at de nuværende foranstaltninger burde suspenderes, fordi begivenhederne efter UP med hensyn til prisstigningen for den pågældende vare på EU-markedet var indlysende, uomtvistelige og vedvarende. De hævdede ligeledes, at eventuelle endelige foranstaltninger ikke burde have form af en værditold, men snarere af en mindsteimportpris.
(124)
I dette bestemte tilfælde anses det dog, at omstændighederne ikke berettiger indførelse af en sådan mindsteimportpris. En sådan form for foranstaltning kunne let omgås på grund af den pågældende vares art og de pågældende eksportørers komplekse virksomhedsstrukturer.
(125)
Det skal dog indrømmes, at der er en vis prisfølsomhed på markedet for den pågældende vare, og det vil således være rimeligt at minimere de endelige foranstaltningers virkninger for EU-brugerne i tilfælde af betydelige prisstigninger for den pågældende vare. Det anses således for at være hensigtsmæssigt at ændre de endelige foranstaltningers form fra en værditold til en specifik told.
(126)
Denne form for foranstaltninger forventes i et vist omfang at begrænse eventuelle utilsigtede negative virkninger for brugerne i tilfælde af betydelige og hurtige prisstigninger. Hvis priserne på den anden side falder, vil en specifik told stadig sikre EU-producenterne tilstrækkelig beskyttelse. Den specifikke told er baseret på cif-værdien af de samarbejdsvillige virksomheders eksport til Unionen i UP, omregnet til EUR ved hjælp af månedlige valutakurser og ganget med dumpingmargenen eller skadesmargenen, alt afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told.
(127)
To eksporterende producenter hævdede i den forbindelse, at den årlige valutakurs burde anvendes i stedet for den månedlige valutakurs. Det skal dog bemærkes, at i overensstemmelse med standardpraksis foretages alle omregninger af valutakurser i forbindelse med antidumpingundersøgelser ved hjælp af de månedlige valutakurser. Dette var også tilfældet i forbindelse med denne undersøgelse. Påstanden blev derfor afvist.
(128)
Klageren hævdede at, ved fastsættelsen af den specifikke told burde de nuværende priser på FOH og ikke cif-værdierne i UP have været anvendt. Det bør bemærkes, at specifik told fastsættes på grundlag af beregningerne af dumping og skade i UP. Der er ikke blevet fremsat underbyggede argumenter for at basere beregningerne af den specifikke told på en periode efter UP i dette tilfælde. Derfor er denne påstand blevet afvist.
2.2. Indførelse af de endelige foranstaltninger
(129)
Efter offentliggørelsen af de foreløbige foranstaltninger gav en potentiel eksporterende producent sig til kende og hævdede, at resttolden burde fastsættes på samme niveau, som den højeste told, der er indført, og ikke på samme niveau, som den højeste dumpingmargen, der er konstateret for Indonesien. Resttolden fastsættes dog på niveauet for restdumpingmargenen eller restskadesmargenen under anvendelse af reglen om den lavest mulige told. Påstanden blev derfor afvist.
(130)
Ud fra ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, indføres en endelig antidumpingtold på importen af den pågældende vare svarende til enten dumping- eller skadesmargenen, afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told.
(131)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og overvejelser, der lå til grund for den påtænkte anbefaling af indførelsen af en endelig antidumpingtold. De fik også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger til fremlæggelsen af de endelige konklusioner. Der blev taget behørigt hensyn til parternes bemærkninger, og konklusionerne er, hvor det har været relevant, blevet ændret i overensstemmelse hermed.
(132)
Der foreslås følgende endelige antidumpingtold:
Land
Virksomhed
Endelig specifik antidumpingtold (EUR pr. ton netto)
Indien
VVF Limited
46,98
Alle andre virksomheder
86,99
Indonesien
P.T. Musim Mas
45,63
Alle andre virksomheder
80,34
Malaysia
KL-Kepong Oleomas Sdn.Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd
51,07
Alle andre virksomheder
61,01
(133)
Den individuelle antidumpingtold for de virksomheder, der er nævnt i denne forordning, gælder udelukkende for importen af den pågældende vare, som er fremstillet af disse virksomheder og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Import af den pågældende vare, som er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning med navn og adresse, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med den specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af denne sats, men bør være omfattet af toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
(134)
Alle anmodninger om anvendelse af denne individuelle antidumpingtold (f.eks. efter ændring i den pågældende enheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) indgives omgående til Kommissionen (10) sammen med alle relevante oplysninger, navnlig om ændringer i virksomhedens aktiviteter vedrørende produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Denne forordning bør i givet fald blive ændret i overensstemmelse hermed gennem en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuelle toldsatser.
3. Tilsagn
(135)
En af de indiske samt en af de malaysiske eksporterende producenter og dennes forretningsmæssigt forbundne importører afgav et pristilsagn i overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 1. Begge pristilsagn omfattede et stort antal varegrupper (inddelt efter kemisk specifikation), som hver især er omfattet af forskellige mindsteimportpriser, og som udviser prisforskelle mellem grupperne på op til 25 % for den malaysiske eksportørs vedkommende og på op til 100 % for den indiske eksportørs vedkommende. Desuden varierede priserne med op til 20 % inden for de enkelte grupper, og der er således en meget stor risiko for krydskompensation. Det blev også bemærket, at den indiske eksportørs pristilsagn ikke tog højde for prisudsvingene for den pågældende vare. Der blev også konstateret yderligere risiko for krydskompensation, for så vidt angår den malaysiske eksportør og hans forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen, som ikke blot købte den pågældende vare af den malaysiske eksportør, men også af andre leverandører. Sluttelig ville det være vanskeligt for toldmyndighederne at fastlægge varens kemiske specifikation uden individuelle analyser, hvilket betyder, at kontrollen bliver meget byrdefuld, hvis ikke praktisk umulig. Tilbuddene om pristilsagn blev derfor afslået. Efter forslaget om at ændre foranstaltningernes form ændrede en eksporterende producent sit tilsagn og foreslog en gennemsnitlig minimumsimportpris for alle varegrupper og påstod, at der ikke længere ville være risiko for krydskompensation. Den anden eksporterende producent fastholdt sit pristilsagn. I betragtning af antallet af varetyper og prisudsvingene mellem grupperne vil en minimumsimportpris dog fuldstændig kunne bringe foranstaltningernes effektivitet i fare. Desuden udgør virksomhedernes struktur og deres tilsagn, jf. ovenfor, stadig en hindring for en godtagelse af tilsagnene. Den rapporterings- og prisordning, som blev foreslået af en eksportør, ændrer ikke på disse problemstillinger og ville under alle omstændigheder gøre overvågningen mere byrdefuld, om ikke umulig. Pristilsagnene kan derfor ikke godtages.
4. Endelig opkrævning af midlertidig antidumpingtold
(136)
På grund af størrelsen af de konstaterede dumpingmargener og omfanget af den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, indført ved forordningen om midlertidig told, bør opkræves endeligt med et beløb svarende til den endelige told. Hvis den endelige told er lavere end den midlertidige told, bør beløb, for hvilke der midlertidigt er stillet sikkerhed ud over den endelige told, frigives -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af mættede fedtalkoholer med en carbonkædelængde på C8, C10, C12, C14, C16 eller C18 (ekskl. forgrenede isomerer), herunder rene mættede fedtalkoholer (også benævnt »single cuts«), blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (normalt klassificeret som C8-C10), blandinger, der hovedsagelig indeholder en kombination af carbonkædelængderne C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (normalt klassificeret som C12-C14), og blandinger, der hovedsageligt indeholder en kombination af carbonkædelængderne C16-C18, med oprindelse i Indien, Indonesien og Malaysia, som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 og ex 3823 70 00 (Taric-kode 2905168510, 2905190060, 3823700011 og 3823700091).
2. Den endelige antidumpingtold for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af følgende virksomheder fastsættes til:
Land
Virksomhed
Endelig antidumpingtold (EUR pr. ton netto)
Taric-tillægskode
Indien
VVF Ltd., Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Alle andre virksomheder
86,99
B999
Indonesien
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Alle andre virksomheder
80,34
B999
Malaysia
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd, KL-Kepong Oleomas Sdn Bhd, Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Alle andre virksomheder
61,01
B999
3. I tilfælde, hvor varer er blevet beskadiget før overgangen til fri omsætning, og hvor den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, derfor fordeles med henblik på fastsættelse af toldværdien i henhold til artikel 145 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (11), reduceres det toldbeløb, der er beregnet på grundlag af de ovenfor anførte beløb, med en procentsats svarende til fordelingen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales.
4. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til forordning (EU) nr. 446/2011 opkræves endeligt. De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed ud over den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 8. november 2011.
NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 1138/2011,
annettu 8 päivänä marraskuuta 2011,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevien rasva-alkoholien ja niiden seosten tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan,
ottaa huomioon ehdotuksen, jonka Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. Väliaikaiset toimenpiteet
(1)
Komissio otti asetuksella (EU) N:o 446/2011 (2), jäljempänä ’väliaikaista tullia koskeva asetus’, käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin tiettyjen Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta, jäljempänä ’asianomaiset maat’, peräisin olevien rasva-alkoholien ja niiden seosten tuonnissa.
(2)
Menettely pantiin vireille 13 päivänä elokuuta 2010 julkaistulla vireillepanoilmoituksella (3), joka oli seurausta kahden unionin tuottajan, Cognis GmbH (Cognis) ja Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol), jäljempänä ’valituksen tekijät’, 30 päivänä kesäkuuta 2010 tekemästä valituksesta. Näiden kahden yhtiön tuotanto muodostaa huomattavan osan eli tässä tapauksessa yli 25 prosenttia tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kokonaistuotannosta unionissa.
(3)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 9 kappaleessa todetaan, polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus koski 1 päivän heinäkuuta 2009 ja 30 päivän kesäkuuta 2010 välistä ajanjaksoa, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttavien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2007 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.
2. Myöhempi menettely
(4)
Niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden ilmoittamisen jälkeen, joiden perusteella päätettiin ottaa käyttöön väliaikaiset polkumyyntitoimenpiteet, jäljempänä ’alustavien päätelmien ilmoittaminen’, useat asianomaiset osapuolet ilmoittivat kirjallisesti näkökantansa alustavista päätelmistä. Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi.
(5)
Komissio jatkoi lopullisten päätelmiensä tekoon tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista.
(6)
Kaikille osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottoa tiettyjen Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevien rasva-alkoholien ja niiden seosten tuonnissa ja väliaikaisen tullin vakuutena olevien määrien lopullista kantamista, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.
(7)
Kaikkia eri osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja ne otettiin huomioon soveltuvin osin.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tarkasteltavana oleva tuote
(8)
Tarkasteltavana oleva tuote, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 10 ja 11 kappaleessa todetaan, on Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevat tyydyttyneet rasva-alkoholit, joiden hiiliketjun pituus on C8, C10, C12, C14, C16 tai C18 (lukuun ottamatta haarautuneita isomeerejä), mukaan lukien tyydyttyneet rasva-alkoholit, joissa hiiliketjut ovat samanpituisia (”single cuts”), sekä seokset, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (yleinen luokitus C8-C10), seokset, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (yleinen luokitus C12-C14), ja seokset, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C16-C18 ja jotka tällä hetkellä luokitellaan CN-koodeihin ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 ja ex 3823 70 00.
(9)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen jotkin osapuolet valittivat tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän epäselvyydestä. Ne väittivät, että vireillepanoilmoituksen mukaan tuotteen määritelmään kuuluvat ainoastaan lineaariset rasva-alkoholit ja niiden seokset, mikä sulkee haarautuneita isomeerejä sisältävät tai haarautuneet rasva-alkoholit ja niiden seokset määritelmän ulkopuolelle. Muut osapuolet katsoivat, ettei ole mitään järkeä jättää määritelmän ulkopuolelle okso-synteesissä tuotettuja haarautuneita isomeerejä sisältäviä rasva-alkoholeja ja niiden seoksia, koska niillä on sama käyttötarkoitus kuin lineaarisilla rasva-alkoholeilla ja niiden seoksilla ja ne kilpailevat samoilla markkinoilla.
(10)
Tämän tutkimuksen piiriin kuuluvilla kaikentyyppisillä rasva-alkoholeilla ja niiden seoksilla (ks. kuvaus 8 kappaleessa) on vahvistettu olevan samat tai hyvin samanlaiset fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset tuotantoon käytettyjen raaka-aineiden mahdollisista eroavaisuuksista tai tuotantoprosessin vaihteluista huolimatta. Tarkasteltavana olevan tuotteen mahdolliset vaihtelut eivät muuta sen perusmääritelmää tai perusominaisuuksia taikka käsitystä, joka eri osapuolilla siitä on.
(11)
Näin ollen olisi pidettävä voimassa väliaikainen päätös, jonka mukaan haarautuneita isomeerejä sisältävät rasva-alkoholit ja niiden seokset jätetään pois vireillepanoilmoituksessa esitetystä tuotteen määritelmästä ja näiden yritysten haarautuneiden rasva-alkoholien ja niiden seosten tuotanto jätetään pois unionin tuotannon määritelmästä (myös niiden yritysten, jotka tuottavat rasva-alkoholeja ja niiden seoksia okso-synteesistä). Koska tarkasteltavana olevasta tuotteesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 10 ja 11 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
2. Samankaltainen tuote
(12)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 13 kappaleessa määriteltiin alustavasti, että lineaariset ja haarautuneet rasva-alkoholit ja niiden seokset eivät ole samankaltaisia tuotteita, minkä vuoksi haarautuneista isomeereistä tehtyjä rasva-alkoholeja ja niiden seoksia tuottaviin tuottajiin liittyvät tiedot olisi jätettävä vahinkoanalyysin ulkopuolelle.
(13)
Koska samankaltaisesta tuotteesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 12 ja 13 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
C. POLKUMYYNTI
1. Intia
1.1 Normaaliarvo
(14)
Koska normaaliarvon määrittämisestä ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 14-18 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
1.2 Vientihinta
(15)
Koska vientihinnan määrittämisestä ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 19 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät voidaan vahvistaa.
1.3 Vertailu
(16)
Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat toistivat väitteensä, jonka mukaan niiden myynti yhdelle alkuperäiselle valituksen tekijälle unionissa tutkimusajanjaksolla olisi jätettävä huomiotta polkumyyntimarginaalia laskettaessa (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 22 kappale). Yritykset perustelivat väitettään sillä, että WTO:n polkumyyntisopimuksen 9.1 artiklan mukaan käyttöön otettavan polkumyyntitullin on oltava polkumyyntimarginaalin suuruinen tai sitä pienempi. Intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat viittasivat myös WTO:n polkumyyntisopimuksen 2.4 artiklaan, jonka nojalla vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Tällä perusteella ne väittivät, että valituksen tekijä oli neuvotellut niiden kanssa erittäin suurien määrien ostosta erittäin alhaisin hinnoin samalla, kun se valmisteli valitusta, ja että sen vuoksi näiden liiketoimien hintoja ei ollut asetettu tasapuolisesti, minkä vuoksi näitä liiketoimia ei pitäisi ottaa huomioon polkumyyntilaskelmissa.
(17)
Ensinnäkin on huomattava, että vaikka WTO:n polkumyyntisopimuksessa mahdollistetaan polkumyyntimarginaalia alemman tullin käyttöönotto, siinä ei luoda velvoitetta tehdä niin. Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdassa asetetaan vain velvoite rajoittaa polkumyyntitulli riittävälle tasolle vahingon korjaamiseksi. Myöskään ei esitetty mitään näyttöä siitä, että hintoja ei olisi neuvoteltu vapaasti osapuolten välillä. Kyseisen valituksen tekijän suorittamien kaikkien ostojen tarkastelu osoitti, että kahden intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan neuvottelemat hinnat vastasivat hintoja, jotka valituksen tekijä oli sopinut vastaavien tuotteiden ostoista muilta toimittajilta. Lisäksi vahvistettiin, että valituksen tekijä toi tarkasteltavana olevaa tuotetta intialaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta useita vuosia eikä vain tutkimusajanjakson aikana. Yksi vientiä harjoittava tuottaja totesi kuulemistilaisuudessa, jonka puheenjohtajana toimi kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja, että sen hinnat kyseiselle valituksen tekijälle olivat rakenteellisesti alemmat kuin muilta asiakkailta veloitetut hinnat. Päätelmänä voidaan todeta, ettei ole mitään näyttöä siitä, että hintoja ei olisi asetettu tasapuolisesti vain siksi, että myynti tapahtui valituksen tekijälle, ja näin ollen vahvistetaan, että väite hylätään.
(18)
Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat esittivät jälleen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaista valuutan muuntamisen oikaisua väittäen, että Intian rupian (INR) arvo suhteessa euroon on jatkanut vahvistumistaan marraskuusta 2009 lähtien, mikä voi vääristää polkumyyntilaskelmia (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 23 kappale). Molemmat vientiä harjoittavat tuottajat totesivat, että niiden myyntihinnat tutkimusajanjakson jälkipuoliskolla olivat korkeammat kuin alkupuoliskolla, mutta ne väittivät, että suuntaus johtui yksinomaisesti raaka-ainekustannusten kohoamisesta ja markkinaolosuhteiden yleisestä kohenemisesta talouskriisin loputtua eikä rupian vahvistumisesta euroon nähden. Yritykset väittivät lisäksi, että vaikka ne voisivatkin mukauttaa hintojaan säännöllisesti ja lyhyin aikavälein, ne eivät ikinä pystyisi ennustamaan täsmälleen vaihtokurssien kehitystä tulevalla kaudella.
(19)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että vaikka rupia vahvistui vähitellen suhteessa euroon tutkimusajanjakson jälkipuoliskolla, kummankin intialaisen vientiä harjoittavan tuottajan päätuotteiden myyntihinnat useille pääasiakkaille muuttuivat itse asiassa kuukausittain, etenkin tutkimusajanjakson jälkipuoliskolla. Sen vuoksi ei ole viitteitä siitä, että myyntihintoja unioniin ei olisi voitu muuttaa samaan aikaan, jotta voitaisiin ottaa huomioon myös muutokset valuuttojen vaihtokursseissa 60 päivän kuluessa, kuten perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdassa ja WTO:n polkumyyntisopimuksen 2.4.1 artiklassa säädetään. Koska useissa tapauksissa hintoja muutettiin säännöllisesti, myös muutokset vaihtokursseissa olisi voitu ottaa huomioon. Lisäksi tämä osoitti, että rasva-alkoholien ja niiden seosten markkinat ovat yleensä avoimet tiheille hintamuutoksille. Sen vuoksi niissäkin tapauksissa, joissa hintoja vaihdettiin harvemmin, ei ole näyttöä siitä, että tämä ei tapahtunut osapuolten tekemien liiketoimintavalintojen vuoksi. Se, että hintoja voidaan mukauttaa nopeasti muuttuneiden markkinatilanteiden mukaan (tässä tapauksessa väitettyjen valuutan vaihtokurssien muutosten mukaan), antoi intialaisille vientiä harjoittaville tuottajille mahdollisuuden ottaa tällaiset muutokset huomioon myyntihinnoissaan, jos ne olisivat niin halunneet - ja ilmeisesti olivat tehneetkin useissa tapauksissa. Edellä esitetyn perusteella valuuttojen muuntamista koskeva oikaisu ei ole perusteltu, ja väite hylätään.
(20)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi intialainen vientiä harjoittava tuottaja vaati, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti välillisten verojen erojen perusteella myönnettävä oikaisu, joka oli tehty tiettyjen tuotelajien osalta, olisi pitänyt tehdä myös sellaisten tuotteiden ja seosten osalta, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, koska näihin tuotteisiin käytetyistä raaka-aineista maksettu tulli korvattiin tuotteen viennin yhteydessä. Tutkimuksen aikana ei kuitenkaan toimitettu mitään tietoja, jotka olisi voitu varmentaa paikan päällä tehdyssä tarkastuksessa ja jotka olisivat osoittaneet, että tullit oli myöhemmin palautettu. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yritys väitti, että sen huomautukset oli ymmärretty väärin ja että kaikki sellaisten tuotteiden ja seosten, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, tuotantoon käytetyt raaka-aineet oli tuotu tullitta. Koska välilliset verot on maksettava, jos nämä raaka-aineet myöhemmin sisällytetään kotimarkkinoilla myytyihin tuotteisiin, yritys esitti normaaliarvon oikaisua näiden tiettyjen tuotelajien osalta. Tarkastuskäynnin aikana esitetty näyttö kuitenkin osoittaa, että erityiset raaka-aineet, joita tarvitaan sellaisten tuotelajien tuottamiseen, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, ja joita tuotiin tullitta tutkimusajanjaksolla, riittivät tuottamaan vain murto-osan yrityksen tämän tuotteen vientimyynnistä tutkimusajanjaksolla. Sen vuoksi on varmaa, että ainakin kaksi kolmasosaa viedyistä tuotteista, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, on tuotettu käyttäen raaka-aineita, joista on maksettu tuontitullit. Koska yritys ei toimittanut mitään näyttöä, joka olisi osoittanut, että tullitta tuotuja raaka-aineita olisi käytetty unioniin suuntautuvaan vientimyyntiin eikä kolmansiin maihin suuntautuvaan vientimyyntiin, vaatimus hylätään.
(21)
Koska vertailusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 20 ja 23 kappale voidaan vahvistaa.
1.4 Polkumyyntimarginaali
(22)
Koska polkumyyntimarginaalin laskemisesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 24-26 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa.
(23)
Lopullisesti määritetty polkumyynnin määrä ilmaistuna prosentteina CIF-nettohinnasta vapaasti unionin rajalla tullaamattomana on seuraava:
Yritys
Lopullinen polkumyyntimarginaali
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Kaikki muut yritykset
9,3 %
2. Indonesia
2.1 Normaaliarvo
(24)
Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että liiketoiminnan kannattavuuden laskemisessa myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia ei olisi pitänyt jakaa yksittäisille liiketoimille liikevaihdon perusteella ja että tämä oli johtanut siihen, että useat liiketoimet havaittiin kannattamattomiksi. Väitettä tutkittiin, mutta havaittiin, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten täsmäyttäminen yksittäisiin liiketoimiin liikevaihdon perusteella on asianmukaisempaa, kun otetaan huomioon, että luonteeltaan nämä kustannukset liittyvät enemmän arvoon kuin määrään. On huomattava, että kullekin tuotelajille jaettu myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten kokonaismäärä säilyy samana riippumatta siitä, kumpaa menetelmää käytetään näiden kustannusten täsmäyttämiseen yksittäisiin liiketoimiin. Lopuksi ne liiketoimet, joiden osalta vientiä harjoittava tuottaja kyseenalaisti kannattavuutta koskevien laskelmien tuloksen, tutkittiin uudelleen ja vahvistettiin, että liiketoimet eivät olleen kannattavia. Tämän vuoksi väite hylätään.
(25)
Sama indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että määritettäessä voittotasoa laskennallista normaaliarvoa varten sellaisesta myynnistä saatua voittoa, jonka ei ole katsottu syntyneen tavanomaisessa kaupankäynnissä tuotelajin tasolla, ei pitäisi jättää ottamatta huomioon, koska yli 80 prosenttia kotimarkkinoiden kokonaismyynnistä oli kannattavaa. Tästä väitteestä on todettava, että sen määrittäminen, mikä myynti tapahtuu tavanomaisessa kaupankäynnissä, tapahtuu tuotelajien tasolla, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 29-32 kappaleessa todetaan, koska tämä on sopivin tapa täsmäyttää tarkasti myyntihinnat ja niihin liittyvät tuotantokustannukset. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdassa ei myöskään suljeta pois mahdollisuutta jakaa tutkittavana oleva tuote tuotelajeihin tarpeen mukaan. Sen vuoksi myynti, jonka ei havaittu tapahtuvan tavanomaisessa kaupankäynnissä, jätetään pois tuotelajin tasolla voittolaskelmista, joita käytetään normaaliarvon muodostamisessa. Tämän vuoksi väite hylätään.
(26)
Sama indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että kun tietyille tuotelajeille muodostettiin laskennallinen normaaliarvo, normaaliarvoja ei ollut oikaistu noudettuna lähettäjältä -tasolle. Väite hyväksyttiin ja laskelmia muutettiin tämän mukaisesti.
(27)
Koska normaaliarvon määrittämisestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27-33 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa oikaistuina tämän asetuksen johdanto-osan 26 kappaleessa esitetyn mukaisesti.
2.2 Vientihinta
(28)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että ei esitetty mitään perusteita, miksi siihen etuyhteydessä olevan unionissa sijaitsevan tuojayrityksen hintoja pidettiin epäluotettavina ja miksi tämän myynnin vientihinta muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. On huomattava, että toisiinsa etuyhteydessä olevien osapuolten välisiä siirtohintoja ei pidetä luotettavina, koska ne on voitu keinotekoisesti asettaa eri tasoille riippuen siitä, mikä on edullisempaa kyseisille etuyhteydessä oleville yrityksille. Tästä syystä, jos vientihinta muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti käyttäen kohtuullista voittomarginaalia - riippumatta siirtohinnoista saadusta todellisesta voitosta -, vältetään vääristymät, joita voi syntyä siirtohintojen käytöstä. Tämän vuoksi väite hylätään.
(29)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät unionissa sijaitsevien etuyhteydessä olevien tuojien kautta tapahtuneesta unioniin suuntautuneesta vientimyynnistä, että voittomarginaali, jota käytettiin laskennallisen vientihinnan määrittämiseen perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, ei ollut asianmukainen. Molemmat väittivät, että voitto, jota oli käytetty alustavassa vaiheessa, viittasi vain yhteen osittain yhteistyössä toimineeseen tuojaan eikä sitä ollut tarkistettu, minkä vuoksi se ei ollut luotettava. Ne ehdottivat käytettäväksi 5 prosentin voittoa, jota on käytetty muissa tutkimuksissa. Kun otetaan huomioon riippumattomien tuojien vähäinen yhteistyöaste tässä tutkimuksessa, väite hyväksytään, ja sovelletaan 5 prosentin voittotasoa, joka on yhdenmukainen samaa sektoria koskevissa aiemmissa tutkimuksissa käytettyjen voittotasojen kanssa.
(30)
Koska vertailusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 34-36 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa oikaistuina tämän asetuksen johdanto-osan 29 kappaleen mukaisesti.
2.3 Vertailu
(31)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat indonesialaiset viejät totesivat, että kolmansissa maissa niihin etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta tapahtuneesta myynnistä ei olisi pitänyt tehdä oikaisuja 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti palkkioiden erojen osalta. Molemmat yritykset väittivät, että niiden tuotantoyritykset Indonesiassa ja etuyhteydessä olevat kauppiaat Singaporessa muodostavat yhden taloudellisen yksikön ja että kauppiaat kolmannessa maassa toimivat etuyhteydessä olevien indonesialaisten yritysten vientiosastona. Molemmissa tapauksissa kuitenkin Indonesiassa sijaitseva tuottaja laskuttaa suoraan kotimarkkinamyynnistä samoin kuin osasta kolmansiin maihin suuntautuvasta vientimyynnistä ja Singaporessa sijaitsevat kauppiaat saavat erillisen palkkion. Yhden indonesialaisen yrityksen osalta tämä palkkio mainitaan sopimuksessa, joka kattaa vain vientimyynnin. Lisäksi kolmannessa maassa oleva kauppiaat myyvät myös muiden tuottajien - ja yhdessä tapauksessa myös etuyhteydettömien tuottajien - valmistamia tuotteita. Molemmilla Singaporessa sijaitsevilla etuyhteydessä olevilla kauppiailla on näin ollen selvästi toimintaa, joka muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa. Tämän vuoksi väite hylätään.
(32)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Indonesian viranomaiset ja yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja toistivat väitteensä yhdestä taloudellisesta yksiköstä, johon viitattiin edellisessä kappaleessa. Ne väittivät, että asiassa Matsushita v. neuvosto (4) tuomioistuin oli aiemmin katsonut, että se, että tuottaja suorittaa tiettyjä myyntitoimintoja, ei tarkoita sitä, että tuottajayritys ja kauppayritys eivät voi muodostaa yhtä taloudellista yksikköä. Ne väittivät myös, että kolmansiin maihin suuntautuva myynti, jonka viejä suorittaa suoraan ilman Singaporessa sijaitsevaa kauppiasta, edustaa vain pientä osuutta vientimyynnistä ja että asiassa Interpipe (5) ensimmäisen asteen tuomioistuin katsoi, että vaikka tuottaja myy suoraan pieniä määriä, se ei tarkoita sitä, etteikö kyseessä olisi yksi taloudellinen yksikkö. Lopuksi ne vielä esittivät, että asiassa Canon v. neuvosto (6) se seikka, että myynnistä vastaava tytäryhtiö toimi myös muiden yritysten tuotteiden jakelijana, ei vaikuttanut päätelmään, jonka mukaan kyseessä oli yksi taloudellinen yksikkö.
(33)
Vaikka asiassa Matsushita v. neuvosto tuomistuin katsoikin, että toimielimillä oli kyseisessä asiassa oikeus katsoa, että valmistaja yhdessä yhden tai useamman hallinnassaan olevan jakeluyrityksen kanssa muodostaa taloudellisen yksikön, vaikka se harjoittaa itsekin jotakin myyntitoimintaa, siitä ei välttämättä seuraa, että tuottajaa ja siihen etuyhteydessä olevia myyntiyrityksiä olisi aina pidettävä yhtenä taloudellisena yksikkönä. Lisäksi asiassa Matsushita v. neuvosto valmistaja ei itse harjoittanut suoraa myyntiä, toisin kuin indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja. Interpipe-tuomiossa puolestaan se, että vientiä harjoittavan tuottajan harjoittama suora myynti edusti vain vähäistä prosenttiosuutta unioniin suuntautuvan viennin kokonaismäärästä, oli vain yksi ensimmäisen asteen tuomioistuimen analysoimista seikoista. Tärkeämpää on, että tuomioistuin painotti sitä, että suora myynti tapahtui uusiin jäsenvaltioihin vain siirtymäkauden ajan. Tässä tapauksessa sitä vastoin käytettävissä oleva näyttö osoittaa, että tuottajan suora myynti tiettyihin kolmansiin maihin ei ole tilapäistä vaan - ainakin periaatteessa - rakenteellista eli pysyvää. Lisäksi kunkin asianomaisen tuottajan osalta kyseinen myynti edustaa merkittävää prosenttiosuutta sen kotimarkkinamyynnistä. Lopuksi vielä voidaan todeta, että asiassa Canon v. neuvosto vientiä harjoittavan tuottajan myynnistä vastaavan tytäryhtiön myynti kotimarkkinoilla sisälsi muitakin tuotteita, joita vain myytiin eri tuotenimellä mutta jotka kaikki vientiä harjoittava tuottaja oli kuitenkin itse tuottanut. Tämän vuoksi väite hylättiin jälleen.
(34)
Yksi indonesialainen yritys väitti vielä, että vaikkei yhden taloudellisen yksikön käsitettä hyväksyttäisikään, komissio on vahvistanut ”kaksinkertaisen marginaalin” vähentämällä riippumattomille asiakkaille unionissa suuntautuneen viennin hinnasta sekä unionissa sijaitsevan etuyhteydessä olevan tuojan voiton että kolmannessa maassa sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan palkkion. Nämä kaksi seikkaa otettiin kuitenkin huomioon eri tarkoituksia varten ja ne vähennettiin erikseen. Kuten 28 kappaleessa selitettiin, kun vientimyynti tapahtui unionissa sijaitsevien etuyhteydessä olevien tuojien kautta, vientihinta muodostettiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti eli sen hinnan perusteella, jolla tuodut tuotteet ensimmäisen kerran jälleenmyytiin riippumattomalle ostajalle. Näissä tapauksissa on tehtävä oikaisu voittomarginaalin osalta, jotta voidaan vahvistaa luotettava vientihinta unionin rajalla -tasolla. Kolmannessa maassa sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan palkkio sitä vastoin vähennettiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti. Tämän vuoksi väite hylätään.
(35)
Yritys väitti vielä, että jos vientihintaa oikaistaan kolmannessa maassa sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan palkkion osalta 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti, normaaliarvoon olisi tehtävä samanlainen oikaisu, koska kauppias koordinoi myös kotimarkkinamyyntiä. Kauppiaan ja Indonesiassa sijaitsevan tuottajan välinen kirjallinen sopimus kattaa kuitenkin vain vientimyynnin. Lisäksi kotimarkkinamyynnin laskutuksesta huolehtii Indonesiassa sijaitseva yritys. Tämän vuoksi väite hylätään.
(36)
Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun osalta katsotaan aiheelliseksi käyttää kohtuullista voittomarginaalia riippumatta tosiasiallisesta voitosta, joka on saatu siirtohinnoista, jotta vältetään näistä siirtohinnoista mahdollisesti aiheutuvat vääristymät. Sen vuoksi kolmannessa maassa sijaitsevien kauppiaiden tosiasialliset voittomarginaalit, joita käytettiin alustavassa vaiheessa, korvattiin 5 prosentin voitolla, jota pidetään kohtuullisena voittona kemiansektorilla toimivien kauppayhtiöiden harjoittamasta toiminnasta; näin tehtiin aiemmissakin tapauksissa (7).
(37)
Eräs toinen indonesialainen yritys väitti, että komissio oli vähentänyt kahdesti palkkiokulut myynnistä, joka tapahtui unionissa sijaitsevan etuyhteydessä olevan tuojan kautta. Yritys väitti, että kun vientihinta muodostettiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, sekä etuyhteydessä olevan tuojan myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten että palkkiokulujen osalta tehtiin oikaisu suorina myyntikuluina. Koska palkkiokulut sisältyvät jo myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin, tämän seurauksena palkkiokulut vähennettiin kahteen kertaan. Väitteen havaittiin olevan perusteltu ja laskelmia muutettiin vastaavasti.
(38)
Yksi yritys vaati jälleen oikaisua fyysisten ominaisuuksien erojen mukaisesti käyttämällä perusteena sitä, että se vie tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta unioniin sekä nestemäisessä että kiinteässä muodossa, kun taas kotimarkkinoilla se myy tarkasteltavana olevaa tuotetta ainoastaan kiinteässä muodossa, ja sitä, että kiinteässä muodossa olevan tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hinnat ovat korkeammat kuin nestemäisen tuotteen hinnat (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 39 kappale). Väitteensä tueksi yritys toimitti kopion kahdesta laskusta, jotka liittyivät myyntiin muille vientimarkkinoille. Tätä näyttöä ei voitu kuitenkaan tarkistaa menettelyn näin myöhäisessä vaiheessa eikä voitu varmistaa, että osoitettu ero pätisi kaikkiin tapauksiin, joissa on edellä esitettyjä fyysisten ominaisuuksien eroja. Tämän vuoksi väite hylätään.
(39)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että korkoprosentti, jota käytettiin unionissa sijaitsevan siihen etuyhteydessä olevan tuojan luottokustannusten laskemiseen väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa, oli suhteettoman korkea, ja ehdotti käytettäväksi korkoprosenttia, joka perustuu Deutsche Bundesbankin tutkimusajanjaksolla julkaisemiin lukuihin. Koska korkoprosentti, jota käytettiin tämän yrityksen luottokustannusten laskemiseen väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa, perustui muiden osapuolten toimittamiin tietoihin ja edustaa näin ollen niiden taloudellista tilannetta, joka ei välttämättä päde kyseiseen etuyhteydessä olevaan tuojaan, väite hyväksyttiin ja laskelmia muutettiin vastaavasti.
(40)
Koska vertailusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37-40 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan hyväksyä, oikaistuina tämän asetuksen johdanto-osan 36, 37 ja 39 kappaleessa esitetyillä tavoilla.
2.4 Polkumyyntimarginaali
(41)
Koska polkumyyntimarginaalin laskemisesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 41 ja 42 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa.
(42)
Lopullisesti määritetty polkumyynnin määrä ilmaistuna prosentteina CIF-nettohinnasta vapaasti unionin rajalla tullaamattomana on seuraava:
Yritys
Väliaikainen polkumyyntimarginaali
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Kaikki muut yritykset
7,3 %
3. Malesia
3.1 Normaaliarvo
(43)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi malesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneen myynnin kannattavuuden arvioinnin (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 46 kappale) ei olisi pitänyt perustua painotettuihin keskimääräisiin vuotuisiin tuotantokustannuksiin vaan kunkin kotimarkkinoiden myyntitapahtuman yksittäisiin kustannuksiin, kun otetaan huomioon pääraaka-aineen päivittäiset hinnanvaihtelut. Tästä väitteestä on todettava, että on komission yleisenä käytäntönä käyttää painotettuja keskimääräisiä tuotantokustannuksia vertailuarvona kannattavuuden tutkimisessa. Yritys noudatti tätä käytäntöä vastauksessaan kyselylomakkeeseen, ja se toimi perustana paikan päällä tehdyssä tarkastuksessa, jossa täsmäytettiin yrityksen ilmoittamat tiedot ja sen kirjanpito. Vaatimus, jonka mukaan olisi käytettävä liiketoimiin perustuvia tuotantokustannuksia - mikä poikkeaisi merkittävästi komission tavanomaisesta käytännöstä -, esitettiin ensimmäistä kertaa yrityksen huomautuksissa alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen, eikä vastaavia lukuja sen vuoksi voitu tarkistaa paikan päällä. On myös huomattava, että yrityksen vaatimuksensa tueksi toimittamat yksittäisiä liiketoimia koskevat kustannuslomakkeet perustuvat suurelta osin arvioihin, minkä vuoksi ne eivät edusta tarkempia ja edustavampia kustannustietoja kuin ne, jotka yritys alun perin ilmoitti ja jotka tarkastettiin paikan päällä. Lopuksi on vielä huomattava, että uuden kustannuslomakkeen rakenne ei mahdollista täsmäytystä hallintoraporttien kanssa, jotka tarkastettiin paikan päällä. Sen vuoksi tämä vaatimus hylätään.
(44)
Malesialainen viejä, jolla ei ollut kotimarkkinamyyntiä (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 51 kappale), väitti että normaaliarvon laskemiseen käytettyjen myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja voittojen määrien ei pitäisi perustua niihin tosiasiallisten määrien painotettuihin keskiarvioihin, jotka vahvistettiin kahdelle muulle vientiä harjoittavalle tuottajalle, jotka myyvät samankaltaista tuotetta Malesian markkinoilla. Yritys väitti, että luvut eivät ole edustavia, koska yritys käyttää erilaisia valmistusmenetelmiä, joissa on erilaiset perusraaka-aineet. Tästä väitteestä on todettava, että normaaliarvon laskemisessa käytettiin yrityksen omia valmistuskustannuksia. Ainoastaan myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia koskevat määrät perustuivat kahdelta muulta malesialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta saatuihin lukuihin. Voiton määrä määritettiin tämän asetuksen johdanto-osan 45 kappaleessa selitetyllä tavalla. Yritys ei myöskään selvittänyt käytetyn tuotantomenetelmän väitettyjä vaikutuksia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin. On vielä huomattava, että vain osa yrityksen tuotannosta perustuu väitettyyn erilaiseen tuotantomenetelmään ja suurin osa tuotannosta valmistetaan samoilla tuotantoprosesseilla ja samoilla perusraaka-aineilla kuin kahden muunkin malesialaisen tuottajan tuotanto. Sen vuoksi päätellään, että yritys ei osoittanut, että käytetyt luvut eivät ole edustavia, ja väite hylätään tältä osin.
(45)
Sama malesialainen viejä väitti vielä, että jos komissio kuitenkin käyttää kahdelta muulta viejältä saatuja tietoja myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrittämiseen, näiden tietojen pitäisi perustua kyseisten vientiä harjoittavien tuottajien kaikkeen kotimarkkinamyyntiin liittyviin eikä vain kannattavaan myyntiin liittyviin painotettuihin keskiarvoihin. Tämä väite hyväksyttiin periaatteessa. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten osalta siis vahvistetaan, että normaaliarvon muodostamisessa käytettiin kahden malesialaisen vientiä harjoittavan tuottajan keskimääräisiä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia kaiken kotimarkkinamyynnin osalta. Näissä laskelmissa käytetyt luvut varmennettiin näiden malesialaisten yritysten toimitiloihin tehtyjen tarkastuskäyntien aikana. On huomattava, että voiton määrää ei ollut mahdollista määrittää kahdelle muulle vientiä harjoittavalle tuottajalle aiheutuneiden kustannusten ja niiden saamien voittojen perusteella. Tällaisista laskelmista saadaan tulokseksi tappiollinen määrä. Tällä perusteella ei siis pystytty määrittämään voittoa koskevia tietoja. Tämän vuoksi malesialaisen viejän väite, jonka mukaan negatiivista summaa voidaan käyttää voittosummana normaaliarvon määrittämiseksi, hylätään. Voiton käsite tarkoittaa välttämättä positiivista summaa. Harkittiin myös sitä, voitaisiinko voiton määrä määrittää vientiä harjoittavan tuottajan kannattavan myynnin perusteella Malesiassa, mutta tämä hylättiin, koska se olisi vastoin WTO:n päätelmiä asiassa, joka koskee Intiasta peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuontia (8). Sen vuoksi voiton laskemisen on perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti perustuttava mihin tahansa muuhun hyväksyttävään menetelmään, ja koska muita tietoja ei ollut saatavilla, Malesian pitkän aikavälin kaupallista korkoa pidettiin asianmukaisimpana perustana voiton määrittämiseksi. Menetelmää pidettiin varovaisena, hyväksyttävänä ja asianmukaisimpana perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti. Näin määritetty voittomarginaali ei ylitä muiden vientiä harjoittavien tuottajien samaan yleiseen tuoteluokkaan kuuluvien tuotteiden myynnistä alkuperämaan kotimarkkinoilla saamaa voittoa.
(46)
Koska normaaliarvon määrittämisestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 44-51 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa muutettuina tämän asetuksen johdanto-osan 45 kappaleessa esitetyn mukaisesti.
3.2 Vientihinta
(47)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi malesialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti unionissa sijaitsevien etuyhteydessä olevien tuojien kautta tapahtuneesta unioniin suuntautuneesta vientimyynnistään, että voittomarginaali, jota käytettiin laskennallisen vientihinnan määrittämiseen perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, ei ollut asianmukainen. Toinen yrityksistä esitti väitteensä tueksi joidenkin eurooppalaisten etuyhteydettömien kauppiaiden kannattavuuslukuja tutkimusajanjaksolta. Tältä osin on todettava, että lukuja ei voida pitää edustavina, koska kyseiset kauppiaat käyvät kauppaa erittäin monilla kemiallisilla tuotteilla ja yhdessä tapauksessa kauppias on myös tuottaja. Sen vuoksi kyseisiä lukuja ei voida hyväksyä luotettaviksi vertailuarvoiksi. Toinen yritys vaati, että siihen etuyhteydessä olevaa tuojaa unionissa ei pitäisi kohdella jakelijana vaan etuyhteydessä olevana edustajana, minkä vuoksi myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja voittojen oikaisun vientihinnan muodostamisessa ei pitäisi ylittää palkkioprosenttia, joka yleensä annetaan sektorilla kauppaa käyville riippumattomille edustajille. Yritys toimitti vertailuarvoksi sopimuksiaan riippumattomien edustajien kanssa. Vaatimusta tuettiin vielä lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen väittämällä, että volframielektrodeja koskevassa tapauksessa (9) etuyhteydessä olevan tuojan voittoa pidettiin luotettavana ja se hyväksyttiin laskennallisen vientihinnan määrittämistä varten. Tämän väitteen vastaukseksi on todettava, että perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdassa ei säädetä väitetysti jakelijoina tai väitetysti edustajina toimivien etuyhteydessä olevien tuojien erilaisesta kohtelusta. Kyseisessä 2 artiklan 9 kohdassa edellytetään oikaisujen tekemistä tuonnin ja jälleenmyynnin välisten kaikenlaisten kustannusten ja voittomarginaalin huomioon ottamiseksi.
Lisäksi on huomattava, että tutkimuksen mukaan etuyhteydessä oleva yritys sijaitsee unionissa. Se käsittelee mm. asiakkaiden tilaukset ja laskutuksen siihen etuyhteydessä olevan yrityksen tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen osalta ja on vastuussa unionin tulliselvityksen järjestämisestä. Tietyt etuyhteydessä olevan viejän toimet ennen tuontia eivät tarkoita sitä, että vientihintaa ei voida muodostaa ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitettujen jälleenmyyntihintojen perusteella, kun tarvittavat oikaisut tehdään 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Yrityksen väittämät toimintaerot verrattuina muihin etuyhteydessä oleviin tuojiin tulevat normaalilla tavalla esiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksissa, joissa komissio käytti yrityksien tosiasiallisia tietoja. Tämän vuoksi vaatimusta ei voida hyväksyä. On vielä huomattava, että edellä mainitussa volframielektrodeja koskevassa tapauksessa etuyhteydessä oleva tuoja oli muutoinkin mukana etuyhteydessä olevan ryhmän tuottaman jatkojalostustuotteen tuotannossa ja harjoitti myös muutakin kuin kauppayhtiötoimintaa. Koska kyseessä oli niin monimutkainen rakenne, etuyhteydessä olevien tuojien voittoa ei pidetty riittävän edustavana. Kyseisen tapauksen tilanne ei ole verrattavissa malesialaisen etuyhteydessä olevan tuojan tilanteeseen, koska se harjoittaa vain kauppatoimintaa. Kyseinen voittomarginaali oikaistaan kuitenkin 5 prosenttiin 29 kappaleessa esitetyistä syistä. Koska vientihinnan määrittämisestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 52-54 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa muutettuina edellä esitetyn mukaisesti.
3.3 Vertailu
(48)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi malesialainen viejä esitti uudelleen väitteensä (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 57 kappale), jonka mukaan siihen unionissa etuyhteydessä oleva tuoja on itse asiassa valmistajan vientiosasto ja noudettuna lähettäjältä -tasoisen vientihinnan määrittämisessä olisi liiallisia vähennyksiä, jos myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista ja voitoista tehtäisiin täysimittaiset oikaisut perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Yritys katsoi, että vaihtoehtoisesti samanlainen oikaisu olisi tehtävä laskettaessa normaaliarvoa. Väite esitettiin uudelleen lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Mitään sellaisia uusia väitteitä ei kuitenkaan esitetty, jotka johtaisivat asiaa koskevien päätelmien muuttamiseen. Väitettä tarkasteltaessa on erityisesti muistettava, että kyseinen etuyhteydessä oleva yritys laati laskut unionissa sijaitseville asiakkaille ja sai niiden suorittamat maksut. Lisäksi on huomattava, että etuyhteydessä olevan yrityksen myyntiin sisältyi voittomarginaali. Etuyhteydessä olevan yrityksen kirjanpidosta kävi myös ilmi, että se vastasi tavanomaisista tuonnin ja jälleenmyynnin välisistä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista. Näin ollen etuyhteydessä oleva yritys tosiaankin hoitaa tyypillisiä maahantuojalle kuuluvia tehtäviä. Lopuksi on vielä huomattava, että malesialainen tuottaja harjoitti myös suoraa myyntiä riippumattomille asiakkaille unionissa ja muissa maissa. Jälkimmäisen seikan osalta yritys viittasi asiassa Interpipe annettuun tuomioon ja esitti samankaltaisia väitteitä kuin indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat. Tämän asetuksen johdanto-osan 33 kappaleessa jo esitetyistä syistä tämän tapauksen olosuhteet eroavat Interpipe-tuomiossa käsitellyistä olosuhteista. Lisäksi malesialaisen viejän väite siitä, että yritykseen etuyhteydessä oleva tuoja unionissa hoiti yrityksen riippumatonta myyntiä koskevat neuvottelut toimien malesialaisen yrityksen vientimyyntiosaston ominaisuudessa, on vastoin tarkastuskäynnillä esitettyjä selityksiä, joissa korostettiin, että keskeisessä asemassa on emoyritys Japanissa. Edellä esitettyjen seikkojen perusteella pääteltiin, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia ja voittoa koskeva oikaisu olisi pidettävä voimassa ja että samanlainen oikaisu normaaliarvon laskemiseen ei ole perusteltu.
(49)
Sama yritys väitti vielä, että siihen etuyhteydessä olevan tuojan joidenkin myyntikustannusten vähennys oli tehty kahdesti vientihintaa laskettaessa. Laskelmat tarkistettiin, ja koska väite havaittiin perustelluksi, niitä korjattiin vastaavasti.
(50)
Yksi malesialainen viejä väitti, että normaaliarvon ja vientihinnan välisen vertailun ei pitäisi perustua tuotevalvontakoodien vaan yritysten omien tuotekoodien perusteella tunnistettuihin tuotelajeihin. Yrityksen mukaan tutkimuksessa käytetyillä tuotevalvontakoodeilla ei saada riittävän yksityiskohtaisesti selville tuotantoprosessin erityispiirteitä ja kustannusten ja hintojen eroja. Väitteensä tueksi yritys viittasi joihinkin omiin tuotteisiinsa, jotka tuotettiin eri tuotantoprosesseilla ja eri perusraaka-aineista, minkä seurauksena niiden yksikkökohtaiset tuotantokustannukset olivat korkeammat. On huomattava, että väitettä ei otettu esiin tutkimuksen alustavassa vaiheessa eikä paikan päällä tehdyssä tarkastuksessa. Yrityksen omien tuotekoodien käyttö laskelmissa ei myöskään ratkaisisi erilaisiin tuotantomenetelmiin liittyvää ongelmaa, koska samoja yrityksen tuotantokoodeja käytettiin myös erilaisilla tuotantoprosesseilla tuotetuista tuotteista. Tämän vuoksi väite hylätään.
(51)
Koska vertailusta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 55-58 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa muutettuina tämän asetuksen johdanto-osan 49 kappaleessa esitetyn mukaisesti.
3.4 Polkumyyntimarginaali
(52)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi malesialainen tuottaja, jolla ei ollut vientiä unioniin, esitti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 60 kappaleesta huomautuksia ja väitti, että tarkasteltavana olevalla tuotteella on muitakin tuottajia Malesiassa. Tältä osin on huomattava, että vaikka Malesiassa onkin vielä yksi tuottaja, joka ei vie unioniin, tämä ei muuta päätelmiä yhteistyön tasosta Malesiassa, koska ei esitetty mitään näyttöä siitä, että tutkimuksen kohteena olleet yritykset eivät olisi vastanneet kaikesta tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä unioniin tutkimusajanjaksolla. Sama malesialainen tuottaja kritisoi lisäksi sitä, että hänen kaltaisiinsa tuottajiin, jotka eivät vieneet unioniin tutkimusajanjaksolla, sovellettaisiin jäännöstullia. On huomattava, että yrityksiin, joilla ei ollut vientiä unioniin tutkimusajanjaksolla, ei voida soveltaa yksilöllistä tullia. Heti kun nämä yritykset aloittavat viennin tai niillä on peruuttamaton sopimusvelvoite myydä unioniin, ne voivat kuitenkin hakea perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdan mukaista uuden viejän tarkastelua, jonka tuloksena niihin voidaan soveltaa yksilöllistä tullia, jos artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
(53)
Yksi malesialainen tuottaja väitti, että polkumyyntimarginaalin laskemisen perustana käytetty CIF-arvo ei saisi perustua tullille ilmoitettuun hintaan vaan se olisi laskettava jälleenmyyntihinnasta, josta on vähennetty kaikki unioniin tuonnin jälkeiset kustannukset. Koska CIF-hintaa käytettiin tullausarvon ilmoittamiseen unionin rajalla eikä vaikuta siltä, että se olisi ilmoitettu virheellisesti, samaa hintaa on käytettävä polkumyyntimarginaalia koskevien laskelmien perustana. Yritys väitti, että Malesiasta tulevien toimitusten ja unionissa jälleenmyyntiä varten tehtävän tulliselvityksen välissä kuluu aikaa. Vaikka laskut tulliselvitystä varten tehtäisiinkin vasta myöhemmin niin, että hinnat seuraavat varaston arvon määritykseen käytettävää FIFO-menetelmää, kyseessä on silti edelleen siirtohinta eikä jälleenmyyntihinta, joka on tulliarvon laskemisen perustana. Sen vuoksi tämä väite hylätään.
(54)
Koska polkumyyntimarginaalin laskemisesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 59 ja 60 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa.
(55)
Lopullisesti määritetty polkumyynnin määrä ilmaistuna prosentteina CIF-nettohinnasta vapaasti unionin rajalla tullaamattomana on seuraava:
Yritys
Lopullinen polkumyyntimarginaali
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemicals Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Kaikki muut yritykset
5,7 %
D. VAHINKO
1. Alustavat huomiot
(56)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen havaittiin, että kulutuslukuihin oli tehtävä pieniä korjauksia kirjoitusvirheen vuoksi. Tämän vuoksi jouduttiin tekemään pieniä korjauksia myös myyntimäärään, unionin tuotannonalan markkinaosuuteen ja asianomaisten maiden markkinaosuuteen. Näillä korjauksilla ei kuitenkaan ollut merkittävää vaikutusta suuntauksiin ja päätelmiin, jotka koskivat kulutusta, myyntimäärää, unionin tuotannonalan markkinaosuutta ja asianomaisten maiden markkinaosuutta unionin markkinoilla tarkastelujaksolla.
2. Unionin tuotanto ja unionin tuotannonala
(57)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 62 kappaleessa mainittiin, samankaltaista tuotetta tuottivat kaksi valituksen tekijää ja pienet tuottajat unionissa. Rasva-alkoholien ja niiden seosten unionin tuotannon määritelmästä jätettiin siis pois tuottajat, jotka tuottivat haarautuneita isomeerejä sisältäviä rasva-alkoholeja (ks. tämän asetuksen johdanto-osan 11 ja 12 kappale). Unionin tuotannonalan määritelmä vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 62 ja 63 kappaleen mukaisesti, riippumatta siitä, mitä tämän asetuksen johdanto-osan 58 kappaleessa todetaan.
(58)
Toisen valituksen tekijöistä otti haltuunsa yritys, joka osallistuu tähän menettelyyn käyttäjänä. Tämä valituksen tekijä omaksui neutraalin kannan väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen.
(59)
Jotkin osapuolet kyseenalaistivat tämän vuoksi tutkimukselle annetun tuen tason ja väittivät, että tutkimukselle annettu tuki on säilytettävä koko tutkimuksen ajan.
(60)
Väitettä tutkittaessa kävi ilmi, että jäljellä olevan valituksen tekijän osuus on yli 40 prosenttia unionin kokonaistuotannosta eli edelleen yli 25 prosenttia unionin kokonaistuotannosta ja 100 prosenttia rasva-alkoholien ja niiden seosten unionin tuottajista, jotka ovat ilmaisseet tukevansa tai vastustavansa valitusta. Näin ollen perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa edellytetyt 25 prosentin ja 50 prosentin rajat täyttyvät ja tuki voidaan vahvistaa.
(61)
Jotkin osapuolet väittivät, että koska molemmat valituksen tekijät olivat tuoneet tarkasteltavana olevaa tuotetta tutkimusajanjaksolla, niitä ei pitäisi katsoa osaksi unionin tuotannonalaa. Tarkastelussa kuitenkin todettiin, että näiden yritysten asianomaisista maista tuoman tuotteen prosenttiosuus ei ollut merkittävä verrattuna niiden samankaltaisen tuotteen tuotantoon. Lisäksi tuonti oli luonteeltaan lähinnä väliaikaista. Sen vuoksi voidaan vahvistaa, että näiden yritysten perustoiminta on samankaltaisen tuotteen tuotanto ja myynti. Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 62 ja 63 kappaleessa olevat päätelmät voidaan vahvistaa.
3. Unionin kulutus
(62)
Koska unionin kulutuksesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64-66 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
4. Tuonti unioniin asianomaisista maista ja hinnan alittavuus
4.1 Kumulointi
(63)
Jotkin osapuolet vastustivat sitä, että väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa tehtiin kumulatiivinen arviointi kolmesta asianomaisesta maasta. Niiden mielestä perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädetyt kumulointia koskevat edellytykset eivät täyttyneet. Erityisesti ne väittivät, että yhden maan osalta havaittu negatiivinen hinnan alittavuus estää kumuloinnin. Lisäksi ne katsoivat, että kolmen vientiä harjoittavan maan myyntimääriä koskevat suuntaukset erosivat toisistaan tarkastelujaksolla ja että raaka-aineiden saanti ja käytetyt raaka-aineet näissä kolmessa maassa olivat myös erilaisia. Lisäksi mainittiin, että yhden asianomaisen maan vientimyynti kanavoitiin etuyhteydessä olevien yritysten kautta. Näiden osapuolten mukaan asianomaisten maiden välillä oli erilaiset kilpailuolosuhteet unionin markkinoilla. Perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jos useammasta kuin yhdestä maasta tapahtuvaa tuotteen tuontia tutkitaan samanaikaisesti polkumyynnin vuoksi, tällaisen tuonnin vaikutuksia voidaan arvioida kumulatiivisesti vain, jos a) kustakin maasta tapahtuvan tuonnin suhteen osoitettu polkumyyntimarginaali on kyseisen asetuksen 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäistasoa suurempi ja jos yhdestäkään maasta tapahtuvan tuonnin määrä ei ole vähäpätöinen ja jos b) tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi on asianmukaista ottaen huomioon tuotavien tuotteiden väliset kilpailuedellytykset ja tuotavien tuotteiden ja unionin samankaltaisen tuotteen väliset kilpailuedellytykset.
a)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen 4.3.2 kohdassa selitettiin, kustakin asianomaisesta maasta polkumyynnillä tulevan tuonnin määrä ei ollut vähäpätöinen ja polkumyynnillä tulevan tuonnin määrä pysyi merkittävänä tarkastelujakson ajan.
b)
Asianomaisten maiden kilpailuedellytysten ja hinnoittelun havaittiin olevan samanlaisia tuotavien tuotteiden ja samankaltaisen tuotteen välillä varsinkin tutkimusajanjakson aikana. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 127 kappaleessa selitettiin, asianomaisille maille määritellyt vahingon poistavat tasot olivat merkittävästi alle 2 prosentin vähimmäistason. Näin ollen hintojen alittavuus ei varsinaisesti heijasta tilannetta, joka esiintyisi markkinoilla, joilla on toimiva hintakilpailu. Lisäksi kunkin asianomaisen maan myyntikanavat ja hintasuuntaukset analysoitiin, ja niiden havaittiin olevan samanlaiset, kuten jäljempänä olevassa taulukossa osoitetaan. Tuontihinnat asianomaisista maista noudattelivat laskevaa suuntausta ja olivat erityisen alhaiset tutkimusajanjaksolla verrattuna unionin tuotannonalan keskimääräisiin hintoihin.
Tuonti Eurostatin tietojen perusteella (mukautettuna kattamaan ainoastaan tarkasteltavana oleva tuote)
2007
2008
2009
Tutkimusajanjakso
Keskihinta (euroa/tonni); Malesia
911
944
799
857
Indeksi: 2007 = 100
100
104
88
94
Vuotuinen Δ %
3,6
-15,4
7,3
Keskihinta (euroa/tonni); Indonesia
996
1 169
899
912
Indeksi: 2007 = 100
100
117
90
92
Vuotuinen Δ %
17,3
-23,1
1,4
Keskihinta (euroa/tonni); Intia
997
1 141
897
915
Indeksi: 2007 = 100
100
114
90
92
Vuotuinen Δ %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 67-70 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
4.2 Asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrä, arvo ja markkinaosuus
(65)
Koska asianomaisista maista polkumyynnillä tulevan tuonnin määrästä, hinnasta ja markkinaosuudesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 71-73 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
4.3 Hintojen alittavuus
(66)
Osapuolet väittivät, että raaka-aineen hinnoissa on eroja luonnonöljyistä ja -rasvoista sekä synteettisistä aineista kuten raaka- tai mineraaliöljystä tuotettujen rasva-alkoholien ja niiden seosten välillä ja että tuotevalvontakoodeja koskeva lisäkriteeri olisi pitänyt ottaa käyttöön, jotta olisi voitu ottaa huomioon erilaisista tuotantoprosesseista johtuvat tuotantokustannusten erot. Tuotevalvontakoodit vahvistetaan kuitenkin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään kuuluvien tavaroiden kunkin alaryhmän yksilöllisten ominaisuuksien perusteella eikä kunkin tavaran hinnan perusteella. Lisäksi havaittiin, ettei luonnonöljyistä ja -rasvoista taikka raaka- tai mineraaliöljyistä valmistettujen rasva-alkoholien ja niiden seosten perusominaisuuksissa ole merkittäviä eroavaisuuksia eikä tuotantokustannusten ero ole sellainen, että se olisi perusteena erilaisiin tuotevalvontakoodeihin. Tämän vuoksi väite hylätään.
(67)
Jotkin osapuolet väittivät, että luku, jota käytettiin ilmaisemaan tuonnin jälkeisiä kustannuksia, jotka ovat noin 3 prosenttia tuontihinnasta, ja jota käytettiin asianomaisten maiden hinnan alittavuuden tason määrittämiseen, oli epäselvä eikä vaikuttanut asianmukaiselta tässä tapauksessa. Tutkimuksen aikana varmennetut tiedot kuitenkin osoittivat, että maahantuovien osapuolten, kuten tuojien ja käyttäjien, oli maksettava tällaiset tuonnin jälkeiset kustannukset voidakseen saattaa tarkasteltavana olevan tuotteen vapaaseen liikkeeseen unionin markkinoille. Osapuolet eivät myöskään toimittaneet mitään näyttöä, joka olisi osoittanut, että tuonnin jälkeisiä kustannuksia ei ollut asianmukaisesti vahvistettu tässä tapauksessa. Sen vuoksi tämä väite hylättiin. Hintojen alittavuuden laskemiseen käytetty menetelmä, joka on selitetty väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 74 ja 75 kappaleessa, voidaan vahvistaa.
5. Unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne
5.1 Alustavat huomiot
(68)
Omistajuuden muutoksista (ks. 58 kappale) huolimatta katsottiin, että siltä valituksen tekijältä, joka vetäytyi valituksesta, saatuja ja sen toimitilassa varmennettuja tietoja ei pitäisi automaattisesti jättää pois vahinkoanalyysistä, koska sen tuotanto on edelleen osa unionin tuotantoa.
(69)
Jotkin osapuolet väittivät, että jotkin unionin tuotannonalan toimittamat tiedot etenkin niiden Intiasta, Malesiasta ja Indonesiasta peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen ostoista olisi jätettävä pois vahinkoanalyysistä ja vahinkomarginaalia koskevista laskelmista, koska näihin ostoihin liittyvät väitetyt vahingot olisivat itse aiheutettuja. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 63 kappaleessa todetaan, nämä ostot johtuivat kuitenkin pääasiassa yhden tuottajan tuotantolaitoksen tilapäisestä sulkemisesta. Lisäksi nämä ostot eivät olleet merkittäviä verrattuna valituksen tekijöiden kokonaistuotantoon. Tämän vuoksi ei siis ollut pakottavia syitä, joiden vuoksi kyseisten tuottajien ostot olisi täytynyt jättää pois vahinkoanalyysistä tai vahingon poistavaa tasoa koskevista laskelmista.
(70)
Sen vuoksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 76 kappaleessa esitetyt alustavat huomautukset voidaan vahvistaa.
5.2 Tuotanto, tuotantokapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste, myynti ja markkinaosuus
(71)
Koska unionin tuotannonalan tuotannosta, tuotantokapasiteetista, kapasiteetin käyttöasteesta, myynnistä ja markkinaosuudesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 77-81 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
5.3 Unionin tuotannonalan keskimääräiset yksikköhinnat
(72)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen havaittiin, että unionin tuotannonalan keskimääräisiin yksikköhintoihin oli tehtävä pieniä korjauksia kirjoitusvirheen vuoksi. Jäljempänä olevasta taulukosta näkyy unionin tuotannonalan yksikköhintojen muuttunut suuntaus tarkastelujaksolla.
Myynti etuyhteydettömille asiakkaille unionissa: yksikköhinta
2007
2008
2009
Tutkimusajanjakso
Indeksi: 2007 = 100
100
123
102
96
Vuotuinen Δ %
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Lähde: Kyselylomakevastaukset.
(73)
Toisin kuin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 84 kappaleessa todettiin, unionin tuotannonalan hinnat laskivat 4 prosenttia tarkastelujaksolla. Lasku oli merkittävää vuodesta 2008 vuoteen 2009, ja tutkimusajanjaksolla tapahtui vielä lisälaskua. Myyntihinnat alenivat tällä kaudella 22 prosenttia. Edellä esitetyllä muutoksella ei ole vaikutusta unionin tuotannonalan taloudellista tilannetta koskeviin päätelmiin, ja koska unionin tuotannonalan keskimääräisistä yksikköhinnoista ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 82 ja 83 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
5.4 Varastot, työllisyys, palkat, tuottavuus, kannattavuus, kassavirta, investoinnit, investointien tuotto, pääoman saanti, kasvu sekä tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyys
(74)
Jotkin osapuolet väittivät, että ei ollut mahdollista, että unionin tuotannonalalle aiheutui vahinkoa, koska yritykset, jotka ovat osa unionin tuotannonalaa, ovat vertikaalisesti integroituneita ja toivat tarkasteltavana olevaa tuotetta kolmansista maista. Sen vuoksi ne pystyivät käyttämään tuotua tuotetta jatkojalostustuotannossaan ja myymään tuotantoaan, joka ei ollut kannattavaa.
(75)
On huomattava, että joissakin polkumyyntitutkimuksissa tuottajilla, kuten terästuottajilla ja kemiallisten tuotteiden valmistajilla, jotka sisältyvät unionin tuotannonalan määritelmään näissä tapauksissa, on jatkojalostustuotantoa ja että osa niiden tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannosta on tarkoitettu kytköskäyttöön. Tällaisissa tilanteissa unionin tuotannonalalle mahdollisesti aiheutunutta merkittävää vahinkoa tutkitaan yksinomaan tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannon ja myynnin osalta. Tässä tapauksessa tarkasteltavana olevan tuotteen liiketoiminnassa on havaittu merkittävää vahinkoa, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 77-93 kappaleessa selitetään. Osapuolet eivät toimittaneet mitään näyttöä, joka osoittaisi, että kyseisissä kappaleissa esitetyt päätelmät eivät olisi oikeita ja että unionin tuotannonalalle ei aiheutunut merkittävää vahinkoa tutkimusajanjaksolla. Sen vuoksi tämä väite hylätään.
(76)
Jotkin osapuolet väittivät, että valituksen tekijöiden tietyn tuotantokapasiteetin lopettaminen antoi harhaanjohtavan kuvan vahingosta, joka niille väitetysti aiheutui. Ne väittivät, että unionissa oli muita tuottajia, jotka antoivat panoksensa unionin kapasiteettiin, ja että unionin tuotannonalan kapasiteetti kasvoi uuteen kapasiteettiin tehtyjen investointien vuoksi. Tämä ei juurikaan ole osoitus vahinkoa kärsineestä tuotannonalasta. Toiset osapuolet väittivät, että investointien aleneminen ei tarkoita vahinkoa vaan tuotannon siirtämistä pois unionista.
(77)
Tutkimuksessa vahvistettiin (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 78 kappale), että unionin tuotannonalan tuotantokapasiteetti kasvoi 9 prosenttia vuonna 2008 mutta että se sitten laski 10 prosenttia tutkimusajanjaksolla. Tämä oli seurausta päätöksistä, joita oli tehty asianomaisista maista tulevan kilpailun vuoksi, ja myöhemmät tilapäiset sulkemiset johtuivat myös polkumyynnillä tulevan tuonnin aiheuttamasta paineesta. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 89 kappaleessa todettiin investoinneista, että unionin tuotannonalan unionissa tekemät investoinnit alenivat 35 prosenttia tarkastelujaksolla. Tämä on yksi useista vahinkotekijöistä, joiden perusteella voitiin päätellä väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 92 ja 93 kappaleessa, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa tutkimusajanjaksolla.
(78)
Koska varastoista, työllisyydestä, palkoista, tuottavuudesta, kannattavuudesta, kassavirrasta, investoinneista, investointien tuotosta, pääoman saamisesta, kasvusta ja tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyydestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 85-91 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
5.5 Tutkimusajanjakson jälkeinen kehitys
(79)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutuneesta merkittävästä vahingosta ei ollut mitään näyttöä ja että toisen alkuperäisen valituksen tekijän tuen peruuttaminen tutkimukselle osoitti, että tuotannonalalle ei ollut aiheutunut mitään vahinkoa. Lisäksi väitettiin, että jäljelle jääneen valituksen tekijän vahinkoindikaattorit eivät osoittaneet vahinkoa.
(80)
On huomattava, että kyseinen yritys ei vastustanut tutkimusta vaan omaksui neutraalin kannan siihen. Sen vuoksi katsottiin edelleen asianmukaiseksi pitää molemmat unionin tuottajat osana unionin tuotannonalaa, kuten 57 kappaleessa selitettiin.
(81)
Väitteen mukaan hinnat olivat kohonneet merkittävästi tutkimusajanjakson jälkeisellä kaudella ja hintakehitys tällä kaudella näkyy välittömästi valituksen tekijöiden voittoina; ne ilmoittivat paremmista tuloksista julkisissa tiedotteissaan kaudelta 2010-2011.
(82)
Jotkin osapuolet totesivat, että unionin tuotannonalan tilanne parani merkittävästi tutkimusajanjakson jälkeisellä kaudella ja että jotkin yritykset suunnittelivat uusien tuotantolaitosten rakentamista unioniin. Väitteen mukaan myös hiljattaisen tuontihintojen kohoamisen vuoksi toimenpiteet olisi lakkautettava tai otettava käyttöön vähimmäistuontihinnan muodossa.
(83)
Tutkimusajanjakson jälkeisiä tapahtumia ei yleensä oteta huomioon polkumyyntitutkimuksessa. Lisäksi ei toimitettu mitään näyttöä siitä, että mainitut tutkimusajanjakson jälkeiset tapahtumat olisivat ilmeisiä, kiistattomia ja pysyviä. Lopullisten toimenpiteiden mahdollista keskeyttämistä olisi tarkasteltava ottaen huomioon tutkimusajanjakson jälkeiset kehityssuuntaukset, jotka ovat pysyviä.
(84)
Vähimmäistuontihinnan käyttöönotosta katsotaan, että olosuhteet eivät ole sellaiset, että se olisi perusteltua (ks. 123-126 kappale). Tämän vuoksi kaikki edellä esitetyt väitteet hylätään.
6. Vahinkoa koskevat päätelmät
(85)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että useimmat unionin tuotannonalaan liittyvät vahinkoindikaattorit osoittivat laskevaa suuntausta tarkastelujaksolla. Edellä esitetyn perusteella väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 92 ja 93 kappaleessa esitetyt päätelmät, joiden mukaan unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa tutkimusajanjaksolla, voidaan vahvistaa.
E. SYY-YHTEYS
1. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutus
(86)
Yksi osapuoli totesi, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 108 kappaleessa esitetty analyysi on virheellinen, koska vaikuttaa siltä, että siinä on yhdistetty kulutuksen yleinen ja jatkuva lasku tuonnin kasvuun, kun taas osapuolen mukaan asianomaisista maista tuleva tuonti kehittyi kulutuksen mukaisesti.
(87)
On tosiaankin selkeytettävä, että kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64-66 kappaleessa mainittiin, kulutus kasvoi kaikkiaan 2 prosenttia tarkastelujaksolla. Tämä ei kuitenkaan poista sitä seikkaa, että asianomaisista maista halvoin hinnoin tulevan polkumyyntituonnin määrä ja markkinaosuus kasvoivat merkittävästi tarkastelujaksolla (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 96 kappale), kun taas markkinoiden koko säilyi lähes muuttumattomana ja samaan aikaan unionin tuotannonala menetti merkittävästi markkinaosuuttaan etenkin vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä.
(88)
Jotkin osapuolet väittivät, että asianomaisista maista tulevan tuonnin suuntaukset eivät ole yhteydessä unionin tuotannonalan taloudellisen tilanteen heikkenemiseen, etenkin myyntimäärän, myynnin arvon ja kannattavuuden osalta. Ne väittivät, että unionin tuotannonalan kannattavuus parani, kun tuonti kasvoi vuonna 2008, ja sitten se putosi merkittävästi, kun tuonti pysyi vakaana.
(89)
Toisin kuin edellä väitettiin, tutkimus osoitti korrelaation alhaisin hinnoin polkumyynnillä tulevan tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välillä koko tarkastelujakson ajan (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 95-98 kappale). Tutkimus osoitti myös, että unionin tuotannonala ei pystynyt toipumaan tarkastelujaksolla, koska unionin markkinoilla oli yhä enemmän alhaisin hinnoin polkumyynnillä tulevaa tuontia. Näin ollen väite olisi hylättävä.
(90)
Lisäksi väitettiin, että tuontisuuntausten eroja esiintyi joidenkin vientiä harjoittavien tuottajien tuottamien alkoholilajien perusteella, minkä vuoksi näiden alkoholien osalta olisi tehtävä erillinen vahinkoanalyysi. Näillä tuotteen määritelmään kuuluvilla erilaisilla tuotelajeilla on kuitenkin samat perusominaisuudet. Tutkimuksessa ei käynyt ilmi mitään merkittäviä eroja erilaisista raaka-aineista valmistettujen rasva-alkoholien ja niiden seosten välillä. Sen vuoksi tässä tapauksessa ei ole syytä tehdä erillistä analyysiä suuntauksista alkoholilajin mukaan.
(91)
Lisäksi väitettiin, että vahingon ei voitu katsoa aiheutuneen Intian vuoksi, koska sen tuonti ei lisääntynyt tarkastelujaksolla, etenkin kun valituksen tekijöiden suorittamia ostoja ei oteta huomioon. Intiasta tulleen tuonnin havaittiin kuitenkin tapahtuneen polkumyyntihinnoin unionin markkinoilla ja vahinkomarginaalin olevan huomattavasti yli 2 prosentin vähimmäistason. Lisäksi asianomaisten maiden kumulatiivisen arvioinnin edellytykset täyttyivät, kuten 63-65 kappaleessa selitetään. Tämän vuoksi kyseinen väite on hylättävä.
(92)
Väitettiin myös, että vahingon aiheuttajiksi ei voida katsoa yrityksiä, joiden yksilöllinen alittavuusmarginaali oli negatiivinen, tai samasta syystä Indonesiasta peräisin olevaa tuontia kokonaisuudessaan.
(93)
Kaikki asianomaisten tuonnin kumulatiivisen arvioinnin edellytykset täyttyivät, kuten 63-65 kappaleessa selitetään. Näin ollen vaikutukset, joita asianomaisista maista peräisin olevalla alhaisin hinnoin polkumyynnillä tulevalla tuonnilla oli unionin tuotannonalaan, arviointiin yhdessä vahinkoanalyysiä ja vahingon syytä varten. Vaikka alittavuutta ei esiinny, tämä ei merkitse sitä, että unionin tuotannonalalle ei olisi aiheutunut merkittävää vahinkoa. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 124-127 kappaleessa todettiin, unionin tuotannonalan veloittamat hinnat eivät olleet riittäviä kattamaan kaikkia tuotantokustannuksia ja saavuttamaan kohtuullista voittomarginaalia, jonka se olisi voinut saada, jos polkumyyntituontia ei olisi esiintynyt tutkimusajanjaksolla. Tämän vuoksi väite hylätään.
(94)
Koska polkumyynnillä tulevan tuonnin vaikutuksista ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 95-98 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
2. Muiden tekijöiden vaikutukset
(95)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon todellisena syynä olisi pidettävä talouskriisiä, koska suurin vahinko tuotannonalalle aiheutui, kun tuonti asianomaisista maista vakiintui. Lisäksi mainittiin, että unionin tuotannonalan kannattavuuden heikkeneminen vastasi muiden kemiansektorilla toimivien yritysten osalta havaittua kannattavuuden heikkenemistä.
(96)
Talouskriisillä oli toki vaikutusta unionin tuotannonalan suorituskykyyn. Kapasiteetin käyttöasteen ja myyntimäärän kaltaisten vahinkotekijöiden suuntaukset osoittavat, että unionin tuotannonalan tilanne heikkeni kriisin myötä ja parani hieman markkinoiden elpyessä. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että parannukset eivät mahdollistaneet unionin tuotannonalan toipumista; sen taloudellinen tilanne oli kaukana siitä, joka vallitsi tarkastelujakson alussa. Lisäksi juuri ennen talouskriisin alkua, vuonna 2008, asianomaisista maista polkumyynnillä tuleva tuonti kasvoi voimakkaimmin ja unionin tuotannonalan myyntimäärä putosi jyrkimmin, kuten 89 kappaleessa todetaan. Kyseisen vuoden jälkeen unionin tuotannonala ei toipunut tilanteesta ja polkumyyntituonnin määrä unionin markkinoilla oli edelleen valtava. Näistä syistä on selvää, että muista tekijöistä huolimatta polkumyyntituonti vaikutti suurelta osin unionin tuotannonalalle tutkimusajanjaksolla aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon. Tämän vuoksi väite hylätään.
(97)
Useat osapuolet väittivät myös, että todellisena syynä unionin tuotannonalan väitettyyn vahinkoon on tuonti muista kolmansista maista, kysynnän väheneminen, raaka-aineiden kohonneet hinnat ja vaikeutunut saanti, unionin tuotannonalan väärät strategiset päätökset, kilpailupaine jatkojalostusmarkkinoilla, kytköskäyttöön tarkoitetun tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannon väheneminen, markkinaolojen yleinen muutos ja kilpailutilanne unionin markkinoilla.
(98)
On syytä mainita, että edellä mainitut osapuolet eivät kyenneet esittämään näyttöä väitteidensä tueksi ja osoittamaan, että jotkin muut tekijät kuin asianomaisista maista alhaisin hinnoin polkumyynnillä tuleva tuonti poistaisivat syy-yhteyden unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon ja polkumyynnillä tulevan tuonnin väliltä.
(99)
Jotkin osapuolet väittivät, että komissio ei analysoinut haarautuneiden rasva-alkoholien ja niiden seosten myynnin mahdollista vaikutusta unionin tuotannonalan tarkasteltavana olevan tuotteen myyntiin ja sen vaikutuksia unionin tuotannonalan taloudelliseen tilanteeseen. Tutkimuksessa keskityttiin 8-12 kappaleessa määriteltyyn tuotteeseen, eikä mikään osapuoli toimittanut luotettava tietoa, jonka perusteella olisi voitu arvioida haarautuneiden rasva-alkoholien ja niiden seosten mahdolliset negatiiviset vaikutukset unionin tuotannonalan taloudelliseen tilanteeseen. Sen vuoksi tämä väite hylätään.
(100)
Koska muiden tekijöiden vaikutuksista ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 99-106 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3. Syy-yhteyttä koskevat päätelmät
(101)
Tutkimuksessa ei käynyt ilmi, että asianomaisista maista alhaisin hinnoin polkumyynnillä tulevan tuonnin lisäksi olisi ollut muita tekijöitä, jotka olisivat poistaneet syy-yhteyden unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon ja polkumyynnillä tulevan tuonnin väliltä.
(102)
Koska syy-yhteyttä koskevista päätelmistä ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 107-110 kappaleessa olevat päätelmät vahvistetaan.
F. UNIONIN ETU
1. Unionin tuotannonala
(103)
Koska unionin tuotannonalan edusta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 112 ja 113 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
2. Maahantuojat
(104)
Koska tuojien edusta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 115 ja 116 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3. Käyttäjät
(105)
Jotta olisi voitu arvioida polkumyyntitoimenpiteiden mahdollinen vaikutus unionin käyttäjiin, tutkimuksessa keskityttiin pääosin aggregoituihin tietoihin, jotka saatiin viideltä suurelta käyttäjäyritykseltä, joissa vierailtiin alustavassa vaiheessa.
(106)
Tällä perusteella pääteltiin alustavasti, että tarkasteltavana olevan tuotteen kustannusten osuus ryhmän kokonaistuotantokustannuksista oli merkittävä ja vaihteli 10:stä 20 prosenttiin lopputuotteen mukaan. Saatavilla olevia tietoja tarkasteltiin kuitenkin uudelleen ja uusien laskelmien mukaan joidenkin lukujen korjaamisen jälkeen osuuden havaittiin olevan 15-25 prosenttia. Samoin tarkasteltavana olevaa tuotetta käyttävien yritysten keskimääräisen voittomarginaalin havaittiin olevan noin 6 prosenttia viidessä käynnin kohteena olleessa yrityksessä; uusien laskelmien mukaan keskimääräinen voittomarginaali on korkeampi eli noin 7,5 prosenttia. Lopuksi oikaistiin myös tarkasteltavana olevaa tuotetta käyttävän liiketoiminnan keskimääräinen osuus kaikesta liiketoiminnasta. Aluksi täksi osuudeksi laskettiin noin 22 prosenttia, kun taas uusien laskelmien mukaan osuus on 25 prosenttia.
(107)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen useat käyttäjät ottivat yhteyttä ja tekivät huomautuksia päätelmistä. Ne kiistivät väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 118 kappaleessa mainittujen viiden käyttäjäyrityksen valinnan ja väittivät, että tiedot, joita käytettiin toimenpiteiden käyttäjäyrityksiin mahdollisesti kohdistuvien vaikutusten arvioimiseksi, eivät olleet avoimia, eivät perustuneet edustaviin osapuoliin ja perustuivat osapuolten alhaiseen määrään. Ne väittivät, että analyysissä pitäisi ottaa huomioon kaikkien tutkimuksessa yhteistyössä toimineiden käyttäjien toimittamat tiedot.
(108)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 117 ja 118 kappaleessa todettiin, yhteistyössä toimineiden 21 yrityksen osuus tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaisostoista unionissa tutkimusajanjaksolla on yhteensä noin 25 prosenttia ja niiden viiden yrityksen, joita käytettiin arvioitaessa käyttäjien etua, osuus näistä ostoista on noin 18 prosenttia ja yhteistyössä toimineiden käyttäjien tarkasteltavana olevan tuotteen ostoista 72 prosenttia. Nämä viisi käyttäjää ovat siis edustavia tarkasteltavana olevan tuotteen ostojen määrän osalta mutta edustavat myös erittäin hyvin käyttäjäteollisuuden eri liiketoimintasektoreita. Nämä viisi käynnin kohteena ollutta yritystä muodostavat heterogeenisen ryhmän, johon kuuluu ensikäyttötuottajia (pinta-aktiivisten aineiden tuottajat) mutta myös pinta-aktiivisten aineiden käyttäjiä ja muita jatkokäyttäjiä.
(109)
Tästä huolimatta tehtiin myös laajempi analyysi, jossa otettiin huomioon yhteistyössä toimineiden käyttäjien toimittamat kaikki tiedot. Erityisesti tehtiin erillinen arviointi polkumyyntitullien mahdollisesta vaikutuksesta pinta-aktiivisten aineiden tuottajiin, koska toimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi mahdollisesti eniten tähän ryhmään. Toinen erillinen analyysi tehtiin toisestakin käyttäjäryhmästä, johon kuuluivat kaikki muut tutkimuksessa yhteistyössä toimineet käyttäjäyritykset.
(110)
Tätä varten tehtiin simulaatio, jossa arvioitiin rasva-alkoholien ja niiden seosten tuontiin sovellettavan keskimääräisen 5 prosentin tullin vaikutusta ensin kaikkiin yhteistyössä toimineisiin käyttäjiin ja sen jälkeen kahteen erilliseen ryhmään. Simulaation tulos osoitti, että tämän keskimääräisen tullin loppuvaikutus tarkasteltavana olevaa tuotetta käyttävien yritysten kokonaistuotantokustannuksiin olisi noin 0,09 prosenttia kaikkien käyttäjien osalta, kun taas saman tullin vaikutus tarkasteltavana olevaa tuotetta käyttäviin jatkojalostustuotteisiin pinta-aktiivisten aineiden käyttäjien ryhmässä olisi noin 0,05 prosenttia ja toisessa yritysryhmässä noin 0,29 prosenttia.
(111)
Analyysi osoitti myös, että pinta-aktiivisten aineiden tuottajien voittomarginaalit olivat alhaisemmat sektoreilla, joilla käytettiin tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta; tämä ryhmä kuitenkin toi asianomaista maista vain noin 2,6 prosenttia tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kokonaisostoistaan tutkimusajanjaksolla. Lisäksi näiden yritysten pinta-aktiivisiin aineisiin liittyvä liiketoiminta, jossa käytetään rasva-alkoholeja ja niiden seoksia, vastaa noin 24:ää prosenttia niiden kokonaisliikevaihdosta. Näin ollen vaikka sovellettaisiinkin keskimääräistä 5 prosentin polkumyyntitullia, lopullinen vaikutus tuotteiden, myös tutkimuksen kohteena olevan tuotteen, tuotantokustannuksiin on erittäin vähäinen ja jopa mitätön niiden kokonaiskannattavuuteen nähden.
(112)
Jotkin pinta-aktiivisten aineiden tuottajat kuitenkin väittivät, että polkumyyntitullit estävät niitä ostamasta vapaasti raaka-aineita, mikä vääristää niiden markkinasegmenttiä.
(113)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 120 kappaleessa todettiin, polkumyyntitullien taso ja mahdollinen vaikutus käyttäjäteollisuuteen ja jatkojalostusmarkkinoille eivät luo vakavia esteitä tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnille. Tutkimuksessa vahvistettiin, että lopulliset polkumyyntitullit eivät voi vääristää jatkojalostusmarkkinoita. Pinta-aktiivisten aineiden tuottajien pitäisi pystyä helpostikin siirtämään tämä melko vähäinen kustannusten kohoaminen tuotteidensa loppuhintaan. Tämän vuoksi väitteet, joiden mukaan polkumyyntitullit vääristäisivät jatkojalostusmarkkinat, on hylättävä.
(114)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin käyttäjät väittivät edelleen, että unionin tuottajat olivat kieltäytyneet toimittamasta niille tuotteita ja että vaihtoehtoisia toimituslähteitä oli vähän. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 120 kappaleessa todettiin, ehdotettujen toimenpiteiden suhteellisen alhaisen tason ei pitäisi estää mahdollisuutta tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin. Unionin tuottajat eivät myöskään tuottaneet täydellä tuotantokapasiteetilla tarkastelujaksolla. Tuonti on lisäksi mahdollista muista kolmansista maista, joihin toimenpiteitä ei sovelleta, ja Eurostatin luvut rasva-alkoholien ja niiden seosten tuonnista muualta maailmasta tutkimusajanjakson jälkeen osoittavat, että tuonti on kasvamassa, mikä viittaisi siihen, että väitetty riski tarjonnan puutteesta on perusteeton. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(115)
Jotkin käyttäjien järjestöt, jotka eivät ilmoittautuneet vireillepanoilmoituksen 5.3 kohdassa esitetyssä määräajassa, väittivät että niiden kannat etenkin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin ja tiettyihin sektoreihin kohdistuvista toimenpiteiden mahdollisista vaikutuksista eivät tulleet esiin unionin etua koskevassa arvioinnissa. On kuitenkin huomattava, että kaikki näiden järjestöjen esiin tuomat huomautukset on otettu huomioon tässä tutkimuksessa. Lisäksi unionin edun arvioinnissa on otettu huomioon kaikki yhteistyössä toimineiden käyttäjien toimittamat tiedot, kuten 109 kappaleessa todetaan. Sen vuoksi tämä väite hylättiin.
(116)
Useat osapuolet väittivät, että jos toimenpiteet otetaan käyttöön, niiden voimassaoloaika olisi rajoitettava enintään kahteen vuoteen. Perusasetuksen mukaan lopulliset polkumyyntitoimenpiteet otetaan yleensä käyttöön viiden vuoden ajaksi. Koska yksikään osapuoli ei osoittanut, että kahden vuoden kausi olisi riittävä vahinkoa aiheuttaneen polkumyynnin estämiseksi, kuten perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa edellytetään, ei vaikuta olevan mitään päteviä syitä poiketa toimenpiteiden vakiokestosta. Sen vuoksi tämä väite hylättiin.
(117)
Koska käyttäjien edusta ei esitetty muita huomautuksia, pääteltiin, että lopullisten toimenpiteiden käyttöönotto tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnissa ei olisi unionin etujen vastaista, ja 117-121 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa.
4. Unionin etua koskevat päätelmät
(118)
Edellä esitetyn perusteella väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 122 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa. Ei ole mitään pakottavia syitä, jotka estäisivät asianomaisista maista tulevien rasva-alkoholien ja niiden seosten tuontia koskevien lopullisten polkumyyntitullien käyttöönoton.
G. LOPULLISET POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET
1. Vahingon korjaava taso
(119)
Alustavassa vaiheessa tavoitevoiton laskemisessa käytetty voittomarginaali oli 7,7 prosenttia. Valituksen tekijät väittivät, että 15 prosentin tavoitevoitto olisi asianmukaisempi. Valituksen tekijät eivät kuitenkaan toimittaneet tarkistettavissa olevaa näyttöä tukeakseen väitettään, jonka mukaan tavoitevoitto oli liian alhainen. Sen vuoksi ehdotetaan, että vahvistetaan alustava 7,7 prosentin tavoitevoitto, joka perustuu yhden valituksen tekijän koko alkoholiliiketoiminnan voittomarginaaliin sen viimeisenä kannattavana vuotena ennen alhaisin hinnoin polkumyynnillä tulevan tuonnin voimakasta kasvua.
(120)
Jotkin osapuolet väittivät, että 7,7 prosenttia ei ollut realistinen vaan liian korkea. Ne ehdottivat käytettäväksi alempaa, 3-5 prosentin voittomarginaalia vahingon korjaavan tason vahvistamiseksi. Väitteen tueksi ei kuitenkaan esitetty mitään näyttöä, joka olisi osoittanut, että ehdotettu voitto olisi sellainen, jonka unionin tuotannonala olisi voinut saavuttaa tilanteessa, jossa polkumyyntituontia ei olisi tullut unionin markkinoille, eikä sitä näin ollen voitu hyväksyä.
(121)
Jotkin osapuolet väittivät myös, että komissio vahvisti virheellisesti vahingon korjaavan tason viitehinnan alittavuuden marginaalin perusteella, vaikka sen olisi pitänyt käyttää hinnan alittavuuden marginaalia. Tässä tapauksessa hinnan alittavuuden marginaalia ei pidetty asianmukaisena perustana vahingon korjaavan tason vahvistamiseksi unionin tuotannonalalle, koska siinä ei tule esiin hintataso, joka voitaisiin saavuttaa, jos unionin markkinoilla ei esiintyisi polkumyyntituontia. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(122)
Tällä perusteella alustavat vahinkomarginaalit, jotka on ilmaistu prosentteina CIF unionin rajalla tullaamattomana -hinnoista väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 127 kappaleessa, voidaan vahvistaa.
2. Lopulliset toimenpiteet
2.1 Lopullisten toimenpiteiden muoto
(123)
Jotkin osapuolet siis väittivät (ks. 79-84 kappale), että voimassa olevat toimenpiteet olisi keskeytettävä, koska tarkasteltavana olevan tuotteen hinnannousuun unionin markkinoilla liittyvät tutkimusajanjakson jälkeiset tapahtumat olivat ilmeisiä, kiistattomia ja pysyviä. Ne myös väittivät, että mitään lopullisia toimenpiteitä ei pitäisi toteuttaa arvotullin muodossa vaan olisi otettava käyttöön vähimmäistuontihinta.
(124)
Tässä tapauksessa kuitenkin katsotaan, että olosuhteet eivät ole sellaiset, että vähimmäistuontihinnan käyttöönotto olisi perusteltua. Tämän muotoinen toimenpide voitaisiin helposti kiertää, kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen luonne ja kyseessä olevien viejien monimutkaiset yritysrakenteet.
(125)
On kuitenkin myönnettävä, että tarkasteltavana olevan tuotteen markkinoilla on tiettyä hintaherkkyyttä, minkä vuoksi olisi kohtuullista minimoida lopullisten toimenpiteiden vaikutus unionin käyttäjiin, jos tarkasteltavana olevan tuotteen hinnat nousevat merkittävästi. Näin ollen katsotaan aiheelliseksi muuttaa lopullisten toimenpiteiden muoto arvotulleista paljoustulleiksi.
(126)
Tämän toimenpidemuodon odotetaan rajoittavan tietyssä määrin mahdollisia negatiivisia vaikutuksia käyttäjiin siinä tapauksessa, että hinnat kohoaisivat merkittävästi ja nopeasti. Jos toisaalta hinnat laskevat, paljoustullit takaavat edelleen unionin tuottajien riittävän suojan. Paljoustullit perustuvat yhteistyössä toimineiden yritysten unioniin viennin CIF-arvoihin tutkimusajanjaksolla; summat on muutettu euroiksi käyttämällä kuukausittaisia vaihtokursseja ja ne on kerrottu polkumyynti- ja vahinkomarginaaleista alemmalla alhaisemman tullin säännön mukaisesti
(127)
Tähän liittyen kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa vaati, että kuukausittaisen vaihtokurssin sijaan olisi käytettävä vuotuista vaihtokurssien keskiarvoa. Vakiokäytännön mukaan valuuttojen muuntaminen polkumyyntitutkimuksissa tehdään kuitenkin käyttäen kuukausittaisia vaihtokursseja. Näin tehtiin tässäkin tutkimuksessa. Tämän vuoksi vaatimus hylättiin.
(128)
Valituksen tekijä väitti, että paljoustullien vahvistamisessa olisi pitänyt käyttää rasva-alkoholien ja niiden seosten tämänhetkisiä hintoja eikä tutkimusajanjakson aikaisia CIF-hintoja. On huomattava, että paljoustullit vahvistetaan tutkimusajanjaksoa koskevien polkumyynti- ja vahinkolaskelmien perusteella. Mitään perusteltuja väitteitä ei esitetty siitä, miksi paljoustullien laskelmien pitäisi tässä tapauksessa perustua tutkimusajanjakson jälkeiseen jaksoon. Sen vuoksi tämä väite hylättiin.
2.2 Lopullisten toimenpiteiden käyttöönotto
(129)
Väliaikaisten toimenpiteiden julkaisemisen jälkeen eräs potentiaalinen vientiä harjoittava tuottaja ilmoittautui ja väitti, että jäännöstulli olisi asetettava Indonesian osalta vahvistetun korkeimman tullin eikä korkeimman polkumyyntimarginaalin tasolle. Jäännöstulli asetetaan kuitenkin jäännöspolkumyyntimarginaalin tai jäännösvahinkomarginaalin tasolle soveltamalla alhaisemman tullin sääntöä. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(130)
Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia koskevat lopulliset polkumyyntitoimenpiteet olisi otettava perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti käyttöön polkumyynti- ja vahinkomarginaaleista alemman suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti.
(131)
Kaikille osapuolille ilmoitettiin keskeisistä tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa aiottiin suositella. Osapuolille annettiin myös määräaika, jonka kuluessa ne voivat tehdä lopullisesta ilmoituksesta johtuvia huomautuksia. Osapuolten huomautukset otettiin asianmukaisesti huomioon ja päätelmiä muutettiin tarvittaessa niiden mukaisesti.
(132)
Ehdotetut lopulliset polkumyyntitullit ovat seuraavat:
Maa
Yritys
Lopullinen paljoustullin muodossa kannettava polkumyyntitulli (euroa/nettotonni)
Intia
VVF Limited
46,98
Kaikki muut yritykset
86,99
Indonesia
P.T. Musim Mas
45,63
Kaikki muut yritykset
80,34
Malesia
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
51,07
Kaikki muut yritykset
61,01
(133)
Tässä asetuksessa määriteltyjä yksilöllisiä polkumyyntitulleja sovelletaan ainoastaan näiden yritysten eli erikseen mainittujen oikeushenkilöiden tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin. Jos yrityksen (erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset mukaan luettuina) nimeä ja osoitetta ei ole erikseen mainittu tässä asetuksessa, sen valmistaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan siihen olisi sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
(134)
Kaikki näiden yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamiseen liittyvät pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimen muutoksesta tai uuden tuotanto- tai myyntiyksikön perustamisesta johtuvat) olisi toimitettava viipymättä komissiolle (10), ja mukaan olisi liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot ja erityisesti tiedot, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai uuteen tuotanto- tai myyntiyksikköön mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkina- ja vientimyynnin muutoksia. Tätä asetusta olisi tarvittaessa muutettava saattamalla yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelo ajan tasalle.
3. Sitoumukset
(135)
Yksi intialainen ja yksi malesialainen vientiä harjoittava tuottaja yhdessä siihen etuyhteydessä olevan tuojan kanssa tarjosi hintasitoumusta perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Molemmat sitoumustarjoukset sisälsivät useita tuoteryhmiä (määritelty kemiallisen koostumuksen perusteella), joista kuhunkin sovelletaan eri vähimmäistuontihintaa, ja ryhmien väliset hintaerot olivat enintään 25 prosenttia malesialaisen viejän ja 100 prosenttia intialaisen viejän osalta. Lisäksi hinnat vaihtelivat jopa 20 prosenttia yksittäisten ryhmien sisällä, mikä aiheuttaa erittäin suuren ristiinkompensoinnin riskin. Intialaisen viejän tarjouksessa ei myöskään otettu huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen hintojen epävakautta. Ristiinkompensoinnin lisäriskejä havaittiin malesialaisen viejän ja unionissa siihen etuyhteydessä olevan tuojan osalta, joka ei hankkinut tarkasteltavana olevaa tuotetta ainoastaan malesialaiselta viejältä vaan myös muilta toimittajilta. Tullin olisi erittäin vaikea määrittää tuotteiden kemiallinen koostumus ilman yksilöllistä analyysiä, mikä tekisi valvonnan erittäin työlääksi, ellei jopa mahdottomaksi. Tämän vuoksi sitoumustarjoukset hylättiin. Toimenpiteiden muodon muuttamista koskevan ehdotuksen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja muutti sitoumustarjoustaan: se ehdotti keskimääräistä vähimmäistuontihintaa kaikille tuoteryhmille ja väitti, ettei ristiinkompensoinnin riskiä enää esiinny. Toinen vientiä harjoittava tuottaja piti tarjouksensa ennallaan. Kun kuitenkin otetaan huomioon tuotelajien määrä ja niiden väliset hintaerot, vähimmäistuontihinta voisi vaarantaa täysin toimenpiteiden tehokkuuden. Lisäksi yritysten ja niiden tarjousten rakenne, kuten edellä esitetään, muodostaa edelleen esteen sitoumusten hyväksymiselle. Yhden viejän ehdottamassa raportointi- ja hintajärjestelmässä ei käsitellä näitä huolenaiheita, ja järjestelmä joka tapauksessa tekisi valvonnan erittäin työlääksi, ellei jopa mahdottomaksi. Näin ollen sitoumustarjouksia ei voida hyväksyä.
4. Väliaikaisten polkumyyntitullien lopullinen kantaminen
(136)
Koska todetut polkumyyntimarginaalit ovat korkeat ja unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko on merkittävä, katsotaan tarpeelliseksi kantaa lopullisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen mukaisten väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät tällä asetuksella lopullisesti käyttöön otettujen tullien suuruisina. Jos lopulliset tullit ovat alhaisemmat kuin väliaikaiset tullit, vakuutena olevat alustavat määrät olisi vapautettava, siltä osin kuin ne ylittävät lopulliset polkumyyntitullit,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa Intiasta, Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevia tyydyttyneitä rasva-alkoholeja, joiden hiiliketjun pituus on C8, C10, C12, C14, C16 tai C18 (lukuun ottamatta haarautuneita isomeerejä), mukaan lukien tyydyttyneet rasva-alkoholit, joissa hiiliketjut ovat samanpituisia (”single cuts”), sekä seoksia, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (yleinen luokitus C8-C10), seoksia, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (yleinen luokitus C12-C14), ja seoksia, joissa hiiliketjujen pituudet ovat pääasiassa C16-C18, jotka nykyisin luokitellaan CN-koodeihin ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 ja ex 3823 70 00 (Taric-koodit 2905168510, 2905190060, 3823700011 ja 3823700091).
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin, jotka jäljempänä luetellut yritykset ovat valmistaneet, sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraava:
Maa
Yritys
Lopullinen polkumyyntitulli (euroa/nettotonni)
Taric-lisäkoodi
Intia
VVF Ltd, Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Kaikki muut yritykset
86,99
B999
Indonesia
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Kaikki muut yritykset
80,34
B999
Malesia
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd., Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Kaikki muut yritykset
61,01
B999
3. Jos tavarat ovat vahingoittuneet ennen niiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen, mistä syystä niistä tosiasiallisesti maksettua tai maksettavaa hintaa on suhteutettu tullausarvon määrittämiseksi tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (11) 145 artiklan mukaisesti, polkumyyntitullia, joka lasketaan edellä vahvistettujen määrien perusteella, alennetaan prosenttimäärällä, joka vastaa tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan suhteutusta.
4. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tullimääräyksiä.
2 artikla
Kannetaan lopullisesti asetuksella (EU) N:o 446/2011 käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät. Lopullisen polkumyyntitullin ylittävät vakuutena olevat määrät vapautetaan.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 8 päivänä marraskuuta 2011.