RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 405/2011
af 19. april 2011
om indførelse af en endelig udligningstold og om endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 15, stk. 1,
under henvisning til forslag forelagt af Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EU) nr. 1261/2010 (2) (»forordningen om midlertidig told«) indførte Kommissionen en midlertidig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien.
(2)
Proceduren blev indledt, efter at Federation of Iron and Steel Industries (Eurofer) (»klageren«) den 15. februar 2010 havde indgivet en klage på vegne af producenter, der tegner sig for størstedelen, i dette tilfælde over 25 %, af den samlede EU-produktion af visse stænger af rustfrit stål.
(3)
Som anført i betragtning 23 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af subsidiering og skade perioden fra den 1. april 2009 til den 31. marts 2010 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra 2007 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
1.2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det blev besluttet at indføre midlertidige udligningsforanstaltninger (»den foreløbige fremlæggelse«), indgav en række interesserede parter skriftlige redegørelser, hvori de tilkendegav deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede om det, fik også lejlighed til at blive hørt. Kommissionen fortsatte med at indhente alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen. De berørte parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
(5)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien og endelig opkrævning af de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.
1.3. Parter, som er berørt af proceduren
(6)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende de parter, der er berørt af proceduren, bekræftes konklusionerne i betragtning 5-22 i forordningen om midlertidig told.
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Den pågældende vare
(7)
Der mindes om, jf. betragtning 24 i forordningen om midlertidig told, at »den pågældende vare« var stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, med oprindelse i Indien og i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89.
(8)
En af de eksporterende producenter i Indien hævdede, at stænger af rustfrit stål med et cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mindre, men en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, bør udelukkes fra undersøgelsen, fordi de ikke er omfattet af varedækningen.
(9)
Denne påstand blev afvist, fordi der i varedækningen ikke henvises til tolerancer. Varekontrolnummeret i spørgeskemaet omfatter ganske vist en rubrik for tolerancer, der er begrænset til tolerancebredden H6 til H11, men denne er kun medtaget af hensyn til sammenligningen og har ingen bindende virkninger for den vare, der er genstand for undersøgelsen. Det konkluderes derfor, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, ikke bør udelukkes.
(10)
Det bør bemærkes, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, blev taget i betragtning ved beregningen af den foreløbige subsidiemargen og skadestærskel.
2.2. Samme vare
(11)
Da der ikke er fremsat nogen bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes konklusionen i betragtning 25 i forordningen om midlertidig told.
3. SUBSIDIERING
3.1. Indledning
(12)
I betragtning 26 i forordningen om midlertidig told henvises der til følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
a)
Duty Entitlement Passbook Scheme (toldgodtgørelsesordning)
b)
Advance Authorisation Scheme (forhåndstilladelsesordning)
c)
Export Promotion Capital Goods Scheme (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
d)
Export Oriented Units Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder)
e)
Export Credit Scheme (eksportkreditordning).
(13)
EU-erhvervsgrenen spurgte, om Kommissionen havde undladt at tage hensyn til en række subsidieringsordninger og som følge heraf undervurderede de subsidier, som det var blevet konstateret, at de indiske producenter modtog.
(14)
Som svar herpå skal det bemærkes, at klagen omfattede et stort antal nationale og lokale ordninger, som blev medtaget i det spørgeskema, der blev sendt til de eksporterende producenter i Indien, og undersøgt af Kommissionen. Kun for de i betragtning 12 omhandlede ordninger blev det dog konstateret, at de undersøgte eksporterende producenter, der indgik i stikprøven, havde modtaget subsidier.
(15)
EU-erhvervsgrenen hævdede ligeledes, at Kommissionens resultater er i modstrid med resultaterne af en procedure vedrørende udligningstold på eksporten af visse stålvarer fra Indien, som det amerikanske handelsministerium havde foretaget, og hvor der var blevet konstateret langt højere subsidier. Det bør dog bemærkes, at disse resultater vedrører en anden vare og dækker en anden undersøgelsesperiode. Derfor afvises denne påstand.
(16)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger, bekræftes betragtning 26-28 i forordningen om midlertidig told.
3.2. Duty Entitlement Passbook Scheme (»DEPBS«) (toldgodtgørelsesordning)
(17)
En række parter hævdede, at DEPBS ikke bør betragtes som et udligningsberettiget subsidie, da formålet med ordningen er at udligne tolden på import. Som det fremgår af betragtning 38 i forordningen om midlertidig told, kan denne ordning ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da den ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de faktisk anvendte råvarer. Desuden findes der ingen ordning eller procedure, der skal fastslå, hvilke råvarer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om betaling af for høje importafgifter, jf. grundforordningens bilag I, punkt i), og bilag II og III. Endelig er en eksportør berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om den pågældende overhovedet importerer råvarer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise import af noget råmateriale. Selv eksportører, der køber alle deres råvarer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råvarer, er således stadig berettiget til fordelene ved DEPBS. Disse påstande afvises derfor.
(18)
En af parterne hævdede, at i tilfælde af salg af DEPB-licensen lå den faktiske salgspris under licensens værdi, og fordelen var derfor mindre. I den forbindelse skal det bemærkes, at fordelen under denne ordning blev beregnet på grundlag af størrelsen af den kredit, der ydes under licensen, uanset om licensen blev anvendt til udligning af tolden på import, eller om licensen rent faktisk blev solgt. Det konkluderes, at et eventuelt salg af en licens til en pris, der ligger under den pålydende værdi, er en rent forretningsmæssig beslutning, som ikke ændrer ved størrelsen af den fordel, der ydes under denne ordning. Denne påstand afvises derfor.
(19)
Desuden hævdede en anden part, at selv hvis DEPBS blev betragtet som udligningsberettiget, burde fordelen under denne ordning ikke baseres på eksportværdien, men snarere den faktiske brug af DEPB-licensen. I den forbindelse bør der mindes om, at i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 beregnedes det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det blev konstateret, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at de indiske myndigheder giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, som ydes for den pågældende eksporttransaktion, har de indiske myndigheder ingen beføjelser med hensyn til at indrømme subsidiet. Når en virksomhed ved, at den vil modtage et subsidie under DEPBS, er virksomheden gunstigere stillet, fordi den kan tilbyde lavere priser på grund af subsidierne. Det er imidlertid eksporttidspunktet og ikke den efterfølgende anvendelse, der er afgørende for at fastslå, at der er indrømmet en fordel, fordi en eksportør med sådanne rettigheder allerede er bedre stillet finansielt set. Denne påstand afvises derfor.
(20)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 29-41 i forordningen om midlertidig told.
3.3. Advance Authorisation Scheme (»AAS«) (forhåndstilladelsesordningen)
(21)
En af parterne hævdede, at AAS burde betragtes som en toldgodtgørelsesordning, fordi de importerede materialer anvendes til produktion af varer, som eksporteres. Som svar på denne påstand blev det i grundforordningens betragtning 54 forklaret, at den underordning, der blev benyttet i den aktuelle sag, ikke kan betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke reglerne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). De indiske myndigheder anvendte ikke en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev brugt råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Det konkluderes også, at standard input-/outputnormerne (SION-normerne) for den pågældende vare ikke var tilstrækkeligt præcise, og at SION-normerne ikke i sig selv kan anses for at være et system til verifikation af det faktiske forbrug, fordi disse standardnormer er udformet således, at de indiske myndigheder ikke med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råvarer der er forbrugt i produktionen til eksport. De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råvarer, selv om det normalt er nødvendigt, når der ikke findes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3). Underordningen er derfor udligningsberettiget, og påstanden afvises.
(22)
Hvad angår beregningen af subsidiebeløbet og i modstrid med en af parternes påstande, skulle AAS-fordele, der indrømmes andre varer end den pågældende vare, tages i betragtning ved fastsættelsen af den udligningsberettigede fordels størrelse. Der er ingen forpligtelse under AAS, der begrænser brugen af fordelen til toldfri import af råvarer knyttet til en bestemt vare. Den pågældende vare kan derfor drage fordel af alle de AAS-fordele, der indrømmes.
(23)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 42-58 i forordningen om midlertidig told.
3.4. Export Promotion Capital Goods Scheme (»EPCGS«) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
(24)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionen i betragtning 59 i forordningen om midlertidig told.
3.5. Export Oriented Units Scheme (»EOUS«) (ordning for eksportorienterede virksomheder)
(25)
Før en række bemærkninger fra virksomheden i stikprøven, som havde status som EOU, behandles, bør der mindes om, at det er en afgørende forpligtelse for en EOU-virksomhed, jf. FT-policy 2004-2009 og FT-policy 2009-2014, at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, dvs. den samlede værdi af eksporten skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer i en referenceperiode (på fem år). I princippet kan alle virksomheder, der forpligter sig til at eksportere hele deres produktion af varer og tjenesteydelser, etableres under EOUS.
(26)
Til gengæld er eksportorienterede virksomheder berettiget til de i grundforordningens betragtning 66 omhandlede fordele. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a). Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. kapitel 6.1 i FT-policy 2009-2014.
(27)
En EOU-virksomheds fordele er alle retligt betingede af eksportresultater. EOUS kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i grundforordningens bilag I, punkt H), og bilag II, nr. i), (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse).
(28)
Det er desuden ikke blevet bekræftet, at de indiske myndigheder har en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt told- eller omsætningsafgiftsfri råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4, samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Hensigten med den indførte kontrolordning er at overvåge forpligtelsen til at opnå nettoindtjening i udenlandsk valuta og ikke forbruget af import i forbindelse med fremstilling af eksportvarer.
(29)
Ifølge den part, som har status som EOU-virksomhed, kan en fordel kun være udligningsberettiget, hvis følgende to betingelser er opfyldt: i) der findes ikke noget kontrolsystem, og ii) der er ikke tale om eftergivelse af for store beløb. Som svar herpå skal det fremhæves, at det er af afgørende betydning, at de indiske myndigheder påviser, at de har oprettet et effektivt kontrolsystem, som gør det muligt at fastslå, hvilke og hvor mange råvarer der forbruges i produktionsprocessen. Fraværet af et effektivt kontrolsystem vil blive behandlet yderligere nedenfor. Spørgsmålet vedrørende eftergivelse af for store beløb er kun relevant i tilfælde, hvor det er blevet fastslået, at ordningen - i dette tilfælde EOUS - er en autoriseret toldgodtgørelsesordning, som opfylder kravene i grundforordningens bilag I, II og III. Som forklaret ovenfor i betragtning 27 kan EOUS ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii).
(30)
Denne part understregede desuden, at EOUS har karakter af en automatisk ordning, som muliggør toldfri import af råvarer med henblik på eksport af færdigvarer. Den pågældende part hævdede, at EOUS kan sidestilles med den særlige toldprocedure, der kaldes proceduren for aktiv forædling, og ikke toldgodtgørelse. Denne part hævdede, at uanset om disse to ordninger teoretisk set giver det samme resultat (eksport af varer indeholdende råvarer, for hvilke der ikke opkræves told ved import), er der betydelige forskelle mellem dem. Til støtte for påstanden hævdede den pågældende part, at eksportøren under en toldgodtgørelsesordning kan gøre krav på en godtgørelse for told på råvarer, der indgår i færdigvarerne. Under proceduren for aktiv forædling er eksportøren fritaget for importtold, men er retligt forpligtet til at betale told på færdigvarer, der sælges på hjemmemarkedet. Den pågældende part hævdede, at der ikke kan være tale om eftergivelse af for store beløb under sidstnævnte ordning.
(31)
Som svar herpå skal det først og fremmest bemærkes, at det kun kan fastslås, om der har været tale om eftergivelse af for store beløb, hvis der findes en kontrolordning for overvågning af forbruget af importvarer set i forhold til produktionen af eksportvarer. Hvad angår den pågældende parts påstand om, at EOU ikke er en toldgodtgørelsesordning, skal det bemærkes, at det af fodnote 2 til grundforordningens bilag I klart fremgår, at »eftergivelse eller godtgørelse« i grundforordningen omfatter hel eller delvis fritagelse for eller udsættelse af importafgifter. Det bør stå klart, at den grundlæggende tanke bag toldgodtgørelses- eller fritagelsesordninger er den samme, dvs. at importtold på import af råvarer enten ikke skal betales eller godtgøres, såfremt de pågældende råvarer anvendes til fremstilling af varer, som efterfølgende eksporteres. Sluttelig bør det stå klart, at EOUS skal opfylde kravene i grundforordningens bilag I, II og III, hvis det skal fastslås, om ordningen kan betragtes som en autoriseret toldgodtgørelsesordning.
(32)
Den pågældende part hævdede endvidere, at en EOU-virksomhed er underkastet et effektivt kontrolsystem og yderligere kontroltiltag i forbindelse med både eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede, at det ikke blot var relevant at tage udenrigshandelspolitikken og procedurehåndbogen, som fastsætter love og procedurer for EOU, i betragtning. Det bør også undersøges, om der findes et rimeligt og effektiv kontrolsystem i medfør af andre indiske love og bestemmelser. Til støtte for sin påstand hævdede den pågældende part, at han i henhold til Section 6.10.1 i procedurehåndbogen er forpligtet til at føre korrekte regnskaber og indsende kvartals- og årsrapporter med en digital signatur om udviklingen med hensyn til import, indkøb på hjemmemarkedet, eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede endvidere, at han i henhold til Central Excise Act, 1944, i forbindelse med hjemmemarkedssalg er retligt forpligtet til udstede en momsfaktura med en klar angivelse af bl.a. de afgifter, der skal betales. Central Excise Act fastlægger også de månedlige krav, som indebærer, at den pågældende part skal forelægge myndighederne alle oplysninger om sit hjemmemarkedssalg. I henhold til Companies Act, 1956, og de relevante regnskabsstandarder er den pågældende part retligt forpligtet til at forelægge detaljerede oplysninger om import og indkøb på hjemmemarkedet samt eksport og hjemmemarkedssalg i sine reviderede regnskaber.
(33)
Som svar herpå gøres der opmærksom på, at der ikke sættes spørgsmålstegn ved, at Companies Act muligvis fastlægger rammerne for regnskabsstandarder i Indien. Når det vurderes, om EOU er udligningsberettiget, er det relevante spørgsmål dog, om de indiske myndigheder har oprettet en ordning, som kan bekræfte, om og i hvilket omfang der blev forbrugt told- og afgiftsfrie råvarer i produktionen af de eksporterede varer.
(34)
Kravene under Central Excise Act har et helt andet formål, nemlig at sikre, at de relevante afgifter betales i tilfælde af salg på hjemmemarkedet i Indien. Brugen af toldfrit importerede varer kontrolleres ikke, og forbindelsen mellem toldfrie råvarer og produktionen af færdige varer kontrolleres ikke, og der er således ikke tale om en toldgodtgørelsesordning.
(35)
For så vidt angår yderligere kontroltiltag skal det erindres, at en EOU-virksomhed ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. grundforordningens betragtning 69. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger værdien af råmaterialerne til eksportproduktion.
(36)
Efter grundige overvejelser vedrørende denne parts bemærkninger blev det således bekræftet, at de indiske myndigheder ikke har nogen kontrolordning eller -procedure til effektivt at kontrollere, hvorvidt og i givet fald i hvilke mængder der blev brugt told- og/eller omsætningsafgiftsfrie råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2)). De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når der ikke fandtes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5), og bilag III, del II, punkt 3)). Endvidere forelagde de indiske myndigheder ingen beviser for, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb.
(37)
Den pågældende part hævdede, at Kommissionen ved beregningen af subsidiet burde have taget hensyn til den told, der var blevet betalt på hjemmemarkedssalget af færdigvarer. Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at selv om formålet med et etablere en EOU-virksomhed er at opnå nettoindtjening på udenlandsk valuta, har EOU-virksomheden mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Under EOUS vil varerne blive behandlet som importerede varer, selv om der blot skal betales en præferencetold på 50 %. En EOU-virksomhed er som sådan ikke i en anden situation end de virksomheder, der opererer på hjemmemarkedet, dvs. den gældende told/afgift skal betales på indkøbte varer. I den forbindelse bør det være klart, at de indiske myndigheders beslutning om at beskatte varer til forbrug på hjemmemarkedet ikke betyder, at en EOU-virksomheds fritagelse for importafgifter og omsætningsafgifter ikke er en fordel, for så vidt angår eksportsalget af den pågældende vare. Desuden har salget på hjemmemarkedet ingen indvirkning på den mere generelle vurdering af, om der findes en passende kontrolordning.
(38)
Den pågældende part hævdede også, at Kommissionen bruger en forkert nævner ved beregningen af subsidiebeløbet. Parten hævdede, at den korrekte nævner er hele salgsomsætningen og ikke omsætningen fra eksportsalget. Denne påstand måtte afvises. Det subsidiebeløb (tælleren), der er blevet beregnet under ordningen, er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt på den samlede eksportomsætning i UP som passende nævner, fordi subsidiet er betinget af eksportresultater. En EOU-virksomheds mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet ændrer ikke ved, at EOUS helt klart har eksport som mål.
(39)
Sluttelig hævdede den pågældende part, at den fordel, som virksomheden opnår, bør svare til de kreditomkostninger, som de indiske myndigheder gav afkald på mellem tidspunktet for import af råvarerne og tidspunktet for eksport fra Indien af de færdige stænger af rustfrit stål. Til støtte for sin påstand henviste den pågældende part til de foreløbige resultater af en antisubsidieundersøgelse/undersøgelse vedrørende en ny eksportør, som det amerikanske handelsministerium har foretaget for nylig, og hvoraf det fremgik, at ikke betalt told blev betragtet som et rentefrit lån, som virksomheden ydes på importtidspunktet. Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen ikke er bundet af de beregningsmetoder, der anvendes af det amerikanske handelsministerium, men af grundforordningens bestemmelser. I dette tilfælde er der redegjort for beregningsmetoden i betragtning 75 og 76 i forordningen om midlertidig told. Under alle omstændigheder ville dette argument kun kunne bruges, hvis der blot var tale om udsættelse (fodnote 3 til grundforordningens bilag I) og ikke toldfritagelse som i dette tilfælde.
(40)
På grundlag af ovenstående bekræftes betragtning 60-77 i forordningen om midlertidig told.
3.6. Export Credit Scheme (»ECS«) (eksportkreditordning)
(41)
En af parterne medgav, at han havde modtaget en præferentiel kredit for sin eksport, men hævdede, at denne sats var betydeligt højere end de fremherskende kreditsatser i Unionen og derfor ikke burde betragtes som en fordel.
(42)
Som svar herpå bør det bemærkes, at subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, som blev betalt for eksportkreditter, og den rente, der skulle have været betalt for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der blev anvendt af den pågældende virksomhed i Indien. I dette tilfælde blev et benchmark på hjemmemarkedet anvendt til beregning af subsidiebeløbet. Denne påstand afvises derfor.
(43)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 78-86 i forordningen om midlertidig told.
3.7. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(44)
I overensstemmelse med grundforordningen ligger de udligningsberettigede subsidiebeløb på mellem 3,3 % og 4,3 %, udtrykt i værdi. Da de ligger på samme niveau som i betragtning 87 i forordningen om midlertidig told, bekræftes den betragtning hermed.
ORDNING→
DEPBS (3)
AAS (3)
EOU (3)
ECS (3)
I alt
VIRKSOMHED
Chandan Steel Ltd.
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus group
2,6 % til 3,4 %
0 til 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
4,3 %
(45)
Metoden til fastsættelse af subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, som ikke indgår i stikprøven, fremgår af betragtning 88 i forordningen om midlertidig told. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 3, udgør subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, 4,0 %, hvilket beregnedes på grundlag af den vejede gennemsnitlige subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder i stikprøven. Derfor bekræftes konklusionerne betragtning 88 i forordningen om midlertidig told.
(46)
Grundlaget for fastsættelse af den landsdækkende subsidiemargen fremgår af betragtning 89 i forordningen om midlertidig told. Da der ikke blev fremsat bemærkninger hertil, bekræftes konklusionerne i betragtning 89 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-ERHVERVSGRENEN
(47)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenen, bekræftes konklusionerne i betragtning 90-93 i forordningen om midlertidig told.
5. SKADE
(48)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende skade, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-122 i forordningen om midlertidig told.
6. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(49)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende årsagssammenhæng, bekræftes konklusionerne i betragtning 123-136 i forordningen om midlertidig told.
7. UNIONENS INTERESSER
(50)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftes konklusionerne i betragtning 137-148 i forordningen om midlertidig told.
8. ENDELIGE UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
8.1. Skadestærskel
(51)
En af parterne hævdede, at den gennemsnitlige fortjenstmargen før skat på 9,5 %, som var baseret på situationen i 2007 og blev anvendt til beregning af den ikke skadevoldende pris med henblik på fastsættelsen af skadesmargenen, ikke var repræsentativ for erhvervsgrenens fortjenstmargen før skat på lang sigt. Det blev påstået, at det år, som tjente som grundlag for beregning af denne fortjeneste, var et usædvanligt år, og at 2005-2006 ville være mere repræsentative, da disse år var normale regnskabsår med fortjenstmargener på mellem 4 og 6 %.
(52)
Den målfortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, var baseret på den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, som EU-producenterne i stikprøven havde opnået i 2007. Dette år blev anset for at være det mest repræsentative år, hvor EU-producenterne ikke led under skadevoldende subsidiering. Påstanden afvises derfor, og den fortjenstmargen, der blev anvendt i den midlertidige fase, bekræftes.
(53)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen bekræftes konklusionerne i betragtning 149-153 i forordningen om midlertidig told.
8.2. Konklusion om skadestærskel
(54)
Den metode, der anvendes i forordningen om midlertidig told, bekræftes.
8.3. Toldens størrelse
(55)
På baggrund af ovenstående og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 1, bør der indføres en endelig udligningstold på et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der er forårsaget af den subsidierede import, men som ikke overstiger den konstaterede subsidiemargen.
(56)
Udligningstolden blev således fastlagt ved at sammenligne skadestærsklerne og subsidiemargenerne. Udligningstolden bør derfor være som følger:
Virksomhed
Subsidiemargen
Skadesmargen
Udligningstold
Chandan Steel Ltd.
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus group
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Alle andre virksomheder
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
De individuelle udligningstoldsatser i denne forordning er fastlagt på grundlag af resultaterne af denne undersøgelse. De afspejler således den situation, der konstateredes i forbindelse med undersøgelsen vedrørende ovennævnte virksomheder. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre virksomheder«) udelukkende anvendelse på import af varer med oprindelse i Indien og fremstillet af virksomhederne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importvarer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder forretningsmæssigt forbundne enheder til de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
(58)
Alle anmodninger om anvendelse af en individuel udligningstoldsats for virksomheder (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) bør omgående indgives til Kommissionen (5) med alle relevante oplysninger, især om ændringer i virksomhedens aktiviteter med hensyn til produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Om fornødent vil forordningen blive ændret ved en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuel told.
8.4. Endelig opkrævning af midlertidig told
(59)
På grund af størrelsen af de konstaterede subsidiemargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af den midlertidige udligningstold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien.
2. Den endelige udligningstold på nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for den i stk. 1 omhandlede vare fremstillet af nedenstående virksomheder fastsættes til følgende:
Virksomhed
Told (%)
Taric-tillægskode
Chandan Steel Ltd., Mumbai
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd, Mumbai,
Precision Metals, Mumbai,
Hindustan Inox Ltd., Mumbai,
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd., Mumbai
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd., Thane
4,3
B004
Virksomheder opført i bilaget
4,0
B005
Alle andre virksomheder
4,3
B999
3. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig udligningstold ved forordning (EU) nr. 1261/2010 om import af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. april 2011.
NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 405/2011,
annettu 19 päivänä huhtikuuta 2011,
lopullisen tasoitustullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä kesäkuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 597/2009 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 15 artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon ehdotuksen, jonka Euroopan komissio on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
1.1 Väliaikaiset toimenpiteet
(1)
Komissio vahvisti asetuksella (EU) N:o 1261/2010 (2), jäljempänä ’väliaikaista tullia koskeva asetus’, väliaikaisen tasoitustullin käyttöönoton tiettyjen Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa.
(2)
Menettely pantiin vireille, kun Euroopan rauta- ja terästeollisuuden liitto (Eurofer), jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli tehnyt 15 päivänä helmikuuta 2010 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa pääosan, tässä tapauksessa yli 25 prosenttia, tiettyjen ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen kokonaistuotannosta unionissa.
(3)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 23 kappaleessa todetaan, tukea ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän huhtikuuta 2009 ja 31 päivän maaliskuuta 2010 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahingon määrittämisen kannalta merkittävien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi kauden vuodesta 2007 tutkimusajanjakson päättymiseen, jäljempänä ’tarkastelujakso’.
1.2 Myöhempi menettely
(4)
Niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden ilmoittamisen jälkeen, jäljempänä ’alustavien päätelmien ilmoittaminen’, joiden perusteella päätettiin ottaa käyttöön väliaikaisia tasoitustoimenpiteitä, useat asianomaiset osapuolet esittivät kirjallisesti huomautuksensa alustavista päätelmistä. Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi. Komissio jatkoi lopullisia päätelmiään varten tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista. Kaikkia asianomaisten osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja ne otettiin huomioon soveltuvin osin.
(5)
Osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisen tasoitustullin käyttöönottoa tiettyjen Intiasta peräisin olevien ruostumattomasta teräksestä valmistettujen tankojen tuonnissa ja väliaikaisen tullin vakuutena olevien määrien lopullista kantamista. Osapuolille asetettiin myös määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksia tässä lopullisessa ilmoituksessa annettujen tietojen johdosta.
1.3 Menettelyn osapuolet
(6)
Koska huomautuksia menettelyn osapuolista ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 5-22 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
2.1 Tarkasteltavana oleva tuote
(7)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 24 kappaleessa todetaan, tarkasteltavana oleva tuote ovat siis määritelmältään Intiasta peräisin olevat ruostumattomat terästangot, jotka eivät ole enempää valmistetut kuin kylmänä muokatut tai kylmänä viimeistellyt, muut kuin poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoiset läpimitaltaan vähintään 80 mm:n tangot, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 ja 7222 20 89.
(8)
Yksi intialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoiset läpimitaltaan vähintään 80 mm:n ruostumattomat terästangot, jotka eivät kuulu toleranssirajoihin H6-H11, olisi suljettava tutkimuksen ulkopuolelle, sillä ne eivät kuulu tuotteen määritelmän piiriin.
(9)
Tämä väite hylättiin, sillä tuotteen määritelmässä ei viitata toleransseihin. Kyselylomakkeessa oleva tuotteen valvontakoodi (PCN) sisältää toleransseja koskevan kentän, joka on rajattu alueelle H6-H11, mutta tämä on ainoastaan vertailuja varten eikä sillä ole mitään sitovia vaikutuksia tarkasteltavana olevan tuotteen kannalta. Tämän vuoksi pääteltiin, että toleranssialueen H6-H11 ulkopuolelle jääviä tuotteita ei pitäisi sulkea tarkastelun ulkopuolelle.
(10)
Olisi huomattava, että alustavien tuki- ja vahinkomarginaalien laskemista varten otettiin huomioon myös toleranssialueen H6-H11 ulkopuoliset tuotteet.
2.2 Samankaltainen tuote
(11)
Koska samankaltaista tuotetta koskevia huomautuksia ei tehty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 25 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3. TUET
3.1 Johdanto
(12)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 26 kappaleessa viitattiin seuraaviin järjestelmiin, joiden väitettiin liittyvän tukien myöntämiseen:
a)
tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme);
b)
ennakkolupajärjestelmä (Advance Authorisation Scheme);
c)
tuotantohyödykkeiden tuontia etuustullein koskeva järjestelmä (Export Promotion Capital Goods Scheme);
d)
vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme);
e)
vientiluottojärjestelmä.
(13)
Unionin tuotannonala tiedusteli, oliko komissio jättänyt huomiotta eräitä tukiohjelmia, joiden perusteella se uskoi, että Intian tuottajien saamat tuet oli aliarvioitu.
(14)
Vastauksena on todettava, että valitukseen sisältyi suuri määrä kansallisia ja alueellisia tukijärjestelmiä, jotka sisällytettiin vientiä harjoittaville Intian tuottajille suunnattuun kyselylomakkeeseen ja joita komissio tutki. Kuitenkin ainoastaan edellä 12 kappaleessa lueteltujen järjestelmien osalta voitiin todeta, että tutkitut otokseen kuuluvat vientiä harjoittavat tuottajat olivat saaneet tukea.
(15)
Unionin tuotannonala väitti myös, että komission päätelmät olivat ristiriidassa Yhdysvaltojen kauppaministeriön (Department of Commerce) sellaisten päätelmien kanssa, jotka oli saatu tuoreessa tasoitustullimenettelyssä, jossa oli todettu huomattavasti suurempia tukia Intiasta peräisin olevassa tiettyjen terästen tuonnissa. On kuitenkin todettava, että kyseessä on eri tuotetta koskeva päätelmä, joka koskee myös eri tutkimusajanjaksoa. Sen vuoksi kyseinen väite hylättiin.
(16)
Koska muita huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 26-28 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3.2 Tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS)
(17)
Useat osapuolet väittivät, että tuontitullien hyvitysjärjestelmää ei pitäisi katsoa tasoitustoimenpiteiden alaiseksi tueksi, sillä järjestelmän tarkoituksena on hyvittää viennistä maksettuja tulleja. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 38 kappaleessa selvitetään, tätä järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna verojen ja maksujen palautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä, koska se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevassa i kohdassa, liitteessä II (palautusta koskeva määritelmä ja säännöt) ja liitteessä III (korvaavien tuotantopanosten palautusta koskeva määritelmä ja säännöt) vahvistettujen sääntöjen mukainen. Viejää ei velvoiteta tosiasiallisesti käyttämään tullitta tuotuja tavaroita tuotantoprosessissa eikä hyvityksen määrää lasketa tosiasiallisesti käytettyjen tuotantopanosten perusteella. Käytössä ei myöskään ole mitään järjestelmää tai menettelyä, jonka avulla voitaisiin tarkistaa, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa tai onko tuontitulleja palautettu liikaa perusasetuksen liitteessä I olevassa i kohdassa ja liitteissä II ja III tarkoitetulla tavalla. Viejä voi saada DEPBS-järjestelmän edut, vaikkei se toisi maahan lainkaan tuotantopanoksia. Edun saamiseen riittää pelkästään se, että kyseinen viejä vie tavaroita, eikä sen tarvitse osoittaa, että tuotantopanoksia on tuotu maahan. Näin ollen myös viejät, jotka hankkivat kaikki tuotantopanoksensa kotimarkkinoilta eivätkä tuo maahan mitään tuotantopanoksina käytettäviksi kelpaavia tuotteita, voivat saada DEPBS-järjestelmän etuuksia. Sen vuoksi nämä väitteet hylätään.
(18)
Yksi osapuoli väitti, että kun kyseessä on DEPB-lisenssi, todellinen myyntihinta oli lisenssin arvoa alhaisempi ja siksi etu oli pienempi. Tältä osin on huomattava, että järjestelmän mukainen etu laskettiin lisenssin yhteydessä myönnetyn hyvityksen määrän perusteella riippumatta siitä, käytettiinkö lisenssi tuontitullien kuittaamiseen vai myytiinkö lisenssi todellisuudessa. Katsottiin, että lisenssin myynti sen nimellisarvoa alhaisempaan hintaan on puhtaasti kaupallinen päätös, joka ei muuta järjestelmän mukaisesti saadun edun määrää. Näin ollen väite hylätään.
(19)
Yksi osapuoli väitti lisäksi, että vaikka DEPBS-järjestelmä katsottaisiinkin tasoitustoimenpiteiden alaiseksi, järjestelmästä saatavan edun ei pitäisi pohjautua vientiarvoon vaan DEPB-lisenssin todelliseen käyttöön. Tältä osin olisi muistettava, että perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan ja 5 artiklan mukaisesti tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä laskettiin sen edun mukaan, joka vastaanottajan oli todettu saaneen tutkimusajanjaksona. Tässä yhteydessä katsottiin, että etu koituu vastaanottajalle sillä hetkellä, kun vientitapahtuma suoritetaan järjestelmän mukaisesti. Kyseisellä hetkellä Intian viranomaisten on siis luovuttava tulleista, ja tämä luopuminen on perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea. Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa tuen myöntämiseen sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat antaneet viennin lähetysasiakirjan, josta käy ilmi muun muassa kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä DEPBS-hyvitys. Koska yritys tietää saavansa DEPBS-järjestelmän mukaista tukea, se on muita edullisemmassa asemassa, koska sen saamat tuet voivat kuvastua alhaisempina hintatarjouksina. Vientihetki on ratkaisevan tärkeä määritettäessä edun koituminen, mutta myöhemmällä käytöllä ei ole merkitystä, sillä etuun oikeutettu viejä on jo taloudellisesti paremmassa asemassa. Tästä syystä tämä väite hylätään.
(20)
Koska muita huomautuksia tästä järjestelmästä ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 29-41 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3.3 Ennakkolupajärjestelmä (Advance Authorisation Scheme, AAS)
(21)
Yksi osapuoli väitti, ett AAS-järjestelmä pitäisi katsoa tullinpalautusjärjestelmäksi, sillä tuodut raaka-aineet käytetään vientitavaroiden tuotantoon. Tähän väitteeseen vastauksena väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 54 kappaleessa selitetään, että tässä tapauksessa sovellettua alajärjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautusta koskeva määritelmä ja säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautusta koskeva määritelmä ja säännöt) sääntöjen mukainen. Intian viranomaiset eivät soveltaneet tehokasta tarkistusjärjestelmää tai -menettelyä varmistaakseen, käytettiinkö tuotantopanoksia vientituotteen tuotannossa ja missä määrin niitä siinä käytettiin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta). Katsotaan myös, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantopanoksia ja myyntiä koskevat vakionormit (SION-vakionormit) eivät olleet riittävän tarkkoja, eikä niitä sinällään voida pitää todellisen kulutuksen arviointiin soveltuvana tarkistusjärjestelmänä, koska vakionormit on laadittu niin, että Intian viranomaiset eivät voi riittävän tarkkaan varmentaa niiden perusteella sitä, millaisia tuotantopanosmääriä vientituotannossa on kulutettu. Intian viranomaiset eivät myöskään tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellaista olisi tavallisesti vaadittava, kun käytössä ei ole tehokasta tarkistusjärjestelmää (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 kohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 kohta). Kyseinen alajärjestelmä mahdollistaa siis tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton, ja näin ollen väite hylättiin.
(22)
Toisin kuin eräs osapuoli toimittamassaan näkemyksessä katsoi, tukimäärän laskemisessa oli otettava huomioon muun kuin tarkasteltavana olevan tuotteen tuoma AAS-etu, kun määritettiin tasoitustoimenpiteen alaisen edun määrää. AAS-järjestelmässä ei ole mitään velvoitetta, jolla rajoitettaisiin edun käyttö tiettyyn tuotteeseen liittyvien tuotantopanosten tullittomaan tuontiin. Näin ollen tarkasteltavana oleva tuote voi saada etua kaikista annetuista AAS-eduista.
(23)
Koska muita huomautuksia tästä järjestelmästä ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 42-58 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3.4 Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)
(24)
Koska huomautuksia tästä järjestelmästä ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 59 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3.5 Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme, EOUS)
(25)
Ennen kuin käsitellään huomautuksia, jotka esitti otokseen kuulunut yritys, jolla oli vientiin suuntautuneen yksikön asema, olisi muistettava, että olennaista kyseisille yksiköille on FT-policy 2004-2009- ja FT-policy 2009-2014 -asiakirjassa asetettu velvoite, jonka mukaan niiden on saavutettava niin sanotut nettovaluutta-ansiot, eli viennin kokonaisarvon on viiden vuoden viitekautena oltava suurempi kuin tuontituotteiden kokonaisarvo. Kaikki yritykset, jotka periaatteessa sitoutuvat viemään koko tavara- tai palvelutuotantonsa, voidaan perustaa EOUS-järjestelmän mukaisesti.
(26)
Vientiin suuntautuneilla yksiköillä on vastaavasti oikeus tiettyihin etuihin, jotka luetellaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 66 kappaleessa. Ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista tukea. Vientiin suuntautuneen yksikön vientitavoite, joka esitetään FT-policy 2009-2014 -asiakirjan luvussa 6.1, on tukien saamisen olennainen edellytys.
(27)
Vientiin suuntautuneen yksikön saamat vapautukset ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia. EOUS-järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevan h ja i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tiukkojen sääntöjen mukaisia.
(28)
Ei ole myöskään vahvistettu, että Intian viranomaiset olisivat soveltaneet tarkistusjärjestelmää tai -menettelyä varmistaakseen, käytettiinkö tulleitta tai liikevaihtoverotta hankittuja tuotantopanoksia vientituotteen tuotannossa ja missä määrin niitä siinä käytettiin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta sen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta). Käytössä olevalla tarkistusjärjestelmällä valvotaan nettovaluutta-ansioita koskevaa velvoitetta eikä tuonnin kulutusta suhteessa vietyjen tuotteiden tuotantoon.
(29)
Vientiin suuntautuneen yksikön aseman saanut osapuoli katsoi, että etu mahdollistaa tasoitustullin käyttöönoton kahdella edellytyksellä: i) tarkistusjärjestelmää ei ole ja ii) liiallista tullinpalautusta esiintyy. Vastauksena tähän olisi huomattava, että Intian viranomaisten on tärkeää osoittaa, että ne ovat toteuttaneet toimivan tarkistusjärjestelmän, jolla selvitetään, millaista tuontia käytettiin tuotantoprosessissa ja missä määrin tuontia käytettiin. Jäljempänä käsitellään yksityiskohtaisemmin toimivan tarkistusjärjestelmän puuttumista. Mitä tulee liiallisiin tullinpalautuksiin, kysymys on merkityksellinen vain, jos on todettu, että järjestelmä (tässä tapauksessa EOUS) on tosiasiallinen tullinpalautusjärjestelmä, joka täyttää perusasetuksen liitteiden I, II ja III vaatimukset. Kuten 27 kappaleessa selitetään, EOUS-järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä.
(30)
Osapuoli korosti lisäksi sitä, että EOUS-järjestelmä on luonteeltaan oletusarvoinen, sillä sen avulla voidaan tuoda tullitta raaka-aineita lopullisten tavaroiden vientiä varten. Osapuoli väitti, että EOUS-järjestelmä voidaan rinnastaa sisäisen jalostuksen mukaista helpotusta koskevaan erityiseen tullimenettelyyn eikä tullinpalautukseen. Väitettiin, että riippumatta siitä, onko näiden kahden järjestelmän tulos teoreettisesti sama (sellaisten tavaroiden vienti, johon sisältyvien raaka-aineiden tuonnissa luovutaan tullista), niiden välillä on merkittäviä eroja. Tämän väitteen tueksi osapuoli esitti, että tullinpalautusjärjestelmässä viejällä on oikeus hakea lopullisiin tavaroihin käytettyjen raaka-aineiden tullien palautusta. Sisäisen jalostuksen järjestelmässä viejä vapautetaan kaikista tuontitulleista mutta sillä on oikeudellinen velvoite maksaa tullia kaikista kotimaassa myydyistä lopullisista tavaroista. Osapuoli väitti, että viimeksi mainitussa järjestelmässä ei voi esiintyä liiallista tullinpalautusta.
(31)
Vastauksena tähän olisi ensinnäkin huomattava, että liiallinen maksu voidaan todeta ainoastaan, kun käytössä on tarkistusjärjestelmä, jolla pyritään valvomaan tuonnin kulutusta suhteessa vientitavaroiden tuotantoon. Mitä tulee osapuolen väitteeseen, jonka mukaan vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä ei ole tullinpalautusjärjestelmä, olisi huomattava, että perusasetuksen liitteen I alaviitteessä 2 säädetään selvästi, että perusasetuksessa ilmaisulla ’palauttaminen’ tarkoitetaan tuontimaksuista vapauttamista tai niiden maksun siirtämistä kokonaan tai osittain. On selvää, että tullinpalautus- tai tullivapautusjärjestelmissä sovelletaan samaa peruskäsitettä eli että raaka-aineiden tuonnissa joko tullit jätetään maksamatta tai ne hyvitetään sillä edellytyksellä, että raaka-aineet käytetään myöhemmin vietävien tuotteiden valmistukseen. On myös selvää, että vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmän määrittely tosiasialliseksi tullinpalautusjärjestelmäksi edellyttää perusasetuksen liitteiden I, II ja III vaatimusten täyttymistä.
(32)
Osapuoli väitti lisäksi, että vientiin suuntautuneisiin yksiköihin sovelletaan asianmukaista tarkistusjärjestelmää ja että lisätarkastustoimia sovelletaan sekä vientiin että kotimaiseen myyntiin. Se väitti, että ulkomaankauppapolitiikan (FTP) ja menettelykäsikirjan (HOP), joilla määritetään vientiin suuntautuneisiin yksiköhin sovellettavat säädökset ja menettelyt, lisäksi myös muut tekijät ovat merkityksellisiä. Olisi myös tutkittava, onko Intiassa voimassa muita lakeja ja asetuksia, joilla luodaan kohtuullinen ja tehokas tarkistusjärjestelmä. Väitteensä tueksi osapuoli esitti, että HOP:n 6.10.1 kohdan mukaisesti sillä on oikeudellinen velvoite pitää asianmukaisesti tiliä ja toimittaa neljännesvuosittaiset ja vuotuiset sähköisesti allekirjoitetut raportit, jotka kuvaavat edistymistä tuonnin, kotimaisten hankintojen, viennin ja kotimaisen myynnin osalta. Osapuoli väitti lisäksi, että vuoden 1944 keskusvalmisteverolain (Central Excise Act) mukaisesti sillä on kotimaan myynnissä oikeudellinen velvoite antaa verolasku, jossa esimerkiksi ilmaistaan selkeästi maksettavat verot. Mainitussa laissa säädetään lisäksi kuukausikohtaisista vaatimuksista, joiden mukaan osapuolen on toimitettava viranomaisille täydelliset tiedot kotimaan myynnistään. Vuoden 1956 yrityslain (Companies Act) ja sovellettavien kirjanpitonormien mukaisesti osapuolella on myös oikeudellinen velvoite antaa yksityiskohtaista tietoa tuonnista ja kotimaisista hankinnoista sekä viennistä ja kotimaan myynnistä tarkastetuissa tilinpäätöksissään.
(33)
Vastauksena tähän ei kiistetä sitä, että yrityslaki saattaa antaa puitteet Intian kirjanpitonormeille. Kun arvioidaan tasoitustoimenpiteiden soveltamista vientiin suuntautuneeseen yksikköön, merkityksellistä on kuitenkin se, ovatko viranomaiset luoneet järjestelmän, jonka avulla voidaan vahvistaa, onko tulleitta tai veroitta tapahtunut tuonti käytetty vietyjen tavaroiden tuotantoon ja missä määrin näin on käynyt.
(34)
Keskusvalmisteverolain mukaiset vaatimukset palvelevat tyystin eri päämäärää, sillä niillä varmistetaan, että Intian kotimaan markkinoilla tapahtuvasta myynnistä on maksettu sovellettavat verot. Sen avulla ei todenneta tulleitta tuotuja raaka-aineita, eikä sillä valvota yhteyttä tullittoman tuonnin ja siitä seurauksena olevan tavaroiden viennin välillä, jotta tullinpalautusjärjestelmille voitaisiin saada oikeutus.
(35)
Muiden valvontatoimien osalta muistutettakoon, että kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen 69 kappaleessa mainitaan, vientiin suuntautuneella yksiköllä ei missään vaiheessa ole velvoitetta osoittaa kaikkien tuotujen lähetysten ja vastaavan tuloksena olevan tuotteen toimitusten välisiä yhteyksiä. Intian viranomaiset voisivat kuitenkin ainoastaan lähetyksiä tarkkailemalla saada riittävät tiedot tuotantopanosten lopullisista käyttötarkoituksista voidakseen varmistaa, että vapautus tullista/liikevaihtoverosta ei ole suurempi kuin vientituotannon tuotantopanosten arvo.
(36)
Osapuolen esittämien näkemysten huolellisesta tarkastelusta huolimatta vahvistettiin tämän vuoksi, etteivät Intian viranomaiset soveltaneet tehokasta tarkistusjärjestelmää tai -menettelyä varmistaakseen, käytettiinkö tulleitta ja liikevaihtoverotta hankittuja tuotantopanoksia vientituotteen tuotannossa ja missä määrin niitä siinä käytettiin (perusasetuksen liitteessä II olevan II luvun 4 kohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II luvun 2 kohta). Intian viranomaiset eivät myöskään tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellaista tavallisesti olisi vaadittava, kun käytössä ei ole tehokasta tarkistusjärjestelmää (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta). Viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut.
(37)
Osapuoli väitti, että komission toteuttamaa tukimäärän laskemista varten olisi pitänyt ottaa huomioon lopullisten tuotteiden kotimaan myynnistä maksetut tullit. Vastauksena tähän väitteeseen on todettava, että vaikka vientiin suuntautuneen yksikön perustamisen tarkoituksena on saavuttaa nettovaluutta-ansioita, vientiin suuntautuneella yksiköllä on mahdollisuus myydä osa tuotannostaan kotimarkkinoille. Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmässä tavaroita käsitellään tuontitavaroina, vaikka ainoastaan alennettu 50 prosentin tulli on maksettava. Vientiin suuntautunut yksikkö ei sinänsä ole eri tilanteessa kuin muut kotimarkkinoilla toimivat yritykset, eli sen olisi maksettava ostettavista tuotteista sovellettavat tullit ja/tai maksut. Tässä yhteydessä pitäisi olla selvää, että viranomaisten päätös verottaa kotimarkkinoilla kulutettavia tuotteita ei tarkoita, että vientiin suuntautuneen yksikön vapauttaminen tuontitulleista ja liikevaihtoveron palauttaminen eivät olisi etu tarkasteltavana olevan tuotteen vientimyynnissä. Kotimarkkinamyynnillä ei myöskään ole vaikutusta yleisempään arviointiin siitä, onko asianmukaista tarkistusjärjestelmää käytössä tai onko se riittävä.
(38)
Osapuoli katsoi myös, että komissio käyttää väärää nimittäjää laskiessaan tuen määrää. Se väitti, että oikea nimittäjä on koko myynnin liikevaihto eikä vientimyynnin liikevaihto. Tämä väite on hylättävä. Ohjelman mukaisesti laskettu tuen määrä (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin kokonaisviennin liikevaihdolle; se on soveltuva nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta. Se että vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä osan tuotannostaan kotimaan markkinoilla ei muuta sitä, että vientiin suuntautuneiden yksiköiden järjestelmällä on selkeä vientitavoite.
(39)
Osapuoli väitti myös, että yrityksen saaman edun pitäisi olla yhtä suuri kuin Intian viranomaisten menettämät luottokustannukset raaka-aineiden tuonnin ja lopullisten ruostumattomien terästankojen Intiasta tapahtuvan viennin välisenä aikana. Väitteensä tueksi osapuoli viittasi Yhdysvaltain kauppaministeriön äskettäiseen alustavaan päätelmään uutta laivaajaa koskevassa tukien vastaisessa tarkastelussa, jossa maksamattomat tullit katsottiin yritykselle tuontihetkellä myönnetyksi korottomaksi lainaksi. Vastauksena tähän väitteeseen todetaan, että komissiota eivät sido mitkään Yhdysvaltain kauppaministeriön käyttämät laskentamenetelmät vaan perusasetuksen säännökset. Nyt käsillä olevassa tapauksessa käytetty laskentamenetelmä selitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen 75 ja 76 kappaleessa. Esitetty väite olisi joka tapauksessa pätevä ainoastaan, jos tulleja pelkästään lykättäisiin (perusasetuksen liitteen I alaviite 3) sen sijaan, että niistä myönnetään vapautus, kuten nyt käsillä olevassa tapauksessa tehdään.
(40)
Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 60-77 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
3.6 Vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme, ECS)
(41)
Yksi osapuoli myönsi saaneensa edullisen luoton vientiään varten mutta väitti, että korko oli huomattavasti suurempi kuin EU:ssa vallitsevat luottojen korkotasot eikä sitä näin ollen pitäisi katsoa eduksi.
(42)
Vastauksena tähän on todettava, että tukimäärän laskeminen perustui eroon vientiluottojen korkojen ja sellaisten korkojen välillä, jotka asianomaisen yrityksen olisi pitänyt maksaa tavanomaisista kaupallisista luotoista Intiassa. Tässä tapauksessa käytettiin kotimaista vertailuarvoa tuen määrän laskemiseen. Näin ollen väite hylättiin.
(43)
Koska muita huomautuksia tästä järjestelmästä ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 78-86 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3.7 Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä
(44)
Perusasetuksen säännösten mukaisten tasoitustullien käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä arvon perusteella ilmaistuna on 3,3-4,3 prosenttia. Koska nämä ovat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 87 kappaleessa vahvistetulla tasolla, kyseisen kappaleen päätelmät vahvistetaan.
JÄRJESTELMÄ→
DEPBS (3)
AAS (3)
EOU (3)
ECS (3)
Yht.
YRITYS
Chandan Steel Ltd.
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus-ryhmä
2,6 % - 3,4 %
0 - 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
4,3 %
(45)
Menetelmä tukimarginaalien vahvistamiseksi otoksen ulkopuolisille yhteistyössä toimineille yrityksille esitetään väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 88 kappaleessa. Perusasetuksen 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti otokseen kuulumattomien yritysten tukimarginaali, joka laskettiin otoksessa mukana oleville yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistetun painotetun keskimääräisen tukimarginaalin perusteella, on 4,0 prosenttia. Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 88 kappaleen päätelmät vahvistetaan.
(46)
Koko maata koskevan tukimarginaalin laskentaperuste vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 89 kappaleessa. Koska tältä osin ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 89 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
4. UNIONIN TUOTANNONALA
(47)
Koska unionin tuotannonalaa koskevia huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 90-93 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
5. VAHINKO
(48)
Koska huomautuksia vahingosta ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 94-122 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
6. SYY-YHTEYS
(49)
Koska huomautuksia syy-yhteydestä ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 123-136 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
7. UNIONIN ETU
(50)
Koska huomautuksia unionin edusta ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 137-148 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
8. LOPULLISET TASOITUSTOIMENPITEET
8.1 Vahingon korjaava taso
(51)
Yksi osapuoli väitti, että vuoden 2007 tilanteeseen pohjautuva keskimääräinen voittomarginaali ennen veroja, jota käytettiin vahinkoa tuottamattoman hinnan laskemiseen vahinkomarginaalin määrittämistä varten, ei ollut tuotannonalan pitkän aikavälin voittomarginaalia edustava. Väitettiin, että vuosi, johon tällainen voitto perustui, oli poikkeuksellinen ja että vuodet 2005 ja 2006 edustivat paremmin tilannetta, sillä ne olivat tavanomaisia liiketoimintavuosia, joina voittomarginaalit olivat 4-6 prosenttia.
(52)
Voittotavoite, jota käytettiin alustavassa vaiheessa, perustui otokseen kuuluvien unionin tuottajien saavuttamaan keskimääräiseen painotettuun voittomarginaaliin vuonna 2007. Katsottiin, että tämä vuosi oli viimeisin edustava vuosi, jona unionin tuottajat eivät kärsineet vahingollisen tuetun tuonnin vaikutuksista. Tämän vuoksi väite hylättiin ja alustavassa vaiheessa käytetty voittomarginaali vahvistetaan.
(53)
Koska muita huomautuksia vahingon korjaavasta tasosta ei saatu, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 149-153 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa.
8.2 Vahingon korjaavaa tasoa koskeva päätelmä
(54)
Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa käytetty menetelmä voidaan vahvistaa.
8.3 Tullien taso
(55)
Edellä esitetyn ja perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan perusteella olisi otettava käyttöön lopullinen tasoitustulli tasolla, joka on riittävä korjaamaan tuetusta tuonnista aiheutuvan vahingon ylittämättä kuitenkaan todettua tukimarginaalia.
(56)
Edellä esitetyn perusteella tasoitustullit on vahvistettu vertaamalla vahingon korjaavaa marginaalia ja tukimarginaalia keskenään. Ehdotetut tasoitustullit ovat seuraavat:
Yritys
Tukimarginaali
Vahinkomarginaali
Tasoitustulli
Chandan Steel Ltd.
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus-ryhmä
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Yhteistyössä toimineet otoksen ulkopuoliset yritykset
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Kaikki muut yritykset
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
Tässä asetuksessa vahvistetut yrityskohtaiset tasoitustullit on määritetty tämän tutkimuksen päätelmien perusteella. Tästä syystä ne kuvastavat kyseisten yritysten tilannetta tutkimuksen aikana. Näitä tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevaa, ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia) yksinomaan Intiasta peräisin olevien, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeushenkilöiden tuottamien tuotteiden tuontiin. Jos yritystä ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamiin tuontituotteisiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan niihin on sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
(58)
Kaikki yksilöllisten yrityskohtaisten tasoitustullien soveltamista koskevat pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta) on toimitettava viipymättä komissiolle (5), ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot, erityisesti tiedot, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin tuotanto- tai myyntiyksiköiden muutoksiin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkina- ja vientimyynnin muutoksia. Asetusta muutetaan tarvittaessa tämän mukaisesti saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelo ajan tasalle.
8.4 Väliaikaisten tullien lopullinen kantaminen
(59)
Koska todetut tukimarginaalit ovat korkeat ja yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko on merkittävä, katsotaan tarpeelliseksi kantaa lopullisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen mukaisten väliaikaisten tasoitustullien vakuutena olevat määrät,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen tasoitustulli tuotaessa Intiasta peräisin olevia ruostumattomia terästankoja, jotka eivät ole enempää valmistetut kuin kylmänä muokatut tai kylmänä viimeistellyt, muut kuin poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoiset läpimitaltaan vähintään 80 mm:n tangot, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 ja 7222 20 89.
2. Vapaasti unionin rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen tasoitustulli on seuraavien yritysten valmistaman 1 kohdassa kuvatun tuotteen osalta seuraava:
Yritys
Tulli (%)
Taric-lisäkoodi
Chandan Steel Ltd., Mumbai
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd, Mumbai;
Precision Metals, Mumbai;
Hindustan Inox Ltd., Mumbai;
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd., Mumbai
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd., Thane
4,3
B004
Liitteessä luetellut yritykset
4,0
B005
Kaikki muut yritykset
4,3
B999
3. Jollei toisin säädetä, sovelletaan tulleja koskevia voimassa olevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
Kannetaan lopullisesti asetuksella (EU) N:o 1261/2010 käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät Intiasta peräisin olevien ruostumattomien terästankojen, jotka eivät ole enempää valmistetut kuin kylmänä muokatut tai kylmänä viimeistellyt, muut kuin poikkileikkaukseltaan ympyrän muotoiset läpimitaltaan vähintään 80 mm:n tangot, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 ja 7222 20 89, tuonnissa.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 19 päivänä huhtikuuta 2011.