KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 29. juni 2011
om støtte til destruktionssektoren i 2003 Statsstøttesag C 23/05 (ex NN 8/04 og ex N 515/03)
(meddelt under nummer K(2011) 4425)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/651/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Frankrigs faste repræsentation ved EU underrettede ved brev af 7. november 2003 Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i det følgende benævnt »TEUF«) (1) om, at visse virksomheder, der sælger kød en detail, var fritaget for destruktionsafgiften.
(2)
Den oprindelige meddelelse vedrørte både den støtte, der var tildelt i 2003, og støtte planlagt fra 2004. Da en del af støtten allerede var tildelt, besluttede Kommissionen på daværende tidspunkt at dele sagen op. Af den støtte, der blev tildelt i 2003, undersøges kun fritagelsen for destruktionsafgiften i forbindelse med denne afgørelse.
(3)
Destruktionsafgiften blev afskaffet fra den 1. januar 2004. Finansieringen af den offentlige destruktionstjeneste blev efterfølgende sikret med en »slagtningsafgift«, som Kommissionen ikke har rejst indsigelse imod (2).
(4)
Som led i behandlingen af sagen om »slagtningsafgiften« (statsstøttesag nr. N 515A/03) har de franske myndigheder sendt Kommissionen oplysninger, der også er relevante i det foreliggende tilfælde, bl.a. ved brev af 29. december 2003.
(5)
Ved brev af 7. april 2005, der blev registreret den 12. april 2005, fremsendte de franske myndigheder de supplerende oplysninger, Kommissionen havde anmodet om ved brev af 4. marts 2005.
(6)
Kommissionen indledte den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF, vedrørende den omhandlede støtte ved brev nr. SG(2005)D/202956 af 7. juli 2005.
(7)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den pågældende støtte.
(8)
De franske myndigheder fremsendte deres bemærkninger i brev af 20. september 2005 og 15. november 2005, der blev registreret den 17. november 2005.
(9)
Kommissionen modtog bemærkninger fra Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs (sammenslutningen af slagter- og charcuteributikker og cateringvirksomheder) (i det følgende benævnt »CFBCT«) af 18. oktober 2005 og bemærkninger fra et privat firma af 17. oktober 2005 (4) og 11. juli 2008.
(10)
De franske myndigheder bekræftede ved brev af 18. april 2011, at den fritagelse for betaling af afgiften på køb af kød (den såkaldte »destruktionsafgift«), der for 2003 blev bevilget visse virksomheder, som afsætter landbrugsvarer, var i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (5).
II. BESKRIVELSE
(11)
Den pågældende foranstaltning vedrører finansieringen for 2003 af den offentlige destruktionstjeneste og destruktion af kød- og benmel, som ikke længere kan anvendes kommercielt.
(12)
Den offentlige destruktionstjeneste blev tidligere finansieret af destruktionsafgiften, som blev indført ved § 302a ZD i den franske almene skattelovsamling med hjemmel i § 1 i den franske lov nr. 96-1139 af 26. december 1996 om indsamling og bortskaffelse af døde dyr og slagteaffald (i det følgende benævnt »loven af 1996«).
(13)
Destruktionsafgiften vedrørte detailhandleres køb af kød og andre nærmere specificerede produkter. Afgiften skulle principielt betales af enhver, der solgte varer en detail. Grundlaget for afgiftsberegningen var værdien, ekskl. moms, af indkøb uanset oprindelse:
-
af kød og slagteaffald, fersk eller tilberedt, kølet eller frosset, af fjerkræ, kanin, vildt, okse, får, ged, svin, hest, æsel samt krydsninger
-
af saltede varer, charcuterivarer, afsmeltet svinefedt, kødkonserves og forarbejdede biprodukter
-
af foder på basis af kød og slagteaffald.
(14)
Virksomheder, hvis omsætning i det foregående kalenderår var på under 2 500 000 franske francs (FRF) (6) (381 122 EUR), ekskl. moms, var fritaget for afgiften. Afgiftssatsen pr. månedlig købsperiode ekskl. moms blev fastsat til 0,5 % for køb på op til 125 000 FRF (19 056 EUR) og til 0,9 % for køb på over 125 000 FRF. Med § 35 i loven om ændring af finansloven for 2000 (lov nr. 2000-1353 af 30. december 2000) blev der indført visse ændringer af ordningen med destruktionsafgiften, som trådte i kraft den 1. januar 2001. Ændringerne havde til formål at imødegå virkningerne af BSE-krisen og de deraf følgende ekstraomkostninger. Afgiftsgrundlaget blev derfor udvidet til at omfatte »andre kødprodukter«. Afgiftssatsen blev fastsat til 2,1 % pr. månedlig købsperiode på op til 125 000 FRF (19 056 EUR) og til 3,9 % for beløb over 125 000 FRF. Endvidere var virksomheder, hvis omsætning i det foregående kalenderår var på under 5 000 000 FRF (762 245 EUR), ekskl. moms, fritaget for afgiften.
(15)
Oprindelig, dvs. fra den 1. januar 1997, blev afgiftsprovenuet indbetalt til en dertil oprettet fond, hvis formål var at finansiere indsamling og bortskaffelse af døde dyr og slagteaffald, der er klassificeret som uegnet til konsum og foder, med andre ord de aktiviteter, som i henhold til § 264 i de franske landbrugslove er defineret som en offentlig tjenesteydelsesopgave. Fonden blev forvaltet af det nationale center for forbedring af landbrugsbedrifternes struktur (CNASEA).
(16)
Fra den 1. januar 2001 indgik destruktionsafgiftsprovenuet direkte i statens almindelige budget og ikke længere i den fond, der blev oprettet til dette formål. For 2003 blev der åbnet for bevillingerne i ministeriet for landbrug, levnedsmidler, fiskeri og landdistrikter ved dekret nr. 2002-1580 af 30. december 2002 om gennemførelse af finansloven for 2003. De blev registreret som stående udgifter i dette ministerium under afdeling IV, offentlige interventioner, del 4, økonomiske aktiviteter, tilskyndelser og interventioner. Provenuet af denne afgift blev for 2003 anslået til 550 mio. EUR.
(17)
Meddelelsen fra 2003 fastsatte støtte til oplagring og destruktion af kødmel samt støtte til transport og destruktion af selvdøde dyr og slagteaffald. Endvidere fastsatte loven af 1996 afgiftsfritagelse for virksomheder, der solgte kød en detail, og hvis årlige omsætning var på under 762 245 EUR. Ifølge Kommissionens oplysninger var loven af 1996 i kraft hele året i 2003.
(18)
Kommissionen konkluderede i sin beslutning om at indlede undersøgelsesproceduren, at støtteforanstaltningerne vedrørende bortskaffelse og destruktion af selvdøde dyr samt oplagringen og destruktionen af kødmel og slagteaffald ikke risikerede at påvirke vilkårene for samhandelen på en måde, der strider mod den fælles interesse. De kunne derfor anvende undtagelsen i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF som foranstaltninger, der kan bidrage til udvikling af sektoren. Kommissionen besluttede til gengæld at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, i TEUF, hvad angår eksistensen og foreneligheden af støtte til handelsvirksomheder, som er fritaget for destruktionsafgiften.
(19)
Ved indledningen af undersøgelsesproceduren vurderede Kommissionen, at fritagelsen fra at betale destruktionsafgiften kunne medføre, at staten mister penge, og den forekom ikke berettiget ud fra afgiftssystemets karakter eller forvaltning, eftersom det har til formål at sikre staten indtægter. Fritagelsen skete nemlig ifølge Kommissionens oplysninger ikke på grundlag af omsætningen i forbindelse med salg af kød, men på grundlag af den samlede omsætning.
(20)
Da destruktionsafgiften beregnes ud fra værdien af kødprodukterne, forekom det ikke berettiget at fritage en virksomhed med en højere omsætning i forbindelse med salg af kød fra at betale afgiften, mens en konkurrent med en lavere omsætning i forbindelse med salg af kødprodukter skal betale afgiften.
(21)
Derfor udgjorde ovennævnte afgiftsfritagelse en selektiv fordel. Der var altså tale om en støtte til salgsvirksomheder, som indrømmes afgiftsfritagelse og dermed opnåede en skattefordel. På grundlag af tallene vedrørende salg af kød konkluderede Kommissionen, at afgiftsfritagelsen i 2003 for handlende med en omsætning på under 762 245 EUR var en fordel, der kunne udgøre en statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(22)
Kommissionen kunne ikke udelukke, at afgiftsfritagelsen kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, særlig i grænseområder.
(23)
Afgiftsfritagelsen for handlende med en omsætning på under 762 245 EUR syntes derfor at udgøre en statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(24)
I det foreliggende tilfælde var fritagelsen en afgiftslettelse uden nogen form for incitament eller modydelse fra støttemodtageren, og det var ikke muligt at godtgøre, at støtten er forenelig med konkurrencereglerne.
(25)
Kommissionen mente derfor, at støtten hørte under anvendelsesområdet for punkt 3.5 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (7), som var gældende på daværende tidspunkt. Det nævnte punkt fastsætter, at en støtteforanstaltning skal indeholde et vist incitament eller kræve en vis modydelse fra støttemodtageren for at kunne betragtes som forenelig med fællesmarkedet. Medmindre der således udtrykkeligt er fastsat undtagelser i EF-lovgivningen eller i landbrugsrammebestemmelserne, betragtes unilaterale statsstøtteforanstaltninger, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling, som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.
(26)
Med hensyn til handelsvirksomheder, der er fritaget for at betale destruktionsafgiften, kunne Kommissionen ikke udelukke, at der var tale om en statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, og at det drejede sig om en driftsstøtte, som Kommissionen tvivlede på var forenelig med det indre marked.
III. BEMÆRKNINGER FRA FRANKRIG
(27)
De franske myndigheder fremsendte deres bemærkninger i brev af 20. september 2005 og 15. november 2005. De anførte heri, at det ikke kunne anfægtes, at den afgiftsfritagelse, som blev indrømmet ikkeafgiftspligtige virksomheder, udgjorde en støtte i betydningen i EF-traktaten. Kommissionen anvendte for øvrigt en tilsvarende betegnelse i sin beslutning 2005/474/EF (8) om fritagelsen indrømmet fra den 1. januar 1997 til den 31. december 2002 (statsstøttesag NN 17/01 omklassificeret som C 49/02).
(28)
De franske myndigheder påpegede til gengæld, inden forordning (EF) nr. 1998/2006 trådte i kraft, at støtten henhørte under anvendelsesområdet for Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (9). De gjorde gældende, at antallet af berørte virksomheder, som højst udgjorde 100 000 i gennemsnit pr. år, samt den omsætningstærskel, der blev anvendt til fritagelsen (762 245 EUR), ville indebære, at det fritagelsesbeløb, som kunne udgøre en statsstøtte, under alle omstændigheder lå under tærsklen på 100 000 EUR over en treårig periode som fastsat i forordning (EF) nr. 69/2001.
(29)
For at bevise, at det beløb for afgiftsfritagelsen, som disse virksomheder nød godt af i 2003, systematisk var mindre end 100 000 EUR over tre år, anvendte de franske myndigheder to metoder.
(30)
De franske myndigheder forsøgte for det første at rekonstruere omsætningen for en virksomhed, som havde betalt en afgift på 100 000 EUR over tre år, eller i gennemsnit 33 333 EUR om året. På grundlag af dette beløb fordelt efter afgiftssats (henholdsvis 2,1 % og 3,9 %) rekonstruerede de det afgiftsgrundlag, der svarede til virksomhedens køb af kød. Ud fra værdien af disse køb af kød udledte de en anslået årlig omsætning på grundlag af den maksimalistiske hypotese, at der var tale om en virksomhed med speciale i handel med kød. Med denne metode nåede de frem til en omsætning for virksomheden, som var meget højere end tærsklen for afgiftsfritagelsen. Fritagelsestærsklen på 762 245 EUR var således langt overskredet, og derfor kan en virksomhed, der skulle betale en afgift på 100 000 EUR over tre år, under ingen omstændigheder være fritaget for afgiften på køb af kød.
(31)
For det andet forsøgte de franske myndigheder at rekonstruere afgiftsbeløbet for en virksomhed, der er specialiseret i kød, og hvis omsætning ligger lige under afgiftsfritagelsestærsklen på 762 000 EUR. Ud fra købskoefficienten/omsætningen på 0,58 (10) udledte de franske myndigheder værdien for denne virksomheds køb af kød, dvs. 441 960 EUR (762 000 x 0,58). Denne anden metode viser, at maksimumsbeløbet for afgiftsfritagelse er 13 132 EUR pr. år pr. virksomhed, eller et beløb, der under alle omstændigheder forbliver under 100 000 EUR over tre år.
(32)
Efter at forordning (EF) nr. 1998/2006 trådte i kraft, bekræftede de franske myndigheder, at den fritagelse for at betale afgiften på køb af kød (den såkaldte »destruktionsafgift«), der for 2003 blev indrømmet visse virksomheder, som afsætter landbrugsvarer, hørte under denne forordnings anvendelsesområde, særlig artikel 5 om overgangsbestemmelser.
IV. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER
(33)
Sammenslutningen af slagter- og charcuteributikker og cateringvirksomheder (i det følgende benævnt »CFBCT«) understregede for det første, at den pågældende foranstaltning ikke opfyldte kriterierne for definition af en statsstøtte, og at den afgiftsordning, der blev anvendt på visse virksomheder i forhold til deres omsætning, var fuldt ud berettiget ud fra afgiftssystemets forvaltning. Ifølge CFBCT blev afgiften på køb af kød opkrævet og kontrolleret i henhold til de gældende regler for moms og lignende afgifter. Fastsættelsen af tærsklen for afgiftsfritagelsen skete på et objektivt og rationelt grundlag på samme måde som med hensyn til tærsklerne for andre afgifter. Loven af 1996 er i overensstemmelse med det franske momsopkrævningssystem. Den havde ikke til formål at give visse virksomheder en særlig fordel, men tog i virkeligheden gennem indførelsen af en afgiftstærskel sigte på at tage højde for virksomheders evne til at bidrage, og særlig håndværksslagteres levedygtighed.
(34)
For det andet påvirkede denne foranstaltning ikke ifølge CFBCT samhandlen i Fællesskabet. De virksomheder, der var omfattet af den pågældende foranstaltning, var meget små, og det geografiske marked, de driver virksomhed på, var meget begrænset, hvilket ikke gav anledning til at tro, at der var tale om en statsstøtte i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(35)
Selv om man gik ud fra, at der var tale om en støtte til de virksomheder, som var fritaget for at betale afgiften, fastholder CFBCT, at denne støtte under alle omstændigheder var forenelig med traktatens bestemmelser.
(36)
Kommissionen burde tage i betragtning, at den afgiftsfritagelse, der blev indrømmet små slagtervirksomheder og håndværksslagtere i det foreliggende tilfælde, var begrundet i et mål af almen interesse, som f.eks. håndteringen af kogalskabskrisen og den nødvendige behandling af farlige produkter. Endvidere vedrørte denne foranstaltning kun små og mellemstore virksomheder, og den ville være omfattet af de fritagelsesforordninger, der var gældende på daværende tidspunkt, nemlig Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (11) og Kommissionens forordning (EF) nr. 1/2004 af 23. december 2003 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (12).
(37)
CFBCT fastholder dog, at kravet om tilbagebetaling af støtten, som ville være konsekvensen af, at foranstaltningen eventuelt blev betragtet som en uforenelig statsstøtte, ville være i strid med artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (13), idet en negativ afgørelse med tilbagebetaling ikke tager højde for støttemodtagernes legitime tillid.
(38)
Den efterfølgende vurdering af støtten på grundlag af beskatning på et fast grundlag med tilbagevirkende kraft kunne under alle omstændigheder betyde, at den lå under de minimis-tærsklerne, da hovedparten af de potentielle modtagere af denne støtte var mikrovirksomheder.
(39)
Ifølge Kommissionens oplysninger udvikler det pågældende firma i Frankrig en aktivitet med distribution af fødevarer. Efter at have erlagt destruktionsafgiften for 2001-2003 og krævet tilbagebetaling af det udbetalte beløb til det franske skattevæsen mener firmaet at have en interesse i at fremsætte sine bemærkninger under dette sagsforløb.
(40)
Firmaet fastholder, at der i strid med Kommissionens konklusion i dens beslutning om at indlede en undersøgelsesprocedure af 5. juli 2005 (2005/C 228/06) (14) ikke var tale om en adskillelse mellem støtten i destruktionssektoren og afgiften på køb af kød. Det mener, at den destruktionsafgift, der blev udbetalt for 2003, har hjemmel i § 302 a ZD i den franske almene skattelovsamling, og at den finansierer en statsstøtteordning i henhold til artikel 107 i TEUF. Da denne ordning ikke er meddelt Kommissionen på forhånd, skal den anses for at være ulovlig.
(41)
Endvidere fastholder firmaet, at afgiftsfritagelsen er uforenelig med artikel 107 i TEUF, og at dette betyder, at afgiften er uforenelig med princippet om lighed i forhold til de offentlige udgifter og dermed med konkurrencereglerne.
V. VURDERING
(42)
Ifølge artikel 107, stk. 1, i TEUF er bortset fra de i nævnte traktat hjemlede undtagelser statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(43)
Artikel 107, 108 og 109 i TEUF finder anvendelse i sektoren for svinekød i henhold til artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for svinekød (15). De finder anvendelse i sektoren for oksekød i henhold til artikel 40 i Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød (16). Før sidstnævnte forordning blev vedtaget, fandt artikel 107, 108 og 109 i TEUF anvendelse i sektoren for oksekød i henhold til artikel 24 i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 (17). De finder anvendelse i sektoren for fåre- og gedekød i henhold til artikel 22 i Rådets forordning (EF) nr. 2467/98 af 3. november 1998 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (18). De finder anvendelse i sektoren for fjerkrækød i henhold til artikel 19 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for fjerkrækød (19). Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (20) ophæver disse forskellige forordninger og fastsætter i artikel 180, at reglerne for statsstøtte finder anvendelse på de ovennævnte produkter.
(44)
De franske myndigheder har bekræftet, at den fritagelse for at betale afgiften på køb af kød (den såkaldte »destruktionsafgift«), der i 2003 blev indrømmet visse virksomheder, som afsætter landbrugsprodukter, henhørte under anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 1998/2006.
(45)
I henhold til forordning (EF) nr. 1998/2006 anses støtte, der opfylder betingelserne i denne forordning, ikke for at opfylde alle kriterierne i artikel 107, stk. 1, i TEUF, og den er derfor ikke omfattet af anmeldelsespligten i artikel 108, stk. 3, i TEUF.
(46)
Forordning (EF) nr. 1998/2006 finder anvendelse på støtte ydet til virksomheder i alle sektorer, men med hensyn til de virksomheder inden for forædling og afsætning af landbrugsprodukter, der er opført i bilag I i EF-traktaten, udelukkende når støttebeløbet fastsættes på basis af prisen for eller mængden af sådanne produkter, som indkøbes hos primærproducenter eller afsættes af de pågældende virksomheder, og når støtten ikke er betinget af, at den helt eller delvis videregives til primærproducenter.
(47)
I henhold til artikel 5, stk. 1, forordning (EF) nr. 1998/2006 finder denne forordning anvendelse på støtte, der inden dens ikrafttræden er ydet til virksomheder i transportsektoren og inden for forædling og afsætning af landbrugsprodukter, hvis støtten opfylder alle betingelserne i artikel 1 og 2. Forordning (EF) nr. 1998/2006 trådte i kraft den 29. december 2006.
(48)
I henhold til artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 1998/2006 må den samlede de minimis-støtte til en enkelt virksomhed ikke overstige 200 000 EUR over en periode på tre regnskabsår. Loftet angives som et kontant tilskud. Alle tal, der benyttes, skal angive bruttobeløbene, dvs. før nogen form for beskatning. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, skal støttebeløbet være støttens bruttosubventionsækvivalent.
(49)
De pågældende virksomheder var aktive inden for den forædling og afsætning af landbrugsprodukter, der er opført i bilag I i EF-traktaten, og af andre produkter og var fritaget for destruktionsafgiften i 2003. I henhold til overgangsbestemmelserne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 1998/2006 finder denne forordning derfor anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(50)
De franske myndigheder har slået fast, at betingelserne i forordning (EF) nr. 1998/2006 var opfyldt ved at godtgøre, at subventionsækvivalenten for den støtte, som den enkelte støttemodtager har fået udbetalt, i intet tilfælde oversteg 200 000 EUR over en periode på tre år, da maksimumsbeløbet for fritagelse var 13 132 EUR pr. år pr. virksomhed (se betragtning 29).
(51)
På grundlag af ovenstående mener Kommissionen, at fritagelsen for virksomheder, der sælger kød en detail, og hvis årlige omsætning var på under 762 245 EUR i 2003, henhører under anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 1998/2006 og opfylder de deri fastsatte betingelser. Denne fritagelse udgjorde derfor ikke en statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Fritagelsen for destruktionsafgiften for 2003 for virksomheder, der sælger kød en detail, og hvis årlige omsætning er på under 762 245 EUR, udgør ikke en støtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juni 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 2011,
renderointialan tuista vuonna 2003 Valtiontuki C 23/05 (ex NN 8/04 ja ex N 515/03)
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4425)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/651/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Ranskan pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ’SEUT-sopimus’) (1) 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti 7 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä komissiolle toimenpiteestä, joka koski tiettyjen lihan vähittäismyyntiyritysten vapauttamista renderointimaksusta.
(2)
Alkuperäinen ilmoitus koski vuonna 2003 myönnettyjä tukia ja vuodeksi 2004 ja siitä eteenpäin suunniteltuja tukia. Koska osa tuista oli jo myönnetty, komissio päätti jakaa tukiohjelman. Tässä päätöksessä tutkitaan ainoastaan vuonna 2003 myönnetty vapautus renderointimaksusta.
(3)
Renderointimaksu poistettiin käytöstä 1 päivänä tammikuuta 2004. Julkisen renderointipalvelun rahoitus varmistetaan jatkossa ”teurastusmaksulla”, jota komissio päätti olla vastustamatta (2).
(4)
”Teurastusmaksua” (valtiontuki N 515A/03) koskevan tapauksen tutkinnan yhteydessä ja erityisesti 29 päivänä joulukuuta 2003 päivätyssä kirjeessä Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle myös tämän tapauksen kannalta merkityksellisiä tietoja.
(5)
Komissio pyysi 4 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä lisätietoja, jotka Ranskan viranomaiset toimittivat 7 päivänä huhtikuuta 2005 päivätyllä ja 12 päivänä huhtikuuta 2005 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä.
(6)
Komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn kyseisestä tuesta 7 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä nro SG(2005)D/202956.
(7)
Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä tuista.
(8)
Ranskan viranomaiset lähettivät huomauksensa 20 päivänä syyskuuta 2005 ja 15 päivänä marraskuuta 2005 päivätyillä ja 17 päivänä marraskuuta 2005 saapuneiksi kirjatuilla kirjeillä.
(9)
Lisäksi komissio sai huomautuksia Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteursilta (liha-, leikkele- ja lihajalostealan liitto, jäljempänä ’CFBCT’) 18 päivänä lokakuuta 2005 päivätyllä kirjeellä ja eräältä yksityisyritykseltä (4)17 päivänä lokakuuta 2005 ja 11 päivänä heinäkuuta 2008 päivätyillä kirjeillä.
(10)
Ranskan viranomaiset vahvistivat 18 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä, että tietyille maataloustuotteiden markkinointiyrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (jäljempänä ’renderointimaksu’) vuonna 2003 myönnetty vapautus kuuluu perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1998/2006 (5) soveltamisalaan.
II. KUVAUS
(11)
Toimenpiteessä on kyse renderointia ja kaupalliseen käyttöön soveltumattoman lihaluujauhon tuhoamista koskevan julkisen palvelun rahoittamisesta vuonna 2003.
(12)
Julkinen renderointipalvelu rahoitettiin aikaisemmin renderointimaksulla, joka otettiin käyttöön 26 päivänä joulukuuta 1996 annetun eläinten ruhojen ja teurastusjätteiden keruuta ja hävittämistä koskevan Ranskan lain nro 96-1139 1 pykälään perustuvan, yleisen verolain (Code géneral des impôts) 302 bis ZD pykälän nojalla (jäljempänä ’vuoden 1996 verolaki’).
(13)
Renderointimaksu koski lihan ja muiden eriteltyjen tuotteiden ostoa kaikkien näitä tuotteita vähittäismyynnissä myyvien henkilöiden toimesta. Maksu perittiin periaatteessa kaikilta vähittäismyyntiä harjoittavilta henkilöiltä. Sen määräytymisperusteena oli seuraavien, alkuperältään kaikenlaisten tuotteiden ostoarvo ilman alv:tä:
-
tuore tai kypsennetty, jäähdytetty tai jäädytetty siipikarjan- ja kaninliha, riistan liha, naudan-, lampaan-, vuohen-, sian-, hevosen- ja aasinliha sekä näiden risteytysten liha ja näiden eläinten muut osat;
-
suolaliha, makkaravalmisteet, sianihra, lihasäilykkeet ja sisäelinjalosteet;
-
lihasta ja muista eläimenosista valmistetut rehut.
(14)
Maksusta vapautettiin yritykset, joiden liikevaihto oli edellisenä kalenterivuonna alle 2 500 000 Ranskan frangia (FRF) (6) (381 122 euroa) ilman alv:tä. Ilman alv:tä vahvistetuksi maksuprosentiksi vahvistettiin 0,5 prosenttia 125 000 Ranskan frangin (19 056 euroa) suuruisiin kuukausittaisiin ostoeriin asti ja 0,9 prosenttia 125 000 Ranskan frangia ylittävien ostoerien osalta. Vuoden 2000 lisätalousarviota korjaavan lain (30 päivänä joulukuuta 2000 annettu laki nro 2000-1353) 35 pykälällä tehtiin renderointimaksun rakenteeseen muutoksia, jotka tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 2001. Näiden muutosten tarkoituksena oli torjua BSE-kriisin vaikutuksia ja siitä aiheutuvia lisäkuluja. Näin ollen maksu laajennettiin koskemaan myös ”muita eläinperäisiä tuotteita”. Maksuprosentiksi vahvistettiin 2,1 prosenttia 125 000 Ranskan frangin (19 056 euroa) suuruisiin kuukausittaisiin ostoeriin asti ja 3,9 prosenttia tämän ylittävien ostoerien osalta. Lisäksi kaikki yritykset, joiden liikevaihto oli edellisenä kalenterivuonna alle 5 000 000 Ranskan frangia (762 245 euroa) ilman alv:tä, vapautettiin maksun suorittamisesta.
(15)
Alun perin eli 1 päivästä tammikuuta 1997 lähtien maksusta saatavat tulot siirrettiin tätä varten perustettuun rahastoon, josta oli tarkoitus rahoittaa ihmisten ja eläinten ravinnoksi kelpaamattomien eläinten ruhojen ja teurasjätteiden keruu- ja hävittämispalveluun sisältyvät toimet, jotka määritellään maaseutulain 264 pykälässä julkisen palvelun tehtäväksi. Rahastoa hoiti kansallinen maatilarakenteiden kunnostuskeskus (CNASEA).
(16)
Renderointimaksuista kertyvät tulot on 1 päivästä tammikuuta 2001 alkaen siirretty suoraan valtion yleiseen talousarvioon eikä enää tätä tarkoitusta varten perustettuun rahastoon. Vuonna 2003 määrärahat avattiin vuoden 2003 varainhoitolain soveltamisesta 30 päivänä joulukuuta 2002 annetun säädöksen nro 2002-1580 nojalla maatalous-, elintarvike-, kalastus- ja maaseutuministeriölle. Ne kirjattiin ministeriön tavanomaisiin toimintakustannuksiin talousarvion IV luvun (Valtion tukitoimet) 4 momentille (elinkeinotoimet, kannustimet ja tuet). Renderointimaksuista kertyi tuloa arviolta 550 miljoonaa euroa vuonna 2003.
(17)
Vuoden 2003 ilmoitus koski tukien myöntämistä lihaluujauhon varastointiin ja hävittämiseen sekä kuolleiden eläinten ja teurasjätteen kuljettamiseen ja hävittämiseen. Lisäksi vuoden 1996 verolaissa vapautettiin renderointimaksusta lihatuotteiden vähittäismyyntiyritykset, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa. Komission saatavilla olevien tietojen mukaan vuoden 1996 verolaki oli voimassa koko vuoden 2003 ajan.
(18)
Tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio totesi, että tuet kuolleiden eläinten ja teurasjätteen kuljettamiseen ja hävittämiseen sekä lihaluujauhon varastointiin ja hävittämiseen eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Niihin voitiin siten soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta toimenpiteille, jotka edistävät alan kehitystä. Renderointimaksuista vapautetuille yrityksille myönnetyn tuen osalta komissio päätti kuitenkin aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn, jossa tutkitaan tuen olemassaolo ja soveltuvuus sisämarkkinoille.
(19)
Tutkintamenettelyä aloittaessaan komissio katsoi, että renderointimaksusta vapauttaminen merkitsee valtiolle varojen menetystä, eikä se vaikuta perustellulta valtion varojen turvaamiseen tähtäävän verotusjärjestelmän luonteen ja taloudellisen rakenteen kannalta. Komission saatavilla olleiden tietojen perusteella vapautus ei nimittäin viitannut lihan myynnillä saavutettuun liikevaihtoon vaan kokonaismyyntiin.
(20)
Koska maksu lasketaan lihatuotteiden arvosta, ei vaikuttanut perustellulta vapauttaa maksusta yritystä, jonka liikevaihto on lihan myynnin osalta suurempi, samalla kun maksua sovellettaisiin kilpailevaan yritykseen, jonka lihatuotteiden avulla saavuttama liikevaihto on pienempi.
(21)
Näin ollen komissio katsoi, että vapautuksella myönnettiin valikoivaa etua. Kyseessä oli tuki maksusta vapautetuille myyjille, sillä näiden verorasitus keveni. Lihan kauppaa koskevien lukujen perusteella komissio totesi, että kauppiaille, joiden liikevaihto oli alle 762 245 euroa, vuonna 2003 myönnetty maksuvapautus merkitsi etuutta, jota on pidettävä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaisena valtiontukena.
(22)
Komissio ei voinut sulkea pois sitä, että maksusta vapauttaminen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan etenkin rajaseuduilla.
(23)
Näin ollen komissio päätyi siihen, että kauppiaille, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa, myönnetty maksuvapautus on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(24)
Tässä tapauksessa vapautuksessa vaikutti olevan kyse kustannusten keventämisestä, johon ei sisältynyt minkäänlaisia kannustavia piirteitä eikä vastasuoritusta tuensaajalta. Vapautuksen yhteensopivuutta kilpailusääntöjen kanssa ei ollut siis osoitettu.
(25)
Tällä perusteella komissio katsoi tuen kuuluvan tuolloin sovellettujen maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (7) 3.5 kohdan soveltamisalaan. Kyseisessä kohdassa määrätään, että tukitoimenpiteeseen on aina sisällyttävä jokin kannustava piirre tai siinä on edellytettävä tuensaajalta jonkinlaista vastasuoritusta, jotta sitä voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Ellei yhteisön lainsäädännössä tai maatalouden suuntaviivoissa ole erityisesti mainittu poikkeuksesta, katsotaan yksinomaan tuottajien taloudellisen aseman parantamiseen tarkoitetut yksipuoliset valtiontuet, jotka eivät millään tavoin edistä alan kehitystä, toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille.
(26)
Komissio ei siten voinut sulkea pois sitä, että yritysten vapauttaminen renderointimaksusta on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että kyseessä on toimintatuki, jonka soveltuvuus sisämarkkinoille vaikutti komissiosta kyseenalaiselta.
III. RANSKAN HUOMAUTUKSET
(27)
Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 20 päivänä syyskuuta 2005 ja 15 päivänä marraskuuta 2005 päivätyillä kirjeillä. Niiden mukaan ei voida kiistää, että maksuvapautus on EY:n perustamissopimuksessa tarkoitettua tukea vapautetuille yrityksille. Ne huomauttavat, että komissio päätyi vastaavaan luonnehdintaan 1 päivän tammikuuta 1997 ja 31 päivän joulukuuta 2002 välisenä aikana sovelletusta vapautuksesta tekemässään päätöksessä 2005/474/EC (8) (tuki NN 17/2001, joka rekisteröitiin uudelleen numerolla C 49/2002).
(28)
Ennen asetuksen (EY) N:o 1998/2006 voimaantuloa Ranskan viranomaiset kuitenkin väittivät, että tuet kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 (9) soveltamisalaan. Niiden mukaan maksusta vapautettujen yritysten lukumäärä (vuosittain keskimäärin yli 100 000 yritystä) ja vapautuksen perusteena sovellettu liikevaihdon kynnysarvo (762 245 euroa) osoittavat, että mahdolliseksi valtiontueksi luonnehditun vapautuksen määrä ei missään vaiheessa ylittänyt 100 000 euron enimmäismäärää asetuksessa (EY) N:o 69/2001 tarkoitetulla kolmen vuoden ajanjaksolla.
(29)
Ranskan viranomaiset sovelsivat kahta laskentamenetelmää osoittaakseen, että yrityksille vuonna 2003 myönnetyn vapautuksen määrä jäi kolmen vuoden ajanjaksolla järjestelmällisesti alle 100 000 euron enimmäismäärän.
(30)
Ensinnäkin Ranskan viranomaiset laskivat liikevaihdon olettaen, että yritykseltä on kolmen vuoden ajanjaksolla peritty 100 000 euroa eli vuosittain keskimäärin 33 333 euroa renderointimaksua. Tulokseksi saadun, veroluokan (2,1 % ja 3,9 %) mukaan jaotellun liikevaihdon perusteella muodostettiin yrityksen lihanostoista perittävän renderointimaksun määräytymisperuste. Näin määritetystä lihanostojen arvosta johdettiin lopuksi yrityksen arvioitu vuotuinen liikevaihto sillä maksimalistisella oletuksella, että kyseessä on lihan kauppaan erikoistunut yritys. Tällä laskentamenetelmällä tulokseksi saatu liikevaihto on huomattavasti verovapautuksen kynnysarvoa suurempi. Vapautuksen kynnysarvo 762 245 euroa ylittyy siis selvästi, mikä tarkoittaa, että yritystä, jolta peritään maksua 100 000 euroa kolmen vuoden ajanjaksolla, ei missään tapauksessa voida vapauttaa lihanostosta perittävästä maksusta.
(31)
Toiseksi Ranskan viranomaiset laskivat veron määrän sillä oletuksella, että liha-alalle erikoistuneen yrityksen liikevaihto on 762 000 euroa eli juuri alle kynnysarvon. Liikevaihdosta vähennettiin yrityksen lihanostojen määrä eli 441 960 euroa, joka saatiin kertomalla liikevaihto ostojen/liikevaihdon suhdeluvulla 0,58 (10) (762 000 * 0,58). Tämän laskentamenetelmän mukaan vapautusta myönnettiin vuosittain enintään 13 132 euroa yritystä kohti eli sen kokonaismäärä jää joka tapauksessa alle 100 000 euron kolmen vuoden ajanjaksolla.
(32)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 voimaantulon jälkeen Ranskan viranomaiset vahvistivat, että tietyille maataloustuotteiden markkinointiyrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (jäljempänä ’renderointimaksu’) vuodeksi 2003 myönnetty vapautus kuuluu kyseisen asetuksen ja erityisesti sen siirtymätoimenpiteitä koskevan 5 artiklan soveltamisalaan.
IV. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
(33)
Ensinnäkin CFBCT väittää, ettei toimenpide täytä valtiontueksi luokittelun edellytyksiä ja että tiettyihin yrityksiin liikevaihdon perusteella sovellettavaa maksumekanismia voidaan perustella verotusjärjestelmän yleisellä rakenteella. CFBCT:n mukaan renderointimaksua perittiin ja sen perimistä valvottiin arvonlisäveroa ja veronluonteisia maksuja koskevien sääntöjen mukaisesti. Vapautuksen kynnysarvo määritettiin samoilla objektiivisilla ja järkevillä perusteilla kuin muidenkin veronluonteisten maksujen kynnysarvot. Vuoden 1996 verolaki vastaa täysin arvonlisäveron kantoa koskevan Ranskan järjestelmän sisäistä logiikkaa. Sillä ei siis pyritty tuottamaan erityistä etua tietyille yrityksille, vaan tosiasiallisesti sen tarkoituksena oli huomioida yritysten veronmaksukyky ja etenkin lihakauppojen kannattavuus vahvistamalla verotukselle tietty kynnysarvo.
(34)
CFBCT:n mukaan toimenpide ei myöskään vaikuttanut yhteisön sisäiseen kauppaan. Toimenpiteen kohteena olleiden yritysten erittäin pieni koko ja niiden markkina-alueiden pienuus osoittavat, että kyseessä tuskin oli SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki.
(35)
Vaikka katsottaisiin, että renderointimaksusta vapautetut yritykset ovat saaneet valtiontukea, CFBCT:n mukaan tuki on joka tapauksessa perussopimuksen sääntöjen mukainen.
(36)
Näin ollen komission olisi todettava, että pienten liha-alan yritysten ja lihakauppojen vapauttaminen oli tässä tapauksessa oikeutettua hullun lehmän taudin torjuntaan ja vaarallisten tuotteiden käsittelyyn liittyvien, yleistä etua koskevien tavoitteiden perusteella. Lisäksi toimenpide koski ainoastaan pk-yrityksiä, ja se saattaa kuulua myös kyseisenä aikana sovellettujen poikkeusasetusten, nimittäin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 70/2001 (11) ja EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävään valtiontukeen 23 päivänä joulukuuta 2003 annetun komission asetuksen (12) soveltamisalaan.
(37)
CFBCT väittää, että tuen takaisin perimisen vaatiminen, joka seuraisi toimenpiteen mahdollisesta toteamisesta sisämarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi, olisi joka tapauksessa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (13) 14 artiklan vastaista, koska komission kielteisellä päätöksellä ja takaisin perimisellä loukattaisiin tuensaajayritysten perusteltua luottamusta.
(38)
Tuen määrän arvioiminen jälkikäteen taannehtivasti sovellettavan kiinteän määrän perusteella johtaisi todennäköisesti joka tapauksessa vähämerkityksistä tukea koskevien kynnysarvojen alittumiseen, koska suurin osa mahdollisista tuensaajayrityksistä on mikroyrityksiä.
(39)
Komission saatavilla olevien tietojen mukaan huomautukset esittänyt yksityisyritys harjoittaa Ranskassa elintarvikkeiden vähittäiskauppaa. Koska tämä yritys on maksanut renderointimaksua vuosina 2001-2003 ja jättänyt Ranskan verohallinnolle korvaushakemuksen maksamistaan summista, se katsoo, että sillä on perusteltu intressi esittää huomautuksensa tässä menettelyssä.
(40)
Yrityksen mukaan komissio oli väärässä, kun se katsoi tutkintamenettelyn aloittamisesta 5 päivänä heinäkuuta 2005 tekemässään päätöksessä (2005/C 228/06) (14), ettei lihanostoista perityllä maksulla ole mitään yhteyttä renderointialan valtiontukiin. Yritys toteaa, että vuonna 2003 peritty renderointimaksu perustuu yleisen verolain 302 bis ZD pykälään, ja sillä rahoitetaan SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukiohjelmaa. Koska ohjelmaa ei ilmoitettu ennakolta komissiolle, se olisi todettava sääntöjenvastaiseksi.
(41)
Lisäksi yritys väittää, että vapautus on SEUT-sopimuksen 107 artiklan perusteella sisämarkkinoille soveltumaton ja että maksu on siten ristiriidassa julkisten menojen tasapuolisuuden periaatteen ja siten myös kilpailusääntöjen kanssa.
V. ARVIOINTI
(42)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että mainitussa sopimuksessa määrättyjä poikkeuksia lukuun ottamatta jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(43)
Sianliha-alaan sovelletaan SEUT-sopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2759/75 (15) 21 artiklan nojalla. Naudanliha-alaan sovelletaan samoja artikloja naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 (16) 40 artiklan nojalla. Ennen viimeksi mainitun asetuksen antamista naudanliha-alaan sovellettiin kyseisiä artikloja naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (17) 24 artiklan nojalla. Niitä sovelletaan lampaan- ja vuohenliha-alaan lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 3 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2467/98 (18) 22 artiklan nojalla. Siipikarjanliha-alaan sovelletaan mainittuja artikloja siipikarjanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2777/75 (19) 19 artiklan nojalla. Edellä mainitut asetukset on sittemmin kumottu maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007 (20), jonka 180 artiklan mukaan valtiontukisääntöjä sovelletaan kaikkiin edellä mainittuihin tuotteisiin.
(44)
Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet, että tietyille maataloustuotteita kaupan pitäville yrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (”renderointimaksu”) vuonna 2003 myönnetty vapautus kuuluu asetuksen (EY) N:o 1998/2006 soveltamisalaan.
(45)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 mukaan siinä määritellyt edellytykset täyttävien tukien ei katsota täyttävän kaikkia SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan perusteita, joten ne vapautetaan SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.
(46)
Asetusta (EY) N:o 1998/2006 sovelletaan kaikkien alojen yrityksille myönnettyihin tukiin, mutta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla toimivien yritysten tapauksessa sitä ei sovelleta, jos tuen määrä on vahvistettu alkutuottajilta ostettujen tai kyseisten yritysten markkinoille saattamien tuotteiden hinnan tai määrän mukaan ja jos tuen ehtona on, että sen pitää siirtyä osittain tai kokonaan alkutuottajille.
(47)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 5 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä asetusta sovelletaan ennen sen voimaantuloa maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla toimiville yrityksille myönnettyyn tukeen, jos tuki täyttää kaikki 1 ja 2 artiklassa säädetyt edellytykset. Asetus (EY) N:o 1998/2006 tuli voimaan 29 päivänä joulukuuta 2006.
(48)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 2 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan yhdelle yritykselle myönnettävän vähämerkityksisen tuen kokonaismäärä ei saa olla yli 200 000 euroa minkään kolmen verovuoden jakson aikana. Edellä tarkoitettu enimmäismäärä ilmaistaan käteisavustuksena. Kaikkien käytettävien lukujen on oltava bruttomääriä, toisin sanoen ne on ilmoitettava ennen veroja tai muita maksuja. Jos tukea myönnetään muussa muodossa kuin avustuksena, tuen määrä on tuen bruttoavustusekvivalentti.
(49)
Kyseiset yritykset toimivat EY:n perustamissopimuksen liitteessä I tarkoitettujen maataloustuotteiden ja muiden tuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla, ja ne vapautettiin renderointimaksusta vuonna 2003. Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 5 artiklassa annettujen siirtymätoimenpiteitä koskevien säännösten mukaan kyseistä asetusta siis sovelletaan tähän tapaukseen.
(50)
Ranskan viranomaiset ovat osoittaneet asetuksessa (EY) N:o 1998/2006 vahvistettujen edellytysten täyttyvän näyttämällä toteen, että tuen bruttoavustusekvivalentti tuensaajaa kohti ei kolmen vuoden ajanjaksolla ylittänyt missään vaiheessa 200 000 euron enimmäismäärää, sillä vapautuksen vuosittainen enimmäismäärä oli 13 132 euroa yritystä kohti (ks. edellä 29 kappale).
(51)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että vuonna 2003 myönnetty maksuvapautus sellaisille lihatuotteiden vähittäismyyntiyrityksille, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa, kuuluu asetuksen (EY) N:o 1998/2006 soveltamisalaan ja täyttää siinä vahvistetut edellytykset. Näin ollen kyseinen vapautus ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Sellaisten lihatuotteiden vähittäismyyntiyritysten, joiden vuotuinen liikevaihto on alle 762 245 euroa, vapauttaminen renderointimaksusta vuonna 2003 ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 29 päivänä kesäkuuta 2011.