ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. szeptember 5.)
az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 11. cikkének (3) bekezdésével összhangban történő átmeneti ingyenes kiosztását szolgáló nemzeti végrehajtási intézkedésekről
(az értesítés a C(2013) 5666. számú dokumentummal történt)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/448/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 10a. és 11. cikkére,
mivel:
(1)
2013-tól kezdődően a kibocsátási egységek főszabály szerint árverés útján kerülnek kiosztásra az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer (EU ETS) hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetői számára. Az arra jogosult üzemeltetők azonban 2013 és 2020 között továbbra is kapnak ingyenes kibocsátási egységeket. Az egyes ilyen üzemeltetők által kapott kibocsátási egységek mennyisége a 2003/87/EK irányelvben és a 2011/278/EU bizottsági határozatban (2) megállapított, az egész Unióra vonatkozó harmonizált szabályok alapján kerül meghatározásra.
(2)
A tagállamoknak 2011. szeptember 30-ig meg kellett küldeniük a Bizottságnak a nemzeti végrehajtási intézkedéseiket, amelyek egyéb kötelező információk mellett tartalmazzák a területükön működő, a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó létesítmények listáját, valamint a 2013 és 2020 közötti időszakban ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységeknek az uniós szintű harmonizált szabályok alapján kiszámított előzetes mennyiségét.
(3)
A Horvát Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unióról szóló szerződés, az Európai Unió működéséről szóló szerződés és az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés kiigazításáról szóló okmány (3) 18. cikke Horvátország tekintetében átmeneti intézkedések alkalmazását írja elő, amelyeket az okmány V. melléklete tartalmaz. Az említett V. melléklet 10. pontja szerint Horvátországnak biztosítania kell, hogy az üzemeltetők a 2013. év egészében megfeleljenek a 2003/87/EK irányelvnek. Hasonlóképpen, az arra jogosult létesítmények üzemeltetői a 2013. év egészére kapnak ingyenes kibocsátási egységeket annak érdekében, hogy teljes mértékben megfelelhessenek az EU ETS-nek és az EU ETS azon elvének, hogy a kibocsátásokat évente nyomon követik, jelentik és hitelesítik, a kibocsátási egységeket pedig leadják. Ennek megfelelően Horvátország a 2003/87/EK irányelv 11. cikkének (1) bekezdésével és a 2011/278/EU határozat 15. cikkének (1) bekezdésével összhangban megküldte nemzeti végrehajtási intézkedéseit a Bizottságnak.
(4)
Annak érdekében, hogy az adatok jó minőségűek és összehasonlíthatók legyenek, a Bizottság elektronikus formanyomtatványt biztosított a nemzeti végrehajtási intézkedések megküldéséhez. Ezt vagy egy hasonló formátumot használva valamennyi tagállam megküldte a létesítmények listáját, egy táblázatot, amely tartalmazza az összes fontos adatot létesítményenként, valamint egy módszertani jelentést, amely leírja a tagállami hatóságok által lefolytatott adatgyűjtési eljárást.
(5)
A benyújtott információk és adatok széles körére tekintettel a Bizottság először azt vizsgálta meg, hogy valamennyi nemzeti végrehajtási intézkedés teljes-e. Ha a Bizottság azt észlelte, hogy a megküldött anyagok hiányosak, további információkat kért az érintett tagállamoktól. E kérésekre reagálva az érintett hatóságok további releváns információkat nyújtottak be, hogy kiegészítsék a benyújtott nemzeti végrehajtási intézkedéseket.
(6)
A 2013 és 2020 között ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségeit is tartalmazó nemzeti végrehajtási intézkedéseket ezután összevetették a 2003/87/EK irányelvben, különösen annak 10a. cikkében, valamint a 2011/278/EU határozatban foglalt kritériumokkal, figyelembe véve a Bizottság tagállamoknak szóló, az Éghajlatváltozási Bizottság által 2011. április 14-én jóváhagyott útmutatóit is. Adott esetben figyelembe vették a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének értelmezésére vonatkozó iránymutatást is.
(7)
A Bizottság minden egyes tagállam esetében alaposan megvizsgálta a nemzeti végrehajtási intézkedések megfelelőségét. Ennek az átfogó vizsgálatnak a részeként a Bizottság elemezte, hogy az adatok összhangban vannak-e egymással és a harmonizált kiosztási szabályokkal. A Bizottság először a létesítmények ingyenes kiosztásra való jogosultságát, a létesítmények létesítményrészekre való felosztását, valamint a létesítményrészek határait vizsgálta meg. Ezután elemezte a helyes referenciaértékeknek az adott létesítményrészekre való alkalmazását. Tekintettel arra, hogy a termék-referenciaérték szerinti létesítményrészekre vonatkozóan a 2011/278/EU határozat elviekben minden termékre egy referenciaértéket határoz meg, a Bizottság különös figyelmet fordított arra, hogy hogyan alkalmazták a referenciaértéket a 2011/278/EU határozat I. mellékletében meghatározott, a termékleírás és rendszerhatárok szerint előállított végtermékre. A kiosztandó mennyiségekre gyakorolt jelentős hatásra figyelemmel a Bizottság részletesen elemezte emellett a létesítmények múltbeli tevékenységi szintjeinek kiszámítását, az olyan eseteket, amelyekben jelentős kapacitásváltozások történtek az alapidőszakban, vagy egy létesítmény az alapidőszakban kezdte meg működését, az ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek előzetes mennyiségének kiszámítását - figyelembe véve a tüzelőanyag és a villamos energia felcserélhetőségét -, valamint a kibocsátásáthelyezési státust és a magánháztartásokba exportált hőt is. További statisztikai elemzések és hitelességi ellenőrzések - amelyek például olyan mutatókat használtak, mint a múltbeli tevékenységi szintenként javasolt kiosztott mennyiség a referenciaértékekhez képest, illetve a múltbeli tevékenységi szint a termelési kapacitáshoz viszonyítva - segítettek észlelni a harmonizált kiosztási szabályok alkalmazásában előforduló további lehetséges szabálytalanságokat.
(8)
Ennek az értékelésnek az eredményei alapján a Bizottság részletesen megvizsgálta azokat a létesítményeket, amelyek esetében felmerült a harmonizált kiosztási szabályok alkalmazásában történt szabálytalanságok gyanúja, és további magyarázatot kért az érintett tagállam illetékes hatóságaitól.
(9)
Ezen megfelelőségértékelés eredményei fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy Ausztria, Belgium, Bulgária, Ciprus, Dánia, az Egyesült Királyság, Észtország, Finnország, Franciaország, Görögország, Hollandia, Horvátország, Írország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Magyarország, Málta, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország, Svédország, Szlovákia és Szlovénia nemzeti végrehajtási intézkedései összhangban vannak a 2003/87/EK irányelvvel és a 2011/278/EU határozattal. Az e tagállamok által a nemzeti végrehajtási intézkedésekben szerepeltetett létesítményekről megállapításra került, hogy jogosultak ingyenes kiosztásra, és nem voltak észlelhetők következetlenségek az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységeknek az említett tagállamok által javasolt, előzetes éves összmennyiségeivel kapcsolatban.
(10)
Az értékelés eredményeinek fényében a Bizottság úgy véli azonban, hogy a Németország és a Cseh Köztársaság által benyújtott nemzeti végrehajtási intézkedések bizonyos vonatkozásai nem egyeztethetők össze a 2003/87/EK irányelvben és a 2011/278/EU határozatban foglalt kritériumokkal, figyelembe véve a Bizottság tagállamoknak szóló, az Éghajlatváltozási Bizottság által 2011. április 14-én jóváhagyott útmutatóit.
(11)
A Bizottság megállapítja, hogy Németország azt javasolta, hogy 7 létesítmény esetében növeljék az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek mennyiségét, mert Németország véleménye szerint így el lehetne kerülni a szükségtelen nehézségeket. A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének és a 2011/278/EU határozatnak megfelelően az ingyenes kiosztás előzetes mennyiségei, amelyeket a nemzeti végrehajtási intézkedések részeként kell megküldeni, uniós szintű harmonizált szabályok alapján kerülnek kiszámításra. A 2011/278/EU határozat nem rendelkezik arról a kiigazításról, amelyet Németország az üvegházhatású gázok kibocsátásának kereskedelméről szóló, 2011. július 28-i törvény (TEHG) 9. cikkének (5) bekezdése alapján tenni kívánna. Míg 2012-ig a kibocsátási egységek ingyenes kiosztását nemzeti szinten szervezték, a 2013-tól kezdődő időszakra a jogalkotó szándékosan teljes mértékben harmonizált szabályokat alkotott a létesítményeknek való ingyenes kiosztásra vonatkozóan annak érdekében, hogy valamennyi létesítményt egyforma módon kezeljék. Az ingyenes kiosztásnak a tagállamok által a 2011/278/EU határozat alapján kiszámított előzetes mennyiségeit érintő minden egyoldalú változtatás aláásná ezt a harmonizált megközelítést. Németország semmivel nem támasztotta alá, hogy a szóban forgó létesítményeknek kiosztott, a 2011/278/EU határozat alapján kiszámított mennyiség nyilvánvalóan aránytalan, tekintettel arra, hogy az elérendő cél a kiosztott mennyiségek teljes harmonizációja. Ha több ingyenes kibocsátási egységet rendelnénk bizonyos létesítményekhez, az torzítaná a versenyt vagy a verseny torzításával fenyegetne, és határokon átnyúló hatásai lennének, mivel a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó minden ágazatban uniós szintű kereskedelem folyik. Annak az elvnek a fényében, hogy az EU ETS keretébe tartozó létesítményeket és a tagállamokat egyenlő bánásmódban kell részesíteni, a Bizottság úgy véli, hogy indokolt kifogást emelni a német nemzeti végrehajtási intézkedésekben foglalt és az I. melléklet A. pontjában felsorolt bizonyos létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes mennyiségei ellen.
(12)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Németország által javasolt nemzeti végrehajtási intézkedések ellentétesek a 2011/278/EU határozattal is, mert a forró fémre vonatkozó termék-referenciaértéknek az e határozat I. mellékletének B. pontjában felsorolt esetekben történő alkalmazása nem összeegyeztethető a vonatkozó szabályokkal. E tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a német nemzeti végrehajtási intézkedésekben az oxigénbefúvásos konvertert (BOF) használó acélgyártási folyamatok esetében és abban az esetben, ha a nagyolvasztóból származó forró fémet nem ugyanazon létesítményen belül finomítják acéllá, hanem exportálják további feldolgozásra, nem osztanak ki ingyenes kibocsátási egységeket a forró fém előállítására szolgáló nagyolvasztót üzemeltető létesítmény üzemeltetőjének. Az ingyenes kiosztásban ehelyett az a létesítmény részesül, amelyben az acél finomítása történik.
(13)
A Bizottság megjegyzi, hogy a kibocsátási egységek kiosztásának céljára a 2011/278/EU határozat termék-referenciaértékeket állapított meg, figyelembe véve a termékleírásokat és az előállítási folyamatok összetettségét, ez pedig lehetővé teszi a termelési adatok hitelesítését és a termék-referenciaértékek egész Unióban történő egységes alkalmazását. A termék-referenciaértékek alkalmazása céljából a létesítmények létesítményrészekre lettek felosztva, a létesítményrész termék-referenciaértéke a meghatározás szerint olyan, termék előállításához kapcsolódó ráfordítás, teljesítmény és a megfelelő kibocsátás, amelyhez a 2011/278/EU határozat I. mellékletében referenciaértéket határoztak meg. A referenciaértékek tehát termékekre, és nem folyamatokra vonatkozóan kerültek megállapításra. Ennek megfelelően referenciaérték került kidolgozásra a forró fémre vonatkozóan, a termék meghatározása pedig a következő: szénnel telített folyékony vas további feldolgozásra. Az a tény, hogy a 2011/278/EU határozat I. mellékletében a forró fém referenciaértékére vonatkozóan meghatározott rendszerhatárok magukba foglalják az oxigénbefúvásos konvertert, nem jogosíthatja fel a tagállamokat arra, hogy figyelmen kívül hagyják azt, hogy a kiosztásnak egy adott termék előállítására vonatkozóan kell megtörténnie. Ezt a megfontolást alátámasztja az a tény is, hogy a referenciaértékeknek át kell fogniuk a termeléshez kapcsolódó valamennyi közvetlen kibocsátást. A legtöbb kibocsátást azonban a forró fémnek a nagyolvasztóban történő elállítása okozza, az a folyamat pedig, amikor a forró fémet az oxigénbefúvásos konverterben acéllá finomítják, viszonylag alacsony kibocsátással jár. A referenciaérték ennek megfelelően sokkal alacsonyabb lenne, ha magában foglalná azokat a létesítményeket is, amelyek forró fémet importálnak, majd az oxigénbefúvásos konverterben acéllá finomítják azt. Ezenkívül a 2011/278/EU határozat által létrehozott átfogó kiosztási rendszer fényében - különös tekintettel a jelentős kapacitásváltozásra vonatkozó szabályokra - a Németország által javasolt elosztás nem tekinthető következetesnek. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy mivel nincs olyan megfelelő létesítményrész, amely lehetővé tenné a kiosztásnak a 2011/278/EU határozat 10. cikkének megfelelően történő meghatározását, a további feldolgozás céljából forró fémet importáló létesítmények nem tekinthetők jogosultnak arra, hogy a forró fémre vonatkozó referenciaérték alapján ingyenes kiosztásban részesüljenek az importált forró fém mennyisége után. A Bizottság ezért ellenzi az e határozat I. mellékletének B. pontjában felsorolt létesítményekre vonatkozóan javasolt ingyenes kiosztás előzetes éves összmennyiségeit.
(14)
Ami a forró fémre vonatkozó referenciaérték nemzeti végrehajtási intézkedésekben történő, a Cseh Köztársaság javaslatának megfelelő alkalmazását illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy a C. pontban CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M azonosítóval feltüntetett létesítménynek kiosztott mennyiség nem felel meg a forró fémre vonatkozó referenciaérték és a nemzeti végrehajtási intézkedésekben benyújtott, a termékkel kapcsolatos vonatkozó múltbeli tevékenységi szint szorzatának, és így nem áll összhangban a 2011/278/EU határozat 10. cikke (2) bekezdésének a) pontjával. A Bizottság ezért ellenzi az e létesítménynek kiosztott mennyiséget, kivéve, ha ez a hiba kijavításra kerül. A Bizottság megállapítja továbbá, hogy a C. pontban CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 azonosítóval feltüntetett létesítménynek kiosztott mennyiség olyan folyamatokat vesz figyelembe, amelyek a forró fémre vonatkozó referenciaértékhez kapcsolódó rendszerhatárok hatálya alá tartoznak. Ez a létesítmény azonban nem állít elő forró fémet, csak importálja azt. Mivel a CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 azonosítójú létesítményben nem történik forrófém-előállítás, és így nincs olyan megfelelő, termék-referenciaérték szerinti létesítményrész, amely lehetővé tenné a kiosztott mennyiségnek a 2011/278/EU határozat 10. cikkének megfelelően történő meghatározását, a javasolt kiosztott mennyiség nem áll összhangban a kiosztási szabályokkal, és kétszeres beszámítást eredményezhet. A Bizottság ezért ellenzi az e határozat I. mellékletének C. pontjában felsorolt létesítményeknek kiosztott mennyiséget.
(15)
A Bizottság megállapítja, hogy az I. melléklet D. pontjában említett létesítmények egy nagyolvasztóban történő cinkelőállítást és a kapcsolódó folyamatokat végző, technológiai kibocsátások szerinti létesítményrész alapján részesülnek kiosztott mennyiségben. Ezt illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a technológiai kibocsátások szerinti létesítményrész hatálya alá tartozó kibocsátásokat már lefedi a forró fémekhez kapcsolódó, termék-referenciaérték szerinti létesítményrész, amelynek alapján az egyik létesítmény szintén részesül kiosztott mennyiségben, és így ezeket a kibocsátásokat kétszeresen számítják be. A forró fémekhez kapcsolódó, termék-referenciaérték szerinti létesítményrész egyértelműen lefedi a forró fém nagyolvasztóban történő előállításához és valamennyi, a 2011/278/EU határozat I. mellékletében meghatározott kapcsolódó folyamathoz, többek között a salakkezeléshez kapcsolódó ráfordítást, teljesítményt és a megfelelő kibocsátást. A Németország által javasolt nemzeti végrehajtási intézkedések ezért ellentétesek a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (8) bekezdésével és azzal a kötelezettséggel, hogy el kell kerülni a kibocsátások kétszeres beszámítását, mivel az e létesítményeknek kiosztott mennyiségben kétszer számítottak be bizonyos kibocsátásokat. A Bizottság ezért ellenzi az ezeknek a létesítményeknek a nagyolvasztóban történő cinkelőállítást és a kapcsolódó folyamatokat végző, technológiai kibocsátások szerinti létesítményrész alapján kiosztott mennyiségeket.
(16)
A Bizottság megállapítja továbbá, hogy a német nemzeti végrehajtási intézkedésekben nem teljes a létesítmények listája, ez pedig ellentétes a 2003/87/EK irányelv 11. cikkének (1) bekezdésével. A lista nem tartalmazza a polimereket, különösen S-PVC-t és E-PVC-t, valamint vinilklorid monomert (VCM) előállító létesítményeket és azt, hogy mennyi kibocsátási egységet terveznek kiosztani az egyes ilyen, Németország területén elhelyezkedő létesítményeknek, amelyekre alkalmazandó az említett irányelv, és amelyeket megemlít a Bizottságnak a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének értelmezésére vonatkozó, az Éghajlatváltozási Bizottság által 2010. március 18-án jóváhagyott útmutatójának 5.1. szakasza is. Ezzel kapcsolatban a Bizottság tudomással bír a Németország által előadott azon véleményről, hogy a polimerek, különösen az S-PVC és az E-PVC, valamint a VCM előállítása nem tartozik a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá. A Bizottság úgy véli, hogy a polimerek, köztük az S-PVC és az E-PVC, valamint a VCM megfelelnek az adott tevékenységnek (ömlesztett szerves vegyszerek előállítása) a 2003/87/EK irányelv I. mellékletében szereplő meghatározásának. Ennek megfelelően a tagállamokkal és az érintett ipari ágazatokkal szoros együttműködésben megfelelő termék-referenciaértékek kerültek kidolgozásra az S-PVC-re, az E-PVC-re és a VCM-re vonatkozóan, ahogyan a 2011/278/EU határozat I. mellékletében látható.
(17)
A Bizottság megállapítja, hogy az, hogy a létesítmények Németország által benyújtott listája nem teljes, nemkívánatos hatásokat gyakorol a hő-referenciaérték szerinti létesítményrész alapján történő kiosztásra az e határozat I. mellékletének E. pontjában felsorolt, ömlesztett szerves vegyszereket előállító létesítményekbe hőt exportáló létesítmények esetében. Bár csak a 2003/87/EK irányelv hatálya alá nem tartozó létesítmény vagy más entitás számára történő hőexport alapoz meg ingyenes kiosztást a hő-referenciaérték szerinti létesítményrész alapján, a német nemzeti végrehajtási intézkedésekben az e határozat I. mellékletének E. pontjában felsorolt létesítményeknek kiosztott mennyiségek kapcsán figyelembe veszik a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó tevékenységeket végző létesítmények számára exportált hőt is. Ebből következően az I. melléklet E. pontjában felsorolt létesítményekre vonatkozóan javasolt kiosztott mennyiségek nem felelnek meg a kiosztási szabályoknak. A Bizottság ezért ellenzi az e határozat I. mellékletének E. pontjában felsorolt létesítményeknek kiosztott mennyiségeket.
(18)
A 2003/87/EK irányelv 9. és 9a. cikkével összhangban a Bizottság a 2010/634/EU határozat (4) útján közzétette a kibocsátási egységek uniós szintű abszolút mennyiségét a 2013 és 2020 közötti időszakra vonatkozóan. E tekintetben a 2003/87/EK irányelv 9. cikke alapján figyelembe vett mennyiség azon kibocsátási egységek teljes éves mennyiségén alapul, amelyeket a tagállamok a 2008 és 2012 közötti időszakra vonatkozó nemzeti kiosztási tervükről szóló bizottsági határozattal összhangban kiadtak. A 2008-tól 2012-ig tartó kereskedelmi időszak végét követően azonban további információk és pontosabb adatok álltak a Bizottság rendelkezésére, különösen a tagállamok új belépők részére fenntartott tartalékaiból az új belépők számára kiadott kibocsátási egységeket és a tagállamoknak a 2006/780/EK bizottsági határozat (5) 3. cikke alapján létrehozott, közös végrehajtású projektek céljára szolgáló tartalékában lévő kibocsátási egységek felhasználását illetően. A kibocsátási egységek uniós szintű mennyiségének a 2003/87/EK irányelv 9a. cikke és különösen annak (1) és (4) bekezdése szerinti kiigazításával kapcsolatban emellett figyelembe kell venni az üvegházhatású gázok globális felmelegedési potenciáljához kapcsolódó legújabb tudományos adatokat, az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszernek az Olaszország és az Egyesült Királyság általi, további üvegházhatású gázokra és tevékenységekre történő, a 2003/87/EK irányelv 24. cikke alapján történő egyoldalú kiterjesztését elfogadó C(2011) 3798 és C(2012) 497 bizottsági határozatot, valamint az alacsony kibocsátású létesítmények EU ETS-ből való, Németország, az Egyesült Királyság, Franciaország, Hollandia, Spanyolország, Szlovénia és Olaszország általi, a 2003/87/EK irányelv 27. cikke alapján történő kizárását is.
(19)
A kibocsátási egységek uniós szintű abszolút mennyiségének figyelembe kell vennie ezenkívül Horvátország Európai Unióhoz való csatlakozását, valamint az EU ETS-nek az EGT-tag EFTA-államokra történt kiterjesztését is. A Horvát Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unióról szóló szerződés, az Európai Unió működéséről szóló szerződés és az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés kiigazításáról szóló okmány III. mellékletének 8. pontja alapján a 2003/87/EK irányelv 9. cikke szerint figyelembe vett mennyiség Horvátország csatlakozása következtében a Horvátország által a 2003/87/EK irányelv 10. cikkének (1) bekezdése alapján árverésre bocsátott kibocsátásiegység-mennyiséggel nő. Az, hogy az EGT Vegyes Bizottság 152/2012 határozatával (6) az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásba belefoglalták a 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (7) és a 2011/745/EU bizottsági határozattal (8) módosított 2011/278/EU határozatot, azzal jár, hogy összességében növekszik az EU ETS körébe tartozó, a 2003/87/EK irányelv 9. és 9a. cikke szerinti teljes kibocsátásiegység-mennyiség. Ezért figyelembe kell venni az EGT-tag EFTA-államok által az említett irányelv függelékének A. részében megadott, az EGT-megállapodásban szereplő releváns számadatokat.
(20)
A 2010/634/EU határozatot ezért ennek megfelelően módosítani kell.
(21)
A 2013. évre vonatkozóan a 2003/87/EK irányelv 9. és 9a. cikke alapján meghatározott teljes kibocsátásiegység-mennyiség 2014-ben és minden azt követő évben a 2010. évi mennyiség 1,74 %-át kitevő linerális tényezővel, azaz 38 264 246 kibocsátási tényezővel csökken.
(22)
A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdése korlátozza az irányelv 10a. cikke (3) bekezdésének hatálya alá nem tartozó létesítmények részére ingyenesen kiosztandó kibocsátásiegység-mennyiség kiszámításának alapját képező éves maximális kibocsátásiegység-mennyiséget. Ez a korlát a 2003/87/EK irányelv 10a. cikke (5) bekezdésének a) és b) pontjában említett két elemből áll, a Bizottság mindkettőt a 2003/87/EK irányelv 9. és 9a. cikkének megfelelően meghatározott mennyiségek, az uniós nyilvántartásban rendelkezésre álló nyilvános adatok, valamint a tagállamok által szolgáltatott információk - különösen a villamosenergia-termelők és a 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (3) bekezdésében említett, ingyenes kiosztásra nem jogosult egyéb létesítmények kibocsátásainak aránya, valamint az EU ETS-be csak 2013-tól felvett létesítmények 2005 és 2007 közötti hitelesített kibocsátásaira vonatkozó információk, ha rendelkezésre állnak ilyenek - alapján állapította meg, figyelembe véve az üvegházhatású gázok globális felmelegedési potenciáljára vonatkozó legújabb tudományos adatokat is.
(23)
A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlát nem léphető túl, ezt egy éves, ágazatközi korrekciós tényező alkalmazása biztosítja, amely szükség esetén egységes módon csökkenti valamennyi, ingyenes kiosztásra jogosult létesítmény ingyenes kibocsátási egységeinek számát. A tagállamoknak figyelembe kell venniük ezt a tényezőt, amikor az előzetes kiosztások és e határozat alapján meghatározzák a létesítményeknek kiosztott végleges éves mennyiségeket. A 2011/278/EU határozat 15. cikkének (3) bekezdése előírja a Bizottság számára, hogy meg kell határoznia az ágazatközi korrekciós tényezőt; ez úgy történik, hogy a Bizottság az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek tagállamok által benyújtott, előzetes éves összmennyiségeinek összegét a 2011/278/EU határozat 15. cikkének (3) bekezdésében szereplő módon összeveti a 10a. cikk (5) bekezdésében meghatározott korláttal.
(24)
Azt követően, hogy az EGT Vegyes Bizottság 152/2012 határozatával a 2009/29/EK irányelvet belefoglalták az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásba, a 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlátot, a harmonizált kiosztási szabályokat és az ágazatközi korrekciós tényezőt alkalmazni kell az EGT-tag EFTA-országokban is. Figyelembe kell tehát venni a 2013 és 2020 közötti időszakban ingyenesen kiosztott kibocsátási egységeknek az EFTA Felügyeleti Hatóság 2013. július 10-i, Izland, Norvégia és Liechtenstein nemzeti végrehajtási intézkedéseiről szóló határozataiban meghatározott, előzetes éves mennyiségét.
(25)
A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlát 2013-ban 809 315 756 kibocsátási egység. Ennek a korlátnak a meghatározásához a Bizottság először információkat gyűjtött a tagállamoktól és az EGT-tag EFTA-országoktól arra vonatkozóan, hogy a létesítmények villamosenergia-termelőnek vagy a 2003/87/EK irányelv 10a. cikke (3) bekezdésének hatálya alá tartozó más létesítménynek minősülnek-e. A Bizottság ezt követően meghatározta, hogy az említett előírás hatálya alá nem tartozó, de 2008 és 2012 között az EU ETS keretébe tartozó létesítmények a 2005 és 2007 közötti időszakban milyen arányban részesedtek a kibocsátásokból. A Bizottság ezután ezt a 34,78289436 % arányt alkalmazta a 2003/87/EK irányelv 9. cikke alapján meghatározott mennyiségre (1 976 784 044 kibocsátási egység). Ennek a számításnak az eredményéhez a Bizottság ezután hozzáadott 121 733 050 kibocsátási egységet a releváns létesítmények 2005 és 2007 közötti hitelesített éves átlagkibocsátásai alapján, figyelemmel az EU ETS 2013-tól felülvizsgált alkalmazási körére is. A Bizottság ehhez a tagállamok és az EGT-tag EFTA-országok által a kvóta kiigazítása céljából megadott információkat használta. Azokban az esetekben, amelyekben nem álltak rendelkezésre a 2005 és 2007 közötti időszak hitelesített éves kibocsátásai, a Bizottság - a lehetséges mértékben - a későbbi évek hitelesített kibocsátásainak releváns számadatait extrapolálta az 1,74 %-os tényező fordított irányban történő alkalmazásával. A Bizottság konzultált a tagállami hatóságokkal, és megerősítést kapott azoktól az ezzel kapcsolatban felhasznált információkra és adatokra vonatkozóan. A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlátnak és az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves mennyiségei összegének a 2011/278/EU határozat VI. mellékletében említett tényezők alkalmazása nélküli összevetése adja meg az e határozat II. mellékletében meghatározott éves ágazatközi korrekciós tényezőt.
(26)
Mivel e határozat következtében jobban át lehet tekinteni az ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek számát, a Bizottság képes pontosabban megbecsülni azoknak a kibocsátási egységeknek a mennyiségét, amelyek a 2003/87/EK irányelv 10. cikke (1) bekezdésének megfelelően árverésre kerülnek. Tekintettel a 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlátra, az alábbi táblázatban foglalt, a hőtermelés tekintetében alkalmazott, a 10a. cikk (4) bekezdésének megfelelő éves kiosztásra, valamint az új belépők részére fenntartott tartalék méretére, a 2013 és 2020 közötti időszakban árverésre kerülő kibocsátási egységek mennyisége a Bizottság becslése szerint 8 176 193 157 lesz.
(27)
A következő táblázat a hőtermelés tekintetében a 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (4) bekezdése szerint alkalmazott éves kiosztást tartalmazza.
Év
Ingyenes kiosztás a 2003/87/EK irányelv 10a. cikke (4) bekezdésének megfelelően
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
A tagállamoknak a nemzeti végrehajtási intézkedések, az ágazatközi korrekciós tényező és a lineáris tényező alapján meg kell kezdeniük az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek végleges éves mennyiségének meghatározását a 2013 és 2020 közötti időszak minden egyes évére vonatkozóan. Az ingyenes kibocsátási egységek végleges éves mennyiségét a tagállamoknak ezzel a határozattal, a 2003/87/EK irányelvvel, a 2011/278/EU határozattal és az uniós jog más vonatkozó előírásaival összhangban kell meghatározniuk. Hasonlóképpen, az EGT-tag EFTA-országoknak meg kell kezdeniük a területükön működő létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek végleges éves mennyiségének a 2013 és 2020 közötti időszak minden egyes évére vonatkozó meghatározását a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban, a nemzeti végrehajtási intézkedéseik, az ágazatközi korrekciós tényező és a lineáris tényező alapján.
(29)
A Bizottság úgy véli, hogy a kibocsátási egységeknek az EU ETS hatálya alá tartozó létesítmények számára, uniós szintű harmonizált szabályok alapján történő ingyenes kiosztása nem nyújt olyan szelektív gazdasági előnyt egyes vállalkozásoknak, amely torzíthatja a versenyt, és érintheti az Unión belüli kereskedelmet. Az uniós jogszabályok értelmében a tagállamok kötelesek ingyenesen kiosztani kibocsátási egységeket, nem dönthetnek úgy, hogy ehelyett árverésre bocsátják az adott mennyiséget. A tagállamoknak a kibocsátási egységek ingyenes kiosztásával kapcsolatban hozott döntései ezért nem tekinthetők úgy, hogy az EUMSZ 107. és 108. cikke értelmében állami támogatást tartalmaznak,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
I. FEJEZET
NEMZETI VÉGREHAJTÁSI INTÉZKEDÉSEK
1. cikk
(1) A Bizottság elutasítja az e határozat I. mellékletében felsorolt létesítményeknek a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó létesítmények - a Bizottság számára a 2003/87/EK irányelv 11. cikkének (1) bekezdése alapján megküldött - listáiba való felvételét, valamint az e létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek megfelelő előzetes éves összmennyiségeit.
(2) A Bizottság nem emel kifogást, amennyiben egy tagállam módosítja a kibocsátási egységeknek a területén működő, az (1) bekezdésben említett listákban szereplő, az e határozat I. mellékletének A. pontjában felsorolt létesítményekre vonatkozóan benyújtott előzetes éves összmennyiségét azt megelőzően, hogy a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban meghatározná a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiséget, amennyiben a módosítás a kiosztott mennyiségek említett határozat által lehetővé nem tett növekedésének kizárását jelenti.
A Bizottság nem emel kifogást, amennyiben egy tagállam módosítja a területén működő, az (1) bekezdésben említett listákban szereplő, az e határozat I. mellékletének B. pontjában felsorolt létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségét azt megelőzően, hogy a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban meghatározná a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiséget, amennyiben a módosítás a forró fémre vonatkozó referenciaérték alapján a 2011/278/EU határozat I. mellékletének meghatározása szerinti forró fémet importáló létesítményeknek kiosztott mennyiség kizárását jelenti. Amennyiben ez egy forró fémet előállító és azt az e határozat I. mellékletének B. pontjában felsorolt létesítménybe exportáló létesítmény kibocsátási egységei előzetes éves összmennyiségének növekedését eredményezi, a Bizottság nem emel kifogást, ha az érintett tagállam ennek megfelelően módosítja az adott, forró fémet előállító és exportáló létesítményre vonatkozó előzetes éves összmennyiséget.
A Bizottság nem emel kifogást, amennyiben egy tagállam módosítja a területén működő, az (1) bekezdésben említett listákban szereplő, az e határozat I. mellékletének C. pontjában felsorolt létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségét azt megelőzően, hogy a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban meghatározná a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiséget, amennyiben a módosítás a kiosztott mennyiségnek a 2011/278/EU határozat 10. cikke (2) bekezdésének a) pontjával való összhangba hozását és a forró fémre vonatkozó, a 2011/278/EU határozat I. mellékletében meghatározott referenciaértékhez kapcsolódó rendszerhatárok hatálya alá tartozó folyamatok kapcsán egy forró fémet elő nem állító, hanem importáló létesítménynek kiosztott, egyébként kétszeres beszámítást eredményező mennyiség kizárását jelenti.
A Bizottság nem emel kifogást, amennyiben egy tagállam módosítja a területén működő, az (1) bekezdésben említett listában szereplő, az e határozat I. mellékletének D. pontjában felsorolt létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségét azt megelőzően, hogy a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban meghatározná a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiséget, amennyiben a módosítás nagyolvasztóban történő cinkelőállítást és a kapcsolódó folyamatokat végző, technológiai kibocsátások szerinti létesítményrész alapján kiosztott mennyiségek kizárását jelenti. Amennyiben ez a hő-referenciaérték vagy tüzelőanyag-referenciaérték szerinti létesítményrész alapján kiosztott előzetes mennyiség növekedését eredményezi egy nagyolvasztóval rendelkező, e határozat I. mellékletének D. pontjában felsorolt létesítményben, a Bizottság nem emel kifogást, ha az érintett tagállam ennek megfelelően módosítja az adott létesítményre vonatkozó előzetes éves összmennyiséget.
A Bizottság nem emel kifogást, amennyiben egy tagállam módosítja a területén működő, az (1) bekezdésben említett listában szereplő, az e határozat I. mellékletének E. pontjában felsorolt létesítményeknek ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségét azt megelőzően, hogy a 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban meghatározná a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiséget, amennyiben a módosítás a polimereket - például S-PVC-t és E-PVC-t - vagy VCM-et gyártó létesítményekbe exportált hő kapcsán kiosztott mennyiség kizárását jelenti.
(3) A (2) bekezdésben említett módosításokat a lehető leghamarabb be kell jelenteni a Bizottságnak, és a tagállamok nem kezdhetik meg a 2013 és 2020 közötti egyes évekre vonatkozó végleges éves összmennyiség 2011/278/EU határozat 10. cikkének (9) bekezdésével összhangban történő meghatározását, ameddig elfogadható módosításokat nem hajtottak végre.
2. cikk
Az 1. cikk sérelme nélkül a Bizottság nem emel kifogást a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó létesítményeknek a tagállamok által a 2003/87/EK irányelv 11. cikkének (1) bekezdése alapján megküldött listájával, valamint az e létesítményeknek ingyenesen kiosztott megfelelő kibocsátási egységek előzetes éves összmennyiségeivel kapcsolatban.
II. FEJEZET
A KIBOCSÁTÁSI EGYSÉGEK ÖSSZMENNYISÉGE
3. cikk
A 2010/634/EU határozat 1. cikkének helyébe a következő szöveg lép:
„1. cikk
A 2003/87/EK irányelv 9. és 9a. cikke alapján a 2013-tól kezdődően kiadott és a 2003/87/EK irányelv 9. cikkének megfelelően évente lineáris módon csökkentett kibocsátásiegység-mennyiség 2 084 301 856 kibocsátási egység.”
III. FEJEZET
ÁGAZATKÖZI KORREKCIÓS TÉNYEZŐ
4. cikk
A 2003/87/EK irányelv 10a. cikkének (5) bekezdésében említett és a 2011/278/EU határozat 15. cikkének (3) bekezdésével összhangban meghatározott egységes ágazatközi korrekciós tényezőt e határozat II. melléklete határozza meg.
5. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2013. szeptember 5-én.