ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. november 20.)
a Franciaország által az SNCM javára nyújtott SA.16237 (C58/02 [korábbi N118/02]) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2013) 7066. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/882/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután felkérte az érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket a fent említett cikkeknek megfelelően (2), továbbá tekintettel a felek észrevételeire,
mivel:
I. ELJÁRÁS
1.
2002. február 18-án Franciaország a Société nationale maritime Corse-Méditerranée (a továbbiakban: az SNCM) javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentett be a Bizottságnak; a bejelentést 2002. július 3-án kiegészítették (3). A szerkezetátalakítási terv a francia hatóságok 2001. december 20-án kelt arról szóló bejelentését követte, hogy a Compagnie générale maritime et financière (a továbbiakban: CGMF) (4) 22,5 millió EUR készpénzelőleget nyújtott megmentési támogatásként az SNCM-nek. 2002. július 17-i határozatában (5) (a továbbiakban: a 2002-es határozat) a Bizottság engedélyezte az SNCM javára nyújtott megmentési célú támogatást az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdésében meghatározott előzetes vizsgálati eljárás szerint. A bejelentett szerkezetátalakítási támogatás az SNCM CGMF révén történő feltőkésítését jelentette 76 millió EUR összeggel.
2.
2002. augusztus 19-én kelt levelében a Bizottság azon határozatáról tájékoztatta a francia hatóságokat, hogy az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdésének és a 659/1999/EK tanácsi rendelet 6. cikkének értelmében (6) megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást (7).
3.
2002. október 8-án (8) a francia hatóságok közölték a Bizottsággal a 2002. augusztus 19-i (9) határozattal kapcsolatos észrevételeiket.
4.
A francia hatóságok kérésére a Bizottsággal munkaértekezletekre került sor 2002. október 24-én, 2002. december 3-án és 2003. február 25-én.
5.
Az eljárás megindítása során a Bizottsághoz két vállalat részéről érkeztek észrevételek, nevezetesen a Corsica Ferries France (a továbbiakban: a CFF) részéről 2003. január 8-án (10) és a STIM d’Orbigny csoport STEF-TFE (a továbbiakban: a STIM) részéről 2003. január 7-én, valamint különböző francia regionális és helyi hatóságoktól 2002. december 18-án, illetve 2003. január 9-én és 10-én. A Bizottság ezeket az észrevételeket véleményezésre levélben megküldte Franciaországnak 2003. január 13-án és 16-án, valamint február 5-én és 21-én.
6.
A francia hatóságok megtették észrevételeiket a Bizottságnak a CFF és a STIM megjegyzéseire vonatkozóan 2003. február 13-án (11) és május 27-én (12).
7.
2003. január 16-án a Bizottság kiegészítő tájékoztatást kért, amelyre a francia hatóságok 2003. február 21-én válaszoltak.
8.
2003. február 10-én (13) kelt levelükben a francia hatóságok érveket sorakoztattak fel annak bizonyítására, hogy a tervezett támogatás teljes egészében megfelel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásnak (14) (a továbbiakban: az 1999-es iránymutatás).
9.
2003. február 25-én (15) a francia hatóságok a Bizottság kérésére átadták az SNCM-re és a STIM-re nézve kötelező részvénytulajdonosi megállapodás másolatát.
10.
2004/166/EK határozatában (16) (a továbbiakban: a 2003-as határozat) a Bizottság bizonyos feltételek mellett jóváhagyta az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatás nyújtását, amely két részletben fizetendő; az első 66 millió EUR, míg a második maximum 10millió EUR összegű, amelyet majd a 2003-as határozat elfogadása után megvalósított eszközértékesítésből eredő nettó bevétel függvényében határoznak meg. Az első részlet kifizetését a 2003-as határozat engedélyezte.
11.
2003. október 13-án a CFF a 2003-as határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Törvényszékén (a továbbiakban: a Törvényszék) (T-349/03. sz. ügy).
12.
2005/36/EK határozatával (17) (a továbbiakban: a 2004-es határozat) a Bizottság úgy határozott, hogy a Franciaország által 2004. június 23-án kért módosítások - azaz az Aliso és Asco hajók felcserélése azon a hajólistán, amelyen szereplő hajók használatára az SNCM engedélyt kapott a 2003-as határozatot követően, és az Aliso eladása az Asco nevű hajó helyett - nem kérdőjelezik meg a 2003-as határozatban engedélyezett szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségét a belső piaccal.
13.
A 2005. március 16-i határozattal (a továbbiakban: a 2005-ös határozat) (18) a Bizottság jóváhagyta a szerkezetátalakítási támogatás 3,3 millió EUR összegű második részletének folyósítását, amellyel az engedélyezett szerkezetátalakítási támogatás teljes összege 69,3 millió EUR-ra emelkedett.
14.
A Törvényszék a T-349/03. sz. ügyben (19)2005. június 15-én megsemmisítette a 2003-as határozatot azon az alapon, hogy a támogatás minimális jellegét tévesen értékelték.
15.
2005. október 25-én (20) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak azon információkat, amelyek a társaságnak a szerkezetátalakítási támogatási terv 2002. február 18-i közzététele utáni pénzügyi helyzetére vonatkoznak.
16.
2005. november 17-én (21) a francia hatóságok adatokat szolgáltattak a 2002-es szerkezetátalakítási terv frissítésére és az SNCM saját tőkéjének helyreállítására vonatkozóan (22).
17.
2006. március 15-én a francia hatóságok összefoglaló piaci jelentést küldtek a Bizottságnak, valamint benyújtották az üzleti tervet (bevételek rész) és a tervezett eredménykimutatást (23). 2006. március 28-án és 2006. április 7-én (24) további dokumentumokat adtak át a Bizottságnak. A 2006. április 7-i levélben a francia hatóságok arra is felkérték a Bizottságot, hogy „közszolgáltatási kompenzációs” jellege miatt a 2002-es szerkezetátalakítási támogatás egy részét, nevezetesen az 53,48 millió EUR-s összeget ne egy szerkezetátalakítási terv keretében tett lépésnek tekintsék, hanem az Altmark (25) ügyben hozott ítélet alapján támogatásnak nem minősülő intézkedésnek vagy az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése alapján a szerkezetátalakítási tervtől független és önálló intézkedésnek.
18.
2006. április 21-én a 139/2004/EK tanácsi rendelet (26) 4. cikke alapján a Bizottság egy olyan összefonódási tervről kapott tájékoztatást, amelynek keretében a Veolia Transport (a továbbiakban: a VT) (27) és a Butler Capital Partners (a továbbiakban: a BCP) közösen szerezte meg az SNCM (28) ellenőrzését. 2006. május 29-i határozatában (29) a Bizottság úgy döntött, hogy nem ellenzi a bejelentett eljárást, és azt a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította.
19.
2006. június 21-én (30) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak a Gazdasági, Pénzügyi és Ipari Minisztérium 2006. május 26-i rendeletét, amely jóváhagyja a Société nationale des chemins de fer français (a továbbiakban: az SNCF) által elhatározott pénzügyi műveleteket, valamint a 2006. május 26-án kelt 2006-606. számú rendeletet az SNCM magánszektorba történő átviteléről.
20.
A közszolgáltatási megbízásra és a Korzika ellátásával kapcsolatos szociális jellegű támogatásokra vonatkozó tájékoztatást 2006. június 7-én továbbították a Bizottság részére (31).
21.
2006. szeptember 13-án kelt levelében a Bizottság értesítette a francia hatóságokat azon döntéséről, hogy megindítja az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében és a 659/1999/EK rendelet 6. cikkében meghatározott hivatalos vizsgálati eljárást az SNCM javára tett új intézkedésekkel és a 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási tervvel kapcsolatban (32) (a továbbiakban: a 2006-os határozat).
22.
2006. november 16-án Franciaország megküldte észrevételeit a Bizottságnak a 2006-os határozatról (33).
23.
Mivel a Bizottságtól több érdekelt fél az észrevételeik benyújtási határidejének egy hónappal történő meghosszabbítását kérte (34), a Bizottság ezt a további határidőt valamennyi érdekelt fél számára engedélyezte (35).
24.
A Bizottsághoz észrevételek érkeztek a CFF-től (36) és a STIM-től (37); az észrevételeket 2007. február 20-án kelt levélben megküldték a francia hatóságoknak. Egy harmadik érdekelt fél szintén tett észrevételeket, amelyeket ugyancsak továbbítottak a francia hatóságoknak, és amelyeket 2008. május 28-án e fél visszavont.
25.
A francia hatóságok 2007. április 30-án (38) közölték megjegyzéseiket a harmadik érdekelt felek észrevételeire vonatkozóan.
26.
2007. december 20-án a CFF panaszt nyújtott be a Bizottságnál az SNCM ellen, kiegészítve a 2007. június 15-én és 2007. november 30-án küldött információkat. Ez a panasz a 2007 júniusában a korzikai regionális hatóságok és a Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM közös vállalkozás között 2007-2013-ra aláírt új közszolgáltatási megbízásról szóló megállapodás 3. cikkére vonatkozik. A CFF szerint e záradék alkalmazása mintegy 10 millió EUR nagyságrendben új pénzügyi forrásokat mozgósítana az SNCM számára a 2007. évre. Ezenkívül a CFF kifejtette, hogy az SNCM számára közszolgáltatási kötelezettség kapcsán kifizetett kompenzáció állami támogatás, amely ráadásul jogellenes, mivel arról a Bizottságot nem értesítették.
27.
A Bizottság tájékoztatta az érdekelt feleket azon határozatáról, hogy 2008. március 14-ig meghosszabbítja az észrevételeik benyújtására megállapított határidőt.
28.
A Bizottság 2008. március 26-án továbbította Franciaországnak az érdekelt harmadik felek észrevételeit, amelyekre vonatkozóan Franciaország 2008. március 28-án, április 10-én és április 28-án közölte megállapításait.
29.
2008. július 8-ai határozatában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 2006-os új intézkedések nem minősültek állami támogatásnak az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében, és a 2002-ben bejelentett intézkedések a belső piaccal összeegyeztethető támogatások voltak.
30.
Ezt a határozatot a Törvényszék (39)2012. szeptember 11-én részben hatályon kívül helyezte, mert úgy találta, hogy a Bizottságnak a 2006-ban megvalósított intézkedésekre vonatkozó következtetéseit nyilvánvaló értékelési hibák érvénytelenné tették. A Törvényszék álláspontja szerint a Bizottságnak a 2002-es szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó elemzését felül kell vizsgálni, mert a határozat azon a tényen alapult, hogy a 2006-os intézkedések támogatástól mentesek voltak.
31.
Az egyetlen támogatás, amellyel kapcsolatban az összeegyeztethetőség megállapítását nem nyilvánították semmisnek, az SNCM 1991-2001 közötti időszakra vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségeinek kompenzációjaként szolgáló 53,4 millió EUR volt. Következésképpen ezt a pontot e határozat nem tárgyalja.
32.
A Bizottságnak a fentiek fényében egy új végleges határozatot kell elfogadnia. Az érvénytelenített határozat elfogadásának napja utáni tények vizsgálatára nincs szükség. Az érvénytelenítést követően a Bizottságnak előbb azt kell értékelnie, hogy a kérdéses intézkedések némelyike megfelel-e egy piacgazdasági magánbefektető viselkedésének, majd pedig azt, hogy amennyiben a vizsgált intézkedések állami támogatásnak minősülnek, az iránymutatásban meghatározott összeegyeztethetőségi feltételek teljesülnek-e. A Törvényszék ítélkezési gyakorlatának megfelelően (40) a Bizottság e két újbóli vizsgálat mindegyikével kapcsolatban csak olyan információkat vehet figyelembe, amelyek a rendelkezésére álltak az érvénytelenített határozat elfogadásának napján, azaz 2008. július 8-án (41).
33.
2012. november 13-án találkozóra került sor a Bizottság, a francia hatóságok és az SNCM képviselői között.
34.
2012. december 6-i és 2013. február 5-i levelükben a francia hatóságok két külön kérelmet terjesztettek be az eljárás újbóli megnyitásáról rendelkező határozat iránt az alábbiakra hivatkozva: a körültekintő piacgazdasági befektetői teszt kritériumainak meghatározásával a Törvényszék olyan innovatív ítéletet hozott, amely szükségessé tette a kontradiktórikus eljárás újbóli megnyitását. 2013. január 15-i és február 13-i levelében a Bizottság elutasította ezeket a kérelmeket, hangsúlyozva, hogy az eljárást pontosan attól a ponttól lehetne újból megnyitni, ahol a törvénytelenség történt, és kijelentette, hogy a vizsgálat megindításáról szóló 2006-os határozat semmilyen szempontból nem volt jogellenes. Ugyanakkor tájékoztatta a francia hatóságokat, hogy jogukban áll bármilyen kiegészítő információt vagy dokumentumot benyújtani, amelynek megtárgyalását vagy elemzését helyénvalónak érzik.
35.
A francia hatóságok 2013. május 16-án tájékoztatót küldtek a Bizottságnak.
36.
2013. június 19-i levelében az SNCM ugyancsak a hivatalos vizsgálati eljárás újbóli megnyitásáról szóló határozat meghozatalát kérelmezte a francia hatóságok által előterjesztettekhez hasonló indokokkal. 2013. július 10-i levelében a Bizottság a kérelmet elutasította. Ugyanakkor a Bizottság az SNCM-et is tájékoztatta, hogy jogában áll bármilyen kiegészítő információt vagy dokumentumot benyújtani, amelynek megtárgyalását vagy elemzését helyénvalónak érzi.
37.
2013. augusztus 27-én az SNCM tájékoztatót és az SNCM eladásáról szóló új jelentést nyújtott be.
II. LEÍRÁS
2.1. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK KEDVEZMÉNYEZETTJE
38.
Az e határozat által lefedett intézkedések kedvezményezettje az SNCM, amely több leányvállalattal rendelkezik a tengeri ágazatban, és utasok, személy- és tehergépkocsik tengeri szállítását végzi Franciaország kontinentális részét Korzikával, Olaszországgal (Szardínia) és a Maghreb-országokkal (Algéria és Tunézia) összekötő tengeri utakon.
39.
Az SNCM egy részvénytársaság, amely 1969-ben jött létre két, 1850-ben létesült vállalat, a Compagnie générale transatlantique és a Compagnie de navigation mixte összeolvadásával. Annak idején Compagnie générale transméditerranéenne volt a neve; 1976-ban kapta a Société nationale maritime Corse-Méditerranée elnevezést azt követően, hogy az SNCF tőkerészesedést szerzett benne. A társaságot a francia kormány választotta ki a Korzikával való területi folytonosság elvének megvalósítása érdekében, összehangolva a tengeri szállítási díjakat az SNCF vasúti tarifáival egy 1976. március 31-én kötött 25 évre szóló keretmegállapodás alapján. A Compagnie générale transatlantique már előzőleg megbízást kapott a francia kormánytól egy korábbi, 1948. december 23-án kötött megállapodásban a korzikai tengeri szállítás ellátására.
40.
A feltőkésítésről szóló hivatalos értesítés idején 2002-ben az SNCF 20, a CGMF pedig 80 %-ban volt tulajdonos az SNCM-ben. Az SNCM 2006. május 30-i részvénytőke-eladásának következtében (lásd e határozat 18. preambulumbekezdését) a BCP és a VT az SNCM tőkéjének 38 %-át, illetve 28 %-át birtokolja, míg a CGMF 25 % erejéig van jelen (a tőke 9 %-át a munkavállalóknak tartják fenn).
41.
2008-ban az SNCM legjelentősebb leányvállalatai a Compagnie Méridionale de Navigation (a továbbiakban: a CMN) (42), a Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (a továbbiakban: a CGTH) (43), az Aliso Voyage (44), a Sud-Cargos (45), a Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (a továbbiakban: a SARA) (46), a Ferrytour (47) és a Les Comptoirs du Sud (48) voltak.
42.
A nagy sebességű Aliso és Asco (49) nevű hajók 2004 szeptemberében, illetve 2005 májusában történt átruházását követően az SNCM flottája tíz hajóból áll (öt komphajó (50), négy vegyes használatú hajó (kombinált teher- és utasszállító) (51) és egy nagy sebességű hajó, amely főleg Nizzából indul (52)), amelyekből hét saját tulajdonban van (53).
43.
A teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy Franciaország kontinentális részének kikötői és Korzika között a rendszeres tengeri szállítási szolgáltatás 1948 óta közszolgáltatás keretében működik. 1976 és 2001 között az SNCM és a CMN volt a koncesszióbirtokos egy eredetileg 25 évre kötött keretmegállapodás alapján. A hatályos közösségi szabályoknak megfelelően (54) és a korzikai regionális hatóságok (55) által szervezett európai ajánlati felhívások (56) után az SNCM és a CMN közösen nyerték el a Marseille és Korzika közötti szolgáltatás pénzügyi hozzájárulás fejében 2002-től 2006-ig történő működtetésére vonatkozó közszolgáltatási megbízási szerződést.
44.
Mivel a közszolgáltatási megbízás 2006 végén lejárt, a fent említett állami hajózási szolgáltatást - amelyre új európai szintű ajánlati felhívást tettek közzé (57) - az SNCM-CMN közös vállalkozás nyerte el 2007. május 1-től2013. december 31-ig, körülbelül évi 100 millió EUR támogatással.
45.
Hasonlóképpen valamennyi, a szigetre Toulonból vagy Nizzából induló járat üzemeltetőjét járatsűrűségi kötelezettségek terhelik. Ezeken az útvonalakon a korzikai lakosok, valamint más utaskategóriák 2002-től 2013-ig szociális támogatásban részesültek, amelyet a Bizottság 2002. július 2-án (58) és 2007. április 24-én (59) hozott határozatai értelmében vezettek be.
2.2. A PIACI HELYZET
46.
Az SNCM elsősorban az utasszállítás és teherszállítás egymástól független piacán működik. Franciaországból Korzikára és a Maghreb-országokba szállít, valamint - kisebb mértékben - Olaszországba és Spanyolországba.
2.2.1. Korzikai forgalom
2.2.1.1. Utasszállítás
47.
A Korzikára irányuló utasszállítási szolgáltatás erősen szezonális piac. Az utasok számában szezonális csúcsok jellemzik, amelyek a legkevésbé forgalmas időszakok tízszeresét is elérhetik, ez pedig olyan flotta kialakítását követeli meg az üzemeltetőktől, amely képes kielégíteni e csúcsidőszakok igényeit. A forgalom felét július és augusztus adja. Ezen túlmenően egyenlőtlenség van az útvonal irányát illetően is, még a csúcsidőszakokban is: júliusban például a szárazföldről maximális telítettséggel indulnak, míg a visszaúton szinte üresek. Így a hajók átlagos éves utasférőhely-kihasználtsága viszonylag alacsony.
48.
Az SNCM az az üzemeltető, amelyre Korzika és Franciaország szárazföldi részének összekötése hárul. Nagyjából tevékenysége kétharmadát Marseille és Korzika között végzi közszolgáltatás keretében; tevékenysége maradék harmadát más kiinduló- vagy célpontokkal bíró útvonalak képezik (Nizza-Korzika, Toulon-Korzika, nemzetközi összeköttetések Szardínia és a Maghreb-országok felé).
49.
Az SNCM mindig monopolhelyzetben volt fő tevékenysége terén. 1996 óta azonban gyorsan növekvő konkurenciával kell szembenéznie. Napjainkban a szárazföld és Korzika közötti szállítási szolgáltatásban a CFF a domináns szereplő, amelynek piaci részesedése folyamatosan nő. Annak ellenére, hogy a CFF csupán 1996 óta van jelen a piacon, utasforgalma 2000 és 2005 között évi 44 %-kal nőtt, és ez a növekedés folytatódik. Így 2008-ban a tengeri utasok közel […] (60) %-a a szárazföld és Korzika közötti útvonalon a CFF átkelőhajóit vette igénybe, miközben csak […] (60) %-uk szállt az SNCM hajóira, a többi utast, azaz […] (60) %-ot pedig a CMN szállította.
50.
A CFF által a szóban forgó piacon 2000 óta megszerzett pozíció a Korzika és Franciaország szárazföldi része között szezononként szállított utasok számában is tükröződik. Az alábbi ábra azt mutatja, hogy a CFF piaci részesedése a 2000-ben mért 45 %-ról 2007-ben 70 %-ra emelkedett, az SNCM-é pedig ugyanezen időszakban 53 %-ról 26 %-ra esett, így a szállított utasok számának különbsége meghaladta az egymillió főt.
Ábra
Szezononként (május-szeptember) szállított utasok száma Franciaország szárazföldi része és Korzika között: 2000-2007 közötti szezonok
Forrás:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Az SNCM többi kisebb, korzikai járatot működtető versenytársa a Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), a Moby Lines, a Happy Lines és a TRIS.
52.
2006 óta az SNCM kapacitása és a korzikai tengeri útvonalon szerzett piaci részesedései visszaestek, a helykínálat 8 %-kal csökkent (20 %-kal a Nizzából történő indulásnál és 3 %-kal a Marseille-ből történő indulásnál).
53.
Mindenesetre a piaci részesedések folytatódó csökkenése azt mutatja, hogy az utasok bizalma - amelyet nagyban megingattak a 2004-2005-ös munkaügyi viták által kiváltott sztrájkok és zavarok, különösen a vállalkozás privatizációja során - csak igen lassan tér vissza.
54.
A szárazföld és Korzika közötti tengeri utasszállítás 1993 óta átlagosan évi 4 %-kal nőtt; e növekedésnek folytatódnia kell a 2008-ra előre jelzett […] (60) %-kal (releváns a tények vizsgálatának idején), ezt követően pedig mérsékelt növekedés várható. Mindazonáltal úgy tűnik, új szereplők nem szándékoznak részesedést szerezni ezen a piacon. A Korzikai Közlekedési Hivatal által a 2007-2013-as időszakra Korzika bizonyos kikötőinek közszolgáltatási megbízás keretében történő ellátására kiírt pályázati felhívás során a CFF és az SNCF-CMN pályázatán kívül egyetlen más jelentkező sem volt, noha a pályázati felhívás értelmében egy adott útvonalra vonatkozó részajánlat benyújtására is volt lehetőség.
55.
Mint az SNCM első számú versenytársa, a CFF jelentős mértékben, 500 000-ről 4,5 millióra növelte utasbefogadó képességét 1999 és 2007 között (ebből 30 %-os növekedésre 2006 és 2007 között került sor), ami lehetővé tette számára forgalma (a 2005. évi 1,3 millióról a 2007-es 1,6 millióra) és piaci részesedése növelését. Mindazonáltal - szerkezeti okok miatt - ez a politika a CFF számára az SNCM-énél alacsonyabb utasférőhely-kihasználtságot eredményez; az eltérés nagyságrendje 2007-ben 10 százalékpont volt. 2007-ben az SNCM-nél az átlagos utasférőhely-kihasználtság 48 % volt, ami normális, figyelembe véve a tényt, hogy a piac igen szezonális (lásd fentebb).
2.2.1.2. Áruszállítás
56.
A Korzikára történő áruszállítás terén az SNCM 2005-ben a Marseille-Toulonból Korzika felé irányuló szállítási piac mintegy 45 %-át tudhatta magáénak.
57.
Az általános (kísérő nélküli) áruforgalom vonatkozásában az SNCM és a CMN de facto csaknem teljes monopóliumot élveznek. A közszolgáltatási szerződés keretében a két társaság gyakori járatokat működtet Marseille-ből Korzika valamennyi kikötőjébe.
58.
A kompokon kísérettel utazó, a folyóméterben mért általános áruforgalom összesen 24 %-át kitevő pótkocsikat illetően valamennyi utasszállító között verseny van. Az SNCM és a CMN látja el a kísérővel bonyolított forgalom többségét is. A többi szereplő, különösen a CFF részesedése 10 %, azaz a teljes piac 2 %-a.
59.
A kompokra rakott vezető által kísért gépjárművek (61) terén (az általános áruforgalom mintegy 24 %-a 2003-ban) ugyancsak az SNCM és a CMN birtokolja a szóban forgó piac többségét. 2002 óta azonban a CFF is fejleszti szolgáltatásait, és körülbelül a piac 15 %-át mondhatja magáénak.
2.2.2. A Maghreb-országokba irányuló szolgáltatások
60.
Tunézia és Algéria jelentős piacot képvisel mintegy 5 millió utassal, akiknek a többsége repülőn utazik. Ilyen körülmények között a tengeri szállítás a forgalom mintegy 15 %-át teszi ki. Míg Algéria jelentős tengeri piacot képvisel az 560 000-re tehető utasszámmal, Tunézia körülbelül 250 000 utassal egy kisebb piacnak számít.
61.
Franciaország Maghreb-országok felé irányuló tengeri szállítási piaca folyamatosan, mintegy 13 %-kal nőtt 2001 és 2005 között. Az e régióba irányuló turizmus fejlődési kilátásait figyelembe véve a tengeri szállítás terén (a tények vizsgálata idején fontos módon) 2010-re 4 % körüli éves növekedési rátát vártak.
62.
Algériában az SNCM a második legnagyobb szolgáltató a piacon az Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV) nevű algériai állami vállalat mögött. Az SNCM piaci részesedése a 2001. évi 24 %-ról 2005-ben 35 %-ra nőtt.
63.
A Compagnie tunisienne de navigation (CTN) mögött az SNCM a második legnagyobb szolgáltató a Tunéziába irányuló piacon. Bár 2001 óta az SNCM veszített piaci részesedéséből a CTN javára (44 %-ról a 2004-es 39 %-ra), mégis javulás volt tapasztalható 2005-ben (40 %).
2.3. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK LEÍRÁSA
2.3.1. Az SNCM feltőkésítése 2002-ben
64.
A Bizottság 2002. július 17-én hozott, az SNCM megmentésére szánt támogatást engedélyező határozatát (62) követően a francia hatóságok 2002. február 18-án egy, az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentettek be a Bizottságnak. Ez az intézkedés az SNCM 76 millió EUR-val történő feltőkésítéséből állt anyavállalata, a CGMF révén, mely összegből 46 millió EUR-t tettek ki a szerkezetátalakítási költségek (63). A tőkeemelés célja az SNCM saját tőkéjének 30 millió EUR-ról 106 millió EUR-ra történő emelése volt.
65.
Az 1999-es iránymutatásnak megfelelően a francia hatóságok az SNCM-re vonatkozó szerkezetátalakítási tervet (64) nyújtottak be a Bizottságnak, amely az alábbi öt pontot érintette:
i.
az átkelések számának csökkentése és hajóinak a különböző útvonalak közötti átcsoportosítása (a Korzika felé irányuló szolgáltatás csökkentése és a Maghreb-országok felé irányuló szolgáltatás bővítése). A szerkezetátalakítási terv úgy rendelkezett, hogy az átkelések számát 2003-ban 4 138-ról (ebből 3 835 az SNCM-é és 303 a Corsica Marittima nevű leányvállalatáé) 3 410-re kell csökkenteni, az alábbi útvonal-változtatásokkal:
-
útvonal-változtatások Marseille és Korzika között a 2001-2006-ra szóló közszolgáltatási szerződés feltételeinek megfelelően,
-
a Toulon és Korzika közötti útvonalak szinte teljes felszámolása,
-
a járatok számának csökkentése Nizza és Korzika között,
-
a Livornó-Bastia útvonal megszüntetése a külön erre a célra fenntartott eszközökkel együtt, ténylegesen megszüntetve 2003-ban,
-
az Algériából és Tunéziából kiinduló szolgáltatások megerősítése a Méditerranée, az Ile de Beauté és a Corse nevű hajókkal, valamint a Genova-Tunisz járat megszüntetése;
ii.
flottájának négy hajóval történő csökkentése, ami 21 millió EUR-s összegben biztosított volna likvid eszközöket;
iii.
bizonyos állóeszközök átruházása;
iv.
a személyi állomány mintegy 12 %-kal történő csökkentése (65) ésszerű bérpolitikával párosítva lehetővé tette volna a személyzeti költségek 2001-es 61,8 millió EUR-ról átlagosan 54,8 millió EUR-ra történő csökkentését 2003-tól 2006-ig, a parti költségekét pedig a 2001-es 50,3 millió EUR-ról 45,8 millió EUR-ra ugyanezen időszakban;
v.
két leányvállalata, a Compagnie Maritime Toulonnaise és a Corsica Marittima megszüntetése, amelyek fennmaradó tevékenységeit az SNCM venné át.
66.
A Bizottság 2002. augusztus 19-én hozott határozatában megfogalmazott észrevételekre válaszolva a francia hatóságok 2003. január 31-i levelükben leírták, hogyan javították a szerkezetátalakítási tervet az alábbi pontok tekintetében:
-
a bérpolitikával kapcsolatos kötelezettségvállalások és magyarázatok,
-
a köztes beszerzések költségcsökkentésének terve,
-
az SNCM arra vonatkozó kötelezettségvállalása, hogy nem kezdeményez árháborút a Korzikára irányuló szolgáltatásokat nyújtó versenytársaival szemben.
67.
Az utolsó ponttal kapcsolatban a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy „az SNCM fenntartások nélkül vállalja ezt a kötelezettséget, mivel úgy ítéli meg, hogy egy általa okozott árháború nem felelne meg stratégiai helyzetének, érdekének (mivel az bevételei csökkenését eredményezné), szokásos gyakorlatának vagy szakmaiságának”.
68.
Szerkezetátalakítási tervükben a francia hatóságok bemutattak a Bizottságnak egy részletes pénzügyi modellt a 2002-2007 közötti időszakra vonatkozóan, amely egy sor változóval kapcsolatban (66) közbülső feltevéseken alapult. A pénzügyi előrejelzések többek között azt mutatják, hogy 2003-tól ismét üzemi nyereség várható.
1. táblázat
Pénzügyi modell a 2002-2007 közötti időszakra
millió EUR
2000 Tény
2001 Tény
2002 Terv
2002 Tény
2003 Terv
2004 Terv
2005 Terv
2006 Terv
2007 Terv
Árbevétel
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Üzemeltetési támogatás
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Üzemi eredmény
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Nettó eredmény
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Tőke
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Nettó pénzügyi kötelezettségek (lízing nélkül)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Pénzügyi mutatók
Üzemi eredmény/árbevétel+támogatások
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Tőke/mérleg szerinti tartozás
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Az SNCM 2001-es és 2002-es éves jelentéséből származó, 2000-re, 2001-re és 2002-re vonatkozó számadatok.
69.
A francia hatóságok szerint a 76 millió EUR-s tőke-hozzájárulásnak, illetve a gazdaságos üzemeltetés 2003-tól tervezett visszaállításának lehetővé kellene tennie a vállalat 2001. év végi mintegy 30 millió EUR-s tőkéjének 120 millió EUR-ra történő emelését rövid távon (2003), majd 160-170 millió EUR-ra történő emelését a tervidőszak végére (2006-2007). Ettől azt várták, hogy a 2002-es 145 millió EUR adósság 40-55 millió EUR körüli szintre csökken 2003-tól 2005-ig. A tervidőszak utolsó éveiben a társaság az adósságállomány növekedését jelezte előre egy vagy két hajó lecserélése miatt (teljes tulajdonjog).
70.
A francia hatóságok egy érzékenységi elemzést is készítettek a különböző útvonalak forgalmára vonatkozó munkahipotézisekkel kapcsolatban várt eredményekről. Ennek alapján a különböző szimulációk azt mutatják, hogy az SNCM-nek a vizsgált forgatókönyvek mellett ismét nyereségessé kellett volna válnia.
71.
Kezdetben a francia hatóságok két alternatív módszert írtak le, amelyeket aztán túlzott költségigényük miatt elvetettek.
i.
Az első értékelési módszer az összes szerkezetátalakítási intézkedés költségeinek összeadásából állt. Így 90,9 millió EUR-s finanszírozási igényt kaptak az alábbiak alapján:
-
az 1991-2001 között felhalmozott veszteségek, azaz 41,7 millió EUR (a 2001. október 30-i 2002/149/EK határozatban (HL L 50., 2002.2.21., 66. o.) jóváhagyott 29 millió EUR, 6,1 millió EUR 2000-re és 6,6 millió EUR, szerkezetátalakítási költségek előtt, a 2001-re),
-
a terven felüli adó szerinti értékcsökkenési leírásokból képzett források csökkenése ugyanezen időpontok között, azaz 24 millió EUR (a tétel 86-ról 62 millió EUR-ra csökken ebben az időszakban a mérlegben, tükrözve az amortizációs időszak tizenkét évről húsz évre történő meghosszabbodását, e forrás csekélyebb mértékű igénybevételét és a lízing alkalmazását a legutóbb leszállított egységek esetében),
-
a szerkezetátalakítás során az elidegenítésekből keletkezett tőkenyereség, azaz 21 millió EUR, levonva a finanszírozási szükségletből, és
-
a szerkezetátalakítási kiadások összeadódó hatása, amelynek összege 46,2 millió EUR (lásd az 58. lábjegyzetet.
ii.
A második értékelési módszer annak meghatározásából állt, hogy mekkora összegű tőkét követelnének meg a bankok a teljes flottára, tekintve, hogy a bankok egy hajó megvásárlásának finanszírozásához általában a hajó értékének 20-25 %-ával egyenlő saját tőkét írnak elő. A flotta 843 millió EUR-s eredeti beszerzési ára alapján a francia hatóságok számításai szerint a sajáttőke-szükséglet 157 és 196 millió EUR között volt. A 2001 végén meglévő sajáttőke-állomány levonásával ez a módszer 101-140 millió EUR-s feltőkésítési igényt jelzett.
72.
A feltőkésítés összegének meghatározására a francia hatóságok végül a finanszírozási igény öt európai hajózási társaság 2000-ben regisztrált átlagos saját tőke/adósság aránya alapján történő kiszámítását választották. E vállalatok mérlegeinek különbségei ellenére a francia hatóságok által számított átlag 79 % volt. A francia hatóságok bemutatják, hogy a 2002-2007-es időszakra szóló pénzügyi előrejelzések 77 %-os átlagos saját tőke/adósság arányt adnak, és a saját tőke 2007-ben eléri a 169 millió EUR-t. Ilyen mértékű saját tőkét 76 millió EUR-s feltőkésítéssel, illetve a szerkezetátalakítási tervben jelzett intézkedések sikere révén kívántak elérni.
2.3.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések
2.3.2.1. Előzetes megjegyzés
73.
A feltőkésítés és a 2002-es szerkezetátalakítási terv nem hozták meg a várt eredményeket, és 2004-től kezdve az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzete erőteljesen romlott. Ehhez a romláshoz belső tényezők (munkaügyi viták, a termelékenységi célkitűzések nem kielégítő és késedelmes megvalósítása, piacirészesedés-vesztés) és külső tényezők (a korzikai úti cél kisebb vonzereje, a CFF piacirészesedés-szerzése, az állam gazdálkodási hibái (67)) egyaránt hozzájárultak, csakúgy, mint az üzemanyagárak emelkedése.
74.
Így az SNCM üzemi eredménye 2004-ben - 32,6 millió EUR, 2005-ben pedig - 25,8 millió EUR volt. A nettó eredmény 2004-ben - 29,7 millió EUR-t, 2005-ben pedig - 28,8 millió EUR-t tett ki.
75.
Az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a francia hatóságokat arra az elhatározásra késztette, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben tervezett, és a 2003-as határozat által megkövetelt eszközeladásokon kívül további eszközöktől váljanak meg, és magánpartner keresésébe kezdjenek.
2. táblázat
Az SNCM által 2002 óta értékesített eszközök listája
Nettó bevétel
Dátum
A 2002-es értesítésben javasolt értékesítések (ezer EUR)
25 165
az Aliso
(az Asco helyett, a Bizottság 2004. szeptember 8-i határozatával összhangban)
(315)
2004.9.30.
a Napoléon
6 396
2002.5.6.
a Monte Rotondo
591
2002.7.31.
a Liberté
10 088
2003.1.27.
Teljes Schuman-vagyon
8 405
2003.1.20.
A Bizottság 2003. július 9-i határozatában előírt további értékesítések (ezer EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
2003.6.24.
Southern Trader
2 153
2003.7.22.
Someca
1 423,9
2004.4.30.
Amadeus
680
2004.10.12.
CCM
-
(68)
-
A 2003. júliusi határozat óta bekövetkezett további eladások (ezer EUR)
12 600
az Asco
7 100
2005.5.24.
Sud-Cargos
4 300
2005.9.15.
Az SNCM ingatlanparkjának részét képező lakások eladása
(ahol egykor az SNCM személyzete lakott)
1 200
2003 szeptemberétől 2006-ig
ÖSSZESEN (ezer EUR)
42 385
2.3.2.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések
76.
A magánpartnerek kiválasztásának folyamata 2005. január 26. és 2005 szeptemberének vége között zajlott.
77.
2005. január 26-án és február 17-én a francia kormány bejelentette, hogy magánpartner keresésébe kezd, hogy azt bevonja az SNCM tőkéjébe a vállalat pénzügyi struktúrájának megerősítése, illetve a növekedéséhez szükséges változtatások támogatása érdekében.
78.
Az Agence des Participations de l’État (APE) független felet nevezett ki a keresési folyamat felügyeletére, és megbízott egy tanácsadó bankot (HSBC), hogy vegye fel a kapcsolatot potenciális vevőkkel.
79.
Az eljárás keretében hetvenkét ipari és pénzügyi befektetőt kerestek meg, hogy meghatározzák egy olyan ajánlat pénzügyi feltételeit, amelynek célja a társaság ipari tervének támogatása, továbbá a munkahelyek megtartása és a közszolgálati szolgáltatás hatékony teljesítése volt. Közülük huszonhárman jelezték érdeklődésüket; tizenöt titoktartási megállapodás aláírására és tizenöt tájékoztató kiküldésére került sor. Hat vállalkozás nyújtott be ajánlatokat az első fordulóban 2005. április 5-én, a 2005. június 17-i második fordulóban pedig három ajánlat (Connex - jelenleg Veolia Transdev [a továbbiakban: VT], Caravelle és BCP) érkezett be, továbbá egyvalaki jelezte érdeklődését kisebbségi részesedésre (Comanav). A harmadik fordulóban, 2005. július 28-án három ajánlat érkezett.
80.
2005. szeptember 14-én valamennyi vállalatot felkérték kötelező és végleges ajánlata benyújtására 2005. szeptember 15-ig. Ekkor, mivel a Connex elállt az ajánlattól, az állam két kötelező, tőke-hozzájárulásra és a teljes tőke megvásárlására vonatkozó ajánlatot kapott a BCP és a Caravelle csoporttól.
81.
2005. szeptember 27-én Franciaország sajtóközleményt adott ki, amelyben jelezte, hogy a két ajánlat mélyreható vizsgálata alapján a BCP csoport által benyújtott ajánlatot választották, mivel amellett, hogy pénzügyi szempontból a legelfogadhatóbb volt, egyben a társaság, a közszolgálat és a foglalkoztatás érdekeinek is ez az ajánlat felelt meg a leginkább. A BCP első ajánlata 113 millió EUR-s negatív árra vonatkozott, és a negatív ár legalacsonyabb becslése volt.
82.
A potenciális befektetők ezen első ajánlata kifejezetten magában foglalta az első ajánlat könyvvizsgálatokat követő kiigazításának lehetőségét. A francia hatóságok jelezték, hogy a kiinduló negatív árat fölfelé korrigálták a 2005. december 16-án ismertetett könyvvizsgálatokat követően olyan objektív elemek miatt, amelyek befolyásolják azt a szabályozói és gazdasági környezetet, amelyben az SNCM működik, és amelyek az ajánlat 2005. szeptember 15-i benyújtása után következtek be. A negatív árat így 200 millió EUR-ra változtatták.
83.
A francia hatóságok és a jövőbeli befektetők (vagyis a BCP, társulva a Connex csoporttal, amelynek jelenlegi neve Veolia Transdev, a Veolia egyik leányvállalata) közötti tárgyalásoknak köszönhetően sikerült ezt az összeget 142,5 millió EUR-ra csökkenteni, amelyet viszont növelt az SNCM nyugdíjas alkalmazottai biztosító egyesületeivel kapcsolatos kiadások egy részének a kifizetése (15,5 millió EUR).
84.
E nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes kiválasztási folyamatot követően végül, igen nehéz vállalati és pénzügyi környezetben, 2005. október 13-án megállapodás született az állam, a BCP és a VT között. A VT az SNCM ágazati üzemeltetője (28 %-os részesedés), míg a BCP a főrészvényes 38 %-os részesedéssel. Az állam - különösen a munkavállalók irányában - elkötelezte magát, hogy 25 %-os (69) részesedést megtart a vállalatban. A BCP és a VT üzleti tervet készítettek az SNCM számára, amelyről 2006. április 7-én értesítették az Európai Bizottságot.
a) Az egyetértési megállapodás tartalma
85.
Az egyetértési megállapodást, melynek értelmében az SNCM tőkéjének 75 %-át magánbefektetőknek értékesítik, 2006. május 16-án írták alá a felek (a BCP, a VT és a CGMF).
86.
Az egyetértési megállapodás II. szakaszában az áll, hogy a CGMF vállalja, hogy elfogadja, jegyzi, és teljes mértékben befizeti az SNCM tőkeemelését összesen 142,5 millió EUR-s összegben.
87.
A tőkeemelés mellett a CGMF vállalja, hogy folyószámla-előleg formájában az SNCM rendelkezésére bocsát 38,5 millió EUR-t. Ez az előleg, melyet az SNCM egy letéti banknak (a CIC nevű banknak) fizet be, az ún. „ex gratia” költségrész finanszírozását szolgálja, amely kiegészíti a jogszabályok és megállapodások szerint fizetendő összegeket abban az esetben, ha a vevők létszámcsökkentési tervet valósítanak meg. A jogszabályokkal és megállapodásokkal összhangban kapott kifizetéseken felüli kompenzáció fizetése egyénileg és névre szólóan történik, azon dolgozók részére, akik elhagyták a vállalkozást, és akiknek a munkaszerződését felbontották.
88.
Ez az eljárás a 2006. május 16-i értékesítési szerződés II.2. cikkében szerepel, mely úgy rendelkezik, hogy ez a számla „azon esetleges önkéntes kilépések vagy munkaszerződés-felbontások […] költségrészeinek finanszírozására szolgál, amelyeket a munkáltatónak kell fizetnie bármely összeg kiegészítéseként a jogszabályoknak és megállapodásoknak megfelelően.” A letéti bank feladata „a pénzeszközök felszabadítása, amint az SNCM csoporton belül át nem helyezett érintett munkavállalói ténylegesen elhagyják a vállalatot, illetve a letéti határidő leteltekor a letétbe helyezett összeg egyenlegének felszabadítása”. E számla fenntartása egy, az egyetértési megállapodáshoz mellékelt vagyonkezelési megállapodás tárgya. A feltételhez kötött számla aktiválásának lehetővé tétele érdekében az SNCM-nek át kell adnia a CGMF elnökének azon dolgozók nevének listáját, akiknek a munkaszerződését felmondták, és akik számára kérik a feltételhez kötött számla aktiválását, valamint a nettó kiadások havi kimutatását, amely részletes bontásban közli az érintett személyzetnek kifizetett minden kompenzációt és költséget. Ugyanakkor az SNCM tájékoztatja a letéti bankot a munkavállalónkénti „tényleges havi többletköltségről”, amely a munkáltató által a jogszabályok és megállapodások alapján kötelezően fizetendő különféle összegeken felüli összeg. Az állam további ex gratia intézkedéseinek teljes összege semmilyen körülmények között sem haladhatja meg a 38,5 millió EUR-t, és amennyiben e kiegészítő szociális intézkedések az eladást követő három évben nem érik el ezt a küszöbértéket, az egyenleget vissza kell fizetni az állam részére.
89.
Az egyetértési megállapodás III. szakasza úgy rendelkezik, hogy e tranzakciókat követően a CGMF a magánvevőknek adja el a vállalat részvénytőkéjének képező részvények 75 %-os részvénycsomagját, valamint a feltételhez kötött számlát, amely a szociális terv szerződéses és törvényben előírt kötelezettségeken felüli részének finanszírozására szolgál.
90.
Az egyetértési megállapodás III. szakasza rendelkezik egy további, 8,75 millió EUR összegű BCP/VT általi tőkeemelésről is, amelyet az SNCM készpénzszükséglete alapján bocsátanak rendelkezésre. Az egyetértési megállapodás III.2.7. bekezdésében az szerepel, hogy a CGMF részvényeinek értéke mindenkor a befizetett névleges érték […] (60) %-ával növelt eredeti névleges értékükkel egyenlő, szorozva N/365-tel, ahol N az eladás időpontja óta eltelt napok száma, levonva valamennyi kifizetett összeget (például az osztalékokat). Ezek az eljárások nem alkalmazhatóak csődtömeggondnokság vagy a társaság bíróság általi felszámolása esetén.
91.
Az egyetértési megállapodás (III.5. szakasz) felmondási záradékot tartalmaz, amely garantálja az SNCM eladásának jogát. Ezt a vevők egyidejűleg gyakorolhatják az alábbi események egyikének bekövetkezése esetén, mivel e forgatókönyvek hatására üzleti tervük hitelessége és a társaság életképességének visszatérése megkérdőjeleződne:
-
nem vagy lényegesen rosszabb feltételekkel kapja meg a 2007. január 1-jével kezdődő időszakra a Korzikára irányuló tengeri közszolgáltatási szerződést,
-
az Európai Bizottság bármely hátrányos döntése vagy a Törvényszék, illetve a Bíróság ítélete, például a tranzakció elutasítása vagy olyan feltételek előírása, amelyek lényeges hatással vannak a vállalat értékére, attól számított hatéves határidőn belül, hogy a partnerek megszerezték a vállalatra vonatkozó jogokat.
92.
A megállapodás VII. szakasza előirányozza, hogy a CGMF magára vállalja az SNCM társadalombiztosítási kötelezettségeinek egy részét nyugdíjasainak biztosító egyesületi költségei címén 15,5 millió EUR-ra becsült összegben a vállalkozás tulajdonjoga átruházásának napjától kezdve.
93.
A vállalatirányítás részletes szabályait az egyetértési megállapodás IV. szakasza tartalmazza. Változni fog az SNCM irányításának módja; átalakítják egy igazgatótanáccsal és felügyelőbizottsággal rendelkező részvénytársasággá. A felügyelőbizottság 10, majd 14 tagból fog állni. Elnöke átmenetileg az állam egy képviselője lesz. Ha a közszolgáltatással az SNCM-et bízzák meg, a felügyelőbizottság elnökét a BCP egy képviselője váltja fel. Az igazgatótanács feladata az SNCM működés szempontjából való igazgatása.
94.
2006. május 26-án a francia kormány jóváhagyta az SNCM értékesítését, valamint az előzőekben említett intézkedéseket.
b) Az intézkedések
95.
Figyelemmel a fentiekre az egyetértési megállapodás háromféle állami intézkedést tartalmaz, amelyek az állami támogatások uniós szabályozása szerint vizsgálatot indokolnak:
-
az SNCM 75 %-ának eladása 158 millió EUR-s negatív áron (142,5 millió EUR tőke-hozzájárulás és a biztosító egyesületek költségeinek kifizetése 15,5 millió EUR összegben),
-
a CGMF által az SNCM elbocsátott személyzete javára befizetett 38,5 millió EUR folyószámla-előleg,
-
a 8,75 millió EUR-s tőkeemelés, amelyet a CGMF közösen és egyidejűleg jegyzett a VT és a BCP által megvalósított 26,25 millió EUR-s tőke-hozzájárulással,
-
az értékesítésfelmondási záradék (70).
2.4. E HATÁROZAT TÁRGYA
96.
E végleges határozat a Franciaország által 2002. február 18. óta az SNCM érdekében megvalósított intézkedésekre vonatkozik, nevezetesen a következőkre:
-
a 2002-ben a CGMF által az SNCM javára végrehajtott 76 millió EUR tőke-hozzájárulás egyenlege, azaz 15,81 millió EUR,
-
a 158 millió EUR-s negatív ár, amelyet a CGMF elért az SNCM eladásán,
-
a CGMF által az SNCM elbocsátott személyzete javára befizetett 38,5 millió EUR folyószámla-előleg,
-
a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés.
97.
E határozat nem vonatkozik az SNCM számára az 1991-2001-es időszakra közszolgáltatási kötelezettség címén juttatott kompenzációra, amellyel kapcsolatban a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítélete megerősítette, hogy az a belső piaccal összeegyeztethető (71).
98.
E határozat nem terjed ki az SNCM számára a 2007-2013-as időszakra közszolgáltatási kötelezettség címén juttatott, vagy a jövőben nyújtandó pénzügyi kompenzáció vizsgálatára sem, amely külön eljárás tárgyát képezi (72).
99.
Megjegyzendő továbbá, hogy a 2012. november 11-i ítélet ellen két fellebbezést nyújtott be a Bíróságnak az SNCM, illetve Franciaország a C-533/12 P. és a C-536/12 P. sz. egyesített ügyekben. E határozat meghozatalára a fellebbezés alatt álló ítéletnek való megfelelés érdekében került sor, mert az ítélet megsemmisítette a 2008. július 8-i határozatot. Ilyen feltételek mellett, amennyiben a fellebbezések vizsgálata a 2012. november 11-i ítélet részleges vagy teljes megsemmisítését eredményezné, és helyreállítaná a 2008. július 8-i határozat bizonyos részeit, e határozat helyreállított intézkedésekre vonatkozó rendelkezései erejéig hatályát vesztené a fellebbezési ítéletek miatt.
2.5. A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ ÉS 2006-OS KITERJESZTÉSÉHEZ VEZETŐ OKOK
2.5.1. A 2002-es hivatalos vizsgálati eljárás megindítása
100.
A 2002. augusztus 19-én kelt, az eljárás megindítását kimondó határozatában a Bizottság, miközben elismerte, hogy az SNCM nehéz helyzetben lévő vállalkozás, kétségét fejezte ki a bejelentett intézkedésnek az akkor hatályban lévő 1999-es iránymutatások 3.2.2. pontja követelményeivel való összeegyeztethetőségét illetően.
101.
A Bizottság kétségeket fogalmazott meg a szerkezetátalakítási tervvel kapcsolatban, mivel a vállalkozás veszteségeinek okaira vonatkozó elemzés nem állt rendelkezésre. A Bizottság kérdései különösen a veszteségek és a közszolgáltatási kötelezettségek összefüggéseire, az SNCM hajóvásárlási politikájának az eredménykimutatásaira gyakorolt hatására, valamint a vállalat termelékenységének növelését célzó intézkedésekre vonatkoztak.
102.
A Bizottság kiemelte továbbá a szerkezetátalakítási terv bizonyos hiányosságait is, nevezetesen a termelő fogyasztás mennyiségének csökkentésére irányuló konkrét intézkedések és az SNCM jövőbeli árazási politikájára való utalás hiányát.
103.
A Bizottság ugyancsak vitatta a francia hatóságok által a feltőkésítés összegének meghatározására alkalmazott számítási módszer, illetve a pénzügyi szimulációk alapjául szolgáló bizonyos feltevések helytállóságát.
2.5.2. A 2006-os hivatalos vizsgálati eljárás kiterjesztése
104.
2006. szeptember 13-i határozatában a Bizottság úgy döntött, hogy a 2002-es hivatalos vizsgálati eljárást kiterjeszti az SNCM magánszektorba történő értékesítésével kapcsolatban tervezett intézkedésekre.
105.
Abban az esetben, ha ezt az összeget az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésével összeegyeztethető állami támogatásként kategorizálnák, a Bizottság véleménye szerint ezt a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásra (a továbbiakban: a 2004-es iránymutatás) (73) figyelemmel kell értékelni. Mivel a szerkezetátalakítási támogatás összege észrevehetően alacsonyabb, mint a 2002-ben bejelentett és 2003-ban elfogadott összeg, a Bizottság kételyeinek adott hangot a 2003-as határozatban az SNCM számára előírt összes kompenzációs intézkedés fenntartásának helyességét illetően.
106.
A Bizottság ugyancsak kétségét fejezte ki a 2003-as határozatban előírt feltételek betartását, nevezetesen az árvezető szerep elvét és a korzikai járatok sűrűségét illetően.
107.
A negatív ára kapcsán, amelyen az SNCM-et eladták, a Bizottságnak kétségei voltak, hogy az SNCM értékesítését megelőzően az állam által végrehajtott feltőkésítés megfelelt-e a piacgazdasági magánbefektető elvének. A Bizottság kétségét fejezte ki különösen a felszámolási költségek kiszámításának érvényességét illetően, amelyeket az államnak mint részvényesnek kellene fizetnie az SNCM felszámolása esetén.
108.
A Bizottság megkérdőjelezte, hogy a pénzügyi intézkedések a 2004-es iránymutatás szerinti igazolhatók-e.
109.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban ugyancsak kifejezte kétségeit a magán- és állami befektetések egyidejűsége elvének betartását és a jegyzési feltételek ítélkezési gyakorlat szerinti hasonlóságát illetően.
110.
Végezetül a Bizottság kétségeket fogalmazott meg arra vonatkozóan is, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás formájában megjelenő, 38,5 millió EUR összegű kiegészítő szociális intézkedések közvetett előnnyel járhatnak-e a vállalkozás számára. A körültekintő befektető által viselt kockázatok között ugyancsak rámutatott az elbocsátás címén fizetett kiegészítő térítésekkel való ellentmondás kockázatára.
III. A FRANCIA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATTAL KAPCSOLATBAN
3.1. A 2002-ES FELTŐKÉSÍTÉSRŐL
111.
A 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási terv 76 millió EUR-s tőke-hozzájárulást tartalmazott, amelyből 53,48 millió EUR közszolgáltatásért járó kompenzáció volt. Figyelembe véve az SNCM által végrehajtott részvényeladást (74), a ténylegesen kifizetett támogatási összeg 69 292 400 EUR. A francia hatóságok arra az álláspontra helyezkednek, hogy amennyiben az 53,48 millió EUR-s összeg összeegyeztethető támogatás, akkor a 2002-es bejelentés szerint szerkezetátalakítási támogatásnak tekintendő támogatás összege 15,81 millió EUR.
3.2. A 2002-ES FELTŐKÉSÍTÉST KÖVETŐ INTÉZKEDÉSEKRŐL
112.
Bevezetésként Franciaország emlékeztet arra, hogy a 2004-2005-ös szervezett munkavállalói fellépés súlyossága, valamint az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a részvényes államot arra késztette, hogy 2005 januárjában magánbefektetők kiválasztását célzó folyamatot kezdjen, és sürgős intézkedéseket hajtson végre (nevezetesen az Asco hajó és a Sud-Cargosban lévő részesedése eladását (75)).
3.2.1. Az SNCM negatív eladási áráról
113.
A vonatkozó, akkori közösségi joggyakorlat szerint a francia hatóságok felkérik a Bizottságot, vegye tekintetbe, hogy az SNCM 158 millió EUR-s negatív eladási ára semmilyen, az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősíthető intézkedést nem tartalmaz, mert a francia állam úgy járt el, mint egy piacgazdasági magánbefektető.
114.
Bevezetésként Franciaország megjegyzi, hogy a 158 millió EUR-s végső ár, amely alacsonyabb annál a negatív árnál, amelyet a vevők az SNCM könyvvizsgálata után eredetileg kértek, egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes versenyfelhívás keretében lefolytatott, az ellenőrzés átadásáról szóló tárgyalás eredménye, és ezért valóban piaci ár.
115.
Franciaország úgy véli, hogy mivel a magánpartnerek keresése az SNCM számára nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes pályáztatás keretében történt, amelynek eredményeként a legjobb ajánlatot választották, az eladási ár piaci ár.
116.
A francia hatóságok véleménye szerint a 158 millió EUR-s negatív áron történő eladás az állam számára legkedvezőbb feltételek mellett történt az akkori közösségi joggyakorlatnak és a Bizottság határozathozatali gyakorlatának megfelelően, tehát semmilyen támogatási elemet nem tartalmaz. Franciaország úgy véli, hogy ez a negatív ár alacsonyabb annál a felszámolási költségnél, amely az államot terhelte volna a vállalkozás felszámolása esetén.
117.
Franciaország véleménye szerint ez az egyetlen levonható következtetés, függetlenül attól, hogy az alkalmazott megközelítés az Európai Közösségek Bíróságának ítélkezési gyakorlatából fakad (a továbbiakban: a Gröditzer-ítélet (76)), vagy az SNCM tényleges felszámolási költségeinek elemzésén alapul (az ABX-határozat (77)).
118.
Ami a Gröditzer-ítéleten alapuló első módszert illeti, Franciaország felveti, hogy ez az ítélet igazolta a Bizottság 1999. július 8-i határozatában szereplő értékelését, mely szerint „csak az eszközök felszámolási értéke vehető számításba felszámolási költségként” (78).
119.
E tekintetben a CGMF (79) és az Oddo-Hastings (80) jelentései az eszközök felszámolási értékét minimum 190,3 millió EUR-ra becslik 2005. szeptember 30-án (81).
120.
Következésképpen, mivel az állam egy vállalat tulajdonosaként és részvényeseként a vállalat tartozásaiért csupán eszközei felszámolási értéke erejéig felel (Hytasa ítélet (82)), Franciaország kijelenti, hogy a társaság eszközeinek 190,3 millió EUR-ra becsült minimális felszámolási értéke jóval magasabb a 158 millió EUR-s negatív eladási árnál.
121.
A második módszerre vonatkozóan Franciaország rámutat, hogy az a Bizottságnak a Belgium által az ABX Logistics javára megvalósított állami támogatással kapcsolatos határozatából következik, amelyben a Bizottság egy olyan negatív eladási árat vizsgált, amely - mint a jelen esetben - piaci ár jellegű volt, összehasonlítva azt azokkal a független harmadik fél által megállapított költségekkel, amelyeket a részvényes állam ténylegesen viselne önkéntes felszámolás vagy bírói felszámolás esetén. Franciaország véleménye szerint a Bizottság ebben a határozatban különösen elismeri bizonyos számú költség érvényességét, amelyek egy hitelezők által az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló perből (action en comblement de passif) vagy a leányvállalatát felszámoló csoport más üzleti egységeinek felszámolásából fakadhatnak.
122.
A fent említett CGMF és Oddo-Hastings jelentések alapján a francia hatóságok úgy vélik, hogy a tényleges költségek, amelyeket a Francia Köztársaságnak részvényesként viselnie kellene, 2005. szeptember 30-án 312,1 millió EUR és 361 millió EUR közötti összeget tesznek ki, az alábbi bontásban:
-
[70-80] (60) millió EUR a kollektív szerződés szerinti szociális tervnek megfelelően, amely kiterjed a munkaszerződés felbontásával kapcsolatos minden költségre, és amelyért a vállalkozás szerződés szerint felel;
-
[30-40] (60) millió EUR a kollektív szerződés hatálya alá nem tartozó szociális terv szerint, amely kiterjed az SNCM elbocsátásokra vonatkozó, törvényen alapuló és szabályozásból eredő kötelezettségeit kísérő intézkedésekkel kapcsolatos minden költségre és a kollektív szerződés szerinti szociális terv közvetett költségeire;
-
[200-210] (60) millió EUR és [250--260] (60) millió EUR közötti összeg kiegészítő végkielégítések kifizetéseként, amelyekért a bíróság az államot tartaná felelősnek, a kollektív szerződés szerinti szociális terv alapján és a kollektív szerződés hatálya alá nem tartozó szociális terv alapján fizetett kompenzáción túlmenően, a Roueni Másodfokú Bíróságnak az Aspocomp Group Oyj ügyben hozott 2005. március 22-i ítéletét követően.
123.
Ez a módszer figyelembe veszi különösen azt a kockázatot, hogy a francia államnak kellene kipótolnia az eszközállomány-elégtelenséget, ha a bíróság az SNCM tényleges vezetőjének tekintené. A francia hatóságok úgy vélik, hogy az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló per kockázata nem lebecsülhető, különösen a francia semmítőszék által hozott precedensértékű ítéletre való tekintettel (83). Ennek megfelelően a Bizottságnak küldött több levélben a francia hatóságok azt állították, hogy egy olyan helyzet, amelyben nemzeti bíróság utasítja az államot az általa irányított vállalkozás eszközállomány-elégtelenségének megszüntetésére, több mint valószerű forgatókönyv, és azt is kijelentették, hogy ezt figyelembe kellett venni az SNCM esetleges felszámolása tényleges költségének kiszámításakor.
124.
2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek (190,3 millió EUR) maradványértéke az elsőbbségi követelések kielégítését követően 36,5 millió EUR volt. Az állammal szembeni, eszközállomány-elégtelenség megszüntetését célzó per szerint figyelembe vett más költségelemek közé tartoznak többek között a legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költségei, a vásárlási opciós hajóbérletek felmondási feltételeihez kapcsolódó költségek és a fedezetlen adósságok kifizetése, ami 134,4 millió EUR eszközhiányt eredményezne. A francia hatóságok véleménye szerint az államnak ezen összeg 85-100 %-át kellett volna megfizetnie.
125.
A francia hatóságok továbbá úgy vélik, hogy az SNCM-nek az államtól való függősége miatt, valamint tekintettel egy másik francia ügyre (84), a vállalkozás felszámolása a bíróságot arra az elhatározásra vezethette volna, hogy a munkavállalók részére fizetendő kártérítést rendeljen el. Az említett ügyben hozott ítélet alapján a francia hatóságok úgy vélik, a bíróság a kiegészítő kártérítések összegét nagy valószínűséggel azon kártérítések alapján határozná meg, amelyeket a felszámolást megelőzően benyújtott szociális terv szerint fizetnének.
126.
E megközelítés szerint a részvényes állam által fizetendő tényleges költségek elemzése azt mutatja, hogy az állam számára az SNCM 158 millió EUR-s negatív áron történő eladásának költsége alacsonyabb annál a tényleges költségnél, amelyet a vállalkozás bírói felszámolása esetén kellett volna viselnie.
127.
Következésképpen a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ezt az összeget nem lehet állami támogatásnak minősíteni.
3.2.2. A részvényesek közös tőke-hozzájárulásáról
128.
Franciaország úgy véli, hogy ez részvénytulajdon révén körültekintő befektetőként járt el, mivel egyrészt kisebbségi részvényesként egyidejűleg avatkozott be a BCP-vel és a VT-vel, másrészt ez a részesedés évi […] (60) %-os fix tőkemegtérülést élvez, amely megvédi az államot az üzleti terv végrehajtásával kapcsolatos kockázatoktól. Franciaország azzal érvel, hogy ez a megtérülési ráta igen kielégítő egy magánbefektető számára (85). Ugyanakkor rámutat, hogy az SNCM csődgondnokság alá helyezése vagy bírói felszámolása, illetve a felmondási záradék vevők általi gyakorlása esetén semmiféle kifizetés nem járna.
3.2.3. A kiegészítő szociális intézkedésekről (egyéneknek nyújtott támogatás)
129.
Franciaország a Bizottság korábbi határozataiban megjelenő gyakorlatára, nevezetesen az SFP (Société française de production) ügy (86) alapján azon a véleményen van, hogy ez a finanszírozás olyan egyéneknek nyújtott támogatás, amely nem jár haszonnal a vállalkozás számára. Ennek megfelelően az elbocsátott személyek javára állami forrásokból megvalósított kiegészítő szociális intézkedések, anélkül, hogy azok a munkaadót szokásos kötelezettségei alól felmentenék, a tagállamok szociális politikájának hatáskörébe tartoznak, és nem minősülnek állami támogatásnak.
3.2.4. A megsemmisített 2003-as határozatban előírt korlátozások megszüntetéséről
130.
A francia hatóságok egyrészt rámutatnak, hogy a 2003-as határozatban előírt feltételeket maradéktalanul megvalósították és betartották a 2003-tól 2006-ig tartó időszakban. Másrészt a francia hatóságok úgy vélik, hogy ezekre az intézkedésekre már nincs szükség a verseny torzulásának megelőzéséhez, és hogy fenntartásuk az arányosság elvével ellentétes lenne, tekintettel a szerkezetátalakítási támogatás összegének korlátjára, amely ezentúl 15,81 millió EUR-ra csökken. A francia hatóságok véleménye szerint el kell törölni különösen azokat a feltételeket, amelyek még érvényesek lehetnek, azaz az SNCM flottájának korszerűsítési tilalmára, az árvezető szerep elvének díjszabási ügyekben való tiszteletben tartására és a járatsűrűség fenntartására vonatkozókat.
3.3. KÖVETKEZTETÉS
131.
Ha a Bizottság az új intézkedéseket egészben vagy részben mégis állami támogatásnak minősítené, Franciaország felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy az új intézkedések az SNCM életképessége visszaszerzésének biztosításával lehetővé teszik a verseny fenntartását a szóban forgó piacokon, különösen a korzikai járatok piacán. Ez a szempont Franciaország véleménye szerint egyike a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséről szóló iránymutatásokban foglalt elveknek, ahogyan ebben az esetben erre a Bizottság (megsemmisített határozatának 283. preambulumbekezdése) és T-349/03. sz., 2005. június 15-i ítéletében a Törvényszék emlékeztet (117. pont). Ezen belül is utóbbi rámutatott, hogy a Bizottság széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során úgy ítélheti meg, hogy egy vállalkozás jelenléte szükséges annak megelőzése érdekében, hogy megerősödött oligopolisztikus szerkezet alakuljon ki az adott piacokon.
132.
Az SNCM-re esetlegesen kiszabandó bármilyen kompenzációs intézkedés meghatározását illetően Franciaország azt javasolja, hogy a Bizottság vegye figyelembe a piac szerkezetét. Ennek megfelelően az SNCM kapacitáscsökkentése megerősítené a CFF helyzetét, és attól fogva dominánssá tenné a vállalatot a Korzikára irányuló szolgáltatások piacán (87).
133.
A francia hatóságok szerint a szerkezetátalakítási terv frissített változata megfelel a Bizottság 1999-es és 2004-es iránymutatásaiban kiadott összeegyeztethetőségi kritériumoknak. A francia hatóságok fenntartják, hogy az SNCM privatizálásával összefüggésben megállapított összes intézkedés 2009 végétől kezdve az SNCM hosszú távú életképességét is helyreállítaná, és ezen intézkedések az életképesség visszaszerzéséhez szükséges minimumra korlátozódnak.
IV. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATRÓL
4.1.1. A Corsica Ferries (CFF) észrevételei
134.
Először is azt vitatva, hogy az SNCM az iránymutatások értelmében nehézségekkel küzdő vállalat (88), a CFF felteszi a kérdést, hogy az SNCM képes-e gazdaságossá válni a nem támogatott útvonalakon. Ezenkívül a CFF megállapítja, hogy a szerkezetátalakítási tervben (89) bejelentettel ellentétben továbbra is működtetik a Livornóba menő járatokat.
135.
A költségek csökkentésére vonatkozóan a CFF sajnálja, hogy nincs hozzáférése a szerkezetátalakítási terv bizonyos elemeihez, amelyekkel kapcsolatban képviselői kritikát fogalmaztak meg (90).
136.
A CFF véleménye az, hogy a francia hatóságok 76 millió EUR-s számítási eredménye egész egyszerűen fiktív (91), a francia hatóságok által felállított 79 %-os tőke/adósság arány pedig túlzottnak tűnik (92). Az SNCM részesedéseit illetően a CFF megjegyzi, hogy egyes leányvállalatok nem kapcsolódnak szervesen a hajózási társaság tevékenységei köréhez (93).
137.
A CFF végeredményben megállapítja, hogy a tervezett támogatás megkerüli a kabotázsrendeletet, és értelmetlenné teszi a Marseille-Korzika útvonal kiszolgálására kiírt versenytárgyalást. A CFF hangsúlyozza, hogy a tervezett támogatásnak nem szabadna agresszívabb kereskedelmi ajánlatot eredményeznie az SNCM részéről. Azt javasolja, hogy 2007-ig nem kellene szerkezetátalakítási támogatást adni, és akkor is csak abban az esetben, ha az SNCM a következő versenytárgyalást elveszítené 2006-ban, ami az egyetlen olyan forgatókönyv, amely valóban nehéz helyzetbe sodorná az állami hajózási társaságot.
4.1.2. A STIM észrevételei
138.
A STIM, a CMN fő részvényese, úgy érvel, hogy az SNCM CMN-ben való részesedéseit tisztán pénzügyi eszközökként kell elemezni. A STIM szerint a CMN és az SNCM függetlenek, és egymással versenyben állnak a Marseille-ből induló vonalakon kívüli útvonalakon, még akkor is, ha a közszolgáltatási szerződés keretében szerződő társak.
139.
A levélben az szerepel, hogy a STIM vállalná, hogy „teljes egészében vagy részben, de lehetőleg teljes egészében visszavásárolja az SNCM által a CMN-ben birtokolt részesedéseket”, amelyek értékét 15-17 millió EUR-ra becsüli, ha a Bizottság úgy értékelné végleges döntésében előírandó feltételei között, hogy „ezek eladása szükséges a szerkezetátalakítási terv megfelelő egyensúlyához”.
4.1.3. A regionális és helyi hatóságok képviselőinek észrevételei
140.
Marseille városának polgármestere, Bouches-du-Rhône közgyűlésének elnöke és Provence-Alpes-Côte d’Azur regionális közgyűlésének elnöke hangsúlyozták az SNCM gazdasági szerepének jelentőségét a régió gazdaságában.
141.
Provence-Alpes-Côte d’Azur regionális közgyűlésének elnöke hozzátette: úgy tűnik, minden ahhoz szükséges feltétel teljesült, hogy az SNCM szerkezetátalakítási terve garantálja a vállalkozás életképességét.
142.
A Korzikai Közgyűlés végrehajtó tanácsának elnöke benyújtotta azon 2002. december 18-i közgyűlés határozatait, melynek keretében a közgyűlés „kedvező véleményt” adott ki az SNCM tervezett feltőkésítésével kapcsolatban.
4.1.4. A Korzikai Közlekedési Hivatal észrevételei
143.
A Korzikai Közlekedési Hivatal megállapítja, az SNCM eltűnése „a szolgáltatások azonnali és jelentős csökkenésével járna”, mivel jelenleg ez az egyetlen olyan vállalat, amely képes megfelelni a szerződés követelményeinek az utasforgalom vonatkozásában. Emlékeztet továbbá az SNCM jelentőségére Korzika gazdaságában.
4.2. AZ ELJÁRÁS KITERJESZTÉSÉRŐL SZÓLÓ 2006-OS HATÁROZATRÓL
4.2.1. A Corsica Ferries France (CFF) észrevételei
144.
A CFF kiemeli a kérdéses összegek nagyságrendjét, azok aránytalanságát az SNCM üzleti forgalmához képest és azt a tényt, hogy azokat az előtt fizették ki az SNCM számára, mielőtt a Bizottság állást foglalt volna támogatásnak minősítésükről az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében.
145.
A CFF felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy a francia állam SNCM-nek nyújtott támogatása stratégiai jelentőségű a CFF fejlődése szempontjából. Ezek a nem engedélyezett intézkedések lehetővé teszik, hogy az SNCM igen agresszív árpolitikát folytasson azokon az útvonalakon, amelyeken a CFF 10 éve jelen van, és ahol tevékenysége kezdete óta először veszít piaci részesedéséből.
146.
A társaság eladására kiírt versenytárgyalási eljárást illetően a CFF véleménye az, hogy ez nem volt teljesen átlátható, abból a szempontból, hogy a kiválasztott vállalkozás, azaz a BCP már nem ellenőrzi az SNCM működését, miután helyét átadta a VT csoportnak. Továbbá, mivel a pénzügyi feltételek sokkal kedvezőbbé váltak a vevők számára, a CFF felveti a befektetőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvének kérdését, amelynek a teljes tranzakció során érvényesülnie kellett volna.
147.
A 158 millió EUR-s negatív eladási árral kapcsolatban a CFF bizonytalan a tekintetben, hogy jelen esetben érvényesül-e a körültekintő piacgazdasági befektető kritérium. Egyrészt a CFF azt szeretné tudni, tekinthető-e úgy, hogy a szóban forgó tranzakciót az állam ugyanakkor hajtotta végre, mint a hasonló körülmények között lévő magánszereplők a jelentős és egyidejű intézkedésüket, miközben az állam a vállalatot a részvényesek általi közös feltőkésítés és az új szerkezetátalakítási terv előtt tőkésítette fel. Másrészt a CFF úgy véli, hogy az SNCM súlyos pénzügyi helyzete mellett egy körültekintő befektető hamarabb cselekedett volna, hogy megakadályozza befektetése elértéktelenedését (94).
148.
A CFF úgy gondolja, hogy az ABX Logistics ügyre történő hivatkozás nem releváns. Túl azon a tényen, hogy annak az ügynek a körülményeit nem lehet átültetni erre az ügyre, a CFF hangsúlyozza előbbi ügyben a támogatás kedvezményezettjének jelentős hozzájárulását, ami az SNCM esetében nyilvánvalóan nem történt meg. Ezenkívül a CFF szerint a Bizottság 2006-os határozata nem vette számításba a bírósági eljárások kockázatához kapcsolódó költségeket az érintett vállalkozás felszámolása esetén. Ezzel kapcsolatban a CFF úgy véli, hogy a Franciaország által az SNCM felszámolásával összefüggő költségek indoklására felhozott nemzeti ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható a jelen esetre. A CFF véleménye szerint a semmítőszék a Mines et produits chimiques de Salsignes ügyben egyáltalán nem veti fel a részvényes állam közvetlen felelősségét egy olyan vállalkozás felszámolása esetén, amelyben az állam a részvényes, hanem inkább egy ipari és kereskedelmi állami vállalat bér- és társadalombiztosítási tartozásainak megfizetésére irányuló kereset lehetőségére utal, valamint arra, hogy az érintett vállalat vezetői kötelezettségeik alól nem vonhatják ki magukat az állami hatóságok intézkedésére számítva.
149.
A Roueni Másodfokú Bíróság által az Aspocomp ügyben hozott ítélet jelen esetre történő alkalmazhatatlanságát illetően a CFF kifejezésre juttatja, hogy annak az ügynek a tárgya, amelyben egy anyavállalatot arra köteleztek, hogy egy általa aláírt „megállapodás be nem tartása” címén leányvállalata munkavállalói számára szociális ellátásokat fizessen, nagyon különbözik az SNCM ügy tényállásától. Nem áll fenn tehát az egyértelmű kockázata annak, hogy a CGMF-et vagy az államot bírói felszámolás esetén végkielégítések megfizetésére kötelezzék. Ráadásul a CFF kétségbe vonja az egyéb szociális költségek tekintetében becsült számokat, mivel ezek a megállapításukra felkért szakértőktől függően eltérőnek tűnnek.
150.
A CFF úgy véli, hogy a közösségi ítélkezési gyakorlat Gröditzer és Hytasa ügyekben született ítéleteinek jelen esetre történő alkalmazása szükségszerűen ahhoz a következtetéshez vezet, hogy az állam nem magánbefektetőként járt el, amennyiben az említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az állam tőke-hozzájárulása az SNCM-ben meglévő részesedése 75 %-ának eladásához kapcsolódott, arányosan csökkentve így a nyereségre való kilátásait.
151.
Végezetül a CFF úgy véli, hogy a felszámolási költségek és a feltőkésítési költségek összehasonlítása során számításba kellene venni az eszközök értékét, amely mindkét esetben a vevőhöz kerül. A CFF véleménye szerint a vevőknek eladott eszközök értéke 640 millió EUR és 755 millió EUR között mozog (95), szemben az SNCM által használt flotta piaci értékével, amelyet a CFF 644 millió EUR és 664 millió EUR közötti összegre becsült 2006 augusztusában.
152.
A 2002-es feltőkésítést követő intézkedések szerkezetátalakítási támogatásnak minősítésével kapcsolatban, a CFF úgy véli, hogy bár az SNCM teljesíti a 2004-es iránymutatás nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra vonatkozó feltételeit az első 142,5 millió EUR-s feltőkésítést megelőző időszakban, ez a minősítés igencsak vitatható a második, 8,75 millió EUR-s tőkeemelést megelőző időszakban, mert a vállalkozás saját tőkéjét addigra már helyreállították.
153.
A vállalkozás életképességét illetően a CFF hangsúlyozza, hogy az SNCM eladása csak részleges és nem visszavonhatatlan, tekintettel a vevőkkel megtárgyalt felmondási záradékokra. Ezek a tényezők jelentős bizonytalanságot eredményeznek a vevők azon szándékával és képességével kapcsolatban, hogy az SNCM-et újra nyereségessé tegyék, és ezáltal megerősítsék a kilátásokat a vállalkozás hosszú távú életképességére. A CFF jelzi továbbá, hogy a 2004-es iránymutatásban előírtakkal ellentétben a francia hatóságok nem tervezték azon tevékenységek megszüntetését, amelyek még a szerkezetátalakítást követően is szerkezetileg veszteségesek maradtak (96). A CFF emellett az SNCM flottájának bővülése (97) és a tervezett létszámcsökkentés ellenére és különösen a 2002-es szociális terv kudarcának fényében, kétkedését fejezi ki a költségcsökkentési tervvel kapcsolatban.
154.
A CFF kételyeinek ad hangot, hogy az új támogatást a minimumra korlátozzák-e, egyrészt a szociális kiadások tartalmának átláthatatlansága miatt, másrészt pedig az SNCM 2006. április 28-i közgyűlésének jegyzőkönyvében foglaltak miatt, amelyből kiderül, hogy e támogatás egy részét a vállalat 2006-os és 2007-es működési veszteségeinek fedezésére használnák fel. A CFF úgy véli továbbá, hogy az SNCM vevői nem járulnak hozzá lényegesen a vállalkozás szerkezetátalakításához.
155.
A verseny indokolatlan torzulásának megelőzése érdekében a CFF szükségesnek tartja az SNCM-nek 2003-ban előírt kompenzációs intézkedések megújítását és meghatározását, valamint azok kiegészítését az SNCM piaci jelenlétének csökkentésére vonatkozó új intézkedésekkel (98). Ezenfelül a CFF úgy véli, hogy az SNCM számára a 2003-as határozatban előírt intézkedések egy részét nem tartották be. Az SNCM a Bizottság 2003-as határozatának 2. cikkét megsértve új hajókat szerzett be. Ráadásul az SNCM a Bizottság határozatának 3. cikkét megsértve nem adta el a CCM-ben lévő részesedését. Végezetül pedig az SNCM 2003 óta agresszív árpolitikát folytat a CFF által alkalmazott áraknál alacsonyabb árakkal, megsértve ezzel a szóban forgó határozat 4. cikkét (azonos vagy hasonló szolgáltatásokért akár 30 %-kal olcsóbb jegyeket kínál).
156.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítésre vonatkozóan a CFF úgy ítéli meg, hogy az állami és magánbefektetés egyidejűsége mellett ez utóbbinak jelentősnek kell lennie, és azt összehasonlítható feltételek mellett kell elvégezni az állami fellépés érvényesítése érdekében. Jelen esetben e két feltétel nem teljesül. Egyrészt a szorosan az első, 142,5 millió EUR-s tőkeemeléshez kapcsolódó vevői részvénytulajdon nem jelentős. Másrészt a vevők fellépése nem az államéval összehasonlítható feltételekkel történt, különösen a felmondási záradékok és a CGMF kisebbségi részesedésétől várható hozam miatt
157.
A 38,5 millió EUR összegű szociális intézkedéseket illetően a CFF vitatja ezen összeg egyéneknek nyújtott támogatásnak való minősítését. Bár igaz, hogy ennek az összegnek közvetlenül az SNCM alkalmazottai a kedvezményezettjei, a CFF úgy véli, hogy ez az intézkedés közvetett pozitív hatásokkal járhat az SNCM számára is, nevezetesen a foglalkoztatási viszonyok enyhülése terén.
4.2.2. A STIM észrevételei
4.2.2.1. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedésekről
158.
A 158 millió EUR-s negatív eladási árat illetően a STIM úgy véli, hogy ez az ár nem egy nyílt, diszkriminációmentes pályázati eljárásból származó piaci ár, mivel a feltőkésítésre más feltételek mellett került sor, mint amelyek egy magánbefektetőt szokásos esetben vezetnek. A STIM-nek az a véleménye, hogy az eszközök átértékelt nettó könyv szerinti értéke legrosszabb esetben is költségmentes felszámolást tenne lehetővé az állam számára, sőt, akár nyereséggel is járna, hogy az eladási ár nevetséges a vállalat értékéhez képest (amelyet a STIM 350 millió EUR-ra becsül), valamint hogy a támogatás aránytalan a vállalkozás szükségleteihez képest.
159.
A STIM ugyancsak felhívja a Bizottság figyelmét a magánszektorba történő eladásra vonatkozó felmondási záradék túlzott jellegére.
160.
A STIM végezetül vitatja a negatív eladási ár indoklását, amely azon a feltételezésen alapul, hogy a felszámolás szociális szempontból nehéz lenne, ami nem tűnik reálisnak.
161.
A második, 8,75 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban a STIM úgy gondolja, hogy ez a tőke-hozzájárulás nem felel meg a piacgazdasági magánbefektető elvének, tekintettel a befektetés megtérülésére vonatkozó garanciák elégtelen voltára. A STIM vitatja a magán- és állami befektetés egyidejűségén alapuló, a hozzájárulás állami támogatás jellegének tagadására felhozott érvet. Az együttes előfordulás, amennyiben megállapítják, csak egy mutató, és önmagában nem lehet minősítési kritérium (99). A STIM végül kijelenti, hogy ez a hozzájárulás a francia kormány részéről a vevőknek adott garanciát képez arra nézve, hogy valóban az SNCM nyerte el a közszolgáltatási megbízást a korzikai járatok üzemeltetésére.
162.
A 38,5 millió EUR-s egyéneknek nyújtott támogatást illetően a STIM úgy véli, hogy ez az összeg valójában forrásokkal kívánja ellátni az SNCM-et, ahhoz hogy megfeleljen a Bizottságnak benyújtott helyreállítási terv bizonyos alapvető szempontjainak, amelyeket még nem valósítottak meg, nevezetesen a létszámcsökkentésnek.
4.2.2.2. A 2004-es iránymutatással való összeegyeztethetőségről
163.
A STIM azon a véleményen van, hogy az SNCM által kapott támogatás nem korlátozódik a szükséges minimumra. Az SNCM és a vevők hozzájárulása a szerkezetátalakítási tervhez a 2004-es iránymutatásban meghatározott feltételek alapján elégtelen, és nem mutatható ki, hogy az SNCM helyzete olyan mértékben kivételes lett volna, hogy alacsonyabb saját hozzájárulást indokoljon. Ezenkívül a STIM megállapítja a 2006-ban odaítélt támogatás aránytalan jellegét, amennyiben ez jövőbeli veszteségek fedezésére szolgáló tartalékok képzését tette lehetővé az SNCM számára. Végül az a tény, hogy az SNCM nem vette tervbe, hogy túladjon a vállalat túléléséhez nem feltétlenül szükséges eszközökön, ellentétben áll a 2004-es iránymutatásban meghatározott követelményekkel.
164.
A STIM úgy véli, hogy a folyósított összegek megsértették a 2004-es iránymutatásban meghatározott „először és utoljára” elvet. A vállalat pénzügyi helyzetének romlását, valamint a munkaügyi vitákat nem lehet úgy vizsgálni, mint kivételes és előre nem látható körülményeket, amelyekért a kedvezményezett vállalat nem felelős.
165.
Következésképpen a STIM a kapott támogatások felével megegyező nagyságrendű kiegészítő kompenzációt kér, azaz 98,25 millió EUR-t még egy hajó, valamint az SNCM-nek a CMN-ben lévő közvetlen és közvetett részesedései eladása révén. E tekintetben a STIM azt állítja, hogy az említett részesedések a szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozó 2004-es iránymutatás értelmében nem stratégiai jelentőségűek, mivel nem „nélkülözhetetlenek a vállalat fennmaradásához”, és nem is elidegeníthetetlen eszközök.
166.
Ezenkívül a STIM úgy véli, hogy az SNCM és a CMN közötti állítólagos szinergiák nem léteznek, mivel az SNCM semmilyen tényleges szerepet nem játszik a CMN vezetésében és fejlesztésében. A STIM végül hangsúlyozza, hogy a két vállalkozást összefűző részvényesi megállapodás 2006. március 15. óta nem létezik, amikor is azt a CMN felmondta, ahogyan azt a Párizsi Fellebbviteli Bíróság megállapította.
4.2.3. Az SNCM észrevételei
167.
Az SNCM a gazdasági és versenyhelyzetének összefoglalását tartalmazó aktát nyújtott be a Bizottságnak egy jogi szaktanáccsal együtt, amely értékeli annak kockázatát, hogy egy felszámolási eljárás esetén a bíróság az állami beavatkozást a vállalat de facto irányításának minősítené a privatizációt megelőző időszakban.
168.
AZ SNCM által felkért Baker & McKenzie ügyvédi iroda arra a következtetésre jutott, hogy a vállalat alapszabálya alapján, kiegészítve az ellenőrző szervek levelezéseivel, hozzászólásaival és beszámolóival, az állam […] (60) határozatai (100) […] (60) szervek (101), […] (60) vállalati tanácsok (102). Továbbá a jelentés megállapítja, hogy […] (60) SNCM (103). Végül ugyanezen jelentés megemlíti a tényt, hogy […] (60) SNCM. Végezetül ugyanazon jelentés kifejti, hogy […] (60) SNCM.
169.
Ennek alapján az SNCM szakértője arra a következtetésre jut, hogy a Marseille-i Kereskedelmi Bíróság nagy valószínűséggel de facto vezetőként jellemezte volna a francia államot.
170.
Ráadásul a többek között a Számvevőszék jelentéseiben tett megállapítások szerint a francia államnak, vagyis az SNCM de facto igazgatójának tulajdonítható rossz gazdálkodás hozzájárult az SNCM-nél megállapított eszközállomány-elégtelenséghez. A jelentés többek között súlyosan kritizálja a következő gazdálkodási hibákat: a kiválasztás […] (60) kereskedelmi. A rossz gazdálkodás által okozott veszteség összege […] (60) volt.
171.
Ilyen körülmények között az SNCM szakértője szerint egy, az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére vonatkozó perben az államot kétségkívül köteleznék az eszközhiány egy részének vagy teljes egészének viselésére, tekintetbe véve az állam jelentős szerepét az SNCM irányításában, nyilvánvaló gazdálkodási hibáit és pénzügyi forrásainak terjedelmét.
172.
A vonatkozó joggyakorlat alapján az SNCM szakértője azt a következtetést vonja le, hogy ha az SNCM-et felszámolták volna, az államnak nagy valószínűséggel át kellett volna vállalnia az SNCM összes bér- és társadalombiztosítási tartozásainak kifizetését. Ez azt eredményezte volna, hogy a részvényes államot tették volna felelőssé a megállapított eszközállomány-elégtelenség 85 % és 100 % közé tehető részéért (azaz 316,6-385,7 millió EUR). Következésképpen az SNCM privatizálása melletti döntéssel és a vállalat tőkéjének 158 millió EUR-val való előzetes megerősítésével az állam körültekintő befektetőként járt el.
V. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIRE
5.1. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI AZ ÉRDEKELT FELEK A 2002-ES HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATRA VONATKOZÓ ÉSZREVÉTELEIRE
5.1.1. A CFF észrevételeiről
173.
A francia hatóságok jelezték, hogy a CFF által bemutatott, az SNCM szolgáltatásaira vonatkozó bizonyos adatok helytelenek.
174.
A CFF állításaival szemben az állam úgy véli, hogy a szerkezetátalakítási tervet oly módon készítették el, hogy az lehetővé tegye az SNCM legrövidebb időn belül történő helyreállítását, és megteremtse közép- és hosszú távú életképességének feltételeit. A francia hatóságok megállapítják, hogy a költségcsökkentési program egy jelentős része már megvalósult. A hajók számát csökkentették, és az eszközátruházási program az ipari tervnek megfelelően halad. A szolgáltatásokat átszervezték, és a folyó termelőfelhasználás csökkentésére vonatkozó cselekvési terv már meghozta az első eredményeket. Végül az ipari terv foglalkoztatási része is fokozatosan megvalósul. Továbbá az SNCM 2001-ben 21,3 millió EUR-t tartalékolt a szerkezetátalakítási intézkedések finanszírozására, különösen a munkahelyek megtartásának tervére.
175.
A támogatás összegének meghatározásával kapcsolatban a francia hatóságok megerősítik, hogy a 0,79-es saját tőke/tartozás arány meglehetősen jellemző a legtöbb hajózási társaság mérlegére, különleges helyzeteket kivéve. A francia hatóságok szerint a CFF által bejelentett, a CMN-re vonatkozó 2001-es 0,497-es arány nem pontos, mivel nem veszi számításba a mérleg szerinti likvid eszközöket. Megfelelő korrekcióval a CMN-re vonatkozó arány 0,557. A francia hatóságok szerint ez a szint mindenképpen elégtelen a CMN számára, amint azt a 2002-es pénzforgalmi problémái mutatják. Nevezetesen a CMN-nek kölcsön kellett kérnie 8 millió EUR-t a STIM-től a bankjai által nem fedezett pénztári hiány finanszírozására.
5.1.2. A STIM észrevételeiről
176.
A francia hatóságok fenntartják azt a véleményüket, hogy az SNCM tőkerészesedése a CMN-ben nem értelmezhető tisztán pénzügyi eszközként, mint ahogyan azt a STIM a jelek szerint állítja. Franciaország kitart azon álláspontja mellett, hogy az SNCM CMN-ben meglévő részesedései erősen startégiai jellegűek. Véleménye szerint e részesedések eladása nem csupán kereskedelmi szempontból lenne értelmetlen, hanem óriási stratégiai hiba is lenne.
5.1.3. A regionális és helyi hatóságok képviselőinek észrevételeiről
177.
Bár Franciaország összességében egyetért a Provence-Alpes-Côte d’Azur régió elnöke levelének tartalmával, mégis meg kívánja jegyezni, hogy azzal szemben, ami a szóban forgó levél (104) 2. pontjában áll, a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonalon a kínálat nem „túlméretezett a kereslethez képest”, és az SNCM viteldíj-politikája megfelel azon kötelezettségvállalásának, miszerint nem kezd árháborút és nem lesz árvezető.
5.2. AZ ÉRDEKELT FELEK 2006-OS HATÁROZATTAL KAPCSOLATOS ÉSZREVÉTELEIRŐL
178.
Általánosságban Franciaország megállapítja, hogy a STIM és a CFF sok észrevétele megegyezik azokkal a megjegyzésekkel, amelyeket ezek a vállalatok a Bizottságnak 2003-ban benyújtottak. Nevezetesen megállapítják, hogy a CFF megjegyzéseit beterjesztették a Törvényszéknek a Bizottság 2003. július 9-i határozata érvénytelenségének megállapítása iránt indított kereset keretében, és azok többségét a Bizottság és a Törvényszék egyaránt elutasította.
5.2.1. Az első szerkezetátalakítási tervben szereplő intézkedések korai megvalósításáról és a terv módosításairól
179.
A Franciaország által idő előtt megvalósított, támogatásnak minősíthető intézkedésekkel kapcsolatos általános észrevételre válaszul a francia hatóságok közlik, hogy a szóban forgó megvalósítást az eljárás sajátos jellemzői indokolják, vagyis a Bizottság 2003. július 9-i, támogatást engedélyező határozatának érvénytelenítése 2005-ben, nem pedig a francia hatóságok azon szándéka, hogy elhanyagolják az EK-Szerződésből fakadó kötelezettségeiket. Valóban, Franciaország hangsúlyozza, hogy a Bizottságot mindig tájékoztatta az ügy fejleményeiről és a 2005 januárja óta elfogadott különböző intézkedésekről a tagállamok és a Bizottság közötti őszinte együttműködés elvével összhangban.
180.
E közelmúltbeli intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok úgy vélik, hogy mivel ezek közül egyik sem jelent támogatást, az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdését végeredményben nem lehet rájuk alkalmazni, és ennélfogva semmiféle kötelezettség nincs végrehajtásuk felfüggesztésére.
5.2.2. A 2002-es feltőkésítést követő intézkedésekről
181.
Az eladási folyamatot illetően Franciaország leszögezi, hogy kezdettől fogva olyan mértékadó kiválasztási szempontokról rendelkezett, amelyek elsősorban az SNCM részvényeinek értékéért ajánlott áron alapultak, és másodlagosan egyéb kritériumokon (ipari terv, vállalati terv stb.), ideértve azt az összeget, amelyet a pályázók készek voltak befektetni a vállalatba feltőkésítés útján. Franciaország erősen vitatja harmadik felek azon érvét, amely szerint az értékesítési folyamat nem volt átlátható, valamint megállapítja, hogy jelen esetben az állam túlment az állami részvénytulajdon értékesítésére vonatkozó lényeges és korlátozó, törvényen alapuló és szabályozási kötelezettségein. Franciaország tudomásul veszi, hogy a BCP az SNCM részvényei 100 %-ának megvásárlására vonatkozó ajánlatát követően bekövetkezett változások igen nehéz pénzügyi és vállalati környezetben mentek végbe, és a VT csatlakozása a BCP ajánlatához nem változtatta meg a tranzakció kereskedelmi és pénzügyi feltételeit (kivéve a tőketulajdont).
182.
A 158 millió EUR-s negatív árral kapcsolatban a francia hatóságok megállapítják, hogy az SNCM 2005. szeptember 30-i pénzügyi helyzetét figyelembe véve a vállalkozást piaci áron értékesítették, és az eladás gazdaságilag előnyösebb volt, mint a vállalkozás felszámolása. E tekintetben a francia hatóságok leszögezik, hogy a magánbefektető kritériumának alkalmazása egy felszámoláshoz közeli vállalat eladása esetében nem tekinthető „állami intézkedés jövedelmezőségére” való törekvésnek, hanem inkább a még jelentősebb veszteségek megelőzésének, amelyeket a részvényesnek egy költségesebb felszámolás során kellene elszenvednie.
183.
A kifizetett árat illetően Franciaország vitatja azt az érvet, amely szerint az SNCM-et tényleges értékét nem tükröző áron értékesítették. Különösen cáfolja a STIM által készített becslést, amely szerint a vállalat értéke közel 350 millió EUR, és amely a mérlegnek csak azon elemeit veszi figyelembe, amelyek növelik az értéket a könyv szerinti saját tőke alkalmazásával (adó szerinti értékcsökkenési leírás, maradék nyereség a hajókon stb.), figyelmen kívül hagyva azon kötelezettségeket, amelyek az értéket csökkentenék. Ez a tisztán számviteli jellegű számítási módszer nem tükrözi egy olyan hajózási vállalat valóságos gazdasági állapotát, mint amilyen az SNCM, amely a mérlegben értékes eszközökkel rendelkezik, ugyanakkor korlátozott jövedelmezőséggel, és jelentős mérlegen kívüli pénzbeli kötelezettségekkel bír.
184.
A francia hatóságok a CFF azon érvét is cáfolják, hogy alulértékelték az SNCM flottájának piaci értékét, amelyet a CFF 406,5 millió EUR és 426,5 millió EUR közé becsült. A francia hatóságok úgy érvelnek, hogy a CFF számításaiban figyelembe vett hajók nem azonosak az SNCM nevén 2005. szeptember 30-án tartott hajókkal. A hajók piaci értékére alkalmazott leértékelés hiánya nem veszi számításba azokat a viszonyokat, amelyek között ezen eszközök esetleges bírói felszámolására sor került volna, végül pedig a piaci érték kiszámításához választott 2006. augusztusi dátum nem az SNCM potenciális felszámolási dátuma, amelyre hivatkozni kell, mivel ez utóbbi 2005. szeptember 30. Ezenkívül Franciaország megállapítja, hogy amennyiben a CFF által javasolt számítást fogadnák el, a negatív ár háromszor alacsonyabb lenne, mint az eszközöknek a Gröditzer ítélet által megkövetelt felszámolási értéke, ami így kedvezőbb lenne, mint a francia hatóságok által a Bizottságnak előterjesztett forgatókönyvek.
185.
A CFF által a Gröditzer ítélet alkalmazását megkérdőjelező érvre vonatkozóan arra a tényre hivatkozva, hogy az állam tőke-hozzájárulása az SNCM-hez a részvénytulajdona 75 %-ának eladásához kapcsolódott, arányosan csökkentve a megtérülési kilátásokat, a francia hatóságok megállapítják, hogy a 158 millió EUR-s negatív eladási ár az SNCM teljes tőkéje eladásának felel meg, melyet egy 25 %-os új állami befektetés követett, évi […] (60) %-os megtérüléssel. Ennélfogva Franciaország úgy véli, hogy a befektetés hozama továbbra is garantált a vállalatban meglévő 25 %-os részvénytulajdona következtében, mivel ez a részesedés igen magas hozamot garantál.
186.
Franciaország vitatja a CFF által az ABX megközelítés a jelen ügyre való alkalmazhatatlanságáról szóló érvet is, alapul véve különösen az SNCM tényleges felszámolási költségeinek elemzését és azt a kockázatot, hogy az államot tarthatják felelősnek a vállalkozás pénzbeli kötelezettségeiért egy, az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló perben, ahogy azt a francia csődeljárás előírja és a nemzeti joggyakorlat igazolja (a Roueni Másodfokú Bíróság 2005. március 22-i ítélete). Bár a francia hatóságok úgy vélik, viselkedésük az SNCM vezetőjeként nem minősíthető „rossz gazdálkodásnak” egy ilyen perben, hangsúlyozzák annak jelentős kockázatát, hogy az államot egy nemzeti bíróság az SNCM eszközállomány-elégtelensége miatt elítélné a Kereskedelmi Törvénykönyv L-651-2. cikke értelmében a rossz gazdálkodásra vonatkozó rugalmas szempontok miatt, továbbá a fent említett ítélkezési gyakorlat miatt, amely erre az ügyre alkalmazható.
187.
A 8,75 millió EUR-s feltőkésítést illetően Franciaország megállapítja, hogy a CFF és a STIM állításaival szemben a tőke-hozzájárulás nem állami támogatás e befektetés egyidejűsége, jegyzési feltételeinek hasonlósága és az állam által a CGMF útján kapott átlagon felüli megtérülés miatt.
188.
A francia hatóságok különösen leszögezik, hogy a befektetőkkel való egyenlő bánásmód elvét nem kérdőjelezi meg a felmondási záradékok megléte, mivel ezeket az SNCM 100 %-os eladásával kapcsolatban határozták meg, nem pedig az ezt követő 35 millió EUR-s feltőkésítéssel kapcsolatban.
189.
Ezenkívül Franciaország úgy véli, hogy befektetése jóval a vevőké alatt marad, mivel csak a 8,75 millió EUR-s összeget kell összehasonlítani a vevők által megvalósított befektetéssel (26,25 millió EUR). Az első, 142,5 millió EUR-s feltőkésítést csak a felszámolási árral történő összehasonlítás részeként kellene vizsgálni.
190.
Végül Franciaország vitatja a STIM által előadott érvet, hogy ez a hozzájárulás a magánbefektetőknek adott garancia arra, hogy az SNCM-nek valóban odaítélték a közszolgáltatási megbízást korzikai járatok üzemeltetésére. A francia hatóságok azon véleményüknek adnak hangot, hogy ez a tőkeemelés körültekintő és független a vállalkozás teljesítményétől, és a közszolgáltatási megbízás SNCM számára történő odaítélése nem az e befektetéstől várt hozam javítását szolgálja.
191.
A 38,5 millió EUR-s szociális intézkedésekkel kapcsolatban Franciaország megismétli azt az érvet, amely szerint ezek az intézkedések egyéneknek nyújtott támogatások, és az állam általi kifizetésük nem tekinthető a vállalkozásnak nyújtott közvetett előnynek, mivel ezek a támogatások az SNCM törvényen és szerződésen alapuló kötelezettségeinek kiegészítései. Ezenkívül Franciaország rámutat, hogy ezek az intézkedések nem teszik lehetővé a munkavállalók távozását, akikről az intézkedések hiányában továbbra is az SNCM-nek kellene gondoskodnia.
192.
A CFF által felhozott érvvel ellentétben a francia hatóságok rámutatnak, hogy a 38,5 millió EUR nem felel meg a 2003-as szociális tervben előirányzott létszámcsökkentések megvalósításának, mert a késedelem ellenére ezeket a leépítéseket már végrehajtották. Az új szociális terv tehát az első, 2003-as szociális intézkedéseket egészíti ki.
5.2.3. Az iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségről
193.
Franciaország úgy véli, hogy a fentiekből következően az értékelendő támogatás összege 15,81 millió EUR.
194.
A CFF állításaival szemben a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a 2004-es iránymutatások 11. pontjára való tekintettel az első feltőkésítés, amellett, hogy lehetővé tette az SNCM számára saját tőkéje helyreállítását, nem szüntette meg a nehéz helyzetben lévő vállalkozás státusát, amennyiben ez a feltőkésítés a társaság tevékenységei fenntartásának biztosítását célozta.
195.
Franciaország cáfolja a CFF azon állításait, melyek szerint nem kellett volna új tőkeinjekciókat végrehajtania a vállalkozásban, tekintetbe véve, hogy az SNCM bankhitelt is igénybe vehetett volna. E tekintetben a francia hatóságok megállapítják, hogy 2005. augusztus 24-én a bankok megtagadták új megújuló hitelkeretek nyújtását az SNCM-nek, és ennélfogva az egyetlen elképzelhető alternatívát a vállalkozás privatizációja vagy felszámolása jelentette.
196.
Franciaország vitatja a CFF és a STIM által felhozott érveket a 2002-es szerkezetátalakítási terv kudarcára vonatkozóan, amely bizonyos késéssel ugyan, de megvalósult, és lehetővé tette a célkitűzések elérését 2005-ben. Az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének a vállalkozáson kívül álló tényezők miatti romlása ezután szükségessé tette a 2002-ben bejelentett terv meghosszabbítását és új intézkedések bevezetését.
197.
Franciaország úgy véli, hogy az SNCM helyzetének rendeződésére a kilátások jók, és az új részvénytulajdonosok által tervezett intézkedések, különösen a szociális terv megvalósítása, az útvonalak helyreállítása és bizonyos hajók felújítása lehetővé teszi a vállalat életképességének visszaállítását. E tekintetben Franciaország megjegyzi, hogy a közszolgáltatási megbízásból származó bevételek miatt (kb. az SNCM üzleti forgalmának [50-70] (60) %-a), valamint tekintetbe véve az általános költségek szintjét és a Marseille-Korzika útvonalon használt 6 hajó átcsoportosításának nehézségeit, a közszolgáltatási megbízás a vállalkozás stratégiájának és életképességének alapvető elemét képezi.
198.
A támogatás minimumra korlátozására vonatkozóan Franciaország úgy véli, hogy a szerkezetátalakítási költségeket szigorúan a szerkezetátalakítás megvalósításához szükséges minimumra korlátozta. E tekintetben a francia hatóságok megállapítják, hogy amint azt a Bizottság 2003-as határozatában elismerte, a vállalkozás saját forrásaiból kellőképpen hozzájárult a szerkezetátalakítási tervhez a 30,2 millió EUR összegű eszközeladás következtében. Ráadásul az SNCM által megvalósított egyéb, 12,2 millió EUR összegű eladások figyelembevételével a vállalkozás saját hozzájárulása összesen 42,38 millió EUR-t tesz ki. Franciaország úgy véli, hogy ez az összeg jóval magasabb a szerkezetátalakítási támogatás jóváhagyásához szükséges saját hozzájárulás összegénél, amely végül 15,81 millió EUR-t tesz ki, mivel a többi intézkedés nem állami támogatás.
5.2.4. A Bizottság 2003-as határozatában előírt feltételekről és a lehetséges új kompenzációs intézkedésekről
199.
A STIM és CFF állításaival ellentétben a francia hatóságok kijelentik, hogy a 2003-as határozatban előírt valamennyi feltételt betartották, amelyek 2006 végéig kötötték őket, különösen a 11 hajóból álló flotta fenntartása és a versenytársakénál alacsonyabb viteldíjak alkalmazása vonatkozásában.
200.
Valóban, Franciaország úgy véli, hogy az új, végső határozat szerint az SNCM részére előírandó kompenzációs intézkedések szintjét ki kell igazítani, mert a továbbiakban a szerkezetátalakítási támogatás összege 15,81 millió EUR volt, nem pedig 69,3 millió EUR.
201.
Ebben a tekintetben Franciaország vitatja a STIM észrevételeit azzal a lehetőséggel kapcsolatban, hogy a Bizottság az SNCM-nek kompenzációs intézkedésként a CMN-ben lévő részvénytulajdonának eladását írhatja elő. Franciaország vitatja a STIM azon érvét, amely szerint a stratégiai eszközök meghatározását a 2004-es iránymutatásokban megkérdőjelezték az 1999-es iránymutatásokhoz képest.
202.
A CFF által említett, az SNCM piaci jelenlétének csökkentését célzó intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy amint azt a Bizottság a 2003-as határozatában (87. preambulumbekezdés) megállapította, az érintett piacokon (Franciaország - Korzika és a Maghreb-országok) nincs felesleges kapacitás, és a Korzikát kiszolgáló útvonalak átrendezése a közszolgáltatási megbízás keretében és azon kívül veszélyeztetné a vállalkozás életképességét.
203.
A CFF által felvetett érvvel kapcsolatban, mely szerint a fent leírt intézkedések az SNCM javára történő megvalósítása komoly kockázatot jelent arra nézve, hogy a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonalak piacáról kirekesztik legfőbb versenytársát, nevezetesen a CFF-et, a francia hatóságok úgy vélik, hogy tekintettel ennek a piacnak a jelenlegi szerkezetére, ahol a CFF piacvezető, egy kompetitív szerkezet fenntartása az SNCM szerkezetátalakítási tervének engedélyezésétől, illetve ez utóbbi szóban forgó piacon való jelenlététől függ.
VI. AZ INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
6.1. TÁMOGATÁS MEGLÉTE AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN
204.
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
205.
Egy nemzeti intézkedés állami támogatásnak minősítése az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében akkor lehetséges, ha az alábbi halmozott feltételek teljesülnek, nevezetesen: 1) a szóban forgó intézkedés szelektív gazdasági előnnyel jár; 2) ezt az előnyt állami források útján finanszírozzák; 3) ez az előny torzítja vagy torzítással fenyegeti a versenyt és végül; 4) ez az előny kihat a tagállamok közötti kereskedelemre (105).
206.
A Bizottság megállapítja, hogy az SNCM 274,54 millió EUR összegű állami forrást (106) kapott a 100 %-osan az állam tulajdonában lévő CGMF-en keresztül.
207.
Mivel az SNCM a tengeri szállítási ágazatban működik, amely nyitott a versenyre Európán belül, a kapott potenciális gazdasági előny valószínűleg torzítja a versenyt, és kihat a tagállamok közötti kereskedelemre.
208.
A tény, hogy a Földközi-tenger szigeteinek kabotázspiaca 1999. január 1-jéig átmenetileg mentességet élvezett a 3577/92/EGK rendelet alkalmazása alól, nem zárja ki eleve, hogy a Földközi-tenger szigeteivel összeköttetést biztosító tengeri útvonalak közszolgáltatási szerződés keretében történő ellátására nyújtott támogatások érinthették a Tagállamok közötti kereskedelmet, és torzíthatták a versenyt.
209.
Mindenesetre még abban az esetben is, ha a kabotázsútvonalak kiszolgálására odaítélt támogatások nem befolyásolhatták a tagállamok közötti kereskedelmet, vagy nem torzíthatták a versenyt 1999. január 1. előtt, a helyzet azóta megváltozott, mivel a 3577/92/EGK rendeletnek megfelelően a kabotázstevékenységek attól kezdve megnyíltak az Európai Unió valamennyi szolgáltatója számára. Ráadásul hangsúlyozni kell, hogy az SNCM nemcsak kabotázsszállítást végez, hanem a nemzetközi hajózási piacon is működik, amelyet a 4055/86/EGK rendelet liberalizált (107).
210.
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelen esetben teljesült az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének az e határozat 205. preambulumbekezdésében említett utolsó három kritériuma. Így minden egyes intézkedésre vonatkozóan meg kell vizsgálni a szelektív gazdasági előny meglétét a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének megfelelően.
6.1.1. Az értékelés céljára releváns időszak
211.
A Törvényszék ítélkezési gyakorlatának megfelelően (108) a Bizottság valamely határozatának érvénytelenítését követően köteles az új értékelését kizárólag azon információkra alapozni, amelyek az érvénytelenített határozat elfogadásának napján (jelen esetben 2008. július 8-án) a rendelkezésére álltak.
212.
Ezért semmilyen 2008. július 8. utáni eseményt nem szabad figyelembe venni. A piacon vagy a támogatás kedvezményezettjének helyzetében bekövetkezett esetleges változásokat az elemzésből ki kell zárni. Szintén nem veszi figyelembe a Bizottság a szerkezetátalakítási terv végrehajtási időszakát 2008 júliusától kezdődően (109).
213.
Hasonlóképpen, a Bizottság nem köteles újra elkezdeni az ügy vizsgálatát, sőt még annak kiegészítésére sem köteles új szakvélemény igénybevételével (110). Egy több szakaszból álló adminisztratív eljárást lezáró jogi aktus érvénytelenítése nem szükségszerűen vonja maga után a teljes eljárás érvénytelenítését. Amikor - mint ebben az esetben - annak ellenére, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének kimerítő elemzését lehetővé tevő vizsgálati intézkedéseket tettek, de a Bizottság által elvégzett elemzés nem teljes, ami jogellenessé teszi a határozatot, az e határozat pótlására irányuló eljárás a korábban megtett vizsgálati intézkedések újabb elemzésével attól a ponttól folytatható, ahol az eredeti eljárásban a jogellenességet elkövették (111).
214.
Ráadásul, mivel a Bizottság az új elemzését csak olyan információkra alapozhatja, amelyek 2008 júliusában a rendelkezésére álltak, vagyis olyan információkra, amelyekkel kapcsolatban már mind a francia hatóságok, mind az SNCM meghatározta az álláspontját, ezért ezen információkra vonatkozó újbóli konzultáció nem szükséges (112). Végül, az eljárás megnyitására vonatkozó határozatnak a Hivatalos Lapban való megjelentetésével biztosították a harmadik felek jogát, hogy megtegyék észrevételeiket (113), és a 659/1999 rendeletben nincs olyan rendelkezés, amely előírná e lehetőség újbóli biztosítását számukra, amikor az eredeti szerkezetátalakítási tervet a vizsgálati eljárás során módosították (114).
215.
Ezért e határozat - mindent összevéve - kizárólag a 2008. július 8-án rendelkezésre állt információkon alapul. Ugyanakkor - a fentiek mellett - a Bizottság meg fogja magyarázni, hogy nem változtatná meg a következtetéseit, ha figyelembevételre kerülne a francia hatóságok 2013. május 16-i feljegyzése a 2008. július 8. előtt említett tényekkel kapcsolatban, valamint az SNCM által 2013. augusztus 27-én benyújtott információ.
6.1.2. Az SNCM eladása 158 millió EUR-s negatív áron
216.
Jelen esetben a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az SNCM magánvevőknek történt eladását megelőző 158 millió EUR-s állami tőke-hozzájárulás, tehát végeredményben a vállalkozás pontosan azonos összegű „negatív eladási ára” nem tartalmaz-e állami támogatási elemeket.
217.
Egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes állami kiválasztási eljárás, amelynek végén az állam egy előzetes feltőkésítést követően túlad a vállalkozáson (az eladási árnál magasabb összegért), nem feltétlenül zárja ki az állami támogatás meglétét, melynek a privatizált vállalkozás és annak megvásárlója egyaránt kedvezményezettje lehet (115).
218.
Annak meghatározása érdekében, hogy egy vállalkozás gazdasági előnyre tett-e szert az állam tőke-hozzájárulása révén, a Bizottság általában a „piacgazdaságban működő magánbefektető” elvét (a továbbiakban: a magánbefektető elve) alkalmazza, feltéve, hogy a kedvezményezett nem felelős az állami támogatás más formáinak megtérítéséért, és hogy a hozzájárulás elemzésre kerül az említett elvre hivatkozva. A magánbefektető elve a magán- és az állami szektor egyenlő kezelése elvének kifejezése az EUMSZ 345. cikkének megfelelően. Ezen elv szerint az állam által közvetlenül vagy közvetve, a szokásos piaci feltételeknek megfelelő körülmények között egy vállalkozás rendelkezésére bocsátott tőkejuttatás nem minősíthető állami támogatásnak (116).
219.
Ebből a célból a Bizottság értékelheti, többek között, hogy aki a forrásokat biztosította, magánbefektetőként viselkedett-e, általános vagy ágazati szerkezeti politikát követve, a befektetett tőke hosszú távú megtérülési kilátásai által vezérelve. E megközelítés érvényességét az Európai Unió bíróságai számos esetben elismerték (117).
220.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amikor egy állami befektető tőkeinjekciókat hajt végre anélkül, hogy a jövedelmezőségnek bármilyen - legalább hosszú távú - kilátása lenne, az ilyen tőkével való ellátás állami támogatásnak minősül (118).
221.
Ezenkívül az Európai Unió bíróságai úgy vélték és vélik, hogy egy - általános vagy ágazati - strukturális politikát követő, a hosszú távú jövedelmezőség kilátásai által vezérelt magánbefektető ésszerűen nem engedhetné meg magának több évnyi folyamatos veszteség után, hogy olyan tőke-hozzájárulást nyújtson, amely gazdasági szempontból nemcsak költségesebbnek bizonyul az eszközök eladásánál, de ráadásul a vállalkozás eladásához kötött, ami mindennemű haszon reményét is ténylegesen kizárja, még hosszabb távon is (119).
222.
Különösen a Gröditzer ítéletében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak meghatározásához, hogy egy vállalkozás negatív eladási áron történő privatizációja tartalmaz-e állami támogatási elemeket: „azt kell mérlegelni, hogy hasonló körülmények között egy, az állami szektort irányító szervekéhez hasonló méretű magánbefektető rávehető lett volna-e ugyanilyen méretű tőke-hozzájárulások végrehajtására a szóban forgó vállalkozás értékesítésével kapcsolatban, vagy az inkább a vállalat felszámolása mellett döntött volna” (120).
223.
A fentiek figyelembevételével, annak meghatározása érdekében, hogy a kérdéses intézkedés támogatás-e, a Bizottságnak „értékelnie kell, hogy az állam által választott megoldás mind abszolút értelemben, mind minden más megoldáshoz képest, a be nem avatkozást is ideértve, a legkevésbé költséges, ami - adott esetben - arra engedne következtetni, hogy az állam magánbefektetőként járt el” (121).
224.
Más szóval, a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az ilyen jelentős tőke-hozzájárulás végrehajtását célzó döntés valóban kevésbé költséges-e, mint a felszámolás.
6.1.2.1. A felszámolás költségeinek értékeléséről
a) A kiegészítő végkielégítések hatásának figyelembevételéről
225.
A részvényes által viselt felszámolási költség számszerűsítésével kapcsolatban a francia hatóságok azon a véleményen vannak, hogy napjainkban a nagy vállalatcsoportok nem hagyhatják figyelmen kívül a telephelyek bezárására vagy leányvállalatok felszámolására vonatkozó döntéseik társadalmi következményeit. Ezért általában szociális terveket hajtanak végre, amelyek kiterjedhetnek a dolgozók átképzésére, a munkahelykereséshez nyújtott segítségre, a végkielégítésekre, sőt esetleg helyi fejlesztési intézkedésekre, amelyek túllépik a jogszabályokban és a kollektív szerződésekben előírt kötelezettségeket.
226.
E tekintetben a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a 2002-es terven alapuló 2005-ös szociális terv alapján az értéktartománynak dolgozónként [90 000-100 000] (60) EUR és [120 000-130 000] EUR között kellene lennie, azaz összesen [200-210] millió EUR és [250-260] (60) millió EUR között. A francia hatóságok rámutatnak, hogy a fent említett tartomány alsó határai azt a tényt veszik figyelembe, hogy a referenciaként szolgáló szociális terv költségeit megnövelték a nyugdíjkorhatár közelében lévő munkavállalók igen nagy aránya miatt, akik különösen kedvező feltételekkel távoznak. Figyelembe vették azt az összefüggést is (a vállalkozás felszámolása és tömeges elbocsátások), amely semmiképpen sem hasonlítható össze egy olyan létszámcsökkentéssel, amely lehetővé teszi a vállalat üzleti tevékenységének folytatását, ami a referenciaként szolgáló szociális terv premisszája.
227.
Végül a francia hatóságok úgy vélik, hogy az SNCM ellenőrzésének 158 millió EUR negatív eladási áron történt átadása még a Törvényszék 2012. szeptember 15-én hozott ítéletében bevezetett elemzési tábla használatakor sem tartalmazott állami támogatási elemeket. Fenntartják, hogy a Bizottságnak minden szükséges információ a rendelkezésére áll a Bíróság kritikájának megválaszolására.
228.
A Bizottság nem ért egyet ezzel az elemzéssel.
229.
A Törvényszék ítélete (122) szerint a kiegészítő végkielégítések kifizetése az ügy körülményeitől függően elvileg törvényes és helyes gyakorlat lehet, amelynek célja a nyugodt társadalmi párbeszéd elősegítése és a vállalat vagy vállalatcsoport márkaimázsának megőrzése. A magán- és állami szektorral szembeni egyenlő bánásmód elvével összhangban a kiegészítő végkielégítések fizetésének lehetősége is nyitva áll a tagállamok előtt abban az esetben, ha egy állami vállalkozás kerül felszámolásra, habár kötelezettségeik - elvileg - nem haladhatják meg a törvényen és szerződésen alapuló kötelezettségeik szerinti szigorú minimumot. Ugyanakkor a Bíróság kimondja, hogy ”… ezen többletköltségek terhe - jogos aggodalmak miatt - nem követhet egy kizárólag szociális vagy éppen politikai célt, mert különben meghaladná a magánbefektetői teszt kereteit... Ezért ésszerű gazdasági magyarázat hiányában, még hosszú távon is, olyan költségteher vállalását, amely meghaladja a szigorúan törvény szerinti kötelezettségeket és a megállapodások szerinti kötelezettségeket, állami támogatásnak kell minősíteni az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében”. (123)
230.
A francia hatóságok által az állam márkaimázsának védelmével kapcsolatban előterjesztett érvet illetően a Bíróság úgy véli, hogy ”… egy tagállam globális piacgazdasági befektetői márkaimázsának védelme - kivéve különleges körülményeket és különösen nyomós ok nélkül - nem lehet elégséges indok az olyan többletköltségek vállalása hosszú távú ésszerű gazdasági magyarázatának bizonyítására, mint a kiegészítő végkielégítések” (124). Ebben az esetben ilyen különleges körülmények nincsenek.
231.
A Bizottság megállapítja, hogy az eljárás megindítását követően a francia hatóságok nem határozták meg a francia állam gazdasági tevékenységeit, különösen földrajzi és szektorális szinten. A kérdéses intézkedések hosszú távú ésszerű gazdasági magyarázata értékelésének elvégzése szükséges, még akkor is, ha a francia hatóságok végül azt közölték 2013. május 16-i levelezésükben, hogy az állam intézkedéseit egy olyan különböző vállalkozásokat felölelő holdingtársaság intézkedéseihez kell hasonlítani, amely globális vállalkozásként a nyeresége maximalizálására és márkaimázsának védelmére törekszik, különösen a személyzet irányítását illetően.
232.
A CGMF márkaimázsával kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM-en kívül a tengeri szállítási ágazatban nem volt vagyoni érdekeltsége. Ezért a fenti érvelés nem vonatkozhat rá.
233.
Az állami részvényes márkaimázsát illetően a francia hatóságok azt állították, hogy nagy kockázata volt a társadalmi zavargásnak az államilag ellenőrzött vállalkozásoknál, ami azzal fenyegetett, hogy nemcsak az SNCM működéséhez szorosan kapcsolódó vállalkozásokra lesz hatással, hanem minden ágazatra és különösen a közlekedési ágazatra. A Bizottság fenntartja véleményét, hogy a francia hatóságok elmulasztották annak bizonyítását, hogy komoly kockázata volt az összes többi állami vállalkozásra átterjedő káros befolyásnak, és ugyancsak elmulasztották annak bizonyítását, hogy a kiegészítő kompenzáció fizetése segített megelőzni további sztrájkakciókat. Végül, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam azon állítása, amely szerint a kiegészítő kompenzáció fizetése tisztán szociális alapon történt, nem elegendő az állami támogatás meglétének kizárásához.
234.
Továbbá a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem hoztak fel elegendő objektív és igazolható adatot annak bemutatására, hogy a kiegészítő végkielégítések fizetése - hasonló körülmények között - bevett gyakorlat a magánvállalkozók körében. A Bizottság megállapítja, hogy a szociális tervek korlátozott számára való hivatkozás önmagában nem elég egy kellően megalapozott gyakorlat a szóban forgóval összehasonlítható esetekben való meglétének bizonyítására, hogy a francia hatóságok által említett végkielégítési rendszerek inkább szerkezetátalakítási, mint felszámolási tervekre vonatkoznak, és ezen aggodalomra okot adó ágazatok közül soknak - látszatra - nincs közös jellemzőjük a közlekedési infrastruktúrával (pl. kozmetikai ipar [Yves Saint-Laurent Haute couture], agrár-élelmiszeripar [Danone] és elektronikai ipar [Hewlett Packard]). Továbbá a francia hatóságok által a 2013. május 16-i feljegyzésben elkészített, szociális tervek listáját tartalmazó táblázat hat tervet részletez, amelyeket az SNCM privatizációját követően indítottak, és amelyek ezért nem szolgálhatnak alapul a kiegészítő végkielégítések figyelembevételéhez.
235.
A 2013. augusztus 27-i feljegyzésben az SNCM egy, öt szociális tervet tartalmazó új listát mutatott be. A Bizottság úgy ítéli meg, e lista nem bizonyítja, hogy hasonló körülmények között a kiegészítő végkielégítések fizetése bevett gyakorlat a magánvállalkozók körében. A Bizottság megállapítja, hogy a kérdéses öt terv közül kettő vonatkozik az SNCM-re, és ezek közül egy e határozat tárgya. Ezért e két terv két okból nem használható objektív összehasonlítások elvégzésére: az egyik, hogy az SNCM korábbi gyakorlatai e területen nem képeznek elegendő alapot a gyakorlat bevett jellegének indoklásához, és a másik, hogy a 2002-es szociális terv olyan időszakra vonatkozik, amikor az SNCM még állami ellenőrzés alatt állt, miközben a Törvényszék által megállapított összehasonlítási kritériumot az ugyanazon a területen működő magánvállalkozások jelentették. A Bizottság megállapítja, hogy Marseille kikötőjének szociális terve nem vehető figyelembe, mert 2004-ben a kikötő állami, nem pedig magánkézben volt. Ráadásul, ami az említett két utóbbi szociális tervet (Air Lib és Eurostar) illeti, a Bizottság megállapítja, hogy ezek szerkezetátalakítási, nem pedig felszámolási tervek. Utoljára a Bizottság megállapítja, hogy e két terv átlagos kiegészítő kompenzációja több mint 50 %-kal kevesebb az SNCM által fizetett átlagos kiegészítő kompenzációnál.
236.
Végül a Bizottság megállapítja, a francia hatóságok nem erősítették meg, hogy a francia állam intézkedéseit a közvetett anyagi haszon szerzésének ésszerű valószínűsége motiválta (még hosszú távon is) a vállalkozáson belüli fokozott szociális nyugtalanság elkerülésével, tekintve, hogy az utóbbi a felszámolás esetén megszűnt volna. Nincs elegendő bizonyíték annak a feltevésnek az alátámasztására, hogy nagyobb kifizetések történtek más állami vállalkozások alkalmazottai részére. Ezt az álláspontot még hitelesebbé teszi a tény, hogy még egy globális befektető szempontjából is, amint azt a francia hatóságok vélelmezték, nagyon magas végkielégítések kiutalása egy vállalat alkalmazottainak valószínűleg bonyolítja az ugyanazon befektetőhöz tartozó más vállalatok jövőbeli szerkezetátalakítását. Továbbá a francia hatóságok nem számszerűsítették a lehetséges szociális költségek jelentőségét, amelyeket a kiegészítő végkielégítések indoklásaként emlegetnek.
237.
A francia hatóságok azzal is érveltek, hogy egy felszámolási eljárás hosszabb és potenciálisan kockázatosabb lett volna a részvényes állam számára, mint az SNCM negatív áron történő eladása. A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok nem szolgáltak bizonyítékkal erre a kockázatra, és nem magyarázták meg, hogy egy magánrészvényes miért vette volna számításba a felszámolási eljárás időtartamát. A francia hatóságok által említett Frucona Kosice (125) ügy nincs összefüggésben a jelen üggyel, mert ez a magánhitelezői tesztre vonatkozik. Egy felszámolási eljárás hossza annak elemzéséhez lényeges, hogy a Frucona Kosice hitelezőjeként az állam maximalizálta-e követeléseinek beszedését azonnali részleges visszafizetés elfogadásával, vagy jobb lett volna megvárni a vállalkozás felszámolásának kimenetelét. A jelen ügy körülményei ettől különböznek, hiszen az állam részvényes az SNCM-ben, nem pedig magánhitelező. Ezt figyelembe véve, az SNCM felszámolása esetén az eszközök nyilvánvalóan nem lennének elegendőek a pénzbeli kötelezettségek fedezésére, és az állam nem tudná visszaszerezni a hozzájárulását. Következésképpen a felszámolási eljárás időtartama ezen üggyel nincs összefüggésben.
238.
Következésképpen a francia hatóságok nem indokolták ezen kiegészítő kifizetések költségének vállalását a magánbefektetőként eljáró állam által egy felszámolással összefüggésben.
239.
Az elemzés e szakaszában a Bizottságnak meg kell határoznia az SNCM felszámolási értékét a kiegészítő végkielégítéseket nem számítva.
b) Az SNCM felszámolási értékéről
240.
A nettóeszköz-átértékelés módszere szerint eszközhiányt állapítanak meg, amikor a tényleges eszközök gazdasági értéke (amely általában magasabb a könyv szerinti nettó értéknél) nem fedezi a tényleges adósságok gazdasági értékét.
241.
A jelen esetben az eszközhiány megállapítása érdekében a Bizottság - szakértője (126) segítségével - a fentiekben elmagyarázottak szerint bebizonyította, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek értéke nem volt elegendő az elsőbbségi és nem elsőbbségi hitelezők kielégítéséhez.
242.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nettó eszközök értékelése egy általánosan használt módszer a vállalatok értékelésére a tengeri szállítási ágazatban. Továbbá úgy véli, hogy ez a módszer különösen jól megfelel az SNCM helyzetének, mivel az elsőbbségi részvényes számára az eladás egyetlen alternatívája a vállalat felszámolása.
243.
Az értékelés más módszereit, különösen a „működési szabad cash flow jelenértéke” módszert illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy mivel ez a módszer a vállalatot folyamatos működésűként értékeli, ami felszámolása esetén az SNCM-nél nem állna fenn, a jelen esetre ez a módszer nem alkalmazható.
244.
A Bizottság az SNCM értékelésének referencia-időpontjaként 2005. szeptember 30-át választotta, mivel ténylegesen ekkor döntöttek az átvételi ajánlat elfogadása és a társaság felszámolása között, miután a BCP kiválasztására vonatkozó döntés 2005. szeptember 27-én született.
i. Az SNCM eszközeinek értékéről
245.
A Bizottság külön megállapítja, hogy az SNCM részvényese az Ernst & Younggal együttműködve kiszámította a vállalkozás felszámolásának költségét (lásd a fent említett CGMF jelentést) 2005. szeptember 30-án, továbbá kiegészítő szakvéleményeket szolgáltatott az Oddo Corporate Finance és a Paul Hastings ügyvédi iroda. A Bizottság megállapítja, hogy a fent említett Oddo-Hastings jelentés az SNCM eszközeit 190,3 millió EUR-ra értékelte.
246.
Ami a saját nevén tartott flotta értékelését illeti (127), az SNCM hajóinak bruttó piaci értékét a BRS szakértő ügynök 224 millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 30-án, míg az Oddo jelentés 150,7 millió EUR-ra értékelte a flottát az engedmény (128), az ügynöki jutalék (129) és a jogi bizonytalanság (130) beszámítása után.
3. táblázat
Az SNCM eszközei értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
Eszközérték
Oddo jelentés
millió EUR
Eszközérték
Bizottsági szakértő
millió EUR
Immateriális javak
-
-
Tárgyi eszközök
Flotta saját néven
150,7
151,7
Épületek
(131)
11,2
11,2
Befektetések
(132)
32,7
38,3
Befektetett eszközök
194,6
201,2
Készletek
-
-
Előlegek és részfizetések
-
-
Követelések
0,8
0,8
Egyéb követelések
(133)
9,4
9,4
Nettó készpénz
-14,5
-
Aktív időbeli elhatárolások
-
-
Egyéb eszközök
-4,3
10,20
Eszközök összesen
190,3
211,4
Források:
Oddo-Hastings jelentés, a Bizottság szakértőjének jelentése.
247.
A fenti táblázat alapján a Bizottság számára egyértelmű, hogy a hajóflotta a vállalkozás értékelésének fő elemét képezi. Ebben a vonatkozásban a Bizottság szakértője - ahol lehetséges egy összehasonlító elemzés elvégzését követően - arra a következtetésre jutott, hogy a hajók bruttó piaci értékére alkalmazott leértékelés és a jogi bizonytalansággal kapcsolatos óvintézkedések logikusak voltak. Ennek alapján arra a következtetésre jutott, hogy indokolatlan volt a francia kormány által becsült flottaérték elutasítása.
248.
Ami az engedményt illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy annak mértéke megfelel a bírói felszámolás során értékesített hajók esetében megfigyelt árengedményeknek. A bizottsági szakértő példaként a Régie des Transports Maritimes-re (egy állami tulajdonú belga vállalat, amely az Ostend-Ramsgate útvonalon működik) hivatkozott, amely 35-45 %-ra becsült engedménnyel adott el két komphajót 1997-ben. A közelmúltban a Festival Cruises megvált három luxus utasszállító hajótól átlagos 20 % engedménnyel. A hasonló esetekben megfigyelt árengedmények tehát a jelen esetben a francia hatóságok által alkalmazott engedménnyel megegyező nagyságrendűek.
249.
Ami a jogi bizonytalanságot illeti, mivel a piacon egyetlen ehhez hasonló tranzakcióra sem került sor, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jogi bizonytalanság alkalmazását indokló érvek indokoltak, tekintettel arra, hogy bizonyos típusú hajók piaca, amelyeket egy meglehetősen speciális használatra terveztek, korlátozott.
250.
A Bizottság azt is megállapítja, hogy független szakértője felfelé korrigálta a befektetések értékelését, különösen az SNCM részesedését az CMN-ben (21,8 millió EUR-ról 28 millió EUR-ra). E tekintetben, figyelembe véve a Stef-TFE 35,2 millió EUR-s ajánlatát a holding kivásárlására, amint azt feltárták a Bizottság számára a jelen vizsgálat során, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM CMN-ben lévő részesedésének 28 millió EUR-ra értékelése egy vállalatfelszámolással összefüggésben ésszerű.
251.
A Bizottság szakértője nem fogalmazott meg semmilyen más konkrét kifogást a többi eszköz értékelésével kapcsolatban. Ugyanakkor nem fogadta el a „nettó készpénz” tételt, mivel az hiányt mutatott. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy ezt a tételt át kellene sorolni az SNCM pénzbeli kötelezettségei közé.
252.
A különféle kiigazítások figyelembevételével a Bizottság az SNCM eszközeit 211,4 millió EUR-ra értékeli 2005. szeptember 30-án.
ii. Az SNCM pénzbeli kötelezettségeinek értékeléséről
253.
A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok az elsőbbségi követelések címén járó összeget 153,8 millió EUR-ra, a nem elsőbbségi követelések címén járó összeget pedig 170,9 millió EUR-ra teszik (kiegészítő végkielégítések nélkül).
254.
Különös tekintettel a szociális kötelezettségekre, a francia hatóságok a kollektív szerződés szerinti szociális terv költségét [70-80] (60) millió EUR-ra becsülik. Az említett tervvel kapcsolatos költségeket egyéni alapon határozták meg a szerződés típusának (határozatlan vagy határozott időre szóló szerződés), az alkalmazandó alapszabálynak és kollektív szerződéseknek (hajószemélyzet, irodai személyzet és a hajók tisztjei), az eltöltött évek számának, a rangnak és a bérezésnek a figyelembevételével. Ez az összeg tartalmazott felmondási időre fizetett pénzeket ([20-30] (60) millió EUR), a felmondási fizetett szabadságok költségtérítéseit ([0-10] (60) millió EUR), a szerződésben foglalt végkielégítéseket ([30-40] (60) millió EUR) és a Delalande hozzájárulást ([0-10] millió EUR) (134).
255.
A francia hatóságok a nem kollektív szerződés szerinti szociális terv költségét [30-40] (60) millió EUR-ra becsülik. Ez a terv magában foglalja az SNCM elbocsátásokkal kapcsolatos törvényen alapuló és szabályozásból eredő kötelezettségeihez (135) kapcsolódó összes kísérő intézkedést és a kollektív szerződés szerinti szociális tervhez kapcsolódó közvetett költségeket (136).
256.
A legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költsége mindenekelőtt a 7,4 millió EUR összegű bankgarancia lehívására vonatkozik, amelyet az SNCM közszolgáltatási kötelezettségei megfelelő teljesítésének garanciájául adott, valamint az említett megállapodásban előírt, a 2005-re szóló 63 millió EUR alapvető pénzügyi kompenzáció 2 %-ával egyenlő kötbérre, amely körülbelül 1,2 millió EUR a megbízott mulasztása esetén.
257.
Ami a lízingelt hajók eladásához kapcsolódó nettó kötelezettségeket illeti (137), a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy bizonyos feltevések alapján (138) az eladás nettó bevételét a BRS szakértő ügynök 144,8 millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 30-án, engedmény, ügynöki jutalék és fuvardíj beszámítása után. Mivel az adó- és bankiadósság-megtakarítások 193,5 millió EUR-t tesznek ki, a lízingelt hajókkal kapcsolatban fennmaradó banki tartozások összege 48,7 millió EUR.
4. táblázat
Az SNCM kötelezettségei értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
Kötelezettségek értéke
Oddo jelentés
millió EUR
Kötelezettségek értéke
Bizottsági szakértő
millió EUR
Elsőhelyi tartozás, beleértve az alábbiakat:
Szociális és adótartozások
[20-30]*
[20-30]*
Eszközökkel garantált pénzügyi tartozások
(139)
15,9
15,9
Kollektív szerződés szerinti szociális terv költsége
[70-80]*
[70-80]*
Nyugdíjas alkalmazottak biztosító egyesületeinek költsége
(140)
10,2
10,2
Felszámolási eljárás költsége
4,7
4,7
Évközi működési veszteség
(141)
26,5
26,5
Kifizetések elsőbbségi hitelezőknek
153,8
153,8
Fedezetlen adósságok
(142)
69,7
84,2
Nem kollektív szerződés szerinti szociális terv költsége
[30-40]*
[30-40]*
A legfontosabb üzemeltetési költségek megszüntetésének költsége
[10-20]*
[10-20]*
A lízingelt hajók eladásával kapcsolatos további költségek
48,7
48,7
Kifizetések elsőbbségi joggal nem rendelkező hitelezőknek
170,9
181,1
Források:
Oddo-Hastings jelentés, a Bizottság szakértőjének jelentése.
258.
A Bizottság megállapítja, hogy a szociális kötelezettségek teszik ki az SNCM kötelezettségeinek nagy részét. Az elsőbbséget élvező szociális kötelezettségeket, azaz a szociális terv költségét illetően, a Bizottság szakértője felmérések alapján ellenőrizte a terv valamennyi összetevőjének számítási képleteit, és sem rendellenességet, sem hibát nem talált. Ezen ellenőrzés figyelembevételével a Bizottság indokoltnak tartja a francia hatóságok által a kollektív szerződés szerinti szociális tervre javasolt [70-80] (60) millió EUR összeget.
259.
Az évközi működési veszteségeket illetően a Bizottság - figyelemmel a jogszabályokra - körültekintőnek tartja a becslést, különös tekintettel a francia Kereskedelmi Törvénykönyv (Code du commerce) L.622-10. cikkére és az 1985. december 27-i, 85-1388. számú rendelet 119-2. cikkére, amelyek szerint az SNCM-et az illetékes kereskedelmi bíróság kötelezheti tevékenységének folytatására két hónapos időtartamra, amely a vádhatóság kérésére meghosszabbítható a közszolgáltatási kötelezettségei miatt.
260.
A Bizottság szakértője nem fogalmazott meg semmilyen más konkrét kifogást a fedezetlen adósságokkal kapcsolatban. A „nettó készpénz” alatti 14,5 millió EUR kezdő összeget viszont 69,7 millió EUR-ra növelte. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a javított számadat arányos az SNCM eszközei értékelésében végrehajtott változtatásokkal.
261.
Ami a kollektív szerződés által le nem fedett (és kiegészítő végkielégítéseket nem tartalmazó) szociális terv költségeit illeti, a Bizottság szakértője úgy ítéli meg, hogy a bírósági eljárások becsült költségét [0-5] (60) millió EUR-ra kellene csökkenteni a francia hatóságok által közölt [0-10] (60) millió EUR helyett. Ezzel kapcsolatban, bár a Bizottság meg van győződve arról, hogy a szakszervezetek a határozott időre szóló szerződések határozatlan időre szóló szerződéssé történő átminősítését kérnék (143), továbbra is úgy ítéli meg, hogy a számadatnak csak azon határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalókon kellene alapulnia, akiknek a helyzete nyilvánvalóan bizonytalan (150 ilyen szerződés van). Havi bruttó [2 000-2 500] (60) EUR fizetést alapul véve, 9 havi fizetésnek megfelelő juttatással az első [100-120] (60) határozott idejű szerződésre vonatkozóan, és 6 havi juttatással a következő [50-70] (60) szerződésre, a teljes összeg [0-10] (60) millió EUR.
262.
Ami a lízingelt hajók eladásával kapcsolatos nettó kötelezettségeket illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a számítást alátámasztó feltevések indokoltak, főként azért, mert az EIG-k túlzottan tiszteletben tartják a szerződéses formalitásokat, amelyek az SNCM harmadik fél által történő mindennemű helyettesítését korlátozzák, és az adókedvezményeket a hajók francia zászló alatt történő üzemeltetéséhez kötik. Továbbá nincs alapja jogi bizonytalanság alkalmazásának a lízingmegállapodások alapján működtetett hajókra vonatkozóan, mert azokkal a hajókkal az EIG-k hitelező bankjai már nem rendelkeznek. Ilyen körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a 2005. szeptember 30. és a hajó tényleges eladási időpontja közötti szállítás pénzügyi költségeit indokolt figyelembe venni.
263.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM elsőbbségi kötelezettségei 153,8 millió EUR-t, míg az elsőbbséget nem élvező kötelezettségei 181,1 millió EUR-t tettek ki.
iii. Az eszközállomány elégtelenségének megállapításáról
264.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek értéke (azaz 211,4 millió EUR) nem volt elegendő az elsőbbséget élvező hitelezők (azaz 153,8 millió EUR) és az elsőbbséget nem élvező hitelezők (azaz 181,1 millió EUR), tehát összesen 334,9 millió EUR kifizetésére. Következésképpen az eszközállomány-elégtelenség mintegy 123,5 millió EUR-t tesz ki.
c) Az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló intézkedés figyelembevételéről
265.
A Bizottság ugyancsak megvizsgálta a francia hatóságok érvelését, hogy az állam mint többségi részvényes felszólítható az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére a vállalkozás felszámolása esetén (lásd az alábbiakban). Az egyik érdekelt fél (CFF) vitatta a francia hatóságok által említett nemzeti ítélkezési gyakorlat ezen esetben történő alkalmazását. A CFF fenntartja azt az álláspontot, hogy a Roueni Másodfokú Bíróság ítéletével kapcsolatban az Aspocom Group Oyj ügyben a bíróság kötelezte a finn anyavállalatot, hogy kompenzációt fizessen a felszámolt francia leányvállalata alkalmazottainak, mert erről a kompenzációról egy szociális terv rendelkezett egy vállalati szintű megállapodás alapján, amelyet az anyavállalat jóváhagyott. Végül ez nem került kifizetésre.
266.
A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a tényleges összköltség, amelyet az államnak mint részvényesnek a CGMF-en keresztül viselnie kellett volna, 312,1 millió EUR és 361 millió EUR közé tehető a 2005. szeptember 30-i állapot szerint. Ez a becslés számításba veszi különösen az állam eszközpótlási kötelezettségének kockázatát, amennyiben a bíróság az SNCM tényleges irányítójának tekintené, és azt a kockázatot, hogy az államot az elbocsátott személyzet kiegészítő végkielégítéseinek megfizetésére kötelezik. A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ezeket a kockázatokat figyelembe kell venni az SNCM esetleges felszámolásával járó tényleges költség kiszámítása során.
267.
Itt a becsült összköltség a kérdés, amelyet Franciaországnak részvényesként valószínűleg viselnie kellett volna az SNCM bírói felszámolása esetén, annak meghatározása céljából, hogy a költségek viselését kimondó ítélet lehetőségére és az összeg nagyságára való tekintettel egy tájékozott magánbefektető inkább leányvállalata közvetlen értékesítését választotta volna-e egy 158 millió EUR-s negatív áron, mint az említett kockázat vállalását.
268.
A francia jogszabályok szerint egy bírói felszámolás alatt álló társaság meghatalmazott felszámolóbiztosának joga van kártérítési pert indítani a társaság volt vezetői ellen, úgynevezett „action en comblement de passif” (eszközhiány-megszüntetési per) keretében, egy helyreállítási terv törlése vagy csődtömeggondnokság vagy bírói felszámolás esetén (144).
269.
A vagyonbukott társaság volt vezetői elleni „en comblement de passif” eljárás megindítását a társasági vagyon újraképzésének szükségessége indokolja, és ez a meghatalmazott felszámolóbiztos feladatai közé tartozik.
270.
A Bizottságnak küldött több levélben a francia hatóságok fenntartották, hogy egy olyan helyzet, amelyben nemzeti bíróság utasítja az államot az általa irányított vállalkozás eszközállomány-elégtelenségének megszüntetésére, egy erősen valószerű forgatókönyv, amelyet figyelembe kellett venni az SNCM esetleges felszámolása tényleges költségének kiszámításakor.
271.
2008. február 28-i levelezésében az SNCM benyújtotta a Baker & McKenzie jelentést, amely egy, a francia állammal szembeni „en comblement de passif” eljárás következményeit értékelte. Ez a jelentés arra a következtetésre jut, hogy egy kereskedelmi bíróság, amely ezt az ügyet tárgyalja, nagy valószínűséggel úgy vélné, hogy az állam felelős, és az SNCM szociális tartozásai egészének megfizetésére utasítaná.
272.
A vonatkozó jogszabályok úgy rendelkeznek, hogy a felszámolás alatt álló társaság szociális tartozásai a volt de jure vagy de facto vezetőket terheli négy feltétel halmozott megléte esetén.
i. Az állam mint a bírói felszámolás alatt álló vállalkozás de jure vagy de facto vezetőjeként történő elismerése
273.
Az SNCM által benyújtott Baker & McKenzie jelentés a Bizottság számára egy elemzést szolgáltatott, amely arra a következtetésre jut, hogy […] (60). Lényegében a fent említett szakértői jelentés célja annak megmutatása, a vonatkozó ítélkezési gyakorlattal (145) összhangban, hogy az állam ismételten elkövetett […] (60). Nevezetesen - a jelentés szerint - az állam […] (60) döntéseket hozott. Ráadásul úgy tűnne, hogy az irányító szervek […] (60) a vállalkozást. Végül, az állam [....] (60).
274.
A Bizottság megállapítja, hogy 2008. március 28-ai levelezésükben a francia hatóságok semmilyen fenntartást nem fejeztek ki […] (60). 2006. november 20-án kelt levelükben a francia hatóságok maguk állítják, hogy a bíróság [....] (60) a vállalkozást.
275.
Ugyanakkor a Bizottság azon a véleményen van, hogy a francia hatóságok által 2006. november 20-án egy állami támogatási eljárással kapcsolatban tett nyilatkozat önmagában nem lehet elegendő annak jogos megállapításához, hogy egy bíróság a nemzeti hatóságokat a kérdéses intézkedések kedvezményezett vállalkozása tényleges vezetőinek tekintette volna-e, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához.
276.
Különösen a kérdéses határozatokat illetően koránt sincs megerősítve, hogy az állam által hozott végleges döntés érzékelhetően eltér az állam által az érdekeltségei irányításában követett gyakorlattól. Még a Baker & McKenzie jelentés is kiemeli az államnak a részvénytulajdonai kezelésébe való beavatkozásának kívánatos szintjét körülvevő visszatérő vitát, és megemlíti - általában - a […] (60) kiterjedt szerepét.
277.
A belföldi ítélkezési gyakorlatnak az állam és az SNCM által előterjesztett példái nem alkalmazhatóak közvetlenül az adott körülményekre. Az idézett legfontosabb esetek helyi hatóságokra vonatkoznak, és a 2001. február 6-aiBRGM ítélet egy állami ipari és kereskedelmi szervezetre vonatkozik.
278.
Minden esetre koránt sincs igazolva, hogy a közigazgatási szervként eljáró államot tényleges vezetőnek minősítenék.
ii. A bírói felszámolás alatt álló, a francia állam tényleges vezetése alatt működő vállalkozás egy vagy több gazdálkodási hibája
279.
Jelen esetben a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM szakértői jelentése egy nem kimerítő, tényszerű elemeket felsoroló lista alapján egy sor tényezőt megjelölt annak bizonyítására, hogy az állam, […] (60), gazdálkodási hibákat követett el.
280.
Megemlítik különösen azt, hogy a francia állam hibákat követett el a […] (60) SNCM kapcsolatos befektetések terén. Állítólag az állam ugyancsak számos gazdálkodási hibát elkövetett el a kapacitás […] (60) SNCM terén.
281.
2007. április 30-i levelükben a francia hatóságok igen magasra értékelték annak kockázatát, hogy az államot kártérítésre kötelező ítélet születik, tekintetbe véve a Kereskedelmi Törvénykönyv L. 651-2. cikkében a gazdálkodási hiba kategorizálására meghatározott kritériumokat.
282.
A Bizottság ismételten úgy ítéli meg, hogy e 2007. április 30-i, állami támogatási eljárással kapcsolatban tett nyilatkozat önmagában nem lehet elegendő annak jogos megállapításához, hogy egy bíróság úgy ítélte volna meg, hogy a nemzeti hatóságok elkövették az állítólagos hibákat, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához. Ez annál is inkább így van, mert a francia hatóságok még a létezését is tagadják a vezetési hibáknak, amelyek viszont egy „en comblement de passif” kereset indításának nélkülözhetetlen feltételei.
283.
Még alapvetőbben, az SNCM - a francia hatóságokhoz hasonlóan - nagymértékben támaszkodik nagyon régi vezetői döntésekre. Így a Baker & McKenzie jelentés a 2000-ig végrehajtott […] (60) összpontosít. Nem vonakodik attól, hogy az 1993-99-es pénzügyi évekre vonatkozó számvevőszéki jelentésekre hivatkozzon. A legfőbb gazdálkodási hibákat állítólag az 1990-es évek közepe táján követték el. Amikor a hitelt nyújtották, az SNCM hitelezői tájékoztatást kaptak e vezetési gyakorlatokról. Ezért legalább hallgatólagosan elfogadták az ilyen típusú vezetéssel kapcsolatos kockázatot. Semmi sem mutat arra, hogy ilyen helyzetben ésszerűen felmerülhet az állam felelőssége az eszközállomány-elégtelenség megszüntetéséért.
284.
Továbbá ezek az állítólagos gazdálkodási hibák magyarázhatóak a közigazgatási szervek politikai választásaival, és semmi nem jelzi, hogy ezek a politikai választások az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében gazdálkodási hibának minősíthetők.
285.
Végül, a Baker & McKenzie jelentés hitelessége kérdéses, különösen, amikor fenntartja, hogy az SNCM helyzete az állam által az adott helyzettel kapcsolatban elkövetett külső kommunikációs hibákra vezethető vissza. E jelentésből mindössze az derül ki, hogy az állam megemlített egy helyzetet, amely már közismert volt. Ezért az állam viselkedése és egy gazdálkodási hiba semmiben sem közösek.
iii. Az eszközállomány elégtelenségének megállapítása
286.
Ebben az esetben a Bizottság megjegyzi, hogy az Oddo-Hastings jelentés egy 2005. szeptember 30-i 134,4 millió EUR-s eszközhiányra mutat rá, amelyet az SNCM eszközeinek értéke (190,3 millió EUR) és a vállalkozás kötelezettségeinek (153,8 millió EUR-ra, illetve 170,9 millió EUR-ra értékelt elsőbbségi és nem elsőbbségi követelések) értéke közötti különbségként számítottak ki.
287.
A Bizottság korábban az SNCM eszközállomány-elégtelenségét 123,5 millió EUR-ra becsülte a 2005. szeptember 30-i állapot szerint (lásd a 264. preambulumbekezdést).
iv. Okozati összefüggés megléte a gazdálkodási hibák és a megállapított eszközállomány-elégtelenség között
288.
A francia hatóságok szerint egy jogi személy vezetője a Kereskedelmi Törvénykönyv L.624-3. cikke alapján felelősnek nyilvánítható, még akkor is, ha gazdálkodási hibája az eszközállomány-elégtelenség okainak csak egyike, és kötelezhető a szociális adósságok teljes vagy részleges viselésére, még akkor is, ha vezetési hibája csak az adósságok egy részének okozója (146). A francia hatóságok szerint a francia államnak a megállapított eszközállomány-elégtelenségnek egy 85 % és 100 % közé eső részét kellene viselnie, azaz egy 114,3 millió EUR és 134,4 millió EUR közé eső összeget.
289.
Ennek az elemzésnek nincs szilárd alapja. Amennyiben az állítólagos gazdálkodási hibák az 1990-es évek közepén hozott olyan döntéseken alapulnak, amelyek azonnal többletköltségeket okoztak az SNCM-nek, nagyon nehéz a problémát egy 2005-ös eszközhiánynak tulajdonítani, különösen azért, mert a két dátum között rengeteg dolog történt.
290.
Ezenkívül, ha úgy tűnik, hogy nincs automatikus kapcsolat az eszközhiány megszüntetésére adott kompenzációs összeg és a vezető rossz gazdálkodása (ha ilyet állapítanának meg) által okozott kötelezettségnövekedés összege között, ez azt is jelenti, hogy a bíróságok dönthetnek a vezető által fizetendő összegnek a megállapított eszközhiánynál sokkal alacsonyabb szinten történő meghatározása mellett (147).
291.
Ellentétben azzal, amit a francia hatóságok (és az SNCM) látszólag gondolnak, semmi sem jelzi, hogy a kérdéses döntéseket az ügyet vizsgáló bíróságok elég komoly indoknak tartanák ahhoz, hogy az eszközállomány-elégtelenség nagyobb részének terhét az állami hatóságok vállára helyezzék. A vizsgálat alatt álló állítások szerint a döntéseket protekcionista okokból hozták, politikai összefüggésben (ráadásul többnyire tíz évvel korábban), vagy voltak kevésbé régen meghozott döntések annak érdekében, hogy megkíméljék az alkalmazottakat attól, hogy termelékenységnövekedést kelljen elérniük, vagy a foglalkoztatási viszonyok javítására irányuló törekvések részeként.
v. Kiegészítő végkielégítések lehetséges kifizetése az SNCM bírói felszámolása esetén
292.
A francia hatóságok szerint, az eszközállomány-elégtelenség mellett, figyelemmel a vonatkozó ítélkezési gyakorlatra (148), egy bíróság minden bizonnyal kénytelen lenne a francia államot a kiegészítő végkielégítések kifizetésére kötelezni ([200-210] (60) EUR és [250-260] (60) millió EUR között). A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a francia állam által részvényesként fizetendő tényleges költségek 212,1 millió EUR és 361 millió EUR között lehetnek.
293.
A francia hatóságok rámutatnak, hogy közelmúltbeli ítéletekben a francia bíróságok kötelezték a tényleges vagy jog szerinti vezetőt, hogy - az eszközhiány mellett - fedezze a kiegészítő végkielégítéseket is, amelyeket egy, a vállalkozás által a felszámolása előtt összeállított szociális terv alapján számítottak ki.
294.
Nevezetesen a francia hatóságok közlik, hogy az Aspocomp ügyben a francia Aspocomp SAS társaság, a finn Aspocomp Group Oyj társaság 99 %-os tulajdonában lévő leányvállalat, 2002. január 18-án vállalati szintű megállapodást írt alá, melyben leírták egy szociális terv kártalanítási feltételeit az összesen 550 dolgozó közül 210 személyre vonatkozóan. Ez a megállapodás meghatározta különösen a kompenzáció és a kiegészítő végkielégítések, valamint az önkéntes kilépésekhez nyújtott támogatások összegét. A csoport stratégiaváltását követően az Aspocomp Group Oyj anyavállalat 2002. február 21-én úgy döntött, hogy nem finanszírozza tovább leányvállalatát, az Aspocomp SAS-t, önkéntes felszámolásba kényszerítve ezzel az utóbbit. Ez a döntés megakadályozta a leányvállalatot a vállalati szintű megállapodásban vállalt kötelezettségei teljesítésében, és arra kényszerítette, hogy elbocsássa maradék dolgozóit is.
295.
Ilyen körülmények között a Roueni Másodfokú Bíróság ítélete megerősítette az Evreux-i Munkaügyi Bíróság ítéletét, és a leányvállalata gazdálkodását 99 %-ban ellenőrző Aspocomp Group Oyj társaságot arra kötelezte, hogy fizesse ki: i) a vállalati szintű megállapodás által érintett munkavállalók számára a teljes kompenzációt, valamint az ezen megállapodásban előírt további összegeket, továbbá kártérítéseket a megfelelő és ésszerű indok nélkül elbocsátott dolgozók részére, és ii) az Aspocomp önkéntes felszámolása keretében elbocsátott dolgozóknak azonos kártérítéseket, mivel vállalt kötelezettségei nem teljesítésével az anyavállalat tisztességtelenül és vétkes érdektelenséggel cselekedett.
296.
Jóllehet elmélete alátámasztására Franciaország a Semmítőszék kereskedelmi tanácsának egy 2005. április 19-én átadott ítéletére is (149) hivatkozott, a Bizottság abban az ítéletben nem lát semmilyen döntő elemet, amely összefüggésbe hozható lenne a jelen vitával. A Semmítőszék egyetlen releváns észrevétele, hogy egy másodfokú bíróság nem állapított meg megfelelő jogi alapokat az anyavállalat és leányvállalata között a tulajdonlással kapcsolatos zavaros helyzet rendezésére. Minden esetre a Bizottság megállapítja, hogy az Aspocomp-eset tényei nem hasonlíthatóak össze a vizsgált ügy tényeivel. A jelen esetben a CGMF nem mulasztotta el a kiegészítő végkielégítések fizetésére vonatkozó vállalásai teljesítését.
297.
Megjegyzendő, hogy a jelek szerint mind az SNCM, mind a francia hatóságok jelentőséget tulajdonítanak a ténynek, hogy a szociális terv […] (60). Rendkívül kétséges, hogy […] (60) olyan fokú rossz gazdálkodásnak minősíthető, amely felveti az állam alkalmazottakkal szembeni felelősségét […] (60). Még abban a valószínűtlen esetben is, hogy […] (60) az állam felelősséggel tartozott az alkalmazottaknak és feljogosította őket az állam által fizetendő kompenzációra (150), egy ilyen jogosultság megadása önmagában az SNCM-nek nyújtott előnyt jelentene és ezáltal állami támogatást, az alábbiakban meghatározottakhoz hasonló okok miatt, amelyek az egyéneknek nyújtott összesen 38,5 millió EUR támogatásra vonatkoznak, mivel ez az intézkedés valamennyire képes volt javítani a foglalkoztatási viszonyokat a vállalkozásnál.
vi. Az eszközállomány-elégtelenség megszüntetésére irányuló intézkedés figyelembevételére vonatkozó következtetés
298.
Nem került megállapításra a vonatkozó jogi normáknak megfelelően az, hogy egy nemzeti bíróság - elegendő valószínűséggel - elrendelte volna, hogy a francia hatóságok kártérítést fizessenek az eszközhiány megszüntetésére, és még kevésbé valószínű, hogy a fizetendő pénzek meghaladták volna azt a negatív árat, amelyen az SNCM-et „eladták”.
299.
Figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy az állam intézkedéseit - feltételezve, hogy valóban bűnös volt a rossz gazdálkodásban - a nemzeti ipar és szolgáltatások (ideértve az SNCM-et és alkalmazottait) védelmének szándéka vezérelte, mégpedig egy olyan helyzet rájuk kényszerítésének elkerülésével, amely szociális nyugtalanságot provokálhatott volna ki. A valóságban még akkor is, ha állami szervek (ideértve az államot) bizonyos körülmények között egy vállalkozás de facto vezetőinek tarthatók, semmi sem jelzi, hogy a hiány kiküszöbölését célzó intézkedés arra használható, hogy betekintést nyerjenek az állam szakpolitikai döntéseibe, különösen ilyen körülmények között. Ez messze van az Aspocomp ügy körülményeitől, amely semmi esetre sem vonatkozott ilyen ügyekre.
300.
A Bizottság minden esetre úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok most nem élhetnek múltbeli politikai választásokkal olyan állami beavatkozások indoklása érdekében, amelyekkel a korábbi választások hatásainak orvoslása volt a szándék. Ellenkezőleg, a beavatkozás mindkét esete, azaz a múltbeli beavatkozás és az újabb állami intervenció, a verseny halmozott torzításának minősül. Az állam az eszközhiány megszüntetésére vonatkozó felelősségének elfogadása egyenértékű lenne annak lehetővé tételével az állam számára, hogy beismerje a vállalkozás rossz gazdálkodását, illetve hogy pénzügyi hozzájárulással élhessen annak állami támogatássá minősítése nélkül, ezáltal újabb versenytorzulást idézve elő. Az állam ténylegesen a saját rossz gazdálkodását „használná” indoklásként egy kiegészítő pénzügyi hozzájárulás adásához, ellentmondva a „nemo auditur propriam turpitudinem allegans” általános elvének (151).
301.
Erőltetett lenne az államot egyszerre szentként és bűnösként, azaz „rossz vezető”-ként jellemezni (feltételezve, hogy bizonyítottan ez a helyzet), aki közbelép, hogy tőkeinjekcióval megmentse az általa rosszul irányított vállalkozást. A vezetési hibák nem jelentenek normális magatartást a körültekintő piacgazdasági magánbefektető részéről. Következésképpen az ilyen hibák helyrehozatalát célzó tőkeinjekciós mechanizmusok sem számítanak normális magatartásnak.
302.
A francia hatóságok és az SNCM által előterjesztett elmélet elfogadása az államot afelé irányítaná, hogy „vezetési hibák tudatos elkövetésével” garanciákat adjon vállalkozásoknak. Ez aligha elfogadható a támogatási fegyelmet illetően.
303.
Ebben az esetben az állam felelősségét az SNCM és a francia hatóságok által kifejtett elmélet szerint felvető magatartás valójában csak az államnak mint közigazgatási szerv intézkedéseire vonatkozna, mint részvényesére nem. Tekintve, hogy egy körültekintő magánbefektető nem e politikai és állami megfontolások alapján hozott volna döntéseket, annak a kockázata, hogy az ilyen döntésekből fakadó eszközállomány-elégtelenséget orvosolni kell, nem jön számításba egy „körültekintő piacgazdasági magánbefektetői” vizsgálat esetén (152).
304.
A francia hatóságok rámutatnak, hogy 2005. december 7-iABX határozatában a Bizottság hajlandó volt figyelembe venni a tényt, hogy „bizonyos kivételes esetekben némely nemzeti jogszabályok lehetővé teszik, hogy harmadik felek eljárást indítsanak egy felszámolt vállalat részvényesei ellen, különösen, ha ezek a részvényesek [törölve a szövegben] és/vagy pazarló gazdálkodásban bűnösnek minősíthetőek” (153).
305.
Ugyanakkor a Bizottság hangsúlyozza, hogy a támogatás fogalmát objektíven kell értékelni, és megállapítja, hogy ugyanezen ügyben az eljárás megindításáról szóló határozat előírta, hogy „még abban a valószínűtlen esetben is, ha a nemzeti jogszabályok által a felelősségre vonásukhoz megkövetelt valamennyi feltétel … teljesülne, ez még mindig nem zárná ki az állami támogatás meglétét a leányvállalat javára hozott intézkedésekben” (154).
306.
Ebben az ügyben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem oszlatták el kellőképpen az azon állítással kapcsolatos aggályait, hogy az SNCM részvényese - elegendő mértékű bizonyossággal - a felelősségre vonás kockázatának volt kitéve.
307.
Ilyen körülmények között, és megtagadva a kiegészítő végkielégítések figyelembevételét (lásd a 225. és további preambulumbekezdéseket), a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy az SNCM felszámolása semmibe sem került volna az államnak. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam mint részvényes nem kötelezhető a felszámolás költségeinek viselésére, mert a részvényesek kitettsége a vállalkozáshoz való tőke-hozzájárulásukhoz kötődik.
6.1.2.2. Következtetés
308.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy egy magánbefektető a kevésbé költséges megoldást, vagyis az SNCM felszámolását részesítette volna előnyben. Ezért azt a következtetést vonja le, hogy a 158 millió EUR-s negatív ár állami támogatás.
6.1.3. A CGMF 8,75 millió EUR-s tőke-hozzájárulása
309.
Az eljárás megindításáról szóló határozatot követő észrevételeikben a francia hatóságok megállapítják, hogy az állam által 8,75 millió EUR összegben végrehajtott feltőkésítés a magánbefektetők általi tőkeinjekciókkal egyidejűleg történt, és az államé volt a kisebbik rész, miközben a pénzeszközök többségét a piac szolgáltatta. Továbbá úgy ítélik meg, hogy az állami hozzájárulás megtérülési rátája, vagyis évi […] (60) %, a magánbefektető által befektetett tőke kellő mértékű hosszú távú jövedelmezőségét jelenti. 2013. május 16-i feljegyzésükben azt is közlik, hogy a felmondási záradékkal kapcsolatos kockázatokat kiegyenlíti a magánrészvényesek rendelkezésére álló visszavásárlási opció.
310.
Az állam hozzájárulását ilyen körülmények között a magánbefektetők hozzájárulásához, vagyis a 26,25 millió EUR-hoz kell hasonlítani. Az állam hozzájárulása 158 millió EUR-t tesz ki (lásd a 6.1.2. szakaszt), plusz még további 38,5 millió EUR-t egyéni támogatás formájában és a 2002-es terv szerint fizetett 15,81 millió EUR-t (lásd a 6.1.4. és 6.1.5. szakaszt).
311.
Valamennyi 2006-os intézkedés abban az egyetértési megállapodásban van meghatározva, amelyben minden egyes fél (CGMF, BCP és VT) beleegyezett a 158 millió EUR tőke-hozzájárulásba, a 38,5 millió EUR folyószámla-előlegbe és a 8,75 millió EUR tőkeemelésbe. E három intézkedés egyetlen műveletet alkot, amelynek célja az SNCM privatizálása. Amint azt maga a Törvényszék is észrevételezi a 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének 125. pontjában, „E [8,75 millió EUR-s] tőke-hozzájárulásra egyszeri tárgyalássorozatot követően kialakított olyan átfogó értékesítési megállapodás keretében kerül sor, amelyben a vevők tőkéje a francia állam által különböző formákban vállalt súlyos kötelezettségek ellentételezését képezi”. Ezért a szóban forgó három intézkedés egy csomagnak tekintendő, és az SNCM által kapott ezen állami tőkeinjekciót a beavatkozás jelentőségének értékelése céljából a magánbefektetők hozzájárulásához kell hasonlítani.
312.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a magánrészvényesi hozzájárulás, amely az összesnek 10,6 %-a, nem minősíthető jelentősnek.
313.
Amint az már a 311. preambulumbekezdésben megállapításra került, a szóban forgó három intézkedés egyetlen privatizációs műveletet alkot. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állami és a magán tőke-hozzájárulásokat egyidejűnek kell tekinteni.
314.
Az összehasonlítható feltételek melletti hozzájárulások kritériumát illetően a Bizottság először is megállapítja, hogy az érdekelt felek, a CCF és a STIM, megkérdőjelezték a magánbeavatkozás jelentős jellegét és különösen az állami befektetés és a magánbefektetők közötti összehasonlítható feltételek meglétét, tekintettel egy felmondási záradék meglétére.
315.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy e tőkeemelés körülményei önmagukban igazolják, hogy a magán- és az állami befektetők nem azonos kockázatokat vállalnak. A felmondási záradék létezése és az ahhoz csatolt feltételek elegendőek annak megmutatására, hogy a kockázatot illetően az eredmény a magánbefektető és az állami befektető részére nem ugyanaz, ha teljesülnek a záradékban meghatározott feltételek. Az egyetértési megállapodással összhangban a magánbefektetőknek lehetőségük van befektetésük visszavonására és visszaszerzésére a Bizottság, a Törvényszék vagy a Bíróság negatív döntése, vagy a közszolgáltatási megbízás meg nem újítása esetén. A felmondási záradék ezen utóbbi része annál is inkább büntető jellegű az állam számára, mert az SNCM alaptevékenységét érinti. Az SNCM az az üzemeltető, amelyre Korzika és Franciaország szárazföldi részének összekötése hárul. Nagyjából tevékenysége kétharmadát Marseille és Korzika között végzi a közszolgáltatási megbízás keretében. Ezért a magánbefektetőket védi a felmondási záradék a kereskedelmi kockázattal szemben az SNCM tevékenységeinek többségére vonatkozóan. Ezt a kockázatot valójában egyedül az állam viseli.
316.
A fent említett felmondási záradékra való hivatkozás olyan kötelezettséget hozna létre, hogy az SNCM-nek vissza kellene térítenie a vevők minden tőke-hozzájárulását e magánbefektetők javára. Ennek az lenne a következménye, hogy ismét a CGMF-é lenne az SNCM tőkéjének 100 %-a egy olyan időben, amikor a felszámolás és így az állami befektetés jelentős része elvesztésének kockázata lényegesen megnő.
317.
Ami a magánrészvényesek általi vásárlási ígéretet illeti, erre a CGMF nem hivatkozhat az SNCM csődtömeggondnoksága vagy felszámolása esetén. Ez megerősíti, hogy nehézségek esetén ez a lehetőség nem áll fenn, és a kockázatokat lényegében a CGMF és így az állam viseli. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vásárlási ígéretet nem lehet a felmondási záradék ellenpárjának tekinteni.
318.
Továbbá a Bizottság nem tudja elfogadni a francia hatóságok érvét, hogy az egyetértési megállapodás egy sor olyan garanciát tartalmazott, amellyel az állam befektetésének megvédése volt a szándék. A vevőkre rótt kötelezettségek nem jelentenek további kockázatokat vagy a vevőket terhelő olyan korlátozásokat, amelyek a CGMF-ével összehasonlítható helyzetben hagynák őket. Az egyedüli szándék velük az, hogy abban az időszakban, amikor a magánvevők igénybe vehetik a felmondási záradékot, az utóbbiak ne hajtsanak végre semmilyen jogi módosítást az SNCM-ben, és csak olyan intézkedéseket hajtsanak végre, amilyenekre az üzleti terv és a szociális paktum megvalósításához szükség van.
319.
Továbbá, ahogy 2012. szeptember 11-én hozott ítéletében a Törvényszék hangsúlyozza, a várható hozam elemzése önmagában nem elegendő olyan következtetés levonásához, hogy a befektetést az állam piaci feltételek mellett hajtotta végre, tekintettel arra a tényre, hogy a kockázatok nem oszlanak meg igazságosan az állami és a magánbefektetők között.
320.
Az intézkedés még abban az esetben is megfelelhet a piacgazdasági magánbefektető elvének, ha az „azonos feltételekkel megvalósított befektetések” („pari passu”) feltétel nem teljesül. Ilyen esetekben ki kell mutatni, hogy az állam ugyanúgy járt el, mint hasonló helyzetben egy körültekintő magánbefektető, például a befektetés jövedelmezősége előzetes elemzésének elvégzésével. Ugyanakkor a francia hatóságok semmilyen bizonyítékot nem szolgáltattak ilyen előzetes elemzésre. Észrevételeikben csak utólag vélték úgy, hogy a […] (60) %-os rögzített megtérülési ráta megfelelő lenne egy magánbefektető részére, összehasonlítva az állam által kibocsátott OAT (Obligation Assimilable du Trésor) megtérülési rátájával, amely akkoriban 3,72 % és 3,95 % között volt. Ugyanakkor semmilyen elemzéssel nem szolgáltak, amely azt mutatta volna, hogy 10 %-os ráta elfogadható lenne egy magánbefektető részére, tekintettel az állam által viselt kockázatokra, pl. a megszüntetési záradékkal és a vállalkozás helyzetével kapcsolatos kockázatokra.
321.
Mindenekelőtt a […] (60) %-os ráta csak a 8,75 millió EUR-s tőke-hozzájárulásra vonatkozik, de bármilyen elemzésnek figyelembe kellett volna vennie az egyetértési megállapodásban elfogadott teljes állami hozzájárulást. Mivel a 158 millió EUR-s negatív eladási árhoz vagy a 38,5 millió EUR folyószámla-előleghez semmilyen megtérülés nem kötődik, a 2006-os privatizáció idején az állam SNCM-be való teljes befektetésének megtérülési rátája sokkal alacsonyabb lett volna, mint az OAT megtérülési rátája. Tekintettel a vonatkozó kockázatokra, ezt a rátát egy piacgazdasági magánbefektető nem fogadta volna el.
322.
Figyelemmel az előbbiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ítélkezési gyakorlat által meghatározott kritériumok, hogy eleve zárják ki a kérdéses intézkedés támogatás jellegét, nem teljesülnek. Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam 8,75 millió EUR-s tőkehozzájárulása gazdasági előnnyel jár az SNCM részére, amennyiben erre a hozzájárulásra a magántőke hozzájárulásával párhuzamosan került sor olyan feltételek mellett, amelyek nem összehasonlíthatóak az uniós esetjog értelmében. Következésképpen a kérdéses intézkedés állami támogatást jelent az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében.
6.1.4. Egyéneknek nyújtott támogatást magukban foglaló intézkedések (38,5 millió EUR)
323.
A francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy ez a finanszírozás egyéneknek nyújtott támogatás, amelyből a vállalkozásnak nem származik haszna, ezért nem állami támogatás. Az érdekelt felek, a CCF és a STIM, vitatták ezen intézkedések egyéneknek nyújtott támogatásként történő kategorizálását, mert úgy vélik, hogy az intézkedés közvetett pozitív hatásokat generálhat az SNCM számára.
324.
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az a tény, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás közvetlen kedvezményezettjei munkavállalók, nem elegendő a munkaadójuk javát szolgáló támogatás hiányának bizonyítására. A Törvényszék szerint: „az a tény, hogy az egyéneknek nyújtott támogatás közvetlen kedvezményezettjei munkavállalók, nem elegendő annak bizonyítására, hogy a munkaadójuk nem részesült támogatásban” (155).
325.
Amint azt a Törvényszék is jelzi 2012. szeptember 11-én hozott ítéletének 138. pontjában, „Annak vizsgálata érdekében tehát, hogy ezen egyéneknek nyújtott támogatások az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülnek-e, azt kell eldönteni, hogy az SNCM olyan közvetett gazdasági előnyben részesül-e, amely lehetővé teszi számára, hogy ne viselje azokat a költségeket, amelyeknek rendes körülmények között a saját pénzügyi forrásait kellett volna terhelniük, vagyis megakadályozza, hogy a piaci erők kifejtsék rendes hatásukat.”
326.
Továbbá a Bizottság megállapítja, hogy az egyetértési megállapodás szerint ez az intézkedés az állam által a magánpartnerek irányába vállalt kötelezettség, amely „azon esetleges kilépések vagy (bármilyen jellegű) munkaszerződés-szegések költségrészének finanszírozására szolgál, amely hozzáadódik a munkáltató által fizetendő mindennemű összegekhez…” Amint a Törvényszék a 2012. szeptember 11-én hozott ítélet 145. bekezdésében kimondja, ezen egyéneknek nyújtott támogatás belefoglalása az értékesítési megállapodásba arra utal, hogy előnyt biztosít. A felek azért vették igénybe, mert valamilyen előnyük származott belőle.
327.
Ezért e támogatás alkalmas arra, hogy gazdasági előnnyel járjon az SNCM számára azzal, hogy mentesíti a bizonyos dolgozók esetleges jövőbeli távozásával kapcsolatos minden költség viselésének terhétől. Ha az állam mentesít egy vállalkozást ezen költségektől, az utóbbi ténylegesen előnyben részesül. A Bizottság hangsúlyozza, hogy e kiegészítő szociális intézkedések szándéka a vállalkozás célkitűzéseinek eléréséhez szükséges leépítési tervek végrehajtásának elősegítése, és ezen intézkedéseket nem jogszabály írja elő. Ebben az esetben az SNCM-en belüli szervezett fellépések gyakorisága azt mutatja, hogy egy szociális terv végrehajtása a vállalkozásnál majdnem hogy garantálja a sztrájkokat és más szervezett fellépéseket. Egyáltalán nem kétséges, hogy ezek a kiegészítő szociális intézkedések előnyt jelentenek az SNCM számára.
328.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez az intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatásnak számít.
6.1.5. A 2002-ben szerkezetátalakítási támogatásként megítélt 15,81 millió EUR-s egyenleg
329.
A 2006-os intézkedések lényegesen megnövelik a 2002-es terv szerint vizsgált 69,29 millió EUR szerkezetátalakítási támogatást, és a szerkezetátalakítási terv és költsége módosításának tekinthetőek. Amikor a privatizációt célul tűzték ki, a szerkezetátalakítási terv még folyamatban volt. Ugyanakkor az életképesség helyreállításának szándékolt célját az SNCM nem érte el. A Törvényszék kiemelte: „ezzel összefüggésben meg kell állapítani, hogy a 2006. évi határozat egyértelmű a tekintetben, hogy mivel a 2006. évi tervben a szerkezetátalakításhoz nyújtott támogatási elemek vannak, azokat a 2002. évi terv szerinti szerkezetátalakítási támogatással együtt kell elemezni …” (156). A Törvényszék hangsúlyozza, hogy ezt az elemzést „szilárd alapon” végezték. A 69,29 millió EUR-s összeg tartalmazza a szerkezetátalakítási terv első részleteként 2002-ben nyújtott 66 millió EUR-t és a második részletként 2005-ben biztosított 3,29 millió EUR támogatást.
330.
A 2002-es szerkezetátalakítási terv szerint nyújtott támogatás ezen összegéből valójában 53,4 millió EUR vonatkozik a közszolgáltatási megbízásra. Mivel a Törvényszék 2012. szeptember 11-én hozott ítélete megerősítette e támogatás jogszerűségét, a Bizottságnak együttesen kell vizsgálnia a szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségét, vagyis a 2002-es szerkezetátalakítási művelet során biztosított 15,81 millió EUR-t, valamint az összes 2006-os intézkedés összeegyeztethetőségét, figyelemmel a 2004-es iránymutatásokra.
6.2. A 2002-BEN ÉS 2006-BAN KIFIZETETT SZERKEZETÁTALAKÍTÁSI TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
6.2.1. Figyelembe veendő iránymutatások
331.
A Bizottság megállapítja, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási terv vizsgálata az 1999-es iránymutatások szerint történt. Azt is megállapítja, hogy a 2002-es tervet integráló új 2006-os intézkedések későbbre keltezik az új 2004-es iránymutatások hatálybalépését, és végrehajtásukra azt megelőzően került sor, hogy a Bizottság engedélyezte őket.
332.
A 2004-es iránymutatások (157) által meghatározott átmeneti szabályokkal összhangban ezek az iránymutatások vonatkoznak a támogatásra, amennyiben ez olyan jogellenes támogatás, amelynek egy részét az iránymutatások hatálybalépését követően ítélték oda.
333.
Következésképpen, mivel a 2006-os intézkedések támogatást jelentenek, ezeket a 2002-ben indított szerkezetátalakítási műveletek szerves részének kell tekinteni, és ezekkel együtt kell elemezni. Így e támogatás összeegyeztethetőségét a 2004-es iránymutatások szerint fogják elemezni.
6.2.2. „Nehéz helyzetben lévő vállalkozás”
334.
A szerkezetátalakítási támogatásra való jogosultság érdekében a vállalkozásnak nehéz helyzetben lévőnek kell minősülnie az iránymutatások értelmében.
335.
Jelen esetben a Bizottság rámutat, hogy e feltétel teljesülése megállapításra került a Bizottság 2002. július 17-i, az SNCM javára történő megmentési támogatásról szóló határozatában (158), valamint a 2002. augusztus 19-i, a feltőkésítési tervvel kapcsolatban az SNCM 2001-re vonatkozó éves pénzügyi kimutatása alapján hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban.
336.
E határozat céljából a Bizottság ellenőrizte, hogy az SNCM a vállalat 2002-es pénzügyi kimutatása alapján megfelelt az említett feltételnek. A vállalat (szabályozott céltartalékokat nem tartalmazó) (159) tőkéje még mindig negatív volt: 2002-ben -26,5 millió EUR, szemben a 2001-es -30,7 millió EUR-val. Ez a szint a vállalat jegyzett tőkéje több mint felének elvesztését jelenti, amely tőke több mint egynegyede tűnt el az értesítést követő 12 hónapban, kielégítve így az iránymutatások 10. a) pontjában leírt feltételt.
337.
A részvénytőke változásán túl a Bizottság többek között az alábbiakat állapítja meg:
-
2001 és 2002 között az adózás előtti veszteségek a 2001-es 5,1 millió EUR-ról 2002-ben 5,8 millió EUR-ra nőttek, és a nettó veszteségeket 2002-ben csak több hajó eladása révén sikerült csökkenteni,
-
az SNCM pénzforgalma a 2001. végi 39,2 millió EUR-ról, 2002 végére 35,7 millió EUR-ra csökkent,
-
a lízing nélkül számított nettó pénzügyi tartozások 2000 és 2002 között 135,8 millió EUR-ról 144,8 millió EUR-ra nőttek,
-
a pénzügyi kiadások (kamatok és hasonló költségek) a 2000-es 7 millió EUR-ról 2002-ben 9,503 millió EUR-ra emelkedtek.
338.
Ezenkívül a francia hatóságok megerősítették a Bizottságnak, hogy eladósodottsága miatt a bankok már nem kölcsönöznek pénzt a vállalatnak, annak ellenére, hogy az SNCM fedezetként felajánlotta jelzálogtól és más terhektől mentes legújabb hajóit.
339.
A közszolgáltatási megbízásról szóló megállapodás semmit sem változtatott ezen az elemzésen. Jóllehet a megállapodás - a szerkezetátalakítási terv sikerével együtt - kétségtelenül hozzásegítette az SNCM-et pozitív működési eredmények eléréséhez, továbbra is fennáll, hogy akut tőkehiánya, növekvő eladósodottsága és a szerkezetátalakítási terv szerinti működési intézkedések költsége - bizonyos időn belül - várhatóan a vállalat felszámolásához vezet.
340.
Mivel a szerkezetátalakítási időszak a 2002-2006-os évekre terjedt ki, ellenőrizni kell, hogy az SNCM eleget tett-e az említett feltételnek ebben az időszakban és különösen akkor, amikor a friss állami pénzek beinjekciózására vonatkozó döntés született.
341.
A 2003-as határozat megjegyezte, hogy az SNCM a 2001-es és 2002-es pénzügyi években teljesítette ezt a kritériumot (160).
342.
Most azt kell ellenőrizni, hogy az SNCM a 2003-2005-ös pénzügyi években is megfelelt-e a feltételnek, vagyis az SNCM privatizálásával kapcsolatban 2006-ban végrehajtott új intézkedéseket megelőző utolsó teljes pénzügyi években.
343.
Amint már a 73. és további preambulum bekezdésekben jeleztük, az SNCM helyzete 2004-ben és 2005-ben jelentősen romlott. A vállalat adózás előtti nyeresége 2004-ben -32,6 millió EUR, 2005-ben pedig -25,8 millió EUR volt. A nettó nyereség 2004-ben -29,7 millió EUR-t, 2005-ben pedig -28,8 millió EUR-t tett ki. 2005-ben a saját tőke (-1,7 millió EUR) 25,5 millió EUR-val esett 2004-hez képest. Ez a csökkenés a cég részvénytőkéje több mint felének kimerítését jelentette úgy, hogy e tőke több mint egynegyedét a megelőző 12 hónap során veszítették el, teljesítve ezzel a 2004-es iránymutatások 10. a) pontjában meghatározott kritériumokat.
344.
Figyelemmel a fentiekre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM a 2004-es iránymutatások értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősíthető.
6.2.2.1. Saját hozzájárulás
345.
Az iránymutatások 43. pontja szerint „A támogatás összegét és intenzitását szigorúan a vállalkozás, a részvényesek vagy a vállalkozást magában foglaló csoport meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében, a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni. Ezen elbírálás figyelembe vesz minden előzőleg nyújtott megmentési támogatást. A támogatás kedvezményezettjeinek a szerkezetátalakítási tervhez jelentős mértékben hozzá kell járulniuk saját forrásaikból, ideértve olyan eszközeik eladását, amelyek nem nélkülözhetetlenek a vállalkozás túléléséhez, valamint külső finanszírozásból piaci feltételek mellett. E hozzájárulás jelzi, hogy a piacok hisznek az életképesség visszaállításának lehetőségében. E hozzájárulásnak, kizárva minden jövőbeni várt nyereséget, mint például a pénzforgalom, ténylegesnek, vagyis valósnak és a lehető legmagasabbnak kell lennie.”
346.
Az iránymutatások 44. pontja kiköti, hogy „A Bizottság általában az alábbi hozzájárulásokat tekinti megfelelőnek a szerkezetátalakításhoz: kisvállalkozások esetében legalább 25 %, közepes méretű vállalkozások esetében legalább 40 % és nagyvállalatok esetében legalább 50 %. Kivételes körülmények között és különösen a tagállam által tanúsított nehéz helyzetekben a Bizottság alacsonyabb hozzájárulást is elfogadhat.”
347.
Az iránymutatások 7. pontja azt is meghatározza, hogy „még egyértelműbbé kell tenni azt az alapelvet, hogy [a kedvezményezett szerkezetátalakításhoz való lényeges hozzájárulásának] valósnak kell lennie és nem szabad támogatásból származnia. A kedvezményezett hozzájárulásának kettős célja van: egyfelől azt mutatja, hogy a piacok (tulajdonosok, hitelezők) hisznek annak lehetőségében, hogy a vállalat ésszerű időn belül újra életképes lesz. Másfelől biztosítja, hogy a szerkezetátalakítási támogatás arra a minimumra korlátozódik, amely az életképesség helyreállításához szükséges és egyben korlátozza a verseny torzulását …”
348.
Az ítélkezési gyakorlat ugyancsak hangsúlyozza, hogy a saját hozzájárulásnak jeleznie kell, hogy a piacok hisznek az életképesség helyreállításának megvalósíthatóságában (161). A Bizottság hangsúlyozza, hogy ez a követelmény különösen releváns az SNCM-et illetően, annak 2002 óta tapasztalható helyzete miatt. A Bizottság rámutat, hogy a 2002-es első szerkezetátalakítási intézkedések nem érték el a kívánt eredményeket. Néhányuknak vagy nem tettek eleget, vagy nem valósították meg (lásd a 351. preambulumbekezdést). Mivel az SNCM nem volt képes teljes mértékben végrehajtani ezeket a kezdeti szerkezetátalakítási intézkedéseket, 2004-től kezdődően tovább romlott a gazdasági és pénzügyi helyzete (lásd a 73-75. preambulumbekezdést).
349.
2002-ben a szerkezetátalakítási költségek 46 millió EUR-t tesznek ki. Ami a 2006-os intézkedéseket illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szerkezetátalakítási költségek összege megfelelt a támogatás összegének (162), vagyis 202,5 millió EUR, plusz a magánpartnerek 26,25 millió EUR-s tőke-hozzájárulása, azaz mindösszesen 274,8 millió EUR. A saját hozzájárulás összetétele: 42,385 millió EUR nettó eszközértékesítés és a magánpartnerek 26,25 millió EUR-s tőkeemelése, vagyis összesen 68,635 millió EUR saját hozzájárulás. Következésképpen, a 2006-os új intézkedéseket figyelembe véve, a saját hozzájárulás 25 %-ot tett ki, miközben az irányelvek előírják, hogy legalább 50 %-nak kell lennie. A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok nem hivatkoztak kivételes körülményekre és különös nehézség eseteire, amikor a Bizottság alacsonyabb hozzájárulást is elfogadhat. Minden esetre, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebben az esetben nem voltak olyan kivételes körülmények, amelyek indokolták volna a 2004-es irányelvek által megkövetelt saját hozzájárulás szintjének csökkentését.
350.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM saját hozzájárulása a szerkezetátalakítási törekvéshez még mindig elégtelen, tekintettel az iránymutatások rendelkezéseire.
6.2.2.2. A hosszú távú életképesség helyreállítása
351.
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság kétségeit fejezte ki az SNCM hosszú távú életképességét illetően, különös tekintettel az alábbiakra:
-
az SNCM nem tervezte valamennyi veszteséges tevékenységének abbahagyását,
-
a szerkezetátalakítási terv sikere szorosan kapcsolódott a Marseille és Korzika közötti 2007. január 1-jétől2012. december 31-ig tartó közszolgáltatási megbízás odaítéléséhez,
-
a legénység létszámának a 2002-es tervben meghatározott előre jelzett csökkentéseit nem tartották be, és nem érték el a 10 %-os termelékenység-növekedést,
-
a 400 teljes munkaidős állásnak megfelelő csökkentés és a 2006-os tervben meghatározott termelékenységi intézkedések nem voltak megfelelőek a 2002-es tervhez képest bekövetkezett csúszások miatt.
352.
A francia hatóságok azt válaszolták, hogy a részvényesek körében bekövetkező változás és a privatizációs tervben meghatározott három intézkedés képessé tenné az SNCM-et tevékenységének szilárd alapon történő fejlesztésére, és így az üzleti tevékenysége bizonyos részeinek veszteségessége nem helyrehozhatatlan.
353.
A Bizottság megállapítja, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben meghatározott intézkedéseket nem sikerült megvalósítani, és ez a vállalat eredményeinek észrevehető romlásához vezetett 2004-ben és 2005-ben. 2006-ban a forgalom 20 millió EUR-s emelkedése és a közszolgáltatásért járó kompenzáció 9 millió EUR-s növekedése nem volt elegendő az üzemi nyereség helyreállításához, mert az üzemanyagárak és a működési költségek emelkedése messze meghaladta a várakozásokat. A Bizottság szakértője megállapította, hogy a vevők üzleti tervének megvalósítását súlyosan gátolta számos incidens (163), és azt a következtetést vonta le, hogy a felhalmozott veszteségek valószínűleg messze meghaladják a 2007-re kezdetben előirányzottat.
354.
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok válaszai nem oszlatták el minden kétségét. Az életképesség helyreállításának a 2007-2013 közötti közszolgáltatási megbízás odaítéléséhez és a privatizációs tervben meghatározott három intézkedés (amelyek jogszerűsége és belső piaccal való összeegyeztethetősége nem volt megerősítve) végrehajtásához történő kötése kockázatosnak tűnik. Egy vállalkozás életképességének helyreállítását célzó hosszú távú terv hitelességének legalább az az előfeltétele, hogy az alapul szolgáló feltevések reálisak legyenek. Ebben az esetben viszont a terv sikere csaknem kizárólag két olyan feltételezett esemény bekövetkeztétől függ, amelyekre az SNCM nincs hatással. Továbbá, tekintettel az SNCM akkori pénzügyi helyzetére, a Bizottságnak kétségei vannak, hogy az SNCM képes-e finanszírozni néhány átkelőhajója szükséges felújítását. Ugyanakkor a francia hatóságok ezt a felújítást egy olyan tényezőként adják elő, amely segíti őket a helyreállított életképesség célkitűzéseinek elérésében.
355.
Ezért a Bizottság úgy ítéli meg, hogy nem teljesül az iránymutatások által a hosszú távú életképesség helyreállítására vonatkozóan megszabott feltétel.
6.2.2.3. A verseny indokolatlan torzulásának elkerülése (kompenzációs intézkedések)
356.
Az érvénytelenített 2008-as határozat négy kompenzációs intézkedést említett:
-
a Corsica Marittima leányvállalat bezárása (82 000 utas 2000-ben), amely az Olaszország és Korzika közötti összeköttetést biztosította, és ezzel az SNCM csoport kivonulása ezen útvonal piacáról,
-
a Toulon és Korzika közötti járatok tulajdonképpeni visszavonása az SNCM által; 2002-ben ez egy 460 000 utast jelentő piac volt,
-
a rendelkezésre álló ülőhelyek teljes számának és az SNCM által működtetett oda-vissza utak számának korlátozása 2003-tól kezdve minden évben, különösen a Nizza és Korzika közötti járatoknál,
-
négy hajó eladása.
357.
A Bizottság szeretne rámutatni, hogy ezeket az intézkedéseket a francia hatóságok a 15,81 millió EUR-s támogatással - tehát a 2002-ben megadott szerkezetátalakítási támogatással - kapcsolatban javasolták.
358.
A 2008-as határozatnak a 2012. szeptember 11-én hozott ítélettel való érvénytelenítését követően most a teljes támogatás több mint 210 millió EUR-t tesz ki. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy kétségei az alábbi okok miatt nem enyhültek:
359.
A négy hajónak a 2002-es szerkezetátalakítási intézkedések részeként történő eladását illetően a Bizottság megállapítja, hogy ezeket az eladásokat részben ellensúlyozta a Danielle Casanova 2002. júniusi, valamint a Paglia Orba és a Pascal Paoli vegyes használatú, teher- és utasszállító hajók 2003-as átadása.
360.
A Corsica Marittima bezárását illetően az iránymutatások 40. pontja - többek között - kimondja, hogy „A leírások és a veszteséges tevékenységek megszüntetése, amelyek mindenképpen szükségesek lennének az életképesség visszaállításához, nem tekintendők a kapacitás vagy a piaci jelenlét csökkentésének a kompenzációs intézkedések elbírálása céljából”. Következésképpen az 1990-es indulása óta veszteséges Corsica Marittima bezárása nem kezelhető kompenzációs intézkedésként, hanem inkább olyan intézkedésként, amely segít a hosszú távú életképesség helyreállításában.
361.
Ugyanezen érvelés vonatkozik a Korzika és Nizza közötti útvonalra. A Bizottság megállapítja, hogy az SNCM-nek kisebbségi piaci részesedése van, miközben a Corsica Ferries tartja kezében a piac 70 %-át (164). A Stephens jelentés szerint nagy a kereslet a Nizzából induló járatra, különösen a nyári időszakban. Erre a szolgáltatásra a nyári szezonon kívül is van igény. Ugyanakkor 2004 és 2007 között ez az útvonal nettó veszteségeket termelt. Következésképpen ez az intézkedés nem tekinthető kompenzációs intézkedésnek, hanem inkább egy olyan intézkedésnek, amely segít helyreállítani a hosszú távú életképességet.
362.
A Bizottság azt is megállapítja, hogy jelentősen nőtt az utasforgalom Korzika és Toulon kikötője között: az 1999-es évi 200 000 alatti utasszámról csaknem 1 millióra 2007-ben (165). Következésképpen az SNCM tényleges visszavonulása erről az útvonalról kompenzációs intézkedésnek lenne tekinthető. Ugyanakkor a Bizottság megállapítja, hogy az utasszámot tekintve a Toulon-Korzika útvonal a legkevésbé jelentős az SNCM számára.
363.
Mindazonáltal még akkor is, ha ez az intézkedés kompenzációs intézkedésnek minősülne, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az messze nem lenne elégséges. Az iránymutatások 40. pontja megállapítja, hogy „az intézkedéseknek arányosnak kell lenniük a támogatás torzító hatásaival …” A 341. és 342. preambulumbekezdésekben már meghatározottak szerint a Bizottság megállapítja, hogy ezeket az intézkedéseket a francia hatóságok a 15,81 millió EUR összegű támogatással kapcsolatban javasolták; ez az összeg megfelel a 2002-ben juttatott szerkezetátalakítási támogatásnak. A mostani 218 millió EUR körüli teljes támogatási összeggel a Bizottság azon a véleményen van, hogy a javasolt intézkedések nem elégségesek a verseny torzulásához képest, amelyet e támogatás megadása okozott.
364.
Így a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy nem csökkentek a kétségei ezen intézkedések kompenzációs intézkedéseknek vagy az életképesség helyreállításához szükséges intézkedéseknek való minősítését illetően. Minden esetre a javasolt intézkedések még mindig messze vannak az elégségestől.
365.
A francia hatóságok rámutattak a CFF monopóliumának kockázatára, ha az SNCM eltűnne. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem igazolták kellőképpen e kockázat meglétét és jelentőségét. A Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti utas- és teheráru-szállítás nyitott és versenypiac a Földközi-tengeren jelen lévő minden szolgáltató számára. Ezenkívül erre a piacra jellemző a belépési akadályok hiánya. Minden esetre, a Corsica Ferries pozíciója nem olyan, hogy indokolja a verseny vitatott intézkedések általi torzítását.
366.
Figyelemmel az előbbiekre, a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a javasolt intézkedések nem felelnek meg az irányelvek 38-42. pontjaiban meghatározott kritériumoknak.
VII. KÖVETKEZTETÉS
7.1. A FRANCIA HATÓSÁGOK ÁLTAL 2002-BEN BEJELENTETT TŐKE-HOZZÁJÁRULÁS ÉS A FRANCIA HATÓSÁGOK ÁLTAL 2006-BAN VÉGREHAJTOTT HÁROM ÚJ INTÉZKEDÉS ÖSSZEEGYEZTETHETETLENSÉGE ÉS VISSZATÉRÍTÉSE
367.
A francia hatóságok által 2002-ben bejelentett 15,81 millió EUR-s tőke-hozzájárulás és a francia hatóságok által 2006-ban végrehajtott három új intézkedés, vagyis az SNCM 75 %-ának 158 millió EUR-s negatív áron történő eladása, a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés és az SNCM munkavállalói javára szóló 38,5 millió EUR készpénzelőleg, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősül. Ez a támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
368.
A Bizottság rámutat, hogy a 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdésével összhangban minden jogellenes, a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettől vissza kell venni.
369.
Az ilyen visszatérítés céljából a francia hatóságoknak a támogatás összegéhez hozzá kell adniuk a visszatérítési kamatot is, amely az érintett támogatásnak a vállalat rendelkezésére bocsátásától a tényleges visszatérítésig tartó időszakra fizetendő (166), a 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezetével összhangban (167).
7.2. A MEGMENTÉSI TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETETLENSÉGE ÉS VISSZATÉRÍTÉSE
370.
Ha a szerkezetátalakítási támogatásként bejelentett intézkedések nem elégítik ki az iránymutatásokban előírt összeegyeztethetőségi feltételeket, akkor viselni kell ezen összeegyeztethetetlenség következményeit a 2002. július 17-i bizottsági határozat tárgyát képező, a francia hatóságok által az SNCM-nek odaítélt megmentési támogatást illetően, és visszatérítést kell érvényesíteni.
371.
2002. november 19-én a francia hatóságok továbbították a Bizottságnak az SNCM és a CGMF közötti készpénzelőleg-megállapodások egy másolatát, és a CGMF SNCM-nek adott előlege 2002. május 13-i és június 14-i két banki átutalás révén történt visszafizetésére vonatkozó bizonyítékot,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 15,81 millió EUR-s tőke-hozzájárulás és a francia hatóságok által 2006-ban végrehajtott három új intézkedés, vagyis az SNCM 75 %-ának 158 millió EUR-s negatív áron történő eladása, a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés és az SNCM munkavállalói javára szóló 38,5 millió EUR készpénzelőleg, amelyeket Franciaország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megszegésével hajtott végre az SNCM javára, jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül.
2. cikk
(1) Franciaország visszatérítteti az 1. cikkben említett támogatást a kedvezményezettel.
(2) A visszatérítendő összegeket kamat terheli attól a naptól kezdve, amikor a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották egészen a visszatérítés napjáig.
(3) A kamat kiszámítása összetett alapon történik, a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK bizottsági rendelettel (168) összhangban.
3. cikk
(1) Az 1. cikkben említett támogatás visszatérítése azonnali és hatályos.
(2) Franciaország biztosítja e határozat ezen értesítés napjától számított négy hónapon belüli végrehajtását.
4. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül Franciaország az alábbi információkat közli a Bizottsággal:
a)
a kedvezményezettől behajtandó teljes összeg (tőke és kamat);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
c)
az azt bizonyító dokumentumok, hogy a kedvezményezettet utasították a támogatás visszafizetésére.
(2) Franciaország rendszeresen tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása érdekében tett nemzeti intézkedések fejleményeiről, amíg az 1. cikkben említett támogatást teljes mértékben vissza nem térítették. A Bizottság kérésére azonnal tájékoztatást nyújt az e határozatnak való megfelelés érdekében már megtett és tervezett intézkedésekről. Ezenkívül részletes tájékoztatással szolgál a kedvezményezett által már visszafizetett támogatás és kamat összegéről.
5. cikk
E határozat címzettje a Francia Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2013. november 20-án.