PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
A BIZOTTSÁG VÉGREHAJTÁSI HATÁROZATA
(2012. december 19.)
a személyes adatok védelmének Új-Zéland által biztosított szintje megfelelőségének a 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján történő megállapításáról
(az értesítés a C(2012) 9557. számú dokumentummal történt)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2013/65/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 25. cikke (6) bekezdésére,
az európai adatvédelmi biztossal folytatott konzultációt követően,
mivel:
(1)
A 95/46/EK irányelv értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a személyes adatok harmadik országba történő továbbítására csak abban az esetben kerülhessen sor, ha az érintett harmadik ország gondoskodik a megfelelő szintű adatvédelemről, és az adatok továbbítását megelőzően teljesülnek az irányelv egyéb rendelkezéseit végrehajtó tagállami jogszabályok.
(2)
A Bizottság megállapíthatja, hogy egy harmadik ország megfelelő védelmi szintet biztosít. Ebben az esetben a személyes adatokat a tagállamokból továbbítani lehet anélkül, hogy további garanciákra lenne szükség.
(3)
A 95/46/EK irányelv alapján az adatvédelem szintjét az adattovábbítási művelettel vagy műveletsorozattal kapcsolatos valamennyi körülmény fényében, valamint az adattovábbítás szempontjából fontos, bizonyos meghatározott feltételek különös figyelembevételével kell értékelni.
(4)
Tekintettel a harmadik országokban az adatvédelem terén alkalmazott módszerek különbségeire, a megfelelőség értékelését olyan módon kell elvégezni, valamint a 95/46/EK irányelven alapuló bármely határozatot olyan módon kell meghozni és végrehajtani, hogy az ne jelentsen önkényes vagy indokolatlan megkülönböztetést azon harmadik országokkal szemben vagy között, amelyekben hasonló feltételek állnak fent, és ne képezzenek rejtett kereskedelmi akadályt, tekintettel az Unió jelenlegi nemzetközi kötelezettségeire is.
(5)
Új-Zéland egykori brit gyarmat, amely 1907-ben vált önálló domíniummá, a Nagy-Britanniával fennálló alkotmányos kapcsolatait azonban formálisan csak 1947-ben bontotta fel. Új-Zéland egységállam, és nem rendelkezik hagyományos értelemben vett írott alkotmánnyal. Az ország alkotmányos monarchia és parlamentáris demokrácia, amely a westminsteri modellre épül, és amelynek államfője Új-Zéland királynője.
(6)
Új-Zéland a parlamenti szuverenitás elve alapján működik. Mindemellett a közmegegyezés alapján számos, különleges alkotmányos jelentőséggel bíró törvény létezik, amelyeket „magasabb szintű jognak” tekintenek, abban az értelemben, hogy e jogszabályok az alkotmányos keret részét képezik, segítve a kormány tevékenységét és az egyéb jogszabályalkotást. Emellett e jogszabályok módosítása vagy hatályon kívül helyezése esetén politikai konszenzusra van szükség. E jogszabályok közül több - az alapvető polgári jogokról szóló 1990. augusztus 28-i törvény (Bill of Rights Act, az 1990. évi 109. sz. törvény), az emberi jogokról szóló 1993. augusztus 10-i törvény (Human Rights Act, az 1993. évi 82. sz. törvény) és az adatvédelemről szóló 1993. május 17-i törvény (Privacy Act, az 1993. évi 28. sz. törvény) - is érinti az adatvédelmet. E jogszabályok alkotmányos fontosságát azon közmegegyezés tükrözi, amely szerint ezeket az új jogszabályok kidolgozása vagy előterjesztése esetén figyelembe kell venni.
(7)
Új-Zélandon a személyes adatok védelmének jogi normáit elsősorban a 2010. szeptember 7-i, a határokon átnyúló információkról szóló adatvédelmi módosító törvény (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act, a 2010. évi 113. sz. törvény) által módosított Privacy Act határozza meg. E törvény a 95/46/EK irányelvnél korábbi, és nem korlátozódik egy nyilvántartó rendszerben automatikusan feldolgozott adatokra vagy strukturált adatokra, hanem kiterjed valamennyi személyes adatra, függetlenül azok formájától. E törvény lefedi a teljes köz- és magánszektort, néhány különleges közérdekű kivétellel, ahogy az a demokratikus társadalmakban elvárható.
(8)
Új-Zélandon számos szabályozási keret foglalkozik a politikát, szabályozást vagy a panaszokkal kapcsolatos hatásköröket érintő adatvédelemmel. A törvényi szabályozás mellett vannak önszabályozó ágazati mechanizmusok, amelyek a média, a direkt marketing, a nem kívánt elektronikus üzenetek, a piackutatás, valamint az egészségüggyel és rokkantsággal, bankokkal, biztosítással és megtakarításokkal kapcsolatos kérdések szabályozásával foglalkoznak.
(9)
Az új-zélandi parlament által elfogadott jogszabályok mellett az angol szokásjogban gyökerező ún. „common law” is létezik, amely az adatvédelem szempontjából fontos szokásjogi alapelveket és szabályokat foglal magában. Az alapvető szokásjogi alapelvek közé tartozik, hogy az egyéni méltóság védelme a jog szempontjából kiemelkedően fontos. E szokásjogi alapelv kulcsfontosságú elem az új-zélandi általános igazságszolgáltatási döntéshozatal során. A „common law” rendszeren alapuló új-zélandi ítélkezési gyakorlat a magánélet védelmének számos olyan szempontjára is kiterjed, mint a magánélet megsértése, a bizalommal való visszaélés, valamint a becsületsértéssel, garázdasággal, zaklatással, rosszhiszemű hamis tényállítással, gondatlansággal és egyéb esetekkel kapcsolatos kiegészítő védelem.
(10)
Az Új-Zélandon alkalmazandó adatvédelmi jogi normák mindazokat az alapelveket tartalmazzák, amelyek a természetes személyek megfelelő szintű védelméhez szükségesek, és rendelkeznek a fontos közérdek védelmét szolgáló kivételekről és korlátozásokról is. Ezek az adatvédelmi jogi normák és kivételek türközik a 95/46/EK irányelvben megállapított elveket.
(11)
Az adatvédelmi jogi normák alkalmazását közigazgatási és bírósági jogorvoslaton, valamint a felügyelő hatóság - az adatvédelmi biztos - által végzett független ellenőrzésen keresztül biztosítják. Utóbbi a 95/46/EK irányelv 28. cikkében meghatározott hatáskörrel rendelkezik, és függetlenül jár el. Ezenfelül bármely érdekelt fél jogosult bírósági úton követelni a személyes adatainak jogellenes feldolgozása következtében elszenvedett kárainak megtérítését.
(12)
Ezért úgy kell tekintetni, hogy Új-Zéland a 95/46/EK irányelv értelmében megfelelően biztosítja a személyes adatok megfelelő védelmét.
(13)
E határozatnak abban a tekintetben kell vonatkoznia az Új-Zélandon biztosított védelem megfelelő szintjére, hogy az megfelel-e a 95/46/EK irányelv 25. cikkének (1) bekezdésében meghatározott követelményeknek. A határozat nem érinti az irányelv tagállamokon belüli személyesadat-feldolgozásra vonatkozó rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó egyéb feltételeket és korlátozásokat.
(14)
Az átláthatóság és annak érdekében, hogy a tagállamok illetékes hatóságai képesek legyenek a személyes adatok feldolgozása során a személyek védelmének biztosítására, a megfelelő védelem elismerésének sérelme nélkül meg kell határozni azokat a kivételes körülményeket, amelyek mellett bizonyos adatáramlás felfüggesztése indokolt lehet.
(15)
A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelmével foglalkozó, a 95/46/EK irányelv 29. cikke alapján létrehozott munkacsoport kedvező véleményt adott ki a személyes adatok Új-Zéland által biztosított védelmének megfelelő szintjéről (2), mely véleményt e végrehajtási határozat előkészítése során a Bizottság figyelembe vett.
(16)
Az e határozatban előírt intézkedések összhangban állnak a 95/46/EK irányelv 31. cikke (1) bekezdése szerint felállított bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A 95/46/EK irányelv 25. cikkének (2) bekezdése alkalmazásában Új-Zélandot olyan országnak kell tekinteni, amely az Európai Unióból továbbított személyes adatok szempontjából megfelelő szintű védelmet biztosít.
(2) E határozat melléklete meghatározza Új-Zéland azon illetékes felügyeleti hatóságát, amely felelős az adatvédelemre vonatkozó jogi normák Új-Zélandon történő alkalmazásért.
2. cikk
(1) Annak érdekében, hogy biztosítsák az egyének védelmét személyes adataik feldolgozása tekintetében, a tagállamok illetékes hatóságai - a 95/46/EK irányelv 25. cikkétől eltérő rendelkezések alapján elfogadott nemzeti rendelkezések teljesítését szolgáló intézkedések megtételére vonatkozó hatásköreik sérelme nélkül - az új-zélandi címzettek felé irányuló adatáramlás felfüggesztését lehetővé tevő, jelenleg is meglévő hatásköreiket gyakorolhatják azokban az esetekben, amikor:
a)
a hatáskörrel rendelkező új-zélandi hatóság megállapította, hogy a címzett megszegi az adatvédelem alkalmazandó normáit; vagy
b)
nagy a valószínűsége annak, hogy az adatvédelemre vonatkozó normákat megsértik; alapos okkal feltételezhető, hogy a hatáskörrel rendelkező új-zélandi hatóság nem teszi meg vagy nem fogja megtenni a megfelelő és kellő időben történő lépéseket az adott eset rendezésére; a folytatódó adattovábbítás következtében fennállna a közvetlen veszélye annak, hogy az érintettek érdekei komoly sérelmet szenvednek, és a tagállam illetékes hatóságai a körülményekhez képest ésszerű erőfeszítéseket tettek, hogy az adatfeldolgozásért felelős, Új-Zélandon letelepedett felet értesítsék, és részére biztosítsák a válaszadás lehetőségét.
(2) A felfüggesztést meg kell szüntetni, amint az adatvédelemi normák betartása biztosított, és erről az érintett tagállamok illetékes hatóságát értesítették.
3. cikk
(1) A tagállamok haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot, ha a 2. cikk alapján intézkedéseket fogadnak el.
(2) A tagállamok és a Bizottság egymást is tájékoztatják azokról az esetekről, amikor az adatvédelmi normák teljesítésének biztosításáért felelős új-zélandi szerveknek a normák teljesülését nem sikerül biztosítaniuk.
(3) Ha a 2. cikk (1) bekezdése, valamint e cikk (1) és (2) bekezdése alapján gyűjtött információk bizonyítékot szolgáltatnak arra nézve, hogy az adatvédelmi normák teljesülésének biztosításáért felelős, bármely új-zélandi szerv nem tölti be hatékonyan e szerepét, a Bizottság tájékoztatja a hatáskörrel rendelkező új-zélandi hatóságot, és amennyiben szükséges, a 95/46/EK irányelv 31. cikkének (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedés-tervezetet nyújt be e határozat hatályon kívül helyezése vagy felfüggesztése, illetve hatályának korlátozása céljából.
4. cikk
A Bizottság értékeli e határozat érvényesülését, és minden vonatkozó megállapításról beszámol a 95/46/EK irányelv 31. cikke alapján létrehozott bizottságnak, beleértve minden olyan bizonyítékot, amely hatással lehet e határozat 1. cikkének azon megállapítására, hogy a 95/46/EK irányelv 25. cikke értelmében Új-Zélandon az adatvédelem szintje megfelelő, illetve bármely olyan tényt, amely szerint ezt a határozatot diszkriminatív módon hajtják végre.
5. cikk
A tagállamok 2013. március 20-ig megtesznek minden, a határozatnak való megfeleléshez szükséges intézkedést.
6. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2012. december 19-én.