ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 1386/2013/EU
ze dne 20. listopadu 2013
o všeobecném akčním programu Unie pro životní prostředí na období do roku 2020 „Spokojený život v mezích naší planety“
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská unie si dala za cíl stát se do roku 2020 inteligentní a udržitelnou inkluzivní ekonomikou prostřednictvím souboru politik a opatření zaměřených na nízkouhlíkové hospodářství účinně využívající zdroje (4).
(2)
Navazující akční programy pro životní prostředí vytvářejí od roku 1973 rámec pro činnost Unie v oblasti životního prostředí.
(3)
Šestý akční program Společenství pro životní prostředí (5) (dále jen „6. program pro životní prostředí“) skončil v červenci 2012, ale mnoho opatření a akcí, jež byly v rámci tohoto programu zahájeny, je prováděno i nadále.
(4)
Závěrečné posouzení 6. programu pro životní prostředí dospělo k závěru, že program byl přínosem pro životní prostředí a stanovil zastřešující strategický směr environmentální politiky. I navzdory těmto úspěchům lze však nadále pozorovat neudržitelné trendy ve všech čtyřech prioritních oblastech, které byly v 6. programu pro životní prostředí stanoveny: změna klimatu; příroda a biologická rozmanitost; životní prostředí; lidské zdraví a kvalita života; a přírodní zdroje a odpady.
(5)
Závěrečné posouzení poukázalo na některé nedostatky 6. programu pro životní prostředí. Dosažení cílů stanovených v sedmém akčním programu pro životní prostředí (dále jen „7. akční program pro životní prostředí“) proto vyžaduje bezpodmínečný závazek členských států a příslušných orgánů Unie i ochotu převzít odpovědnost za dosažení přínosů, které mají z programu vyplynout.
(6)
Podle zprávy Evropské agentury pro životní prostředí nazvané „Evropské životní prostředí - stav a výhled 2010“ (SOER 2010) přetrvávají v oblasti životního prostředí některé významné problémy, které budou mít závažné důsledky, pokud nebudou řešeny.
(7)
Globální systémové trendy a výzvy související s dynamikou populace, urbanizací, nemocemi a pandemiemi, urychlováním technologických změn a neudržitelným hospodářským růstem přispívají k tomu, že řešení výzev v oblasti životního prostředí a dosažení dlouhodobě udržitelného rozvoje je složité. V zájmu zajištění dlouhodobé prosperity Unie je k řešení těchto výzev nutné přijmout další opatření.
(8)
S ohledem na jasnou dlouhodobou vizi pro rok 2050 je nezbytné stanovit prioritní cíle Unie pro rok 2020. To by rovněž zajistilo stabilní prostředí pro udržitelné investice a růst. 7. akční program pro životní prostředí by měl vycházet z politických iniciativ v rámci strategie Evropa 2020 (6), včetně klimatického a energetického balíčku Unie (7), sdělení Komise o plánu přechodu na nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050 (8), strategie Unie v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020 (9), plánu pro Evropu účinněji využívající zdroje (10), stěžejní iniciativy Unie inovací (11) a strategie Evropské unie pro oblast udržitelného rozvoje.
(9)
7. akční program pro životní prostředí by měl přispět k dosažení cílů v oblasti životního prostředí a změny klimatu, které již Unie schválila, a odhalit nedostatky v politice, které by mohly vyžadovat stanovení dodatečných cílů.
(10)
Unie/rozhodla, že do roku 2020 dosáhne snížení emisí skleníkových plynů EU alespoň o 20 % (respektive 30 %, pokud se ostatní rozvinuté země zaváží ke srovnatelnému snížení emisí a rozvojové země přispějí úměrně svým povinnostem a schopnostem); zajistí, aby 20 % spotřeby energie pocházelo do roku 2020 z obnovitelných zdrojů energie, a docílí 20 % snížení spotřeby primární energie ve srovnání s předpokládanou úrovní, jehož má být dosaženo větší energetickou účinností (12).
(11)
Unie rozhodla, že do roku 2020 zastaví úbytek biologické rozmanitosti a zhoršování ekosystémových služeb v Unii, v maximálním proveditelném rozsahu je obnoví a současně zvýší příspěvek Unie k odvrácení úbytku biologické rozmanitosti v celosvětovém měřítku (13).
(12)
Unie podporuje cíle zaměřené na zastavení úbytku čisté celosvětové zalesněné plochy do roku 2030 a na snížení hrubého úbytku tropických lesů do roku 2020 nejméně o 50 % ve srovnání s úrovněmi v roce 2008 (14).
(13)
Unie rozhodla, že do roku 2015 dosáhne dobrého stavu všech vod v EU, včetně vod sladkých (řeky a jezera, podzemní vody), brakických (ústí/delty) a pobřežních do jedné námořní míle od pobřeží (15).
(14)
Unie rozhodla, že do roku 2020 dosáhne dobrého stavu prostředí ve všech mořských vodách Unie (16).
(15)
Unie rozhodla, že dosáhne úrovní kvality ovzduší, které nemají výrazné nepříznivé dopady na lidské zdraví a životní prostředí ani nepředstavují riziko pro lidské zdraví a životní prostředí (17).
(16)
Unie rozhodla, že do roku 2020 dosáhne cíle, aby byly chemické látky vyráběny a používány způsobem, který povede k minimalizaci významných nepříznivých účinků na lidské zdraví a životní prostředí (18).
(17)
Unie rozhodla, že ochrání životní prostředí a lidské zdraví tím, že zabrání nepříznivým vlivům vzniku odpadů a nakládání s nimi nebo tyto vlivy omezí, omezí celkový dopad využívání zdrojů a zvýší účinnost tohoto využívání při uplatnění následující hierarchie způsobů nakládání s odpady: předcházení vzniku, příprava k opětovnému použití, recyklace, jiné využití a odstranění (19).
(18)
Unie rozhodla, že bude stimulovat přechod k zelené ekonomice a usilovat o absolutní zrušení vazby mezi hospodářským růstem a zhoršováním životního prostředí (20).
(19)
Unie rozhodla, že v rámci udržitelného rozvoje bude usilovat o svět neutrální z hlediska znehodnocování půdy (21).
(20)
Podle čl. 191 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) je cílem politiky Unie v oblasti životního prostředí vysoká úroveň ochrany přihlížející k rozdílné situaci v jednotlivých regionech Unie a je založena na zásadě obezřetnosti, zásadě odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje, a na zásadě „znečišťovatel platí“.
(21)
Opatření nutná ke splnění prioritních cílů 7. akčního programu pro životní prostředí by měla být v souladu se zásadou subsidiarity přijata na různých úrovních správy.
(22)
Aby byl zajištěn úspěch 7. akčního programu pro životní prostředí a bylo dosaženo jeho prioritních cílů, je důležité do něj transparentním způsobem zapojit nevládní subjekty.
(23)
Úbytek biologické rozmanitosti a poškození ekosystémů v Unii mají nejen významný vliv na životní prostředí a dobré životní podmínky lidí, ale mají rovněž dopady na budoucí generace a jsou nákladné pro celou společnost, zejména pro hospodářské subjekty působící v odvětvích, která přímo závisejí na ekosystémových službách.
(24)
Existuje značný prostor pro snížení emisí skleníkových plynů a zvýšení účinnosti využívání energie a zdrojů v Unii. Tím se uvolní tlak na životní prostředí a zajistí větší konkurenceschopnost a nové zdroje růstu a pracovních míst díky úsporám nákladů, jichž se docílí vyšší účinností, zpeněžením inovací a lepším řízením zdrojů během celého jejich životního cyklu. Aby se tento potenciál využil, je třeba v rámci komplexnější politiky Unie zaměřené na změnu klimatu zohlednit skutečnost, že všechna odvětví ekonomiky musí k řešení této otázky přispět.
(25)
Environmentální problémy a dopady na životní prostředí i nadále představují významná rizika pro zdraví a dobré životní podmínky člověka, takže opatření ke zlepšení stavu životního prostředí mohou být prospěšná.
(26)
Úplné a rovnoměrné provádění acquis v oblasti životního prostředí v celé Unii je solidní investicí do životního prostředí a lidského zdraví, jakož i hospodářství.
(27)
Politika Unie v oblasti životního prostředí by se měla nadále opírat o pevnou znalostní základnu a měla by zajistit, aby faktické podklady, na nichž se zakládá vytváření politik, včetně případů uplatnění zásady obezřetnosti, byly na všech úrovních lépe chápány.
(28)
Cíle v oblasti životního prostředí a klimatu by se měly opírat o odpovídající investice a finanční prostředky by měly být vynakládány efektivněji v souladu s těmito cíli. Mělo by být podpořeno využívání iniciativ veřejného a soukromého sektoru.
(29)
Ke zmírnění tlaku, který na životní prostředí vyvíjí politika a činnost jiných odvětví, a ke splnění cílů v oblasti životního prostředí a klimatu je nezbytné začlenit problematiku životního prostředí do všech relevantních oblastí politik.
(30)
Unie je hustě zalidněna a více než 70 % jejích občanů žije v městských a příměstských oblastech a čelí specifickým problémům souvisejícím se životním prostředím a změnou klimatu.
(31)
Zatímco mnoho problémů v oblasti životního prostředí je povahy globální, a lze je tedy celkově řešit pouze prostřednictvím komplexního globálního přístupu, jiné problémy v oblasti životního prostředí mají rozměr převážně regionální. To vyžaduje spolupráci s partnerskými zeměmi, včetně sousedních zemí a zámořských zemí a území.
(32)
7. akční program pro životní prostředí by měl na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni podporovat plnění závěrů a závazků, jež byly přijaty roku 2012 na konferenci Organizace spojených národů o udržitelném rozvoji (dále jen „konference Rio + 20“) a jejichž cílem je změnit světové hospodářství v inkluzivní a zelenou ekonomiku v rámci udržitelného rozvoje a omezování chudoby.
(33)
Vhodná kombinace politických nástrojů umožní podnikům a spotřebitelům lépe chápat dopad jejich činností na životní prostředí a tento dopad řídit. Mezi tyto politické nástroje patří ekonomické pobídky, tržní nástroje, požadavky na informace a dobrovolné nástroje a opatření, které by doplnily právní rámec a zapojily zúčastněné strany na různých úrovních.
(34)
Všechna opatření, akce a cíle stanovené v 7. akčním programu pro životní prostředí by měly být rozvíjeny v souladu se zásadami inteligentní regulace (22) a tam, kde je to vhodné, by měly podléhat komplexnímu posouzení dopadů.
(35)
Pokrok dosažený při plnění cílů 7. akčního programu pro životní prostředí by měl být sledován, posuzován a hodnocen na základě dohodnutých ukazatelů.
(36)
V souladu s čl. 192 odst. 3 Smlouvy o fungování EU by měly být prioritní cíle politiky Unie v oblasti životního prostředí stanoveny v obecném akčním programu.
(37)
Pokud jde o prioritní cíle stanovené v tomto rozhodnutí, stanoví 7. akční program pro životní prostředí řadu opatření a akcí uvedených v příloze za účelem dosažení uvedených cílů.
(38)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zavedení všeobecného akčního programu Unie v oblasti životního prostředí, jímž se stanoví prioritní oblasti, nelze uspokojivým způsobem dosáhnout na úrovni členských států, ale spíše jej může být z důvodu rozsahu a účinků tohoto akčního programu lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přijímá se všeobecný akční program Unie v oblasti životního prostředí na období do 31. prosince 2020 (dále jen „7. akční program pro životní prostředí“) ve znění uvedeném v příloze.
Článek 2
1. 7. akční program pro životní prostředí má tyto prioritní cíle:
a)
chránit, zachovávat a rozvíjet přírodní bohatství Unie;
b)
změnit Unii v zelené a konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství účinně využívající zdroje;
c)
chránit občany Unie před environmentálními tlaky a riziky ovlivňujícími jejich zdraví a dobré životní podmínky;
d)
maximalizovat přínos právních předpisů Unie v oblasti životního prostředí na základě jejich lepšího provádění;
e)
zlepšit znalostní a faktickou základnu pro politiku Unie v oblasti životního prostředí;
f)
zajistit investice pro politiku v oblasti životního prostředí a klimatu a zabývat se environmentálními externalitami;
g)
zlepšit začlenění problematiky životního prostředí a soudržnost politik;
h)
posílit udržitelnost měst Unie;
i)
zvýšit efektivnost Unie při řešení mezinárodních problémů v oblasti životního prostředí a klimatu.
2. 7. akční program pro životní prostředí je založen na zásadě obezřetnosti, zásadě odvrácení ohrožení životního prostředí u zdroje a na zásadě „znečišťovatel platí“.
3. 7. akční program pro životní prostředí přispívá k vysoké úrovni ochrany životního prostředí a vyšší kvalitě života a sociálního blahobytu občanů.
4. Všechna opatření, akce a cíle stanovené v 7. akčním programu pro životní prostředí jsou navrhovány a prováděny v souladu se zásadami inteligentní regulace („smart regulation“) a případně podléhají komplexnímu posouzení dopadů.
Článek 3
1. Příslušné orgány Unie a členských států přijmou vhodná opatření s cílem splnění prioritních cílů stanovených v 7. akčním programu pro životní prostředí. Při přijímání těchto opatření se řádně zohlední zásady svěření pravomocí, subsidiarity a proporcionality v souladu s článkem 5 Smlouvy o Evropské unii.
2. Veřejné orgány na všech úrovních spolupracují při provádění 7. akčního programu pro životní prostředí s podniky a sociálními partnery, zástupci z řad občanské společnosti a jednotlivými občany.
Článek 4
1. Komise zajistí, aby provádění jednotlivých prvků 7. akčního programu pro životní prostředí bylo sledováno v rámci pravidelného sledování v souvislosti se strategií Evropa 2020. Toto sledování by mělo vycházet z informací vyplývajících z ukazatelů stavu životního prostředí Evropské agentury pro životní prostředí, jakož i z ukazatelů používaných ke sledování pokroku při dosahování stávajících právních předpisů v oblasti životního prostředí a změny klimatu a cílů, jako jsou cíle v oblasti klimatu a energetiky, biologické rozmanitosti a účinného využívání zdrojů.
2. Komise rovněž provede hodnocení 7. akčního programu pro životní prostředí. Toto hodnocení se zakládá mimo jiné na zprávě Evropské agentury pro životní prostředí o stavu životního prostředí a na konzultacích se zainteresovanými subjekty. Komise předloží zprávu založenou na uvedeném hodnocení Evropskému parlamentu a Radě ve vhodné lhůtě před ukončením 7. akčního programu pro životní prostředí.
3. S ohledem na uvedené hodnocení a další politický vývoj v dané oblasti Komise včas předloží, bude-li to vhodné, návrh 8. programu pro životní prostředí, aby se tak zamezilo proluce mezi 7. akčním programem pro životní prostředí a 8. programem pro životní prostředí.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ve Štrasburku dne 20. listopadu 2013.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1386/2013/EU HATÁROZATA
(2013. november 20.)
a „Jólét bolygónk felélése nélkül” című, a 2020-ig tartó időszakra szóló általános uniós környezetvédelmi cselekvési programról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az Unió azt a célt tűzte ki maga elé, hogy 2020-ig intelligens, fenntartható és inkluzív növekedési pályára állítja a gazdaságot különböző politikai eszközök és fellépések révén, amelyek célja egy olyan gazdaság kialakítása, amely az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra és az erőforrás-hatékonyságra épül (4).
(2)
A környezetvédelem területén 1973 óta környezetvédelmi cselekvési programok szabják meg az uniós fellépés kereteit.
(3)
A hatodik környezetvédelmi cselekvési program (5) 2012 júliusáig szólt, de számos általa bevezetett intézkedés és lépés végrehajtása még nem zárult le.
(4)
A hatodik környezetvédelmi cselekvési program záróértékelése megállapította, hogy a program környezeti előnyökkel járt, és átfogó stratégiai iránymutatást tudott nyújtani a környezetpolitikában. Az eredmények ellenére a hatodik környezetvédelmi cselekvési programban meghatározott mind a négy kiemelt területen - az éghajlatváltozás, a természet és a biodiverzitás, a környezet és egészség, valamint életminőség, és a természeti erőforrások és hulladékok terén - tapasztalhatók még fenntarthatatlan folyamatok.
(5)
A hatodik környezetvédelmi cselekvési program záróértékelése néhány hiányosságra is rávilágított. A hetedik környezetvédelmi cselekvési programban meghatározott célkitűzések eléréséhez ezért szükség van a tagállamok és az érintett uniós intézmények maradéktalan kötelezettségvállalására és arra, hogy vállalják a felelősséget a programtól várt előnyök megvalósításáért.
(6)
Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség „Európa környezete - helyzetkép és kilátások 2010-ben” című jelentése (SOER 2010) szerint számos jelentős környezeti kihívás ma is változatlanul fennáll, és komoly következményekkel fog járni, ha ezeket nem kezelik.
(7)
A népességdinamika, az urbanizálódás, a betegségek és a járványok, a felgyorsult technológiai változások és a fenntarthatatlan gazdasági növekedés kapcsán jelentkező globális rendszerszintű folyamatok és kihívások összetettebbé teszik a környezeti kihívások kezelését és a fejlődés hosszú távú fenntarthatóvá tételét. Az Unió hosszú távon csak úgy prosperálhat, ha az említett kihívásokat további lépésekkel kezelni tudja.
(8)
Elengedhetetlen, hogy az Unió - egy 2050-re vonatkozó egyértelmű, hosszú távú jövőképnek megfelelően - meghatározza a 2020-ig teljesítendő, kiemelt célokat. Ez stabil környezetet teremtene a fenntartható beruházások és növekedés számára is. Indokolt, hogy a hetedik környezetvédelmi cselekvési program építsen az Európa 2020 stratégia (6) politikai kezdeményezéseire, és ezen belül az uniós éghajlat-változási és energiaügyi csomagra (7), az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, versenyképes gazdaság 2050-ig történő megvalósításának ütemtervéről szóló bizottsági közleményre (8), a biodiverzitással kapcsolatos, 2020-ig teljesítendő uniós stratégiára (9), az erőforrás-hatékony Európa megvalósításának ütemtervére (10), az „Innovatív Unió” kiemelt kezdeményezésre (11), továbbá az Európai Unió fenntartható fejlődési stratégiájára.
(9)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési programnak hozzá kell járulnia az Unió által már elfogadott környezeti és éghajlat-változási célkitűzések teljesítéséhez, továbbá a szakpolitikai hiányosságok feltérképezéséhez, amennyiben szükséges lehet kiegészítő célok meghatározása.
(10)
Az Unió vállalta, hogy 2020-ig legalább 20 %-kal csökkenti az üvegházhatású gázkibocsátást (30 %-kal, ha más fejlett országok is hasonló mértékű kibocsátáscsökkentésre vállalnak kötelezettséget, és ahhoz a fejlődő országok is felelősségük és képességeik szerint, megfelelő mértékben hozzájárulnak); gondoskodik róla, hogy 2020-ra az elfogyasztott energia 20 %-a megújuló energiaforrásokból származzon; és az energiahatékonyság fokozása révén az előre jelzett szinthez képest 20 %-kal csökkenti a primerenergia-felhasználás mértékét (12).
(11)
Az Unió emellett vállalta, hogy területén 2020-ra megállítja a biodiverzitás csökkenését és az ökoszisztéma-szolgáltatások romlását, és azokat a lehetőségeken belül helyreállítja, valamint fokozza a biodiverzitás globális csökkenésének megelőzéséhez való uniós hozzájárulást (13).
(12)
Az Unió támogatja az arra vonatkozó célkitűzést, hogy legkésőbb 2030-ra megálljon a Föld erdővel borított területeinek visszaszorulása, és 2020-ra a 2008-as szinthez képest legalább 50 %-kal csökkenjen a bruttó trópusi erdőirtás (14).
(13)
Az Unió vállalta, hogy 2015-re biztosítja minden európai víztest jó állapotát, legyen szó édesvízről (folyó, tó vagy felszín alatti víz), átmeneti vízről (delta-/tölcsértorkolat) vagy a parttól számítva egy tengeri mérföldön belüli tengervízről (15).
(14)
Az Unió vállalta, hogy 2020-ig gondoskodik a területéhez tartozó összes tenger vizének jó környezeti állapotáról (16).
(15)
Az Unió vállalta, hogy olyan szintű levegőminőséget ér el, amely az emberi egészségre és a környezetre nézve nem jelent számottevő ártalmat és kockázatot (17).
(16)
Az Unió vállalta annak a célkitűzésnek az elérését, hogy a vegyi anyagok tekintetében 2020-ig úgy alakítja a gyártás és a felhasználás módját, hogy minimálisra csökkenjenek az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt jelentős kedvezőtlen hatások (18).
(17)
Az Unió vállalta, hogy a hulladék keletkezése és kezelése nyomán fellépő kedvezőtlen hatások megelőzése vagy csökkentése, valamint az erőforrás-felhasználás globális hatásának csökkentése és e felhasználás hatékonyságának javítása révén védi a környezetet és az emberi egészséget, alkalmazva a következő hulladékra vonatkozó hierarchiát: megelőzés, előkészítés újrafelhasználásra, újrafelhasználás, egyéb hasznosítás és megsemmisítés (19).
(18)
Az Unió ösztönözni kívánja a zöld gazdaságba való átmenetet, és arra törekszik, hogy teljes mértékben függetlenítse egymástól a gazdasági növekedést és a környezetkárosodást (20).
(19)
Az Unió arra törekszik, hogy a fenntartható fejlődés szempontjaira való tekintettel a világ talajromlás-semlegessé váljon (21).
(20)
Az Európai Unió működéséről szóló Szerződés (EUMSZ) 191. cikkének (2) bekezdése szerint az uniós környezetpolitika célja a védelem magas szintjének biztosítása, tekintetbe véve az Unió számos régiójának eltérő helyzetét, alapja pedig az elővigyázatosság elve, valamint azok az elvek, amelyek szerint megelőző fellépésre van szükség, a környezeti károknak már keletkezésükkor - prioritásként - elejét kell venni, a szennyezőnek pedig fizetnie kell.
(21)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési program kiemelt célkitűzéseinek teljesítése érdekében az irányítás különböző szintjein, a szubszidiaritás elvével összhangban helyénvaló fellépni.
(22)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési program eredményessége és a kiemelt célkitűzések teljesítése érdekében nem kormányzati szereplőket is fontos - átlátható módon - bevonni.
(23)
A biodiverzitás csökkenése és az ökoszisztémák romlása az Unión belül nem csak súlyos következményekkel jár a környezetre és az emberi jólétre nézve, hanem hatással van a jövő nemzedékeire és rendkívül költséges a társadalom egésze, de különösen az ökoszisztéma-szolgáltatásoktól közvetlenül függő ágazatokban tevékenykedő gazdasági szereplők számára.
(24)
Az Unión belül sokat lehet még tenni az üvegházhatású gázkibocsátás csökkentéséért és az energia- és erőforrás-hatékonyság növeléséért. A nagyobb fokú hatékonyságból, az innovatív megoldások üzleti hasznosításából, valamint a teljes életciklust alapul vevő, jobb erőforrás-gazdálkodásból adódó költségmegtakarítás révén így csökkenhet a környezeti terhelés, javulhat a versenyképesség, és a növekedés és munkahelyteremtés új forrásai jöhetnek létre. E potenciál kiaknázása végett az éghajlatváltozásra vonatkozó - az eddiginél átfogóbb - uniós politikának fel kell ismernie azt, hogy az éghajlatváltozás kezelése valamennyi gazdasági ágazat hozzájárulását igényli.
(25)
A környezeti problémák és hatások továbbra is számottevő kockázatot jelentenek az emberi egészségre és a jólétre nézve, míg a környezet állapotát javító intézkedések kedvezőek lehetnek.
(26)
A környezettel kapcsolatos uniós vívmányok teljes körű és egységes végrehajtása a környezet és az egészség, illetve a gazdaság szempontjából megalapozott befektetés.
(27)
Az uniós környezetpolitikát továbbra is helyénvaló alapos ismeretekre építeni, valamint az uniós környezetpolitikának biztosítania kell, hogy a politikai döntéseket megalapozó tudományos eredmények - az elővigyázatosság elvének alkalmazása esetén is - minden szinten érthetőbbek legyenek.
(28)
A környezetvédelmi és éghajlati célkitűzések teljesítését megfelelő beruházásokkal kell támogatni, a pénzeszközöket pedig nagyobb hatékonysággal, e célkitűzésekkel összhangban kell felhasználni. Ösztönözni kell az állami- és magánkezdeményezéseket is.
(29)
Az egyéb ágazatok tevékenységei és szabályozása kapcsán a környezeti terhelés enyhítése, illetve a környezet- és éghajlat-politikai célkitűzések teljesítése érdekében lényeges a környezetvédelem integrálása minden szakpolitikai területbe.
(30)
Az Unió népsűrűsége nagy, és polgárainak több mint 70 %-a városi vagy városkörnyéki területeken él és specifikus környezettel és éghajlattal kapcsolatos kihívásokkal szembesül.
(31)
A környezeti kihívások közül több világméretű jelenség, és érdemben csak globális szemlélettel közelíthető meg, míg más környezeti problémák erősen regionális természetűek. Ezért összefogásra van szükség a partnerországokkal, beleértve a szomszédos országokat és a tengerentúli országokat és területeket is.
(32)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési programnak uniós és nemzetközi szinten is támogatnia kell a fenntartható fejlődésről rendezett 2012. évi ENSZ-konferencia (Rio+20) eredményeinek és az ott tett vállalásoknak a végrehajtását, amelyek célja a fenntartható fejlődés és a szegénység csökkentése jegyében a világgazdaság inkluzív és zöld gazdasággá való átalakítása.
(33)
A szakpolitikai eszközök megfelelően megválasztott kombinációja lehetővé tenné a vállalkozások és a fogyasztók számára, hogy jobban megértsék tevékenységeik környezetre gyakorolt hatását és e hatásokat jobban tudják kezelni. A szakpolitikai eszközök lehetnek gazdasági ösztönzők, piaci alapú eszközök, adatszolgáltatási követelmények, valamint a jogi keretrendszereket kiegészítő és az érdekeltek különböző szintjeit bevonó, önkéntesen alkalmazott eszközök és intézkedések.
(34)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési program intézkedéseit, lépéseit és célkitűzéseit az intelligens szabályozás elvének megfelelően kell kialakítani (22), és adott esetben átfogó hatásvizsgálattal kell alátámasztani.
(35)
A hetedik környezetvédelmi cselekvési program célkitűzéseinek teljesítését célszerű egyeztetett mutatók alapján nyomon követi, vizsgálni és értékelni.
(36)
Az EUMSZ 192. cikkének (3) bekezdésével összhangban az uniós környezetvédelmi politika kiemelt célkitűzéseit egy általános cselekvési programban kell rögzíteni.
(37)
Az e határozatban rögzített kiemelt célkitűzések tekintetében - azok elérésének érdekében - a hetedik környezetvédelmi cselekvési program mellékletébent számos intézkedést és fellépést tartalmaz.
(38)
Mivel e határozat célját, nevezetesen a kiemelt célkitűzéseket meghatározó általános uniós környezetvédelmi cselekvési program létrehozását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban a cselekvési program léptéke és hatása miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a határozat nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2020. december 31-ig tartó időszakra általános uniós környezetvédelmi cselekvési program (hetedik környezetvédelmi cselekvési program) jön létre a mellékletben foglaltak szerint.
2. cikk
(1) A hetedik környezetvédelmi cselekvési program kiemelt célkitűzései a következők:
a)
az uniós természeti tőke védelme, megőrzése és fejlesztése;
b)
erőforrás-hatékony, zöld és versenyképes uniós gazdaság kialakítása;
c)
az uniós polgárok megóvása a környezettel kapcsolatos terhelésektől, valamint az egészségüket és jólétüket fenyegető kockázatoktól;
d)
a környezetre vonatkozó uniós szabályozás előnyeinek maximalizálása a végrehajtás javításával;
e)
az uniós környezetpolitika ismeret- és tudományos alapjának javítása;
f)
a környezet- és éghajlat-politikával összefüggő beruházások feltételeinek biztosítása és a környezeti externáliák kezelése;
g)
a környezetvédelem integrációjának és a szakpolitikák koherenciájának növelése;
h)
az uniós városok fenntarthatóságának javítása;
i)
a nemzetközi környezettel és éghajlattal kapcsolatos kihívások hatékonyabb uniós kezelése.
(2) A hetedik környezetvédelmi cselekvési program a „szennyező fizet” elvén, az elővigyázatosság elvén, valamint a megelőzés elvén és azon az elven alapul, hogy a szennyezést annak forrásánál kell megszüntetni.
(3) A hetedik környezetvédelmi cselekvési programnak hozzá kell járulnia a magas szintű környezetvédelemhez, valamint az állampolgárok életminőségének és jólétének növeléséhez.
(4) A hetedik környezetvédelmi cselekvési program intézkedéseit, lépéseit és célkitűzéseit az intelligens szabályozás elvének megfelelően kell javasolni és végrehajtani, és adott esetben átfogó hatásvizsgálattal kell alátámasztani.
3. cikk
(1) A hetedik környezetvédelmi cselekvési programban meghatározott kiemelt célkitűzések teljesítését szolgáló megfelelő fellépések megtételéért a felelősséget az Unió érintett intézményei és tagállamai viselik. A fellépéseket a hatáskör-átruházás, a szubszidiaritás és az arányosság elvének kellő figyelembevételével kell végrehajtani, az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkének megfelelően.
(2) A közigazgatási szervek minden szinten együttműködnek a vállalkozásokkal és a társadalmi partnerekkel, a civil társadalommal és az egyes állampolgárokkal a hetedik környezetvédelmi cselekvési program végrehajtásában.
4. cikk
(1) A Bizottság az Európa 2020 stratégia rendszeres monitoring- folyamatával összefüggésben gondoskodik e hetedik környezetvédelmi cselekvési program releváns elemeinek monitoringjáról. Ez a folyamat az Európai Környezetvédelmi Ügynökség környezetállapotra vonatkozó mutatói, valamint a meglévő környezet- és éghajlat-politikai jogszabályok végrehajtásának és a vonatkozó célkitűzések - éghajlati és energiaügyi célkitűzések, a biodiverzitással kapcsolatos célkitűzésekés az erőforrás-hatékonysági mérföldkövek - elérésének monitoringja során használatos mutatók alapján zajlik le.
(2) A Bizottság elvégzi a hetedik környezetvédelmi cselekvési program értékelését is. Ez az értékelés - többek között - az Európai Környezetvédelmi Ügynökség környezetállapotról szóló jelentésén és az érintett felekkel való konzultáción alapul. A Bizottság az említett értékelés alapján megfelelő időben - még a hetedik környezetvédelmi cselekvési program zárása előtt - jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.
(3) Az értékelés és más vonatkozó szakpolitikai fejlemények fényében a Bizottság szükség esetén kellő időben javaslatot nyújt be a nyolcadik környezetvédelmi cselekvési programra, ügyelve rá, hogy a hetedik környezetvédelmi cselekvési program és a nyolcadik környezetvédelmi cselekvési program között ne legyen törés.
5. cikk
Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Kelt Strasbourgban, 2013. november 20-án.