ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o státní pomoci SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) poskytnuté Španělskem
Španělské sazby za elektřinu: spotřebitelé
(oznámeno pod číslem C(2013) 7741)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/456/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Centrica plc a Centrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány jako „Centrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Tyto informace Komise obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/2006).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: regionální galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Centrica (dopis ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007, doplněný dopisem ze dne 21. listopadu 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), společnost Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), společnost Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), společnost Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a společnost Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května 2007 a 6. července 2007 předala Komise připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Centrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008, sdružení AEGE pak dopisem ze dne 21. listopadu 2011 a Ferroatlántica dopisem ze dne 5. prosince 2011.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byl spis rozdělen na dvě části: na tuto věc, konkrétně věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze možnou podporou pro konečné uživatele elektřiny, kteří spadají do oblasti působnosti tohoto postupu, jsou tedy vyloučeny domácnosti a malé podniky.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
(13)
V legislativním rámci, který byl zřízen zákonem č. 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico) a který platil v roce 2005, byly dodávky elektrické energie konečným uživatelům za regulované sazby klasifikovány jako regulovaná činnost. Tento úkol byl zákonem přidělen distributorům.
(14)
V roce 2005 si všichni koneční uživatelé elektřiny na španělském trhu mohli vybrat, zda si sjednají smlouvy o dodávkách elektrické energie s nezávislými dodavateli, nebo si zvolí dodávky za regulované sazby stanovené státem. Na regulovaném trhu měl každý konečný uživatel, který o to požádal, právo, aby ho zásoboval jeho místní distributor za souhrnnou regulovanou sazbu (cena „all-inclusive“) s přihlédnutím k profilu a objemu jeho spotřeby. Na volném trhu odběratelé platili poplatek za přístup k síti, který byl rovněž regulován, a kromě toho museli nést náklady na dodávky energie. Od dokončení reformy odvětví elektroenergetiky v roce 2009 již distributoři elektrickou energii za souhrnné regulované sazby nedodávají.
(15)
Souhrnné regulované sazby a regulované poplatky za přístup k síti byly určovány předem s platností na celý rok, obvykle před koncem roku N - 1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (3). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval maximální strop (4). V zásadě se sazby a poplatky stanovovaly na základě prognózy, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů (z obnovitelných zdrojů, kombinované výroby tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro uhlí, schodky z předchozích let atd. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Příjmy, například z poplatků za přístup k síti, tak nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování např. subvencí pro elektřinu z obnovitelných zdrojů či elektřinu vyráběnou na španělských ostrovech.
(16)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 regulovaných sazeb v závislosti na úrovni, profilu či účelu spotřeby a na napětí síťového připojení. Na konečné uživatele na volném trhu se současně vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech.
(17)
Dne 30. prosince 2004 stanovily španělské orgány sazby za elektřinu použitelné v roce 2005 (5), a to pro následující kategorie uživatelů:
SOUHRNNÉ SAZBY
Nízké napětí
1.0.
výkon do 770 kW
2.0.
obecné, výkon nepřesahující 15 kW
3.0.
obecné
4.0.
obecné, dlouhodobé používání
B.0
veřejné osvětlení
R.0
zemědělské zavlažování
Vysoké napětí
Obecné sazby
Krátkodobé používání
1.1.
obecné, nepřesahující 36 kV
1.2.
obecné, v rozmezí od 36 do 72,5 kV
1.3.
obecné, v rozmezí od 72,5 do 145 kV
1.4.
obecné, nad 145 kV
Střednědobé používání
2.1.
nepřesahující 36 kV
2.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
2.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
2.4.
nad 145 kV
Dlouhodobé používání
3.1.
nepřesahující 36 kV
3.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
3.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
3.4.
nad 145 kV
Sazby za trakční elektřinu
T.1
nepřesahující 36 kV
T.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
T.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
Sazby pro zemědělské zavlažování
R.1
nepřesahující 36 kV
R.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
R.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
G. Sazba pro velké odběratele (G4)
Sazby za prodej distributorům
D.1
nepřesahující 36 kV
D.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
D.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
D.4
nad 145 kV
PŘÍSTUPOVÉ SAZBY
Nízké napětí
2.0 A
běžná sazba za přístup k nízkému napětí
2.0 NA
běžné sazby za přístup k nízkému napětí s rozlišením denního/nočního režimu
3.0 A
obecná sazba za přístup k nízkému napětí
Vysoké napětí
3.1.A
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nepřesahující 450 kW)
6.1
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nad 450 kW)
6.2
sazba za přístup k napětím nad 36 kV a nepřesahujícím 72,5 kV (výkon nad 450 kW)
6.3
sazba za přístup k napětím nad 72,5 kV a nepřesahujícím 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.4
sazba za přístup k napětím nad 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.5
sazba za přístup pro mezinárodní výměny
(18)
Souhrnné regulované sazby lze rozdělit na složku určenou k pokrytí nákladů na přenos a distribuci a obecných nákladů spojených se soustavou (poplatek za přístup k síti) a složku, která odráží náklady na pořízení elektřiny na velkoobchodním trhu (energetická složka). Na služby související s řízením odběru (např. v souvislosti s odsouhlaseným přerušením dodávek elektřiny po předchozím oznámení nebo se spotřebou soustředěnou do období mimo špičku) se kromě toho uplatňoval systém slev ze souhrnných sazeb. Od roku 2005 jsou ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zaváděny změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko pro odvětví elektroenergetiky přijalo nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány. Níže jsou uvedeny některé základní souhrnné sazby pro nejnižší úroveň sazeb ve výše uvedených kategoriích (tj. do 145 kV) použitelné od 1. ledna 2005:
Tabulka 1
Základní částka souhrnných regulovaných sazeb v roce 2005
A/Složka výkonu
B/Energetická složka
Souhrnná sazba (A+B)
EUR/kW měsíc
EUR/kWh
EUR/MWh
Nízké napětí
1.0
výkon 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
obecné
1,430269
0,083728
85,71
4.0
obecné, dlouhodobé používání
2,284634
0,076513
79,69
Vysoké napětí
1.4
krátkodobé používání, obecné 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
střednědobé používání, obecné 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
dlouhodobé používání, obecné 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Velcí odběratelé G4
10,208070
0,011265
25,44
Zdroj: příloha I královského dekretu č. 2392/2004, výpočty Komise.
(19)
Španělský regulační orgán CNE (Comisión Nacional de Energía) prohlásil, že souhrnné sazby v roce 2005 v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak ukazuje níže uvedený graf, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly totiž nižší než průměrné ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června roku 2005. Naopak od října 2006 do prosince 2007 byl vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách a tento pokles výrazně přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005-2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005-2007), s. 84.
SAZEBNÍ SCHODEK V ROCE 2005
(20)
Účty elektroenergetické soustavy byly na základě skutečných regulovaných příjmů a nákladů vyrovnávány jednou ročně. Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 nezajistila dostatečné příjmy, aby mohly být soustavě nahrazeny všechny regulované náklady, které byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném zúčtování za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(21)
Vláda zejména podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu se v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku řady nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,40 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(22)
Dalším důležitým faktorem, který přispěl ke zvýšení celkových nákladů systému, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména je třeba poznamenat, že výrobci energie z obnovitelných zdrojů si mohli zvolit přímou účast na velkoobchodním trhu s elektřinou neboli tzv. organizovaném trhu („pool“). V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů pro soustavu. Přímá podpora na náklady na elektřinu v rámci zvláštního režimu (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a energie), které se účtovaly jako regulované náklady, kromě toho v roce 2005 dosáhla částky 2,701 miliardy EUR. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování schodku
(23)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (6) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (7), a to v tomto procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico: S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Dekret č. 5/2005 stanovil, že budoucí schodek bude přičten výše uvedeným pěti společnostem jako záporná bilance na stávajícím vkladovém účtu, který používá regulační orgán CNE k hrazení nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí těmto společnostem. To v praxi znamenalo, že se od dodavatelských subjektů požadovalo, aby prostředky poskytly jako zálohu. Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dodavatelé by měli nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Předmětné společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Práva na splacení přidělená těmto dodavatelským společnostem byla spojena s minimální úrokovou sazbou (tříměsíční sazbou Euribor vypočtenou jako průměr sazeb Euribor za listopad předchozího roku bez diferenciálu).
Mechanismus přijatý za účelem zpětného získání schodku z prostředků konečných uživatelů
(25)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (8) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2007 (nebo přesněji práva na splacení přidělená dodavatelským subjektům) bude splacen spotřebiteli v průběhu čtrnácti a půl let prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 roku, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(26)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady sazebního schodku na španělský trh
(27)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů; na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, zatímco 91,5 % setrvalo u regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé) byli hlavní kategorií působící na volném trhu; 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a odběratelů nízkého napětí, kteří si volný trh mohli zvolit od roku 2003 (9), stále využívala regulovaných sazeb; v roce 2005 se však výrazný podíl těchto odběratelů rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(28)
Cenová výhoda, kterou však v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by měla být zvažována souběžně s návratem spotřebitelů na regulovaný trh, třebaže poněkud zpožděným. Jak ukazuje tabulka 2 níže, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Obdobně lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v prvním čtvrtletí roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2004 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“. (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006)
(29)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně růst velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou ztráty, nebo si účtovat vyšší ceny odrážející skutečné náklady na pořízení elektřiny, ale ztratit tak podíl na trhu.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(30)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování porovnala regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly. Odhady tržních cen byly vypočteny na základě ceny elektřiny na velkoobchodním trhu, příslušných poplatků za přístup k síti a průměrného obchodního rozpětí odhadovaného na 10 EUR/MWh, jak uvedla Centrica.
Tabulka 3
Srovnání cen podle kategorie odběratelů
Kategorie odběratelů
Regulovaná sazba
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (pouze velkoobchodní cena plus přístupová sazba)
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (+ obchodní rozpětí ve výši EUR 10)
1.
Velcí průmysloví odběratelé napojení na síť vysokého napětí (sazba G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Velcí průmysloví odběratelé s přerušitelnou dodávkou
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odběratelé napojení na síť vysokého napětí
76,2
81,57
91,57
4.
Domácnosti
101,2
107,75
117,75
5.
Malí průmysloví odběratelé nebo společnosti poskytující služby napojení na síť nízkého napětí
103,9
101,07
111,07
Zdroj: Centrica
(31)
Z tabulky je patrné značné zvýhodnění prvních dvou kategorií (velcí průmysloví uživatelé). U všech ostatních kategorií konečných uživatelů je srovnání méně průkazné, lze však stále pozorovat malou výhodu.
(32)
V rozhodnutí se mělo za to, že tato výhoda byla poskytována selektivně, jelikož z uměle nízkých regulovaných cen měly prospěch podniky, které jako zdroj energie využívají spíše elektřinu než např. zemní plyn. Kromě toho byla zaznamenána selektivita de facto a de jure, která spočívala v tom, že nevýhoda byla neúměrně vyšší pro velké průmyslové konečné uživatele, kteří v určitých případech platili globální ceny za méně než polovinu energetické složky odhadovaných cen na volném trhu.
(33)
V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém také poskytovat výhodu distributorům, kteří měli podle všeho u svých regulovaných činností prospěch ze zaručeného ziskového rozpětí.
(34)
V rozhodnutí se rovněž mělo za to, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). V rozhodnutí se dospělo k závěru, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této záležitosti by tyto prostředky měly být považovány za státní prostředky.
(35)
Vzhledem k tomu, že koneční uživatelé působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci EU, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů.
(36)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (10) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (11). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(37)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky, považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení byla rovněž konstatována možnost, že státní podporu obdrželi distributoři. Tato část věci je předmětem samostatného rozhodnutí (věc C 3a/07).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(39)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou shrnuty pouze připomínky, které se týkají údajné státní podpory ve prospěch konečných uživatelů elektrické energie.
PŘIPOMÍNKY NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(40)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Centrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Argumenty a závěry jsou do značné míry totožné.
Připomínky společnosti Centrica a sdružení ACIE
(41)
Centrica klade v podání hlavní důraz na údajné zvýhodnění distributorů elektřiny. Údaje a argumenty, které společnost předložila, však rovněž naznačují přítomnost státní podpory pro konečné uživatele elektřiny.
(42)
Podle společnosti Centrica byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference nebo faktický strop cen na volném trhu. Dodavatelé si nemohli účtovat ceny vyšší, než jaké byly u regulovaných sazeb, jinak by nezískali nové odběratele a ztratili by ty stávající.
(43)
Na volném trhu sestává cena, kterou platí koneční uživatelé elektřiny, obvykle ze dvou složek: z poplatku za přístup k síti a „dodavatelské složky“, která je výsledkem tržních mechanismů a připadá maloobchodnímu dodavateli. V rámci maloobchodních dodávek závisí ziskovost na tom, zda „dodavatelská složka“ placená odběrateli pokrývá náklady dodavatele (tj. náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti), a na „obchodním rozpětí“, které zahrnuje ostatní náklady spojené s dodávkami (náklady na uvedení na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a odměnu za investovaný kapitál. Proto mohli dodavatelé na volném trhu provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí „kladné“, jinými slovy pokud existoval určitý rozdíl mezi celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů a regulovanou sazbou.
(44)
Centrica zdůvodnila existenci konkurenční nevýhody pro dodavatele na volném trhu výpočty, z nichž je patrné, že v roce 2005 neexistovalo obchodní rozpětí u žádné kategorie spotřebitelů (12) (nebo že pokud nějaká rozpětí existovala na počátku roku, v průběhu roku zmizela). To znamenalo, že regulované sazby byly stanoveny na příliš nízké úrovni na to, aby se nezávislí dodavatelé mohli účastnit hospodářské soutěže se ziskem. Podle společnosti Centrica nebylo možné soutěžit o určité kategorie konečných uživatelů (zejména o uživatele s vysokou spotřebou energie využívající sazbu G4 a další velké průmyslové uživatele), a to dokonce ještě před vznikem sazebního schodku, neboť souhrnné sazby k tomu nikdy nedávaly prostor. Konkurenční nevýhoda, na kterou Centrica poukazuje, vznikla především u kategorie uživatelů, kterou tvoří podniky v sektoru služeb a malé průmyslové podniky napojené na síť nízkého napětí, a v segmentu domácností.
(45)
Údaje, které poskytla Centrica, zejména srovnání regulovaných sazeb a odhadovaných tržních cen, Komise převzala v rozhodnutí o zahájení řízení (viz 30. bod odůvodnění a tabulka 3).
(46)
Podle názoru společnosti Centrica systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku (který kompenzoval ztráty distributorů, nikoli však dodavatelů), ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (13). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly pro spotřebitele transparentní.
(47)
Kromě toho Centrica tvrdila, že mechanismus vyrovnání schodku není ze dvou důvodů vyvážený: zaprvé, schodek bude splacen převážně konečnými uživateli nízkého napětí, ačkoli k jeho vzniku přispěli převážně velcí koneční uživatelé vysokého napětí. Zadruhé, koneční uživatelé na volném trhu musejí platit za schodek, k jehož vzniku nijak nepřispěli.
(48)
Centrica podpořila předběžný názor Komise, že španělský režim pro vyrovnání schodku zahrnuje převod státních prostředků. Centrica rovněž tvrdila, že se státními prostředky bylo spojeno i rozhodnutí španělské vlády, jímž výrobcům povolila sekuritizaci práv na splacení.
(49)
Sdružení ACIE vypočítalo, že odhadované náklady na pořízení energie, které byly vzaty jako základ pro regulované sazby v roce 2005, byly o 68 % nižší než skutečné náklady, které dodavatelům vznikly při nákupu energie na velkoobchodním trhu. Sdružení zdůraznilo vážné dopady, které měl sazební schodek z roku 2005 na nezávislé dodavatele. Podle ACIE měli dodavatelé na volném trhu podobné pořizovací náklady jako distributoři. Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni přilákat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládní prognózy velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Centrica odhaduje, že v roce 2005 utrpěla ztrátu ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
PŘIPOMÍNKY UŽIVATELŮ S VYSOKOU SPOTŘEBOU ENERGIE
(50)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie se do řízení zapojili prostřednictvím svého sdružení AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energía). Někteří z nich (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica a Alcoa) se do řízení zapojili i sami za sebe. Společnost Alcoa je výrobce hliníku a ve Španělsku provozuje tři výrobní zařízení, která se nacházejí ve městech San Ciprián, La Coruña a Avilés a která v roce 2005 využívala souhrnnou sazbu G4 (sazbu vyhrazenou pro odběratele s vysokou spotřebou energie s možností přerušení dodávek). Společnost Ferroatlántica vyrábí slitiny hliníku a železa a využívala sazbu 3.4 za přerušitelné dodávky. Společnost Asturiana de Zinc je výrobce zinku a pro svůj závod ve městě San Juan de Nieva využívala sazbu G4.
(51)
Ve svých připomínkách uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují závěr Komise, že průmyslové sazby (G4 a jiné sazby za přerušitelné dodávky) představují státní podporu, a tvrdí, že sazby nebyly zdrojem hospodářského zvýhodnění, nezahrnovaly státní prostředky a neovlivňovaly hospodářskou soutěž ani obchod mezi členskými státy.
Žádná ekonomická výhoda
(52)
Podle názoru uživatelů s vysokou spotřebou energie je měřítko, které je v rozhodnutí o zahájení řízení použito k určení existence výhody, nesprávné. Komise srovnávala průmyslové sazby s průměrnou velkoobchodní tržní cenou (cenou na organizovaném trhu), která byla považována za reprezentativní pro náklady, které by tyto společnosti bývaly musely uhradit na trhu za běžných podmínek. Jelikož průmyslové sazby byly považovány za nižší než cena na organizovaném trhu, rozhodnutí o zahájení řízení dospělo k závěru, že sazby poskytovaly příjemcům hospodářskou výhodu.
(53)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že organizovaný trh je spotový trh, na němž se každou hodinu obchoduje s elektřinou pro následující den. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie trpí organizovaný trh určitými nedostatky, které ovlivňují jeho účinnost a konkurenceschopnost. Proto ceny na organizovaném trhu přesně neodrážejí mezní náklady na výrobu, a tudíž ani situaci dokonalé hospodářské soutěže. Velcí koneční uživatelé, kteří odebírají velké objemy elektřiny a mají ploché profily spotřeby, nepořizují elektřinu na organizovaném trhu, ale zpravidla uzavírají dvoustranné smlouvy s dodavateli elektřiny. To potvrzuje i zpráva OMEL z roku 2005, z níž je patrné, že elektřinu pořizovalo přímo na organizovaném trhu jen sedm uživatelů, kteří vyhovovali daným požadavkům a představovali 5 % obchodované elektřiny.
(54)
V každém případě i za předpokladu, že by bylo možné považovat ceny zaznamenané na organizovaném trhu za platné měřítko, nebylo by správné použít průměrnou velkoobchodní cenu z roku 2005, jak to učinila Komise, jelikož tato průměrná cena odráží poptávku po elektřině u dodavatelů, kteří obsluhovali různorodé portfolio konečných uživatelů včetně domácností a malých podniků. Podle sdružení AEGE a společností Ferroatlántica a Asturiana de Zinc by vhodným měřítkem byla minimální cena zaznamenaná na organizovaném trhu v roce 2005, tj. 18,36 EUR/MWh, neboť tato cena by nejvíce odrážela konkurenční tržní podmínky na organizovaném trhu (na němž výrobci nabízejí elektřinu za cenu rovnou jejich mezním nákladům). Velcí průmysloví spotřebitelé nejsou v situaci, kterou by bylo možné srovnávat se situací jiných konečných uživatelů, zejména domácností. Proto průměrná cena na organizovaném trhu není vhodným měřítkem. Podle společnosti Alcoa by Komise měla místo toho srovnat zpochybňované sazby s cenami, na nichž se velcí koneční uživatelé dohodli v rámci dvoustranných smluv.
(55)
Alcoa poskytla příklad dvoustranné tržní ceny a uvedla, že její tři závody na výrobu hliníku vždy využívaly sazbu G4. Společnost Alcoa však také vlastní závod na výrobu oxidu hlinitého (Alúmina Española), pro nějž na konci roku 2004 uzavřela dvoustrannou smlouvu s dodavatelem. Tato smlouva byla uzavřena na dva roky s možností prodloužení o další rok. Tři závody na výrobu hliníku mají stejný plochý profil spotřeby jako závod na oxid hlinitý. Závod Alúmina však spotřebuje výrazně menší objemy elektřiny (0,35 TWh oproti 1,3 TWh v závodech v Avilés a La Coruña a oproti 3,4 TWh v závodě v San Cipriánu). Průměrná cena dohodnutá na základě této smlouvy byla 34,45 EUR/MWh (včetně nákladů na jaderné moratorium, nákladů na přístup k síti a dalších přidružených nákladů). Tato cena byla získána na základě nabídkového řízení a nabídky dodavatelů se od sebe lišily o méně než 5 EUR.
(56)
Podle společnosti Alcoa lze rozdíl mezi touto dvoustranně dohodnutou cenou (34,45 EUR/MWh) a sazbou G4 (23,90 EUR/MWh) vysvětlit objektivními faktory. Zejména tím, že uživatelé sazby G4 podléhají regulačním omezením, která se nevztahují na dvoustranné smlouvy, např. závazku využít veškerý výkon nasmlouvaný v rámci sazby G4 (nevyužití podléhá sankcím), požadavku vlastnit zařízení pro kontrolu napětí a požadavku uhradit elektřinu do 20 dnů (zatímco dvoustranné smlouvy nabízejí výhodnější platební podmínky).
(57)
Alcoa tudíž dospěla k závěru, že hypotetická tržní cena použitelná na její tři závody na výrobu hliníku by byla výrazně pod cenou 34,45 EUR/MWh, protože tyto závody mají vyšší úroveň spotřeby. Pokud by se navíc zvážilo průměrné obchodní rozpětí 10 EUR/MWh, čisté náklady na dodávky elektřiny do závodu na výrobu oxidu hlinitého by dosáhly 24,25 EUR/MWh, což se velmi blíží souhrnné sazbě G4.
(58)
Společnost Ferroatlántica poukázala na to, že v rozhodnutí o zahájení řízení byla nesprávně interpretována regulovaná sazba 3.4 používaná v roce 2005, jelikož do základní sazby byly nesprávně promítnuty slevy a sazba byla srovnána s poplatkem za přístup, který je desetkrát vyšší než poplatek použitelný v jejím případě (a v případě velmi velkých odběratelů). Ferroatlántica také předložila důkazy o tom, že i když v roce 2004 měsíční průměrná tržní cena pro forwardové smlouvy na dodávky elektřiny v roce 2005 byla 31,68 EUR/MWh, v prosinci 2004 byla tato cena 31,05 EUR/MWh. Z toho by vyplývalo, že by společnost získala základní dodávky elektřiny v roce 2005 za tuto cenu v době, kdy byly stanoveny regulované sazby. Po přičtení „dodatečných služeb“ (3,92 EUR/MWh) a příslušné přístupové sazby (1,70 EUR/MWh) by průmyslový uživatel získal tržní cenu 36,67 EUR/MWh, která je nižší než cena 56,11 EUR/MWh u sazby 3.4 použitelné pro uživatele s vysokou spotřebou energie.
(59)
Ve skutečnosti byly další slevy z této sazby odměnou za kapacitu k poskytování služeb souvisejících s řízením odběru a za odsouhlasení těchto služeb ve prospěch soustavy. Ferroatlántica v tomto ohledu dodává, že sleva ze sazby odrážela různé poskytované služby, konkrétně hodinové rozlišování (s noční a víkendovou spotřebou), přerušitelnost (přijetí dodávek na žádost provozovatele sítě), sezonní povahu (s koncentrací dodávky do měsíců s nízkou poptávkou) a řízení jalové energie. Pouze těmito slevami, které byly proměnlivé a byly stanoveny nařízením od roku 1995, a nikoli úrovní regulované sazby lze vysvětlit a podle názoru společnosti Ferroatlántica zdůvodnit nižší průměrnou cenu elektřiny placenou v roce 2005.
(60)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují v rozhodnutí o zahájení řízení tvrzení, že výhoda nebyla úměrná spotřebovávaným objemům a u velkých odběratelů byla zpravidla vyšší. V této souvislosti uživatelé s vysokou spotřebou energie např. uvádí, že sám regulační orgán CNE potvrdil, že úroveň sazby G4 měla být dokonce ještě nižší. Uživatelé s vysokou spotřebou energie podotýkají, že velcí odběratelé využívající sazbu G4 nebo 3.4 spotřebovali mnohotisíckrát více elektřiny než průměrní odběratelé vysokého napětí, a zaplatili jen třikrát méně než oni.
(61)
Běžné by také bylo, kdyby velcí odběratelé obdrželi vyšší jednotkovou slevu z ceny. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie je proto závěr, že průmyslové sazby představovaly určitou výhodu, velmi sporný. Připomínají, že v každém případě je na Komisi, aby o existenci takovéto výhody poskytla přesvědčivé důkazy.
(62)
Alcoa rovněž poukázala na to, že cena, kterou platí ve Španělsku, je téměř stejná jako průměrná vážená cena, kterou platí závody vyrábějící hliník v EU, a je dokonce vyšší než průměrná vážená cena placená v EHP.
Žádné státní prostředky
(63)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že to byli oni, kdo platil průmyslové sazby přímo distributorům, aniž by se prostředky dostaly pod kontrolu státu, a že tudíž v souladu s judikaturou ve věci PreussenElektra předmětný režim nezahrnoval prostředky státu.
(64)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že mezi stanovením sazeb, k němuž došlo na konci roku 2004, a zavedením mechanismu pro vyrovnání schodku prostřednictvím odběratelů, který byl přijat až v červnu 2006, uplynula určitá doba. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tvrdila, že došlo k využití státních prostředků, neboť do faktur pro uživatele byl zařazen příplatek, který byl kvalifikován jako parafiskální poplatek. Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že pokud by byla tato hypotéza přijata, pak by se opatření, které nebylo podporou v roce 2005, podporou stalo v roce 2006 (ex post). To by bylo v rozporu se základními zásadami práva EU, jako jsou právní jistota a legitimní očekávání. Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že označení určitého opatření za podporu závisí pouze na okolnostech, které existují v době jeho přijetí, a nemůže záviset na budoucích událostech, zejména v případě, že je nelze rozumně předvídat. Citují generálního advokáta Jacobse ve věci Van Calster (14): „situaci je nutno posuzovat ke dni prvotního zavedení poplatků a nelze ji zpětně měnit“.
(65)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie uvádí, že regulované sazby z roku 2005 nepředstavovaly v tomtéž roce státní podporu. Tyto společnosti podotýkají, že analýza mechanismu financování je za těchto okolností irelevantní, neboť mechanismus byl zaveden až v roce 2006. Posouzení způsobu financování by bylo relevantní pouze v případě, že by opatření představovalo státní podporu již od začátku. Jelikož sazby nezahrnovaly podporu, zastávají uživatelé s vysokou spotřebou energie názor, že Komise nemůže příplatek využít jako východisko k tomu, aby došla k opačnému závěru.
(66)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále tvrdí, že v případě parafiskálních daní je způsob financování opatření v každém případě relevantní z hlediska posouzení státní podpory pouze tehdy, je-li daň „povinně vázána na podporu“, tedy existuje-li přímá a bezprostřední vazba mezi opatřením a způsobem jeho financování (15). Uživatelé s vysokou spotřebou energie existenci takovéto vazby popírají, neboť příplatek byl určen k pokrytí schodku, který vznikl při zúčtování regulovaných činností, při nichž nešlo pouze o poskytování elektřiny za regulované sazby, ale také o jiné náklady související se soustavou. Příplatek proto nebyl specificky vyčleněn na pokrytí ztrát vzniklých při dodávkách elektřiny za regulované sazby. Zadruhé, neexistovala žádná přímá ani nepřímá vazba mezi úrovní sazeb a uplatněným příplatkem, neboť sazby stanovené v roce 2004 byly bezpodmínečné (nepodléhaly dalším úpravám v následujících letech).
(67)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále uvádí, že příplatek nepředstavoval parafiskální poplatek či dávku, protože podle španělského práva neměl fiskální povahu. Fiskální opatření se používají k financování veřejných výdajů, zatímco v tomto případě bylo cílem příplatku vyrovnat schodek, který vytvořily soukromé hospodářské subjekty (distributoři), jež v rámci elektroenergetické soustavy prováděly regulované činnosti. Podle španělské ústavy lze nová fiskální opatření zavést pouze zákonem (nikoli královským dekretem). Stát navíc nikdy není vlastníkem příjmů z příplatku ani nemá pravomoc s nimi nakládat, jelikož tyto prostředky se převádí na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE a stát si je nemůže přivlastnit. Proces vyrovnání je plně automatický a CNE nemá žádný prostor pro vlastní uvážení ani autonomii či kontrolu nad určením nebo výší finančních prostředků, které mají být vyrovnány jednotlivým subjektům.
(68)
Komise podle uživatelů s vysokou spotřebou energie tuto skutečnost uznala v rozhodnutí o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (16), v němž uvedla, že „převod částek prostřednictvím regulačního orgánu CNE má sloužit především účetním účelům“, a nedospěla k závěru, že by opatření zahrnovalo státní prostředky.
(69)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že tato situace je totožná se scénářem „nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí“, neboť v obou případech vláda zavedla příplatek, který měl vyrovnat trvalé náklady spojené se soustavou. Tato argumentace byla podle všeho potvrzena také ve věci týkající se Spojeného království (17).
Žádný dopad na hospodářskou soutěž a obchod
(70)
Společnosti Asturiana de Zinc a Alcoa tvrdí, že vzhledem ke zvláštním vlastnostem trhů s hliníkem a zinkem nemůže mít opatření týkající se ceny elektřiny použité při výrobě těchto kovů žádný dopad na obchod v EU, jelikož kovy jsou komodity a jejich ceny se stanovují na světové úrovni na Londýnské burze kovů. Za těchto okolností se rozdíly mezi místními výrobními náklady nepromítají do rozdílů ve světových cenách.
(71)
Tyto dvě společnosti tvrdí, že v EU roste ve výrobě hliníku a zinku schodek, zatímco poptávku v rostoucí míře uspokojují dovozy ze třetích zemí.
(72)
Pokud ve Španělsku zanikne odvětví výroby hliníku a zinku, nezastoupí je žádné nové subjekty z EU, neboť závody (na výrobu hliníku) v EU již naplno využívají svoji kapacitu a žádný nový ani stávající výrobce by neměl motivaci svou kapacitu zvyšovat, jelikož si nemůže být jist, že bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Schodek by tudíž byl pokryt pouze z dovozu.
(73)
Alcoa kromě toho tvrdí, že sazby neohrožují zájmy jiných evropských výrobců, neboť nabízejí elektřinu za cenu, která je totožná s průměrnou cenou placenou jinými výrobci hliníku v EU-25.
I kdyby průmyslové sazby s doložkou o přerušení představovaly podporu, šlo by o „existující podporu“
(74)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že sporné sazby existovaly již před přistoupením Španělska k EU.
(75)
I když označení „sazba G4“ bylo formálně zavedeno ministerským nařízením ze dne 6. března 1986, sazba fakticky existovala již před 1. lednem 1986, kdy Španělsko přistoupilo k EU, neboť odpovídá bývalé „průmyslové sazbě I při dlouhodobém využívání“, která byla stanovena ministerským nařízením ze dne 14. října 1983, tedy před přistoupením Španělska k EU. Všichni koneční uživatelé elektřiny, kteří využívali sazbu I, byli automaticky převedeni do sazby G4, což byla de facto stejná sazba s novým jménem.
(76)
Ministerské nařízení z roku 1983 rovněž výslovně stanoví i ostatní sazby s doložkou o přerušení.
(77)
Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie by navíc opatření představovalo existující podporu na základě článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (18), a to kvůli uplynutí desetileté promlčecí lhůty.
Zpětnému získání podpory by bránila zásada legitimního očekávání
(78)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že i za předpokladu, že by nebylo možné považovat sazby za existující podporu, by zpětnému získání podpory bránila zásada legitimního očekávání. V průběhu celého roku 2005 byly sazby předmětem přímé platby mezi soukromými hospodářskými subjekty. Uživatelé nemohli předem vědět, že se ze sazeb stanovených v prosinci 2004 stane na základě vládního opatření přijatého v červnu 2006 státní podpora. Žádný (jakkoli obezřetný) hospodářský subjekt nemohl tuto změnu ve své právní situaci očekávat. Proto uživatelé legitimně očekávali, že jejich sazby státní podporu nezahrnují.
PŘIPOMÍNKY OD GALICIJSKÉ A ASTURSKÉ REGIONÁLNÍ SAMOSPRÁVY
(79)
Pokud jde o možnou podporu pro uživatele s vysokou spotřebou energie, galicijská regionální samospráva tvrdí, že se Komise dopustila chyby, když použila cenu na organizovaném trhu jako náhradu za tržní cenu, jelikož uživatelé s vysokou spotřebou energie obvykle uzavírají dlouhodobé smlouvy s výrazně lepšími podmínkami.
(80)
Vzhledem k tomu, že dosud nebyla dokončena liberalizace španělského trhu, a zejména s ohledem na neexistenci dvoustranných smluv mezi výrobci a velkými odběrateli má galicijská regionální samospráva za to, že by bylo dobré použít jako měřítko skutečné náklady, které platí výrobci za dodávky těmto odběratelům. Alternativně by bylo možné získat referenční cenu na základě odborné literatury (Wilson, 1993 (19) a Castro-Rodríguez (20), 1999), a to zvážením buď nákladů spojených s nejúčinnější technologií, která vyhovuje specifickým potřebám uživatelů s vysokou spotřebou energie, nebo průměrných nákladů na elektřinu během různých hodin dne. Rozdíl mezi takto získanou referenční cenou a regulovanou sazbou placenou v roce 2005 by byl mnohem nižší. Regionální galicijská samospráva dále tvrdí, že všichni španělští uživatelé včetně těch, kteří mají vysokou spotřebu energie, postupem času v každém případě schodek, který vznikl v důsledku uplatnění nízkých sazeb v roce 2005, splatí.
(81)
Kromě výše uvedeného má regionální galicijská samospráva za to, že systém sazeb v podobě z roku 2005 nebyl právně selektivní, neboť stát nehodlal poskytnout konečným uživatelům výhodu, ale pouze se při stanovení sazeb v roce 2004 dopustil chyb v prognózách tržních trendů a cen. Regionální galicijská samospráva rovněž zpochybňuje závěr, že systém měl dopad na obchod v rámci EU.
(82)
Připomínky asturské regionální samosprávy jsou obdobné jako připomínky španělské vlády, na které odkazují.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(83)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory.
Žádná příčinná souvislost mezi opatřením státu a schodkem, schodek nelze přičítat státu
(84)
Španělsko tvrdí, že schodek nelze přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(85)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev státní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je stanovení sazeb tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(86)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci.
(87)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala (quod non), byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu (quod non), že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
Žádné prostředky státu
(88)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát ani nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a je téže povahy. Sazba je tudíž soukromá cena.
(89)
Zadruhé, finanční prostředky nevybírá stát ani nejsou placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírají distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručují spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytuje, neboť odměnu nabízí systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (21) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynou do státní pokladny, neuvádí se v rozpočtových zákonech, nepodléhají ověřování ze strany nejvyššího kontrolního úřadu a není možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhají úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(90)
Španělsko znovu opakuje, že s těmito prostředky nakládá španělský regulační orgán CNE, který plní pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2011 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (SA NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet vedený jménem CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit.“ Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
Žádná výhoda
(91)
Španělsko nesdílí názor Komise, že regulované sazby poskytují ekonomickou výhodu konečným uživatelům (nebo distributorům).
(92)
Pokud jde o konečné uživatele, Španělsko znovu opakuje, že schodek je výsledkem vyšší moci, a tvrdí, že schodek nevytvářel výhodu pro velké odběratele, jelikož byl s úrokem převeden do sazeb v nadcházejících letech. Proto je údajná ekonomická výhoda plynoucí z nižší ceny elektřiny pouze zdánlivá, neboť rozdíl oproti cenám na volném trhu spotřebitelé uhradí s úrokem.
Dodávky energie za regulované sazby jsou službou obecného hospodářského zájmu
(93)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem EU, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(94)
Španělské orgány zejména tvrdí, že dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol).
(95)
Parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání podle názoru Španělska prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
Závazek Španělska
(96)
Jak je uvedeno v 25. a 26. bodě odůvodnění, schodek vytvořený v roce 2005 je splácen v ročních splátkách včetně úrokové sazby odpovídající sazbě Euribor bez diferenciálu. Aniž jsou dotčeny jeho připomínky, Španělsko se zavázalo, že zpětně zvýší úrokovou sazbu účtovanou uživatelům z řad podniků, jejichž připojení přesahuje 1 kV. Toto zvýšení se určí v poměru k tomu, jak ke schodku z roku 2005 přispěli uživatelé z řad podniků, na něž se vztahuje stávající řízení a jimž byla energie dodávána za souhrnné sazby. Úroková sazba bude odpovídat uplatnění diferenciálu ve výši 65 bazických bodů nad referenční sazbu Euribor, čímž bude obecně vyrovnána se sazbou uplatněnou na schodek v následujících letech.
(97)
Příslušná částka bude uživatelům z řad podniků účtována takto: pokud jde o roční splátky za část schodku z roku 2005, které již byly zaplaceny, uplatní se jednorázové zvýšení přístupových sazeb; pokud jde o částku, kterou je ještě třeba uhradit, uplatní se vyšší úroková sazba přímo na každou roční částku, a to opět ve formě vyšších přístupových sazeb.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(98)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v EU. Jelikož musejí být splněny všechny tyto podmínky, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(99)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V daném případě musí šetření zjistit, a to rovněž s ohledem na splácení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005, zda existoval kladný rozdíl mezi regulovanými sazbami stanovenými v roce 2005 a tržními cenami, které by potenciální příjemci bývali museli uhradit za pořízenou elektřinu a služby poskytované v rámci jejich sazebního režimu. Jakákoli výhoda, pokud jde o tržní podmínky, musí být doložena odkazem na skutečné tržní ceny. Tyto záležitosti, tedy existence kladného rozdílu - nebo naopak jeho nepřítomnost - mezi cenami elektřiny na organizovaném trhu, tržními cenami a regulovanými sazbami a splácení schodku, jsou jedna po druhé zkoumány níže.
Srovnání s průměrnými cenami elektřiny na organizovaném trhu
(100)
Průměrné ceny elektřiny na organizovaném trhu jsou ukazatelem obecných cenových úrovní na velkoobchodním trhu. Tato průměrná referenční cena v průběhu celého roku 2005 činila 59,47 EUR/MWh. Jak je popsáno a znázorněno v 19. bodě odůvodnění (graf 1), během sedmi ne po sobě jdoucích měsíců roku 2005 byly průměrné velkoobchodní ceny vyšší než ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných regulovaných sazbách, které se uplatňovaly na všechny konečné uživatele. Proto se zdá, že průměrná sazba, která byla stanovena dekretem č. 2392/2004, vedla ke kladnému rozdílu ve prospěch všech konečných uživatelů, kteří si vybrali regulované sazby, a to alespoň během většiny měsíců v roce 2005.
(101)
Avšak v měsíčních obdobích nepřesahujících jeden rok tento rozdíl v pěti měsících (od ledna do května 2005) neexistoval, a výhoda tudíž nebyla poskytnuta celému regulovanému systému sazeb. Pokud se navíc srovnají období, která jsou delší než jeden rok, např. období do 30. prosince 2007, je možná akumulovaná výhoda od června 2005 více než eliminována poklesem průměrných cen na organizovaném trhu, které se prudce propadaly, až v březnu 2007 dosáhly 37 EUR/MWh, zatímco ceny zahrnuté v regulovaných sazbách se ve stejném období pohybovaly okolo 68 EUR/MWh. Ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných sazbách byly od října 2006 ve skutečnosti mnohem vyšší než velkoobchodní dodavatelské ceny (viz graf 1). Přínosy a ekonomické zvýhodnění u odběratelů, jimž byla energie dodávána za regulované sazby v době, kdy byly ceny na organizovaném trhu vyšší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách, tak mohou být eliminovány, když jsou ceny na organizovaném trhu nižší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách.
(102)
Z toho vyplývá, že jak v měsíčních obdobích, která v roce 2005 v součtu nedosáhla jednoho roku, tak ve dvouletých obdobích zahrnujících i část roku 2005 ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách použitelných v roce 2005 podle všeho ve srovnání s velkoobchodními cenami elektřiny na organizovaném trhu nijak nezvýhodňovaly skupinu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby. Skutečností však je, že příjmy z poplatků za přístup a z regulovaných sazeb, které byly hrazeny v rámci celé elektroenergetické soustavy, v roce 2005 nestačily k pokrytí regulovaných nákladů soustavy. Proto je třeba prozkoumat, zda je zavedený mechanismus dostatečný k tomu, aby zaručil, že bude schodek splacen.
Splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005
(103)
Jak je popsáno v 15. a 20.-22. bodě odůvodnění, účty elektroenergetické soustavy v roce 2005 zahrnovaly všechny regulované náklady a příjmy soustavy, aniž by byly konkrétní příjmy přiděleny na konkrétní náklady. Například náklady na přenos a distribuci (4,410 miliardy EUR) nebo náklady na podporu kombinované výroby tepla a energie nebo výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů (2,701 miliardy EUR) nebyly rozdělovány mezi regulované příjmy ze souhrnných sazeb na regulovaném trhu a/nebo příjmy z regulovaných poplatků za přístup na volném trhu a tyto dva druhy příjmů nebyly nijak rozlišovány ani při financování uvedených nákladů. Ve skutečnosti mají všichni uživatelé soustavy zisk a lze očekávat, že přispějí k uhrazení nákladů na podporu účinnějších forem kombinované výroby a výroby energie z obnovitelných zdrojů nebo nákladů na služby v oblasti přenosu a distribuce. V tomto systému nekumulativních nákladů u každé sazby není možné následně objektivně rozdělit náklady mezi uživatele na volném trhu a uživatele, kteří využívají regulované sazby, a v rámci této druhé kategorie uživatelů mezi 25 různých sazebních stupňů, které byly v roce 2005 použitelné. Z toho je patrné, že je záhodno zanalyzovat možné výhody či naopak jejich neexistenci u schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 jako celku.
(104)
V tomto ohledu Španělsko zavedlo mechanismus pro zpětné získání celého schodku z roku 2005, což je v souladu se zmiňovanou univerzálností účtů tehdy uplatňovaného systému. Nedostatek regulovaných příjmů elektroenergetické soustavy k pokrytí nákladů soustavy se řešil pomocí zdrojů shromážděných prostřednictvím „specificky vyčleněného příspěvku“ stanoveného královským dekretem č. 809/2006. Od poloviny roku 2006 se schodek začal zpětně získávat za použití příplatku v hodnotě 1,378 % souhrnných regulovaných sazeb a 3,975 % přístupových poplatků, a poté příplatků nutných k zaručení, že částka 3,8 miliardy EUR plus úroky bude získána během 14,5 roku, tedy v období do roku 2020 (viz body odůvodnění 25 a 26).
(105)
Z toho vyplývá, že příjmy ze zvláštního příspěvku vyčleněného na financování schodku z roku 2005 umožňují uživatelům soustavy hradit účty za elektřinu (s navýšením nutným k následnému vyrovnání účtů soustavy za rok 2005) s výrazným prodlením.
(106)
Za těchto okolností je jediným sporným aspektem metody, která byla v roce 2006 zvolena ke splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 a k vyrovnání účtů, nízká úroková sazba, která byla zpočátku uplatněna na roční splátky, tedy konkrétně referenční sazba Euribor bez diferenciálu. Jak je podrobněji popsáno v 96. a 97. bodě odůvodnění, Španělsko se zavázalo, že úrokovou sazbu pro uživatele z řad podniků, na které se vztahuje stávající řízení, zvýší. Španělsko se zavazuje, že nad referenční úrokovou sazbu uplatní diferenciál ve výši 65 bazických bodů.
(107)
Uplatněním této změny na opatření, které bylo původně použito ke splacení schodku z roku 2005 a které vylučuje domácnosti a malé podniky, jež v rámci opravného mechanismu platily nejvyšší regulované sazby, se ruší jakákoli hypotetická výhoda, kterou společnosti mohly z odkladu plateb od roku 2006 získat. Uplatnění příplatku k sazbě kromě toho znamená, že celková zpětně získaná částka je u každé společnosti přímo úměrná její spotřebě elektřiny. Čím více elektřiny společnost spotřebuje, tím vyšší je příplatek.
Srovnání s tržními cenami elektřiny
(108)
Zadruhé, jak podotýkají některé zúčastněné strany, ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nejsou odpovídajícím měřítkem, podle něhož by bylo možné porovnat tržní ceny s cenami elektřiny placenými velkými odběrateli na základě regulovaných sazeb. Faktem je, že na základě důkazů obsažených ve zprávě z roku 2005, již vypracoval OMEL, hospodářský subjekt na trhu s elektřinou, pouze sedm konečných uživatelů - oproti stovkám průmyslových a velkých uživatelů z řad podniků - představovalo 5 % poptávky po elektřině pocházející přímo z organizovaného trhu. Průmysloví a jiní velcí odběratelé, zejména odběratelé s vysokou spotřebou energie, u nichž energie představuje výrazný podíl výrobních nákladů (zpravidla 30-40 % u výroby hliníku) požadují a získávají předvídatelné cenové a dodavatelské podmínky. Tyto podmínky jsou stanoveny ve smlouvách s delšími lhůtami než na následující den. Ceny, které jsou každou hodinu kotovány na denním trhu, např. organizovaném trhu s elektřinou, názorně ukazují průměrné tržní ceny dodavatelů, kteří obsluhují různorodé portfolio odběratelů včetně domácností. Nejsou však přiměřeným měřítkem pro určení cen, které by uživatelé s vysokou spotřebou energie měli platit na volném trhu na základě smluv s delšími lhůtami než na následující den. Na rozdíl od stanoviska v rozhodnutí o zahájení řízení z vyšetřování vyplynulo, že regulované sazby, které jsou nižší než průměrné ceny na organizovaném trhu, nutně nezvýhodňují průmyslové uživatele oproti tržním podmínkám, neboť ceny na organizovaném trhu nejsou pro většinu těchto uživatelů tržní ceny. Tím jsou rozptýleny pochybnosti, pokud jde o tuto otázku.
(109)
Kromě toho nebyla v roce 2005 ve Španělsku možnost přejít na volný trh nezvratná. Odběratelé si mohli kdykoli vybrat mezi nejatraktivnějšími nabídkami na regulovaném a volném trhu, což do určité míry vedlo ke sblížení cen. Reverzibilita dodavatelských možností zpravidla nutně stlačuje maloobchodní tržní ceny v situacích, kdy dochází ke zvýšení velkoobchodních cen, jako tomu bylo ve Španělsku od dubna 2005, zatímco opačná pobídka ke zvýšení cen na volném trhu s cílem přiblížit je k nejvyšším úrovním regulovaných sazeb nastává, když je situace opačná.
(110)
Jak potvrzuje sdružení nezávislých dodavatelů (42.-49. bod odůvodnění), během roku 2005 dodavatelé na volném trhu museli dodržovat své smlouvy, nebo je jednostranně ukončit, pokud to bylo možné, nebo znovu vyjednat ceny a upravit je směrem nahoru, a to s rizikem, že jejich odběratelé přejdou na regulovaný trh. Ztráty, které dodavatelům na volném trhu podle jejich vlastních tvrzení vznikly, naznačují, že ceny na volném trhu v roce 2005, zejména u jednoletých smluv, které byly dodržovány, zůstávaly v blízkosti příslušných úrovní regulovaných sazeb, a proto tyto regulované sazby ve srovnání se skutečnými cenami na volném trhu de facto neposkytovaly žádnou ekonomickou výhodu.
(111)
To tudíž znamená, že dva hypotetičtí navzájem si konkurující průmysloví uživatelé, jeden s jednoletou smlouvou na dodávky elektřiny v rámci volného trhu po dobu od ledna do prosince 2005 a druhý s dodávkami za regulované sazby ve stejném období, nesli, pokud byly všechny ostatní faktory rovnocenné, obdobné náklady na elektřinu. Jediný důsledek, který měla úroveň regulovaných sazeb v roce 2005 na ceny na volném trhu, ve skutečnosti spočíval v tom, že uživatelé na volném trhu měli nepřímou výhodu plynoucí z omezení cenových nárůstů, a to i vezmeme-li v úvahu, že tyto nárůsty byly smluvně možné během roku, nebo v dlouhodobějším měřítku v průběhu celého roku 2005. Skutečnou či potenciální hospodářskou soutěž mezi průmyslovými uživateli, kteří získávali elektřinu na volném, respektive regulovaném trhu, nemohly regulované sazby narušit.
(112)
Zatřetí, v rozhodnutí o zahájení řízení se Komise odvolávala zejména na nízké úrovně regulovaných sazeb ve výši 23,90 EUR/MWh a 27,00 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro velké průmyslové odběratele (sazba G4), respektive velké průmyslové odběratele s přerušitelnými dodávkami (např. sazba 3.4), jak ukazuje tabulka 3 v 30. bodě odůvodnění. Jak podotýkají některé třetí strany, úrovně regulovaných sazeb, vůči nimž se v rozhodnutí o zahájení řízení vznášejí námitky, nejsou sazbami, nýbrž průměrnými cenami po slevách. Úrovně základních sazeb stanovené dekretem č. 2392/2004 (uvedené v tabulce 1) byly bez slev 56,12 EUR/MWh (sazba 3.4), respektive 25,44 EUR/MWh (sazba G4).
(113)
V tomto ohledu byly během formálního vyšetřování zjištěny důkazy o tom, že regulované sazby pro průmyslové uživatele, které jsou zmiňovány v rozhodnutí o zahájení řízení, se nacházely na úrovni tržních cen použitelných během celého období od ledna do prosince 2005. Tato skutečnost je vysvětlena níže.
(114)
Zaprvé, byly nalezeny důkazy, že existovaly dvoustranné tržní ceny ve výši 34,45 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro uživatele s vysokou spotřebou energie na volném trhu (55.-57. bod odůvodnění). S ohledem na obchodní rozpětí, které je nižší než průměrné rozpětí ve výši 10 EUR uvedené v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování, tato tržní cena ukazuje, že náklady na dodávky se blížily částce 25,44 EUR/MWh nejnižší regulované sazby (G4) (průměrná cena ex post 23,90 EUR/MWh). Pokud se vezmou v úvahu objektivní rozdíly u dodávek za regulované sazby, např. 9,7krát vyšší objemy dodávek, investice do kontrolního zařízení a lhůty pro platbu, ze skutečnosti, že regulované sazby byly nižší, zjevně nevyplývá pro příjemce žádné nepatřičné ekonomické zvýhodnění.
(115)
Zadruhé, z dostupných důkazů je patrné, že v prosinci 2004 bylo možné uzavírat na dodávky mezi lednem a prosincem 2005 jednoleté smlouvy o základních dodávkách, které se zakládaly na termínovaných tržních cenách ve výši 31,05 EUR/MWh. Pro průmyslové uživatele s přerušitelnými dodávkami se silnou modulací zátěže byla k dispozici konečná tržní cena (s dodatečnými službami a přístupovou sazbou) ve výši 36,67 EUR/MWh, která je nižší než příslušná základní sazba (sazba 3.4), (viz 16., 18. a 58. bod odůvodnění).
(116)
Dodatečné slevy, které byly k dispozici v rámci regulovaných sazeb za řízení odběru (např. modulace zátěže, přerušitelnost), umožňovaly, aby uživatelé, kteří tyto služby poskytují, měli na regulovaném trhu nižší průměrné ceny (22). Tyto slevy, jimiž se rozhodnutí o zahájení řízení specificky nezabývá, byly odměnou za cenné služby pro síť ze strany poptávky, které vyžadovaly úpravy obchodních či průmyslových procesů, investice do nich či jejich omezení. Modulace zátěže vyžaduje, aby byly energeticky náročné průmyslové a obchodní procesy prováděny spíše mimo špičku než během ní, aby se snížila spotřeba a napětí v elektrické síti. I služby v oblasti přerušitelnosti, které jsou síti poskytovány, jsou ekonomicky užitečné. Ty totiž spočívají v tom, že dotčený průmyslový uživatel umožní provozovateli soustavy, aby po upozornění v krátkém předstihu (od několika vteřin do dvou hodin) a na dlouhou dobu (od jedné do dvanácti hodin) přerušil dodávku. Tak tomu bylo v případě příslušných regulovaných sazeb ve Španělsku.
(117)
Přínosy těchto služeb z hlediska zajištění kontinuity dodávek elektřiny se uznávají v právních předpisech EU. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (23) od členských států vyžaduje, aby zohledňovaly technologie pro řízení poptávky a přijímaly opatření k odstranění překážek, které brání využívání smluv na přerušitelný odběr elektřiny, aby byla zachována rovnováha mezi nabídkou a poptávkou. Tyto služby doplňují, a mohou dokonce nahradit jiné způsoby regulace, které provozovatelé sítě používají, aby se v elektrické síti zaručil soulad mezi poptávkou a nabídkou, a tím se zabránilo přerušením a výpadkům, které jsou sociálně a ekonomicky nákladné a mohou být podnětem k uložení sankcí či vzniku odpovědnosti.
(118)
Právě v případě Španělska jsou tyto služby obzvláště cenné, neboť v roce 2005 neexistovala výrazná kapacita propojení s jinými členskými státy a docházelo k rozsáhlému zavádění nestálých dodávek elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Rozsah ekonomické hodnoty těchto služeb a potenciálních nákladů, jejichž vzniku se může v elektroenergetické soustavě předejít, lze znázornit pomocí nákladů, které vynakládá španělský provozovatel sítě Red Eléctrica de España v souvislosti s pořizováním vyrovnávacích služeb. V roce 2005 uvedený provozovatel zaplatil v průměru 65 EUR/MWh za služby sekundární regulace ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 vteřin do 15 minut s cílem vyrovnat síť). Pokud jde o terciární regulaci ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 minut do 2 hodin s cílem obnovit zásoby energie sekundární regulace), průměrná cena v roce 2005 byla 78 EUR/MWh, přičemž se zvyšovala až na 600 EUR/MWh (24). Tím, že vyrovnávají poptávku a přesměrovávají ji mimo špičku (modulace zátěže) nebo poskytují kapacitu ke snížení odběru v kritických situacích (přerušitelné služby), se slevy z příslušných regulovaných sazeb (např. přibližně 32 EUR/MWh ze sazby 3.4) zdají být ekonomicky opodstatněné.
(119)
Při neexistenci takovýchto slev u opatření k řízení poptávky byly sazby pro uživatele, kteří byli připojeni k síti vysokého napětí (sazby 1.4 a 2.4), na mnohem vyšší úrovni pohybující se mezi 58 a 61 EUR/MWh v případě základní sazby a na 76,20 EUR/MWh v případě průměrné skutečné ceny. Ve srovnání s termínovanými tržními cenami ve výši 31,05 EUR/MWh, které byly k dispozici v období od ledna do prosince 2005, nelze mít za to, že tržní ceny jsou vyšší než regulované sazby použitelné u převážné většiny průmyslových a komerčních uživatelů s vysokou spotřebou energie.
(120)
Z toho vyplývá, že ačkoli ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nepředstavují vhodné měřítko pro srovnání cen elektřiny, které platí velcí průmysloví a komerční uživatelé, skutečné tržní ceny použitelné na dodávky elektřiny konečným uživatelům, kterým byla energie v roce 2005 dodávána za regulované sazby, byly v souladu s příslušnými úrovněmi regulovaných sazeb.
6. ZÁVĚRY OHLEDNĚ OPATŘENÍ
(121)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že bylo prokázáno zaprvé to, že společnosti, kterým byla elektřina dodávána za souhrnné regulované sazby, neměly z úrovně těchto sazeb žádnou výhodu, a zadruhé - s ohledem na to, že se Španělsko zavázalo, že dané opatření změní, - že předmětným společnostem bude za prodlení při splácení části jejich účtů za elektřinu v roce 2005 účtován přiměřený úrok.
(122)
Dotčené opatření proto uživatele z řad podniků nijak ekonomicky nezvýhodňuje. Vzhledem k tomu, že kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.
(123)
Komise tudíž dospěla k závěru, že s ohledem na režim, který Španělsko zavedlo, aby zpětně získalo dluh konečných uživatelů vůči elektroenergetické soustavě, nepředstavoval systém sazeb aplikovaný v roce 2005 státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, aniž je jím dotčeno jakékoli posouzení, které Komise případně provede u opatření přijatých Španělskem po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém regulovaných sazeb aplikovaný Španělským královstvím v roce 2005 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2014. február 4.)
a Spanyolország által végrehajtott SA.21817. (C 3/07.) (korábbi NN 66/06.) számú állami támogatásról
Spanyol villamosenergia-tarifák: a fogyasztók
(az értesítés a C(2014) 7741. számú dokumentummal történt)
(Csak a spanyol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/456/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
azt követően, hogy a fent említett rendelkezéseknek (1) megfelelően felhívta az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket, és tekintettel az észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A Centrica plc és a Centrica Energía S.L.U. vállalkozás (a továbbiakban együttesen: 'Centrica') 2006. április 27-én kelt levelében a Spanyolországban 2005-ben bevezetett szabályozott villamosenergia-tarifa rendszerrel kapcsolatosan panaszt nyújtott be a Bizottsághoz.
(2)
A Bizottság 2006. július 27-én kelt levelében felkérte a spanyol hatóságokat a fenti intézkedéssel kapcsolatos tájékoztatás nyújtására. Ez a tájékoztatás egy 2006. augusztus 22-én kelt levélben érkezett meg a Bizottsághoz.
(3)
2006. október 12-én az ügyet be nem jelentett állami támogatásként nyilvántartásba vették (NN 66/06. számú ügy).
(4)
A Bizottság 2006. november 9-én kelt levelében az intézkedés további tisztázására kérte a spanyol hatóságokat. A spanyol hatóságok 2006. december 12-én kelt levelükben válaszoltak.
(5)
A Bizottság 2007. január 24-én kelt levelében tájékoztatta a spanyol hatóságokat, hogy az intézkedés vonatkozásában az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(6)
A Bizottság határozatát az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2) kihirdették. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedésre vonatkozó észrevételeiket.
(7)
A spanyol hatóságok 2007. február 26-án kelt levelükben benyújtották észrevételeiket.
(8)
A Bizottság a következő érdekelt felektől vett át észrevételeket: Galícia regionális kormánya (Xunta de Galicia) (2007. március 23-án kelt levél), Centrica (2007. március 26-én és 2007. július 3-án kelt levelek), ACIE - Független Energiaszolgáltatók Szövetsége (2007. március 26-én kelt levél), Asztúria kormánya (2007. március 27-én kelt levél), AEGE - Energiaigényes Felhasználók Szövetsége (2007. április 2-án kelt levél), Asturiana de Zinc - AZSA (2007. április 3-án kelt levél), Ferroatlántica - fémtermelő (2007. április 3-án kelt levél), Alcoa (2007. április 3-án kelt levél), UNESA - Spanyol Villamosenergia-ipari Szövetség (2007. április 25-én kelt levél), ENEL Viesgo (2007. április 26-án kelt levél), Iberdrola (2007. április 26-án kelt levél), Union Fenosa Distribución (2007. április 27-én kelt levél), Hidrocantábrico Distribución Electrica (2007. április 27-én kelt levél), Endesa Distribución Electrica (2007. április 27-én kelt levél).
(9)
A érdekelt felek észrevételeit a Bizottság 2007. május 15-én és 2007. július 6-án kelt leveleiben továbbította a spanyol hatóságokhoz, akik lehetőséget kaptak a reagálásra; az észrevételeik egy 2007. augusztus 2-án kelt levélben érkeztek meg.
(10)
A Centrica 2007. június 1-jén, 2007. augusztus 28-án, 2008. február 4-én és 2008. március 1-jén kelt leveleiben, az AEGE 2011. november 21-én kelt levelében, valamint a Ferroatlántica 2011. december 5-én kelt levelében további tájékoztatást nyújtott be.
(11)
A Bizottság 2009. július 30-án, 2010. március 19-én, 2011. október 6-án, 2012. április 12-én, 2012. augusztus 31-én, 2013. február 4-én és 2013. július 17-én kelt leveleiben további felvilágosítást kért a spanyol hatóságoktól az intézkedéssel kapcsolatosan. A hatóságok 2009. október 5-én, 2010. április 26-án, 2011. december 7-én, 2012. június 12-én, 2012. október 18-án, 2013. február 11-én és 2013. október 4-én kelt leveleikben válaszoltak.
(12)
2013. április 19-én az ügyet két részre bontották: erre az ügyre, nevezetesen a villamos energia végfelhasználóknak nyújtott támogatással foglalkozó SA.21817 (C3/07, korábbi NN 66/06) számú, illetve a villamos energia elosztóknak nyújtott támogatással foglalkozó SA.36559 (C3a/07 korábbi NN 66/06) számú ügyre. Ez a határozat a háztartásokat és a kis üzleti vállalkozásokat kizárva, csak az eljárás hatálya alá tartozó villamos energia végfelhasználóknak esetleg nyújtott támogatással foglalkozik.
2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
A SPANYOL VILLAMOSENERGIA-RENDSZER 2005-BEN
(13)
A 2005-ben alkalmazandó 1997. november 27-i 54/1997. sz. törvény (Ley del Sector Eléctrico, a továbbiakban: LSE) által létrehozott jogi keretek között a végfelhasználók villamos energiával szabályozott tarifákon történő ellátása szabályozott tevékenységként került besorolásra. Ezt a feladatot a törvény az elosztókra osztotta ki.
(14)
2005-ben a spanyol piacon valamennyi villamos energia végfelhasználó választhatott, hogy független szolgáltatókkal tárgyal az ellátási szerződéséről, vagy az állam által meghatározott szabályozott tarifán részesül ellátásban. A szabályozott piacon minden olyan végfelhasználó, aki ezt kérte, jogosult volt a fogyasztói profilját és fogyasztási volumenét figyelembe vevő, integrált szabályozott tarifán (minden költséget magában foglaló ár) való ellátásra a helyi elosztójától. A szabad piacon a fogyasztók a szintén szabályozott hálózati hozzáférési díjat fizették meg, amin felül az energiaellátás költségeit is állniuk kellett. A villamosenergia-ágazat reformjának 2009-es befejezése óta az elosztók már nem szolgáltatnak szabályozott integrált tarifákon villamos energiát.
(15)
A szabályozott integrált tarifákról és a szabályozott hálózati hozzáférési díjakról - rendes esetben az N - 1 év vége előtt - előzetesen döntöttek az egész évre vonatkozóan, de azokat az év során is kiigazíthatták (3). Azonban az éves tarifa emelésekre felső összegkorlát vonatkozott (4). Elvben a tarifákat és díjakat az előrejelzések alapján úgy határozták meg, hogy az alkalmazásukból eredő szabályozott bevételek a villamosenergia-rendszer összes szabályozott költségére elegendő fedezetet biztosítsanak. 2005-ben a rendszer szabályozott költségei közé tartoztak többek között az integrált tarifákon történő energia ellátás költségei, a különleges támogatási rendszerekből (megújuló energiaforrások, kapcsolt energiatermelés, stb.) vásárolt energia költségei, szállítási és elosztási költségek, keresletoldali szabályozási intézkedések, a spanyol szigeteken a villamosenergia-termelés többletköltségei, szén támogatás, előző évek hiánya, stb. Nem voltak szabályok egyes bevétel csoportok, vagy azok egy részének valamely konkrét költség csoporthoz vagy azok egy részéhez történő rendelésére. Ennek eredményeképpen például a hálózati hozzáférési díjakból származó bevételt nem rendelték sem részben, sem egészében például a megújuló energiaforrásokból származó villamos energia támogatásának vagy a spanyol szigeteken a villamosenergia-termelés költségének a finanszírozására.
(16)
A fogyasztás mértékétől, a fogyasztás profiljától, a célzott fogyasztótól és a hálózati kapcsolódási feszültségtől függően 2005-ben nem kevesebb mint 25 végfelhasználói szabályozott tarifa volt. Ugyanakkor a szabad piaci végfelhasználókra kilenc másik szabályozott hálózati hozzáférési díj vonatkozott, amelyek szintén a kapcsolási feszültségen és más tulajdonságokon alapultak.
(17)
2004. december 30-án a spanyol hatóságok a 2005. évben alkalmazandó tarifákat (5) az alábbi felhasználói csoportoknak megfelelően határozták meg:
INTEGRÁLT TARIFÁK
Kisfeszültség
1.0.
Teljesítmény 770 kW-ig
2.0.
Általános, 15 kW-ot meg nem haladó teljesítmény
3.0.
Általános
4.0.
Általános, hosszú élettartamú
B.0
Közvilágítás
R.0
Mezőgazdasági öntözés
Nagyfeszültség
Általános tarifák
Rövid élettartamú
1.1.
Általános, 36 kV-ot meg nem haladó
1.2.
Általános, 36 és 72,5 kV között
1.3.
Általános, 72,5 és 145 kV között
1.4.
Általános, 145 kV felett
Közepes élettartamú
2.1.
36 kV-ot meg nem haladó
2.2.
36 és 72,5 kV között
2.3.
72,5 és 145 kV között
2.4.
145 kV felett
Hosszú élettartamú
3.1.
36 kV-ot meg nem haladó
3.2.
36 és 72,5 kV között
3.3.
72,5 és 145 kV között
3.4.
145 kV felett
Vontatási tarifák (Tarifas de tracción)
T.1
36 kV-ot meg nem haladó
T.2
36 és 72,5 kV között
T.3
72,5 kV és 145 kV között
Mezőgazdasági öntözés
R.1
36 kV-ot meg nem haladó
R.2
36 és 72,5 kV között
R.3
72,5 és 145 kV között
G. Nagyfogyasztói tarifa (G4)
Elosztóknak történő értékesítések tarifái
D.1
36 kV-ot meg nem haladó
D.2
36 és 72,5 kV között
D.3
72,5 és 145 kV között
D.4
145 kV felett
HOZZÁFÉRÉSI TARIFÁK
Kisfeszültség
2,0 A
Rendes kisfeszültségű hozzáférési tarifa
2,0 NA
Egyszerű, nappali/éjszakai megosztású kisfeszültségű hozzáférési tarifák
3,0 A
Általános kisfeszültségű tarifa
Nagyfeszültség
3.1.A
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meg nem haladó teljesítmény)
6.1
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.2
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meghaladó, de 72,5 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.3
Hozzáférési tarifa 72 kV-ot meghaladó, de 145 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.4
Hozzáférési tarifa 145 kV-ot meghaladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.5
Nemzetközi kereskedelemben használt hozzáférési tarifák
(18)
A szabályozott integrált tarifát fel lehet bontani a szállítás, elosztás és általános rendszerköltségek fedezetére szánt elemre (hálózati hozzáférési díj), valamint a villamos energia nagykereskedelmi piacon történő beszerzésének költségeit tükröző elemre (energia elem). Továbbá a keresletoldali szabályozási szolgáltatások esetében (például az áramellátás értesítést követő, elfogadott megszakításai vagy a fogyasztás völgyidőszakokra való koncentrálása) az integrált tarifákra engedmény rendszert alkalmaztak. Spanyolország 2005. óta változtatásokat vezetett be a szabályozott tarifarendszerben. Ezek közül a legutóbbi változás 2013-ban történt, amikor Spanyolország több intézkedés között a kiskereskedelmi piaci árak szabályozásának reformját is tartalmazó, a villamosenergia-ágazatra vonatkozó új jogi keretet (24/13. sz. törvény) fogadott el. Spanyolország bejelentette, hogy ezt az új törvényt és a végrehajtási rendelkezéseit 2014. során megszövegezik. Alább megtalálhatóak a fent említett csoportok legalacsonyabb (azaz a 145 kV-ot meg nem haladó) tarifa szintjeinek 2005. január 1-jétől alkalmazandó egyes alap integrált tarifái:
1. táblázat
2005. évi szabályozott integrált tarifák alap összegei
A/Teljesítmény elem
B/Energia elem
Integrált tarifa (A+B)
havi EUR/kW
EUR/kWh
EUR/MWh
Kisfeszültség
1.0
Teljesítmény 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Általános
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Általános, hosszú élettartamú
2,284634
0,076513
79,69
Nagyfeszültség
1.4
Rövid élettartamú, általános 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Közepes élettartamú, általános 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Hosszú élettartamú, általános 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Nagyfogyasztók G4
10,208070
0,011265
25,44
Forrás: A 2392/2004. sz. királyi rendelet I. melléklete, a Bizottság számításai.
(19)
A Spanyol Nemzeti Energia Bizottság (Comisión Nacional de Energía - a továbbkiakban: CNE), azaz a spanyol szabályozó hatóság megállapította, hogy 2005-ben az integrált tarifák átlagban nem tükrözték az ellátás valamennyi költségét, különösen az energia nagykereskedelmi piacon történő beszerzésének a költségét. Nevezetesen, amint azt az alábbi diagram is mutatja, mindössze öt hónap során, 2005 januárja és februárja között, majd ismét 2005 áprilisa és júniusa között voltak az átlagos szabályozott integrált tarifákban foglalt árak az átlagos nagykereskedelmi villamosenergia-piaci árak alatt. Ezzel szemben 2006 októbere és 2007 decembere között ennek az ellenkezője történt: ezalatt a 14 hónapos időszak alatt az átlagos nagykereskedelmi árak mélyen az átlagos szabályozott integrált tarifákban foglalt energiaárak alá estek, jóval a 2005-ös év azon hét hónapjában megfigyelt különbséget meghaladóan, amikor a nagykereskedelmi árak az integrált tarifákban foglalt energiaáraknál magasabbak voltak.
1. diagram
Súlyozott átlagos nagykereskedelmi ár és az integrált tarifában foglalt energiaár
Forrás: CNE - Jelentés a gáz- és a villamosenergia-piacokon a verseny alakulásáról 2005-2007 közötti időszak, 84. o.
A 2005. ÉVI TARIFA HIÁNY
(20)
A villamosenergia-rendszer elszámolásait a tényleges szabályozott bevételek és költségek alapján évente egyszer rendezték. 2005-ben a szabályozott tarifák és a hálózati hozzáférési díjak esetében megállapított szint nem eredményezett elegendő bevételt ahhoz, hogy lehetővé tegye a rendszeren belül az egész évre utólagosan igazolt valamennyi szabályozott költség visszatérítését. A CNE által az év végén lefolytatott 2005. évi végleges elszámolási eljárás során 3 811 millió EUR hiányt állapítottak meg. Nem ez volt az első alkalom, hogy az elszámolási eljárás hiányt mutatott ki, de a 2005. évi hiány mértéke példa nélküli volt. 2000-ben, 2001-ben és 2002-ben alacsonyabb hiányt könyveltek.
(21)
A kormány különösen a villamos energia beszerzésének tényleges költségeit becsülte alul. Miközben a végfelhasználók villamosenergia-fogyasztása mind a szabályozott, mind a szabad piacon nagyjából úgy alakult 2005-ben, ahogy azt 2004 decemberében előre jelezték, az év során az előre nem látott áremelkedések sora a nagykereskedelmi árat 2005-ben 62,4 EUR/MWh-ra állította be, szemben a 2004. évi 35,61 EUR/MWh-val, ami az átlagos nagykereskedelmi árat 2005-ben 59,47 EUR/MWh-ra emelte. Ennek az emelkedésnek többek között egy, a vízierőművi termelést 55 %-kal csökkentő, szokatlanul száraz év, az olajárak emelkedése, a kibocsátáskereskedelmi rendszer alapján ingyen kapott CO2 kibocsátási egységek piaci árának hatása, valamint a GDP növekedésénél nagyobb mértékű energia kereslet növekedés volt az oka.
(22)
A rendszer általános költségeinek növeléséhez hozzájáruló másik fontos tényező volt a megújuló energia termelés támogatásának magas szintje. A megújuló energia termelők nevezetesen választhatták a nagykereskedelmi villamosenergia-piacon, vagyis a „pool”-ban való közvetlen részvételt. 2005-ben ez a választási lehetőség különösen vonzó volt, és ennek következtében a vártnál több megújuló energia termelő vett részt a pool-ban, ami a rendszer magasabb költségeihez vezetett. Ezenfelül a különleges rendszerből (megújuló energiaforrások, kapcsolt energiatermelés) származó villamos energia energiaköltségeinek közvetlen támogatása, amit szabályozott költségként könyveltek el, 2005-ben 2 701 millió EUR volt. Példaképpen a rendszer szállítási és elosztási költsége 2005-ben 4 410 millió EUR volt.
A hiány előfinanszírozása céljából elfogadott mechanizmus
(23)
A hiány kialakulása nem maradt észrevétlen. Már 2005 márciusában, amikor egyértelművé vált, hogy tarifa hiány van kialakulóban, a spanyol hatóságok az 5/2005 sz. királyi törvényerejű rendelet 24. cikkében (6) rendelkeztek arról, hogy a villamosenergia-rendszer költségei és bevételei közötti rés áthidalásához szükséges pénzeszközöket Spanyolország azon öt legnagyobb „feljogosított villamos energia közműve” fogja szolgáltatni, amelyek jogosultak voltak az átállási költségek (7) vonatkozásában térítésben részesülni, az alábbi százalékos megoszlás szerint:
-
Iberdrola, S.A.: 35,1 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 2,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A.: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
Az 5/2005. sz. törvényerejű rendelet arról rendelkezett, hogy a jövőbeli hiány negatív egyenlegként a fenti öt vállalatnál kerüljön beszámításra egy olyan meglévő betéti számlán, amit a CNE az átállási költségeknek az e vállalatok számára történő kifizetésére használ. A gyakorlatban ez azt jelentette, hogy a közműveknek meg kellett előlegezniük a pénzösszegeket. Az átállási költség számla negatív egyenlege beszedési jogokat hozott létre, ami a közművek azon jogából állt, hogy a villamosenergia-fogyasztóktól a jövőben bevételt szedjenek be. A közművek e jogokat értékpapírosíthatták és a piacon eladhatták. Az e közművekre ruházott beszedési jogok minimális kamatlábon kamatoztak (3 hónapos Euribor, az előző évi novemberi átlagos Euribor kamatlábon számítva, felár nélkül).
A hiány végfelhasználók általi visszafizettetése céljából elfogadott mechanizmus
(25)
2006 júniusában a spanyol hatóságok határozatot hoztak a 2005. évi hiánynak a villamosenergia-fogyasztóktól a szabályozott tarifákon keresztül történő visszafizettetésére irányuló intézkedésekről. A spanyol hatóságok a 809/2006. sz. királyi rendeletben (8) előírták, hogy a 2005. évi hiányt (vagy pontosabban az öt kiválasztott közműre ruházott beszedési jogot) a fogyasztók fogják visszafizetni tizennégy és fél év alatt egy külön pótdíjban, amelyet mind az integrált, mind a hozzáférési tarifákban alkalmazni fognak. A pótdíjat a 2005. évi hiány nettó jelenértékének 14,5 év alatt, lineárisan történő visszatérítéséhez szükséges évi összegként számították ki, ami 2006-ban az integrált tarifa 1,378 %-ában, illetve a hozzáférési tarifa 3,975 %-ában került megállapításra. Az alkalmazandó kamatláb a 3 hónapos Euribor volt.
(26)
Ezt a pótdíjat „kifejezetten meghatározott rendeltetésű hozzájárulás”-nak (cuota con destino específico) tekintették. A spanyol hatóságok meghatározták, hogy a 2005. évi hiányt finanszírozó hozzájárulásból származó bevételek a CNE által kezelt letéti számlán halmozódnak fel. A CNE ezt követően a pénzeszközöket a beszedési jogok tulajdonosainak, azaz a hiányt finanszírozó termelőknek vagy a beszedési jogokat tőlük később megvásároló jogi személyeknek utalja át, a hiány finanszírozásából való egyenkénti részesedésüknek megfelelően.
A tarifa hiány hatása a spanyol piacra
(27)
2005-ben a spanyolországi villamosenergia-kereslet 37,49 %-át fedezték a szabad piacról. Ez a mennyiség a fogyasztók aránylag kis számának felel meg; a fogyasztóknak mindössze 8,5 %-a vásárolt energiát a szabad piacon, miközben 91,5 %-uk a szabályozott tarifáknál maradt (ami csökkenés a 2004. évi 97 %-hoz képest). A szabad piacon jelenlévő fő csoportot a nagyfeszültségű fogyasztók (elsősorban ipari fogyasztók) alkották; 38,9 %-uk élt a választási lehetőségükkel és az általuk eszközölt vásárlások a kontinentális Spanyolország területén 2005-ben felhasznált összes villamos energia 29 %-a volt. A háztartások és a kis kisfeszültségű fogyasztók 2003-tól választhatták a szabad piacot (9), de döntő többségük még mindig szabályozott tarifán volt; 2005-ben azonban jelentős részük szintén a szabad piacot választotta. 2005. december 31-én több mint 2 millió fogyasztó volt a szabad piacon (szemben a 2004. évi 1,3 millióval).
(28)
A szabályozott tarifák által 2005-ben átlagosan nyújtott árelőnyt azonban a fogyasztók szabályozott piacra való visszatérésével párhuzamban kell vizsgálni, jóllehet egy bizonyos időeltolódással. Amint azt az alábbi 2. táblázat is szemlélteti, a szabad piacon ellátott fogyasztók száma 2005 egésze során nőtt, de 2006-ban csökkent, ami a százalékukat (8,15 %) visszahozta a 2005 első felében elért szintre. Hasonlóképpen, a 2004 decemberében tapasztalható csökkenés a végfelhasználóknak szabad piacról szolgáltatott villamos energia mennyiségében folytatódott 2005 első negyedévében. Bár lényegében megtorpant 2005 júniusa és szeptembere között, 2005 decemberében és 2006 egészében folytatódott.
2. táblázat
Az ellátó létesítmények és a villamos energia szabad piaci részesedése (az egész piac százalékában kifejezve) 2004-2006
Villamos energia
2004.
2005.
2006.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Az ellátó létesítmények %-ában
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
A villamos energia %-ában
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Forrás: A CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006” című jelentése.
(29)
Bár a szolgáltatók által elszenvedett veszteségek hatása 2005 közepétől, a nagykereskedelmi árak jelentős emelkedésének kezdetétől érzékelhető volt, az ellátási szerződéseket nem lehetett azonnal megszüntetni. Ennek következményeként a szabad piaci szolgáltatók és különösen azok, amelyek nem rendelkeztek termelési kapacitással hanem a nagykereskedelmi piacon kellett beszerezniük a villamos energiát, arra kényszerültek, hogy vagy szabad piaci feltételek mellett - veszteségek elszenvedésének lehetősége ellenére - a szabályozott tarifával vetekedő árajánlatokat tegyenek, vagy a piaci részesedésük csökkenését eredményező, tényleges beszerzési költségeket tükröző magasabb árakat szabjanak ki.
3. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS KEZDEMÉNYEZÉSÉRE VONATKOZÓ HATÁROZAT
(30)
A Bizottságnak a hivatalos vizsgálat kezdeményezésére irányuló határozatában a végfelhasználók különböző csoportjai által fizetett szabályozott tarifákat hasonlították össze azokkal a becsült árakkal, amelyeket a szabad piacon, az ilyen tarifák hiányában kellett volna fizetniük. A piaci ár becsléseket a villamos energia nagykereskedelmi piaci ára, a hálózati hozzáférési díjak és 10 EUR/MWh átlagos becsült haszonkulcs alapján, a Centrica előterjesztése szerint számították.
3. táblázat
Fogyasztói csoportonkénti ár összehasonlítás
Fogyasztói csoport
Szabályozott tarifa
(EUR/MWh)
Becsült piaci ár (csak a nagykereskedelmi ár és a hozzáférési tarifa)
(EUR/MWh)
Becsült piaci ár (+ 10 EUR haszonkulcs)
1.
Magas feszültségű hálózathoz kapcsolt nagy ipari fogyasztók (G4 tarifa)
23,9
61,17
71,17
2.
Megszakítható ellátásban részesülő nagy ipari fogyasztók
27,0
73,87 -76,47
83,87 -86,47
3.
Nagyfeszültségű hálózathoz kapcsolt fogyasztók
76,2
81,57
91,57
4.
Háztartások
101,2
107,75
117,75
5.
Kisfeszültségű hálózathoz kapcsolt kis ipari fogyasztók vagy szolgáltató társaságok
103,9
101,07
111,07
Forrás: Centrica
(31)
Ez a táblázat az első két csoport (nagy ipari fogyasztók) számára jelentős előnyt mutatott ki. A végfelhasználók többi csoportja esetében az összehasonlítás kevésbé meggyőző, de kis mértékű előny még így is megfigyelhető.
(32)
A határozat megállapította, hogy ezt az előnyt szelektíven nyújtották, mivel a mesterségesen alacsony szabályozott árak energiaforrásként inkább a vállalkozások villamos energia használatának, mint például gáz használatának kedveztek. Továbbá tényleges és jogi szelektivitást is megfigyeltek, ugyanis az előny aránytalanul nagyobb volt a nagy ipari végfelhasználók esetében, amelyek egyes esetekben olyan minden költséget magukban foglaló árakból húztak hasznot, amelyek a becsült szabad piaci árak energia elemének kevesebb mint felét tették ki.
(33)
Az eljárást megindító határozatban jelezték, hogy azáltal, hogy a végfelhasználókat a szabályozott piacra való visszatérésre ösztönözték, a rendszer az elosztók előnyét is szolgálhatta, amelyekről úgy tűnik, hogy a szabályozott tevékenységük után garantált haszonkulcsot élveztek.
(34)
A határozatban ezenfelül úgy vélték, hogy a rendszerben állami forrásokat mozgatnak, mivel a hiány visszafizetésére használt pótdíj adójellegű járuléknak minősül, és az abból származó bevételek a CNE-n, a spanyol szabályozó hatóságon (mint közjogi szerven) áramlanak át mielőtt a végső kedvezményezettekhez jutnának. A Bíróság ilyen ügyekben hozott ítélkezési gyakorlata alapján a határozatban azt a következtetést vonták le, hogy ezeket a pénzeszközöket állami forrásoknak kell tekinteni.
(35)
Figyelemmel arra, hogy a végfelhasználók olyan piacokon működnek, amelyek általában nyitottak a verseny és az Európai Unión belüli kereskedelem előtt, a Bizottság az eljárást megindító határozatban azt a következtetést vonta le, hogy a 107. cikk (1) bekezdésében meghatározott valamennyi feltétel teljesült, és, hogy az intézkedés a végfelhasználóknak előnyt biztosító állami támogatást jelentett.
(36)
Miután az eljárást megindító határozatban megjegyezték, hogy az EUMSZ 107. cikkének egyetlen eltérése sem tűnt alkalmazhatónak, megvizsgálták, hogy a villamos energia szabályozott tarifán történő szolgáltatása tekinthető-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak (ágész), és mint ilyen részesülhet-e az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében kikötött eltérésben. A határozat leszögezte, hogy a villamosenergia-ágazatban a tagállamok közszolgáltatási kötelezettségek megállapítására vonatkozó mérlegelési jogkörét a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26-i 2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) (a továbbiakban: a villamosenergia-irányelv) rendelkezései korlátozzák. Ez az irányelv a tagállamok számára csak a háztartási fogyasztók és kisvállalkozások esetében határozza meg azt a kötelezettséget, hogy (a méltányos áron történő ellátáshoz való jogot nevezetesen magában foglaló) egyetemes szolgáltatási kötelezettséget vezessenek be (11). A határozatban azt a következtetést vonták le, hogy a villamosenergia-irányelv fényében a közepes vagy nagy vállalakozások villamosenergia-ellátása szabályozott tarifákon a szó szoros értelmében nem tekinthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak.
(37)
A Bizottság így komoly kétségét fejezte ki arra vonatkozóan, hogy a szabályozott tarifákban foglalt, a kisvállalkozások kivételével a vállalkozásokra alkalmazott támogatás elem a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető-e.
(38)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban azt is megállapították, hogy a villamosenergia-elosztók állami támogatásban részesülhettek. Az ügy ezen része egy külön határozat tárgya (C 3a/07. sz. ügy)
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(39)
A Bizottságnak a részletes vizsgálati eljárás megindításáról hozott határozatával kapcsolatos észrevételek benyújtására vonatkozó felhívására számos beadvány érkezett nagy ipari fogyasztóktól, elosztóktól, független szolgáltatóktól, valamint Spanyolország autonóm közösségeinek kormányaitól. Itt csupán a villamos energia végfelhasználók javát szolgáló állítólagos állami támogatással kapcsolatos észrevételek kerülnek összefoglalásra.
A FÜGGETLEN SZOLGÁLTATÓK ÉSZREVÉTELEI
(40)
A Centricá-tól és az ACIE-től, a Független Energiaszolgáltatók Szövetségétől érkeztek észrevételek. Az érvek és a következtetések nagyjából megegyeznek.
A Centrica és az ACIE észrevételei
(41)
A Centrica beadványa elsősorban a villamosenergia-elosztóknak biztosított állítólagos előnyre összpontosított. A társaság által előterjesztett számadatok és érvek azonban a villamos energia végfelhasználók esetében fennálló állami támogatásra is utalnak.
(42)
A Centrica szerint a szabad és a szabályozott piac egymás melletti létezése és különösen a végfelhasználók azon lehetősége, hogy szabadon váltsanak egyikről a másikra annyit jelentett, hogy a szabályozott tarifák a szabadpiaci árak referenciaáraként vagy felső összegkorlátjaként szolgáltak. A szolgáltatók nem szabhattak ki a szabályozott tarifánál magasabb árat, mert akkor nem tudtak volna új ügyfeleket szerezni és elvesztették volna a meglévőket.
(43)
Rendes esetben a villamos energia végfelhasználók által a szabad piacon fizetett ár két elemből áll: a hálózati hozzáférési díjból és az „ellátási elemből”, amely a piaci mechanizmus eredménye és a kiskereskedelmi szolgáltatót illeti meg. A kiskereskedelmi ellátásban a nyereségesség attól függ, hogy a fogyasztók által fizetett „ellátási elem” fedezi-e a szolgáltató költségeit (azaz az energia nagykereskedelmi piacról történő beszerzési költségeit vagy vertikálisan integrált társaság esetében a saját termelés költségeit) és a „haszonkulcsot”, amely magában foglal más ellátási költségeket (forgalmazási költségek, IT rendszerek, számlázás, stb.) és a befektetett tőke javadalmazását is. A szabad piaci szolgáltató így csak akkor tudott nyereségesen működni egy adott piaci szegmensben, ha „pozitív volt a haszonkulcs”, másképpen megfogalmazva a különbség a szolgáltatónak az ügyfelek kiszolgálása során felmerült általános költségei és a szabályozott tarifa között.
(44)
A Centrica bizonyította a szabad piaci szolgáltatók versenyhátrányának fennállását olyan számításokkal, amelyek kimutatták, hogy 2005-ben egyetlen fogyasztói csoport (12) esetében sem maradt haszonkulcs (vagy bármilyen, az év elején még létező haszonkulcs az év során lemorzsolódott). Ez azt jelentette, hogy a szabályozott tarifákat túl alacsonyan határozták meg ahhoz, hogy a független szolgáltatók nyereségesen versenyezhessenek. A Centrica szerint a végfelhasználók bizonyos csoportjaiért (nevezetesen a G4 tarifás energiaigényes felhasználókért és más nagy ipari felhasználókért) már a tarifa hiány megjelenése előtt sem lehetett versenyezni, mivel a integrált tarifa soha nem hagyott haszonkulcsot a versenyzéshez. A Centrica szerinti állítólagos versenyhátrány mindenekelőtt a kisfeszültségű hálózathoz kapcsolt szolgáltató vállalkozásokat és kis ipari vállalkozásokat magában foglaló felhasználói csoportban, valamint a háztartási szegmensben történt.
(45)
A Centrica számadatait, nevezetesen a szabályozott tarifák és a becsült piaci árak közötti összehasonlítást, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában átvette (lásd 30. preambulumbekezést és 3. táblázatot).
(46)
A Centrica nézete szerint a rendszer megsértette a villamosenergia-irányelvet, nem csupán a hiánnyal kapcsolatos intézkedések megkülönböztető jellege miatt (amely az elosztók veszteségeit ellentételezte, de a szolgáltatókét nem), hanem azért is, mert a fogyasztókat megfosztották az átlátható árakhoz és tarifákhoz való joguktól (13). Mivel a 2005-ben fizetendő villamosenergia-ár egy részét későbbi évekre halasztották, a véglegesen felszámított árak a fogyasztók számára nem voltak átláthatóak.
(47)
Ezenkívül a Centrica állítása szerint a hiány visszafizetési mechanizmus két fő okból nem volt kiegyensúlyozott: először, a hiányt elsősorban kisfeszültségű végfelhasználók fizetik vissza, annak ellenére, hogy a keletkezéséhez leginkább hozzájáruló felhasználók a nagy nagyfeszültségű végfelhasználók voltak. Másodszor, a szabad piaci végfelhasználóknak olyan hiányt kellett megfizetniük, amely létrejöttében nem volt szerepük.
(48)
A Centrica egyetértett a Bizottság azon előzetes nézetével, miszerint a spanyol hiánnyal kapcsolatos intézkedések állami források mozgatását vonták maguk után. A Centrica is úgy vélte, hogy a spanyol kormány által hozott, a termelők számára a beszedési jogaik értékpapírosítását lehetővé tevő döntés állami forrásokat érintett.
(49)
Az ACIE, a Független Energiaszolgáltatók Szövetsége becslése szerint 2005-ben a szabályozott tarifák alapjaként szolgáló energia beszerzési költségek 68 %-kal maradtak a szolgáltatók által a nagykereskedelmi piacon az energia vásárlásaik során viselt tényleges költségek alatt. Az ACIE kihangsúlyozta a független szolgáltatókat érintő súlyos következményeket, amelyekkel a 2005. évi hiány járt. Az ACIE szerint a szabad piaci szolgáltatók az elosztókhoz hasonló beszerzési költségeknek voltak kitéve. Ráadásul ők lényegében kötelesek voltak a kormány által az egyes fogyasztói csoportokra meghatározott integrált tarifa szinthez igazodni, mivel ellenkező esetben nem tudták volna a meglévő ügyfeleiket megtartani vagy újakat vonzani. Nevezetesen az ACIE kiemelte, hogy tagjai 2005 elején a kormány nagykereskedelmi árakra vonatkozó előrejelzései alapján kötöttek szerződéseket, amelyeket később be kellett tartaniuk, annak ellenére, hogy nem bizonyultak nyereségesnek. Ennek eredményeképpen a független szolgáltatóknak veszteségeik merültek fel. A Centrica úgy becsüli, hogy 2005-ben 10 millió EUR veszteséget szenvedett. Az ACIE szerint több szolgáltató, köztük a Saltea Comercial, az Electranorte, a CYD Energia és az RWE, kiszorult a piacról.
AZ ENERGIAIGÉNYES FELHASZNÁLÓK ÉSZREVÉTELEI
(50)
Az energiaigényes felhasználók a szövetségükön, az AEGÉ-n (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia) keresztül vettek részt az eljárásban. Egyesek közülük (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica és Alcoa) egyénileg is részt vettek. Az Alcoa egy alumíniumtermelő, amely Spanyolországban három, San Ciprián, La Coruña és Avilés településeken található termelő létesítményt üzemeltet, és 2005-ben a G4 integrált tarifában (az energiaigényes felhasználók számára fenntartott megszakítható tarifa) részesült. A Ferroatlántica olyan alumínium- és vasötvözet termelő, amely a 3.4 megszakítható tarifában részesült. Az Asturiana de Zinc, cinktermelő, San Juan de Nieva-i üzemének javát a G4 tarifa szolgálta.
(51)
Az energiaigényes felhasználók az észrevételeikben vitatják a Bizottság azon következtetését, miszerint az ipari tarifák (G4 és más megszakítható tarifák) állami támogatásnak minősülnek, és azzal érvelnek, hogy a tarifák nem nyújtottak gazdasági előnyt, nem érintettek állami forrásokat, valamint nem voltak hatással a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre.
Nincs gazdasági előny
(52)
Az energiaigényes felhasználók véleménye szerint az eljárás megindításáról szóló határozatban az előny fennállásának megállapítására használt referenciaérték pontatlan. A Bizottság az ipari tarifákat összehasonlította az átlagos nagykereskedelmi piaci árral (a pool ár), ami azon költségek szempontjából tekinthető reprezentatívnak, amelyeket ezek a társaságok rendes piaci körülmények között fizettek volna. Mivel az ipari tarifákat a pool árnál alacsonyabbnak találták, az eljárás megindításáról szóló határozatban azt a következtetést vonták le, hogy a tarifák a kedvezményezetteiknek gazdasági előnyt nyújtottak.
(53)
Az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy a pool egy azonnali piac, ahol óránként kereskednek a villamos energiával a következő napra. Az energiaigényes felhasználók szerint a pool-nak vannak bizonyos hiányosságai, amelyek hatással vannak a hatékonyságára és versenyképességére. Következésképpen a pool árak nem tükrözik pontosan a termelési határköltségeket, és ezért nem a tökéletes verseny helyzetét tükrözik. A villamos energiából nagy mennyiséget fogyasztó, egyenletes fogyasztási profilú nagy végfelhasználók nem a pool-ból vásárolnak, hanem jellemzően kétoldalú szerződéseket kötnek a villamosenergia-szolgáltatókkal. Ezt alátámasztja az OMEL 2005. évi jelentése is, ami kimutatta, hogy a feljogosított felhasználók közül mindössze a villamos energia kereskedelem 5 %-át jelentő hét feljogosított felhasználó szerezte be a villamos energiát közvetlenül a pool-on keresztül.
(54)
Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy a pool-ban jegyzett árakat megalapozott referenciaértékeknek lehetne tekinteni, nem lenne helyes a 2005. évi átlagos nagykereskedelmi árat használni, ahogy azt a Bizottság tette, mert ez az átlagos ár a szolgáltatók villamos energia keresletét tükrözi, akik viszont a végfelhasználók változatos portfólióját szolgálták ki, köztük háztartásokat és kisvállalkozásokat is. Az AEGE, a Ferroatlántica és az Asturiana de Zinc szerint a 2005-ben jegyzett legalacsonyabb ár, azaz 18,6 EUR/MWh megfelelő referenciaérték lenne, mivel ez az ár tükrözné a pool legversenyképesebb piaci körülményeit (amikor a termelők a villamos energiájukat a határköltségeikkel egyező áron kínálták). A nagy ipari fogyasztók helyzete nem összehasonlítható más végfelhasználók, különösen a háztartások helyzetével. Ezért az átlagos pool ár nem lehet a megfelelő referenciaérték. Az Alcoa szerint a Bizottságnak a vitatott tarifákat inkább a nagy végfelhasználók által kétoldalúan kötött árakkal kellene összehasonlítania.
(55)
Az Alcoa a kétoldalú piaci árra egy példát adott, és jelezte, hogy a három alumínium üzeme mindig is a G4 tarifában részesült. Azonban az Alcoa tulajdonában áll egy olyan timföldgyár is (Alúmina Española), amelyre vonatkozóan a szolgáltatóval 2004 végén kétoldalú szerződést kötött. A szerződés két évre szólt, és egy további évre lehetett meghosszabbítani. A három alumínium üzem fogyasztási profilja ugyanolyan egyenletes, mint a timföldgyáraké. Az utóbbiak azonban számottevően kisebb mennyiségű villamos energiát fogyasztanak (0,35 TWh-ot az Avilés és a La Coruña üzemek 1,3 TWh-os, illetve a San Ciprián üzem 3,4 TWh-os fogyasztásával szemben). Az e szerződés alapján megállapodott átlagár 34,45 EUR/MW volt (amely tartalmazta az atommoratórium költségeit, a hálózati hozzáférési költségeket és egyéb járulékos költségeket). Ezt az árat versenytárgyaláson érték el, és a szolgáltatók árajánlatai nem tértek el többel, mint 5 EUR-val egymástól.
(56)
Az Alcoa szerint az e kétoldalú ár (34,45 EUR/MWh) és a G4 tarifa (23,9 EUR/MWh) közötti különbség objektív tényezőkkel magyarázható. Nevezetesen a G4 tarifák felhasználóira olyan szabályozási korlátozások vonatkoznak, amelyeket a kétoldalú szerződésekre nem alkalmaznak, mint például a G4 tarifa alapján szerződött teljes teljesítmény felhasználásának kötelezettsége (szankciók terhe mellett), feszültségszabályozó berendezés birtoklására vonatkozó előírás, valamint 20 napon belüli fizetési kötelezettség (miközben a kétoldalú szerződések fizetési feltételei előnyösebbek).
(57)
Az Alcoa így azt a következtetést vonta le, hogy a három alumíniumüzemére vonatkozó hipotetikus piaci ár ezen üzemek magasabb fogyasztási szintje miatt jóval alacsonyabb lenne, mint 34,45 EUR/MWh. Továbbá egy 10 EUR/MWh átlagos haszonkulcs figyelembevételével a timföldgyár ellátásának nettó költsége 24,25/MWh lenne, ami nagyon közel áll a G4 integrált tarifához.
(58)
A Ferroatlántica kiemelte, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban helytelenül mutatták be a 2005-ben alkalmazott 3.4 szabályozott tarifát, mert tévesen engedményeket számítottak az alaptarifába, és azt az alkalmazandó hozzáférési díjnál (és a nagyon nagy fogyasztók díjánál) tízszer magasabb díjjal hasonlították össze. A Ferroatlántica arra is szolgáltatott bizonyítékot, hogy miközben a 2005. évi villamosenergia-ellátás 2004. évi határidős ügyleteiben az átlagos havi piaci ár 31,68 EUR/MWh volt, 2004 decemberében ez az ár 31,05 EUR/MWh volt. Ebből az következne, hogy valamely társaság az alap villamosenergia-ellátását 2005-ben akkor szerezhette be azon az áron, amikor a szabályozott tarifákat meghatározták. A „kiegészítő szolgáltatások” (3,92 EUR/MWh) és a vonatkozó hozzáférési tarifa (1,70 EUR/MWh) hozzáadását követően egy ipari felhasználó 36,67 EUR/MWh piaci árat kapott volna, ami az energiaigényes felhasználók esetében alkalmazandó 3.4 tarifa 56,11 EUR/MWh összege alatt van.
(59)
Az említett tarifa egyéb engedményei valójában a keresletoldali szabályozási szolgáltatások nyújtására való képességet, valamint e szolgáltatásoknak a rendszer javára történő elfogadását javadalmazták. Ebben a vonatkozásban a Ferroatlántica hozzátette, hogy a tarifa engedménye különböző szolgáltatások nyújtását tükrözte, nevezetesen az óránkénti különbségtételt (éjszakai és hétvégi fogyasztással), a megszakíthatóságot (az ellátásnak a hálózatüzemeltető kérésére történő elfogadása), a szezonalitást (az ellátás koncentrálása a kis keresletű hónapokra), valamint a meddő energia kezelését. Csupán ezek a változó, 1995-től rendeletben meghatározott engedmények és nem a szabályozott tarifa szint magyarázzák, illetve a Ferroatlántica nézete szerint indokolják is a 2005-ben fizetett alacsonyabb átlagos villamosenergia-árat.
(60)
Az energiaigényes felhasználók vitatják az eljárás megindításáról szóló határozat azon állítását, miszerint az előny nem volt arányban a fogyasztott mennyiséggel, és a nagy fogyasztók esetében növekvő tendenciát mutatott. Ebben a kérdésben az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy például maga a CNE is megerősítette, hogy a G4 tarifa szintjének még alacsonyabbnak kellett volna lennie. Az energiaigényes felhasználók megjegyzik, hogy a G4 vagy a 3.4 tarifa szerinti nagyfogyasztók több ezerszer annyi villamos energiát használtak, mint az átlagos magasfeszültségű fogyasztók, miközben egyharmadát fizették.
(61)
Ezenkívül abban nincs semmi különös, hogy a nagyfogyasztók magasabb egységenkénti engedményt kapnak az árból. Ilyen alapon az energiaigényes felhasználók állítása szerint vitatható az a következtetés, hogy az ipari tarifák előnyt jelentettek. Mindenesetre, mutattak rá, a Bizottságnak kell meggyőző bizonyítékkal alátámasztania az előny fennállását.
(62)
Az Alcoa azt is jelezte, hogy az Alcoa által Spanyolországban fizetett ár majdnem azonos volt az alumíniumüzemek által az EU-ban fizetett súlyozott átlagárral, és még magasabb is volt, mint az EGT-ben fizetett súlyozott átlagár.
Állami források hiánya
(63)
Az energiaigényes felhasználók állítják, hogy ők voltak azok, akik közvetlenül megfizették az elosztóknak az ipari tarifákat, anélkül, hogy a pénzeszközök az állam ellenőrzése alá kerültek volna, és ezért ez az intézkedés a PreussenElektra ügyben hozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően nem érintett állami forrásokat.
(64)
Az energiaigényes felhasználók azzal érvelnek, hogy a tarifák megállapítása - ami 2004 végén történt - és a hiánynak a fogyasztóktól történő visszafizettetését szolgáló mechanizmus elfogadása között - ami csak 2006 júniusában történt - eltelt egy bizonyos idő. Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság azzal érvelt, hogy a felhasználók számláiban megjelenő, adójellegű járuléknak minősülő pótdíj bevezetése miatt állami források is érintettek lettek. Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy ha ezt a hipotézist elfogadják, egy olyan intézkedés válik 2006-ben (utólagosan) támogatássá, ami 2005-ben nem volt támogatás. Ez az uniós jog olyan alapelveinek mondana ellent, mint a jogbiztonság és a jogos elvárás. Az energiaigényes felhasználók rámutattak, hogy valamely intézkedés támogatásként történő besorolása kizárólag az elfogadásakor fennálló körülményektől függ, és nem függhet jövőbeli eseményektől, különösen amikor azok ésszerűen nem előre jelezhetők. Jacobs főtanácsnokot idézik a Van Calster ügyben (14): „a helyzetet az illetékek eredeti bevezetésének napján kell értékelni, és nem lehet visszamenőlegesen módosítani”.
(65)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy a 2005. évi szabályozott tarifák 2005-ben nem minősültek állami támogatásnak. Ezek a társaságok kiemelték, hogy az adott körülmények között a finanszírozási mechanizmus elemzése lényegtelen, mivel azt csak 2006-ban vezették be. A finanszírozási mód értékelése csak akkor lenne helytálló, ha az intézkedés a kezdetektől fogva állami támogatásnak minősült volna. Mivel a tarifák nem tartalmaztak támogatást, az energiaigényes felhasználók nézete szerint a Bizottság nem alapozhat egy ezzel ellentétes következtetést a pótdíjra.
(66)
Az energiaigényes felhasználók továbbá úgy vélik, hogy az adójellegű járulékok esetében az intézkedés finanszírozási módja mindenesetre csak akkor lényeges az állami támogatás értékelése szempontjából, ha a járulék és „a támogatás között kötelező hozzárendeltségi viszony áll fenn”, azaz az intézkedés és finanszírozása között közvetlen kapcsolat van (15). Az energiaigényes felhasználók tagadják egy ilyen kapcsolat létezését, mivel a pótdíjat azon hiány fedezetére tervezték, amely a szabályozott tevékenységek rendezése során merült fel, és amely nem csupán a villamos energia szabályozott tarifán történő szolgáltatásával volt kapcsolatos, hanem más rendszerköltségekkel is. A pótdíjat így nem kifejezetten a szabályozott tarifán történő ellátásból származó veszteségek fedezetére állapították meg. Másodszor, a tarifák szintje és az alkalmazott pótdíj között nem volt sem közvetett, sem közvetlen kapcsolat, mivel a 2004-ben meghatározott tarifa feltétel nélküli volt (nem függött későbbi években további kiigazításoktól).
(67)
Az energiaigényes felhasználók ugyancsak úgy vélik, hogy a pótdíj nem minősült adójellegű járuléknak vagy illetéknek, mivel a spanyol jog szerint nem volt fiskális jellegű. A fiskális intézkedéseket közkiadások finanszírozására alkalmazzák, míg ebben az esetben a pótdíj célja egy olyan hiány visszafizettetése volt, amelyet a villamosenergia-rendszerben szabályozott tevékenységet végző magán üzemeltetők (elosztók) viseltek. A spanyol alkotmány szerint egy új fiskális intézkedést csak törvényben (és nem királyi rendeletben) lehet bevezetni. Ráadásul a pótdíjból származó bevételben az állam soha nem szerez tulajdont, illetve nem rendelkezhet azzal belátása szerint; ezeket a pénzeszközöket a CNE által kezelt betéti számlára utalják és az állam nem sajátíthatja ki azokat. Az elszámolási eljárás teljes mértékben automatikus és a CNE-nek nincs mérlegelési jogköre, önállósága, illetve nem ellenőrizheti a különböző szereplők részére befizetendő pénzeszközök végcélját vagy összegét.
(68)
Az energiaigényes felhasználók szerint ezt a Bizottság a spanyol átállási költségekről szóló határozatában (16) elismerte, amikor abban kijelentette, hogy az „összegek CNE-n keresztül történő átutalása lényegében számviteli célokat szolgál” és nem vonta le azt a következtetést, hogy az intézkedés állami forrásokat érintett volna.
(69)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy ez a helyzet azonos az „átállási költségek” forgatókönyvével, mivel mindkét esetben a kormány a rendszer állandó költségeinek ellentételezésére vezetett be pótdíjat. Úgy tűnik, ezt az irányvonalat támasztották alá egy, az Egyesült Királyságot érintő ügyben is (17).
Nincs hatás a versenyre és a kereskedelemre
(70)
Az Asturiana de Zinc és az Alcoa azt állítják, hogy az alumínium- és cinkpiac sajátos tulajdonságai miatt az e fémek termelésében felhasznált villamos energia árával kapcsolatos valamely intézkedés nem lehet hatással az uniós kereskedelemre, mivel a fémek tőzsdei áruk és az áraikat világviszonylatban a Londoni Fémtőzsdén határozzák meg. Ilyen körülmények között, a helyi termelési költségekben tapasztalt ingadozások nem váltanak ki változásokat a világpiaci árakban.
(71)
A két társaság úgy véli, hogy az EU-ban növekszik az alumínium- és cinktermelési hiány, miközben a keresletet egyre inkább harmadik országok exportjával elégítik ki.
(72)
Ha az alumínium- és a cinkipar eltűnne Spanyolországból, a helyére nem jönne új uniós belépő, mivel az uniós (alumínium) üzemek már így is teljes kapacitáson üzemelnek, és egyetlen új belépő vagy meglévő termelő sem lenne ösztönözve a kapacitásának a növelésére, mert a jövőbeli megfizethető energia rendelkezésre állását illetően a hosszú távú kilátások bizonytalanok. A hiányt így kizárólag importból fedeznék.
(73)
Az Alcoa továbbá azt állítja, hogy más uniós termelők érdekeit nem veszélyeztetik a tarifák, mivel olyan áron kínálják a villamos energiát, ami megegyezik az EU-25-ben más alumíniumtermelők által fizetett átlagárral.
Még ha az ipari megszakítható tarifák támogatásnak minősülnének is, az „létező támogatás” lenne
(74)
Az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy a vitatott tarifák már léteztek Spanyolország uniós csatlakozása előtt.
(75)
Bár a „G4 tarifa” megnevezést hivatalosan az 1986. március 6-i miniszteri rendelet vezette be, ténylegesen már létezett 1986. január 1-je, Spanyolország uniós csatlakozásának napja előtt, mivel megfelelt az 1983. október 14-i - azaz Spanyolország csatlakozását megelőző - miniszteri rendelet által létrehozott, korábbi „hosszú élettartamú ipari tarifa I”-nek. Valamennyi, az ipari tarifában részesülő villamos energia végfelhasználót automatikusan átváltották a G4 tarifára, amely ténylegesen ugyanaz a tarifa volt egy más néven.
(76)
Az 1983-as miniszteri rendelet kifejezetten rendelkezik a többi megszakítható tarifáról is.
(77)
Ezenfelül, az energiaigényes felhasználók szerint az intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (18) 15. cikke alapján létező támogatásnak minősülne, a 10 éves jogvesztő határidő lejárta miatt.
A visszafizettetést a jogos elvárások eleve kizárnák
(78)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy még ha feltételezzük is, hogy a tarifák nem tekinthetők létező támogatásnak, a visszafizettetést eleve kizárná a jogos elvárás elve. A 2005-ös év egésze során a tarifák a gazdasági magánszereplők közötti közvetlen kifizetések voltak. A felhasználók nem láthatták előre, hogy a 2004 decemberében meghatározott tarifák egy 2006 júniusában elfogadott kormányzati intézkedés folytán támogatássá válnak. Akármilyen körültekintő, egyetlen gazdasági szereplő sem számíthatott ilyen változásra a jogi helyzetében. Ezért a felhasználók jogosan várták el, hogy a tarifáik nem tartalmaztak állami támogatást.
GALÍCIA ÉS ASZTÚRIA REGIONÁLIS KORMÁNYAINAK ÉSZREVÉTELEI
(79)
Ami az energiaigényes felhasználóknak nyújtott esetleges támogatást illeti, Galícia regionális kormánya úgy véli, hogy a Bizottság tévedett, amikor a pool árat használta a piaci ár helyett, mivel az energiaigényes felhasználók rendszerint számottevően jobb feltételek mellett hosszú távú szerződéseket kötnek.
(80)
Miután a spanyol piac liberalizációja még nem teljes és különösen a termelők és a nagyfogyasztók közötti kétoldalú szerződések hiányában, Galícia regionális kormánya szerint annak lenne értelme, ha a termelők által az ezen ügyfelek ellátásához kifizetett tényleges költségeket használnák referenciaértékként. Egy másik lehetőség lenne a referenciaérték-árnak a szakirodalom alapján történő megállapítása (Wilson, 1993. (19) és Castro-Rodriguez, 1999. (20)), vagyis akár az energiaigényes felhasználók sajátos igényeinek megfelelő leghatékonyabb technológia költségeit, akár a villamos energia különböző napszakokban mért átlagos költségét vizsgálva. Az így megállapított referenciaérték-ár és a 2005-ben fizetett szabályozott tarifa közötti különbség sokkal kisebb lenne. Galícia regionális kormánya továbbá azzal érvel, hogy mindenesetre valamennyi spanyol felhasználó, beleértve az energiaigényes felhasználókat is, fogja idővel visszafizetni a 2005-ben alkalmazott alacsonyabb tarifák által okozott hiányt.
(81)
Galícia regionális kormánya szerint ráadásul a tarifa rendszer 2005. évi állapotában, nem volt jogilag szelektív, mert az államnak nem állt szándékában a végfelhasználóknak valamilyen előnyt nyújtani, hanem csupán hibát követett el a piaci trendek és árak előrejelzésében, amikor 2004-ben meghatározta a tarifákat. Galícia regionális kormánya azt a következtetést is kétségbe vonja, miszerint a rendszer hatással volt az Európai Unión belüli kereskedelemre.
(82)
Asztúria regionális kormányának észrevételei hasonlóak voltak a spanyol kormány észrevételeihez, amelyekre hivatkoztak.
SPANYOLORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(83)
Spanyolország fenntartja, hogy a szabályozott tarifa rendszer 2005-ben sem a végfelhasználók, sem az elosztók számára nem tartalmazott támogatást.
Nincs okozati összefüggés az állami intézkedés és a hiány között, valamint a hiány nem tulajdonítható az államnak
(84)
Spanyolország fenntartja, hogy a hiány nem tulajdonítható az államnak, ugyanis előre nem látható külső körülmények okozták, nem pedig az állam egyes tevékenységek támogatására irányuló szándékos elhatározása.
(85)
Spanyolország úgy véli, hogy az uniós jog 2005-ben nem zárta ki eleve az állam által meghatározott szabályozott tarifán történő ellátást. Az állami szabályozási beavatkozás így jogilag érvényes volt, mivel a nemzeti szuverenitás megnyilvánulása volt. A szuverenitás egyik ilyen előjoga a tarifák olyan módon történő meghatározásából áll, hogy a várható költségek igazodjanak a várható kereslethez.
(86)
Spanyolország úgy véli, hogy a 2005. évi hiányt a nagykereskedelmi villamosenergia-árak kormányzati előrejelzése és a pool alapján ténylegesen elkönyvelt árak közötti eltérés okozta. 2005 rendkívül magas árait olyan előre nem látható okok hajtották fel, amelyek vis majornak minősülnek.
(87)
Mivel az állítólagos támogatást keletkeztető esemény a nagykereskedelmi árak előrejelzést meghaladó emelkedése volt, az állítólagos előny nem tulajdonítható egyetlen jogszabálynak sem. Még ha feltételezzük is, hogy ez az előny létezett (de nem ez az eset áll fenn), azt az állam szándékaitól független körülmények okozták volna. Spanyolország szerint a vis major fennállása megtöri az okozati összefüggést a tarifák szintjét meghatározó közigazgatási határozat és az állami támogatást előidéző versenyelőny között. Még ha feltételezzük is, hogy az okozati összefüggés objektív feltételei teljesültek (de nem ez az eset áll fenn), a szándékosság (tulajdoníthatóság) szubjektív feltétele az állam részéről hiányzik.
Állami források hiánya
(88)
Spanyolország úgy véli, hogy a tarifák nem foglaltak magukban közpénzeket. Először, Spanyolország ebben a vonatkozásban azt állítja, hogy a pótdíj a Bíróság adójellegű járulékokról hozott ítélkezési gyakorlata értelmében nem „illeték”, mivel nem az állam szedi be és nem felel meg egy adótehernek. Spanyolország szerint a pótdíj a tarifa szerves részét képezi és tarifa-jellegű. A tarifa tehát magánpiaci ár.
(89)
Másodszor, a pénzt nem az állam szedi be és nem az állam által kijelölt alapba fizetik be. A tarifát az elosztók szedik be és nem az állam, ezért azok magánpiaci árak, amelyek (az LSE-ben meghatározott módon) a szereplők méltányos javadalmazását biztosítják. Nem adók és nem hatósági árak. Az állam semmit nem javadalmaz, mivel a rendszer a piaci erőkön keresztül biztosított javadalmazást a nem szabályozott tevékenységekért, illetve az állam által megállapított hozzáférési tarifákon keresztül a szabályozott tevékenységek vonatkozásában. Mivel egy ilyen jellegű rendszerben az állam nem visel terhet, a Sloman Neptune ügyben hozott ítélkezési gyakorlat szerint nem vontak be állami forrásokat (21). Továbbá ez a pénz soha nem folyik be az államkasszába, nem említik a költségvetési törvényekben, nem tartozik a Számvevőszék ellenőrzése alá, és nem lehet adminisztratív beszedési eljárások útján az adósoktól beszedni. A villamosenergia-rendszerrel szembeni adósságokra nem vonatkozik az állammal szembeni adósságokra alkalmazott kamatláb.
(90)
Spanyolország megismételte, hogy ezeket a pénzeszközöket a spanyol szabályozó hatóság, a CNE kezeli, csupán elszámolási közvetítőként eljárva. Spanyolország kiemelte, hogy a Bizottság a spanyol átállási költségekről (SA. NN 49/99) szóló 2001. évi határozatában már megállapította, hogy „a pénzeszközök továbbítása a CNE-n keresztül lényegében elszámolási jellegű folyamat. A CNE nevén lévő számlára átutalt pénzeszközök soha nem váltak e szerv tulajdonává, és azonnal kifizették a kedvezményezetteknek, egy olyan előre meghatározott összegnek megfelelően, amelyet a CNE semmilyen módon nem képes módosítani.” A Bizottság e megfontolás alapján azt a következtetést vonta le, hogy „nem [volt] olyan helyzetben, hogy megállapítsa, az átállási költség rendszer keretein belül meghatározott terhek bevételei állami forrásnak minősülnek vagy sem.”
Nincs előny
(91)
Spanyolország nem osztja a Bizottság azon nézetét, miszerint a szabályozott tarifák a végfelhasználóknak (vagy az elosztóknak) gazdasági előnyt nyújtanak.
(92)
Ami a végfelhasználókat illeti, Spanyolország, miután megismételte, hogy a hiány vis maior eredménye, azt állítja, hogy a hiány nem szolgálta a nagyfogyasztók javát, mert kamatostul tovább lett hárítva a következő évek tarifáira. Az alacsonyabb villamosenergia-árból fakadó állítólagos gazdasági előny így csupán látszólagos, mivel a szabad piaci árakhoz viszonyított különbséget a fogyasztók kamatostul visszafizetik.
A szabályozott tarifákon történő ellátás általános gazdasági érdekű szolgáltatás
(93)
Spanyolország úgy véli, hogy 2005-ben a szabályozott tarifák létezése nem ütközött az uniós jogba, mivel a piac valamennyi fogyasztó - ideértve a háztartásokat is - előtt történő megnyitásának határideje 2007. július 1-je volt.
(94)
Nevezetesen, a spanyol hatóságok szerint a villamosenergia-ellátás általános gazdasági érdekű szolgáltatás és az államnak be kell avatkoznia az egyetlen hálózat (természetes monopólium) fennállásából fakadó erőfölényes helyzetek miatti visszaélések megakadályozására.
(95)
A tarifák megállapításának paramétereit objektív és átlátható módon határozták meg. Spanyolország nézete szerint a tarifák megállapításának összetett szabályozási kerete és az elszámolási eljárás bizonyítja, hogy a tarifa rendszer a rendszer költségeinek és bevételeinek alapos elemzésén, valamint a villamos energia kereslet elemzésén alapult.
Spanyolország vállalása
(96)
Amint az megjegyzésre került a 25. és 26. preambulumbekezdésekben, a 2005-ben keletkezett hiányt éves részletekben fizetik vissza, az Euribor kamatlábon számított kamattal, de felár nélkül. Spanyolország az észrevételei sérelme nélkül vállalta, hogy az 1kV-nál nagyobb csatlakozással rendelkező üzleti felhasználóknak felszámított kamatlábat visszamenőlegesen megemelje. Az emelés a jelenlegi eljárás tárgyát képező azon üzleti felhasználóknak a 2005. évi hiányhoz való hozzájárulásával arányosan kerül meghatározásra, amelyeket a szabályozott integrált tarifán láttak el. Ez egy, az Euribor referencia kamatlábat 65 bázisponttal meghaladó felár alkalmazásával valósul meg, amely nagyjából összhangba hozza a hiány vonatkozásában az elkövetkező években alkalmazott kamatlábbal.
(97)
Az érintett összeget a következőképpen vetik ki az üzleti felhasználókra: a 2005. évi hiány már visszafizetett részének éves részleteire tekintettel a hozzáférési tarifákban alkalmaznak egy egyszeri emelést; a még visszatérítendő összegekre tekintettel az egyes éves összegekre közvetlenül alkalmazzák a magasabb kamatlábat, ugyancsak magasabb hozzáférési tarifák formájában.
5. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN FENNÁLLÓ ÁLLAMI TÁMOGATÁS
(98)
Valamely támogatás abban az esetben képez az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatást, ha a következő feltételek teljesülnek: az intézkedés a) a kedvezményezettet gazdasági előnyben részesíti; b) az állam vagy állami forrásból nyújtják; c) szelektív; d) hatással van a Közösségen belüli kereskedelemre és az Európai Unión belüli verseny torzításával fenyeget. Mivel e feltételek mindegyikének teljesülnie kell, a Bizottság az értékelését a kedvezményezetteknek nyújtott gazdasági előny fennállására korlátozza.
Gazdasági előny megléte
(99)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében a vállalkozások akkor részesülnek előnyben, ha olyan gazdasági előnyhöz jutnak, amelyben egyébként piaci feltételek mellett nem tudnának részesülni. Ebben az esetben az értékelésnek az kell megállapítania, hogy - a villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetésére is tekintettel - volt-e pozitív különbség a 2005-ben meghatározott szabályozott tarifák és azon piaci árak között, amelyet a potenciális kedvezményezetteknek a tarifa rendszerükben vásárolt villamos energiáért és a nyújtott szolgáltatásokért kellett volna fizetniük. A piaci körülményekhez viszonyított bármilyen előnyt a tényleges piaci árakra való hivatkozással kell megállapítani. Mindkét kérdést, azaz a pool árak, a piaci árak és a szabályozott tarifák közötti pozitív különbségeket - vagy azok hiányát -, valamint a hiány visszafizetését az alábbiakban sorban megvizsgáljuk.
Összehasonlítás az átlagos villamos energia pool árakkal
(100)
A villamos energia pool átlagos árai jelzik a nagykereskedelmi piac általános árszintjét. Ez az átlagos referenciaár 59,47 EUR/MWh volt 2005-ben, az év egészében. Amint az jelzésre és szemléltetésre került a 19. preambulumbekezdésben (1. diagram), 2005-ben hét egymást nem követő hónap során az átlagos nagykereskedelmi árak a valamennyi végfelhasználóra alkalmazott szabályozott integrált tarifákban foglalt villamosenergia-árak felett alakultak. A 2392/2004. sz. rendeletben meghatározott átlagos tarifaszint ezért úgy tűnik, hogy pozitív különbséget eredményezett valamennyi olyan végfelhasználó javára, amely a szabályozott tarifákat választotta, legalábbis 2005-ben a hónapok többségében.
(101)
Az egy évnél rövidebb, néhány hónapos időszakok során azonban ilyen különbség nem keletkezett a 2005. január és május közötti öt hónapban. Így nem részesült előnyben a teljes szabályozott tarifa rendszer. Ezenfelül, ha összehasonlításra kerülnek az egy évnél hosszabb időszakok, például 2007. december 30-ig, a 2005 júniusa óta esetlegesen felhalmozott előnyt az átlagos pool árakban történt csökkenés több mint kiegyenlíti, mivel ez utóbbiak 2007. márciusában jelentősen csökkentek 37 EUR/MWh-ra, miközben a szabályozott integrált tarifákban foglalt árak ugyanazon időszak alatt 68 EUR/MWh körül voltak. 2006 októberétől az integrált tarifákban foglalt villamosenergia-árak valójában sokkal magasabbak voltak, mint a nagykereskedelmi ellátási árak (lásd 1. diagram). Következésképpen, ha a szabályozott tarifákban foglalt villamos energia költségeknél magasabbak a pool árak, a szabályozott tarifákon ellátott fogyasztók haszna és gazdasági előnyei kiegyenlíthetődnek amikor a pool árak alacsonyabbak, mint a villamos energia bennfoglalt költségei.
(102)
Ebből az következik, hogy sem 2005-ben, az egy évnél rövidebb, néhány hónapos időszakokban, sem a 2005. év egy részét magában foglaló két éves időszakokban nem tűnik úgy, hogy a 2005-ben alkalmazott szabályozott tarifában foglalt energiaárak a villamos energia pool nagykereskedelmi áraival összehasonlítva előnyt biztosítottak volna a szabályozott tarifákon ellátott fogyasztói csoportnak. Azonban az egész villamosenergia-rendszer vonatkozásában befizetett hozzáférési díjakból és szabályozott tarifákból származó bevétel sem volt elég a rendszer 2005. évi szabályozott költségeinek fedezetére. Meg kell ezért vizsgálni, hogy a felállított mechanizmus elégséges-e a hiány visszafizetésének biztosítására.
A villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetése
(103)
Amint az a fenti 15. és 20-22. preambulumbekezdésekben ismertetésre került, a villamosenergia-rendszer 2005. évi elszámolásai tartalmazták a rendszer valamennyi szabályozott költségét és szabályozott bevételét, anélkül, hogy egyes bevételeket meghatározott költségekhez utaltak volna. Például a szállítási és az elosztási költségeket (4 410 millió EUR), illetőleg a kapcsolt energiatermelés és a megújuló energiaforrások támogatásának költségeit (2 701 millió EUR) nem osztották meg a szabályozott piac integrált tarifáiból származó szabályozott bevételek és/vagy a szabad piaci szabályozott hozzáférési díjak között, illetve nem e két bevétel típust megkülönböztetve finanszírozták. Valójában a rendszer valamennyi felhasználója részesül nyereségben, és várhatóan fedezni tudja a kapcsolt energiatermelés és a megújuló energiaforrások hatékony formáit szolgáló támogatás, vagy a szállítási és elosztási szolgáltatások költségeit. Ezen az egyes tarifákhoz tartozó nem halmozott költségeken alapuló rendszerben nem lehet utólagosan, objektíven a szabad piaci felhasználókhoz, illetőleg a szabályozott tarifális felhasználókhoz, valamint ez utóbbi csoporton belül, a 2005-ben alkalmazott 25 különböző tarifa kategóriához utalni az elosztási költségeket. Ebből az következik, hogy a 2005. évi hiányból származó lehetséges előnyöket, vagy azok hiányát, a villamosenergia-rendszer egésze szempontjából helytálló vizsgálni.
(104)
Ebben a vonatkozásban Spanyolország olyan mechanizmust vezetett be, amely a 2005. évi hiány egészét hivatott visszafizettetni. Ez összhangban van a rendszer számviteli nyilvántartásaira abban az időszakban alkalmazott egyetemlegességgel. A rendszer költségeinek fedezetéhez szükséges, a villamosenergia-rendszer szabályozott bevételeiben tapasztalt hiányt a 809/2006. sz. királyi rendeletben előírt „kifejezetten meghatározott rendeltetésű hozzájárulás” útján beszedett forrásokkal pótolták. 2006 közepétől a visszatéríttetés elkezdődött a szabályozott integrált tarifához 1,378 % értékben, a hozzáférési díjhoz pedig 3,975 % értékben adott pótdíj alkalmazásával, majd ezt követően olyan pótdíjakkal, amelyek szükségesek a 2020-ban befejeződő 14,5 év alatt, a 3,8 milliárd EUR plusz kamatok visszafizetésének biztosításához (lásd a fenti 25. és 26. preambulumbekezdést).
(105)
Ebből az következik, hogy a 2005. évi hiány finanszírozására rendelt külön hozzájárulásból származó bevétel lehetővé teszi a rendszer felhasználóinak, hogy befizessék a villamos energia számláikat, egy olyan növekménnyel, ami a 2005. évi rendszer számviteli egyensúlyához utólagosan szükséges, jelentős időbeli eltolódással.
(106)
Ilyen körülmények között a villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetésére és a számviteli egyensúlyának visszanyerésére 2006-ban választott módszer egyetlen vitatható szempontja az éves visszafizetésekre eredetileg alkalmazott alacsony kamatláb, nevezetesen az Euribor referencia kamatláb felár nélkül. Amint az a 96. és 97. preambulumbekezdésekben részletesebben kifejtésre került, Spanyolország vállalta az ezen eljárás tárgyát képező üzleti felhasználókra alkalmazott kamatláb emelését. Spanyolország a referencia kamatlábon felül 65 bázis pontos felár alkalmazását vállalja.
(107)
A 2005. évi hiány visszafizetésére eredetileg alkalmazott intézkedés e módosításának alkalmazása, amely kizárja a korrekciós mechanizmus alapján a legmagasabb szabályozott tarifákat fizető háztartásokat és kisvállalkozásokat, kiegyenlít bármilyen hipotetikus előnyt, amelyben a társaságok a kifizetések 2006-tól történő elhalasztása miatt részesülhettek. A pótdíjnak a tarifában történő alkalmazása továbbá azt jelenti, hogy a visszatéríttetett teljes összeg minden egyes társaság esetében közvetlenül aránylik annak villamos energia fogyasztásához. Minél több villamos energiát fogyasztanak, annál magasabb a pótdíj.
Összehasonlítás a villamosenergia-piaci árakkal
(108)
Másodszor, ahogy azt néhány érdekelt fél megjegyezte, a villamos energia pool-on jegyzett árak nem megfelelő referenciaértékek a nagyfogyasztók által szabályozott tarifák mellett fizetett villamosenergia-áraknak a piaci árakkal történő összehasonlításához. A villamosenergia-piaci szereplő OMEL 2005. évi jelentésében szereplő bizonyítékok alapján mindössze hét, a kereslet 5 %-át képviselő végfelhasználó szerezte be a villamos energiáját közvetlenül a pool-ból, szemben több száz ipari és nagy üzleti felhasználóval. Az ipari és más nagyfogyasztók, különösen azok az energiaigényes fogyasztók akiknél az energia a termelési költségeik jelentős részét teszi ki (az alumíniumtermelésben jellemzően 30-40 %-ot), előre látható ár és ellátási feltételeket igényelnek és érnek el. Ezeket a feltételeket a másnapinál hosszabb határidejű szerződésekben fektetik le. Az egy olyan másnapi piacon óránként jegyzett árak, mint például a villamos energia pool, a fogyasztók változatos portfólióját, ideértve a háztartásokat is, kiszolgáló szolgáltatók átlagos piaci árait szemlélteti. Ahhoz azonban nem szolgálnak megfelelő referenciaértékként, hogy az energiaigényes felhasználók által a szabad piacon, a másnapinál hosszabb határidejű szerződések alapján fizetendő árakat meghatározzák. Az eljárás megindításáról szóló határozatban kifejtett véleménnyel szemben a vizsgálat kimutatta, hogy az átlagos pool áraknál alacsonyabb szabályozott tarifák nem feltétlenül jelentenek az ipari felhasználók számára előnyt a piaci feltételekkel szemben, mivel a pool árak e felhasználók többsége számára nem piaci árak. Ez eloszlatja az ebben a vonatkozásban felvetett kételyeket.
(109)
Ráadásul Spanyolországban 2005-ben a szabad piacra való váltás választása nem volt visszafordíthatatlan. A fogyasztók a szabályozott és a szabad piacon folyamatosan választhattak a legvonzóbb ajánlatok közül, ami az árak bizonyos fokú konvergenciájához vezetett. A szolgáltató kiválasztásának visszafordíthatósága szükségszerűen ahhoz vezet, hogy a nagykereskedelmi árak emelkedésének helyzetében, mint amilyen Spanyolországban 2005 áprilisától történt, a kiskereskedelmi piaci árak mégis csökkennek, miközben amikor a helyzet fordul, a legmagasabb szabályozott tarifák szintjét megközelítő, a szabad piaci árak növelésére irányuló, ezzel ellentétes ösztönzés jelenik meg.
(110)
A független szolgáltatók szövetsége is megerősítette (42-49. preambulumbekezdések), hogy 2005-ben a szabad piaci szolgáltatóknak a szerződéseiket be kellett tartaniuk, vagy, amennyiben ez lehetséges volt, egyoldalúan fel kellett azokat bontaniuk, vagy máskülönben újra kellett tárgyalniuk az áraikat és felfelé kellett azokat igazítaniuk, vállalva azt a kockázatot, hogy az ügyfeleik a szabályozott piacra válthatnak. A szabad piaci szolgáltatók által viselt állítólagos veszteségek azt jelzik, hogy 2005-ben a szabad piaci árak, különösen a fenntartott egy éves szerződések esetén, a megfelelő szabályozott tarifa szintjéhez közel maradtak, és ennek megfelelően a szabályozott tarifák lényegében nem biztosítottak a tényleges szabad piaci árakkal szemben gazdasági előnyt.
(111)
Ez így arra utal, hogy két hipotetikus versenyző ipari felhasználó, akik közül az egyik szabad piaci, 2005. januártól decemberig szóló egy éves villamosenergia-ellátási szerződés alapján működött, a másik pedig ugyanazon időszakban szabályozott tarifán szerezte be az ellátását, amennyiben minden más tényező megegyezik, hasonló villamosenergia-költségekkel szembesült. Valójában a szabályozott tarifák szintjének 2005-ben az volt az egyetlen hatása a szabad piaci árakra, hogy a szabad piaci felhasználók számára az áremelések korlátozásának közvetett előnyét biztosították, feltételezve, hogy az éven belül, vagy akár hosszabb távon, 2005 egésze során ezen emelések szerződés szerint lehetségesek voltak. A szabályozott tarifák nem torzíthatták a szabad, illetve a szabályozott piacon villamos energiát beszerző ipai felhasználók közötti tényleges vagy potenciális versenyt.
(112)
Harmadszor, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában különösen a 2005-ben a nagy ipari fogyasztókra alkalmazott 23,9 EUR/MWh (G4 tarifa), illetve a megszakítható ellátásban részesülő nagy ipari fogyasztókra alkalmazott 27,0 EUR/MWh (például a 3.4 tarifa) alacsony szabályozott tarifa szintekre hivatkozott, amint az a fenti 30. preambulumbekezdés 3. táblázatában ismertetésre került. Egyes harmadik felek rámutattak, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban kifogásolt szabályozott tarifa szintek nem tarifák, hanem engedménnyel csökkentett átlagárak. Engedmények nélkül, a 2392/2004. sz. rendeletben ténylegesen meghatározott és az 1. táblázatban ismertetett alap tarifa szint 56,12 EUR/MWh (3.4 tarifa), illetve 25,44 EUR/MWh (G4 tarifa) volt.
(113)
Ebben a vonatkozásban a hivatalos vizsgálat arra szolgáltatott bizonyítékot, hogy az eljárást megindító határozatban említett, az ipari felhasználókra alkalmazott szabályozott tarifák a teljes, 2005. januártól decemberig terjedő időszakban az alkalmazott piaci árak szintjén voltak, az alábbiak szerint:
(114)
Először is, bebizonyították, hogy létezett egy 34,45 EUR/MWh kétoldalú piaci ár, amelyet 2005-ben a szabad piacon az energiaigényes felhasználókra alkalmaztak (55-57. preambulumbekezdések). Ez a piaci ár, a hivatalos vizsgálat megindításáról szóló határozatban hozzáadott átlagos 10 EUR haszonkulcsnál kisebb haszonkulccsal, a legalacsonyabb szabályozott tarifához (G4), azaz 25,44 EUR/MWh-hoz közeli ellátási költséget jelentett (23,9 EUR/MWh átlagos utólagos ár). Amikor figyelembe vesszük a szabályozott tarifán történő ellátással kapcsolatos objektív különbségeket, mint például a 9,7-szer nagyobb ellátási mennyiségeket, a feszültségszabályozó berendezésekbe történt beruházásokat és a fizetési határidőket, az a tény, hogy a szabályozott tarifa alacsonyabb volt, nem tűnik úgy, hogy jogtalan gazdasági előnyt biztosított volna a kedvezményezetteknek.
(115)
Másodszor, a rendelkezésre álló bizonyítékok kimutatták, hogy 2004 decemberében az alapterhelésre vonatkozó, 31,05 EUR/MWh határidős piaci áron alapuló egy éves szerződéseket 2005. január és december közötti ellátásra lehetett megkötni. Az erőteljes terhelésmodulációt alkalmazó, megszakítható ipari felhasználók számára rendelkezésre állt egy 36,67 EUR/MWh értékű végső piaci ár (kiegészítő szolgáltatásokkal és hozzáférési tarifával), amely alacsonyabb mint a vonatkozó alaptarifa szint (3.4 tarifa) (lásd a fenti 16., 18. és 58. preambulumbekezdéseket).
(116)
A keresletoldali szabályozásért (például terhelésmoduláció, megszakíthatóság) a szabályozott tarifákból rendelkezésre álló további árengedmények a szabályozott piacon az e szolgáltatásokat alkalmazó felhasználók számára alacsonyabb átlagos árakat tettek lehetővé (22). Ezek az engedmények, amelyekkel az eljárás megindításáról szóló határozat kifejezetten nem foglalkozott, a hálózaton végzett olyan értékes keresletoldali szolgáltatásokat javadalmaztak, amelyeket a kereskedelmi vagy ipari folyamatokra előírt kiigazítások, beruházások vagy korlátozások tettek szükségessé. A terhelésmoduláció a fogyasztás és a feszültség villamosenergia-hálózati csökkentése érdekében az energiaigényes ipari vagy kereskedelmi folyamatok végzését csúcsidőszakok helyett völgyidőszakokban követeli meg. Ugyanilyen módon a hálózatnak nyújtott megszakíthatósági szolgáltatások gazdasági szempontból hasznosak, mivel a kérdéses ipari felhasználó vonatkozásában lehetővé teszik, hogy a rendszer üzemeltetője az ellátást rövid időre (néhány másodperctől két óráig), illetve hosszú időre (egytől tizenkét óráig) megszakítsa, ahogy az Spanyolországban, a vonatkozó szabályozott tarifák esetében is történt.
(117)
A villamosenergia-ellátás folytonosságának biztosításában e szolgáltatások hasznát az uniós jogszabályok elismerik. A villamosenergia-ellátás biztonságát és az infrastrukturális beruházások védelmét célzó intézkedésekről szóló, 2006. január 18-i 2005/89/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv előírja a tagállamok számára, hogy a kereslet és a kínálat közötti egyensúly fenntartása érdekében legyenek figyelemmel a keresletoldali szabályozási technológiákra, valamint hozzanak a megszakítható szerződések használatát gátló akadályokat felszámoló intézkedéseket (23). Ezek a szolgáltatások a hálózattal szembeni villamos energia keresletnek a kínálattal való összhangját biztosító, a hálózat üzemeltetője által használt más szabályozási módokat kiegészíthetnek, vagy akár azokat helyettesíthetnek is, ezáltal elkerülve a megszakításokat és az áramszüneteket, amelyek társadalmi és gazdasági szempontból is költségesek, és szankciókat vagy kötelezettségeket vonhatnak maguk után.
(118)
Kifejezetten Spanyolország esetében, a más tagállamokkal való jelentős összekötő kapacitás hiánya, valamint az ingadozó teljesítményű megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia-ellátás jelentős részesedése 2005-ben ezeket az szolgáltatásokat különösen értékessé tette. A Red Eléctrica de España, spanyol hálózat-üzemeltető által vásárolt kiegyensúlyozási szolgáltatások költségei szemléltetik milyen mértékűek a villamosenergia-rendszerben elkerülhető költségek, illetve milyen mértékű a gazdasági értékük. 2005-ben a Red Eléctrica de España átlagosan 65 EUR/MWh-át fizetett az energiát növelő másodlagos szabályozási szolgáltatásokért (a hálózat kiegyensúlyozása érdekében további, 15 másodperc és 15 perc közötti kapcsolt energia hozzá adása); (a másodlagos szabályozási energiatartalékok helyreállítását szolgáló további, 15 perc és 2 óra közötti kapcsolt energia hozzáadásával) az energia növelés harmadlagos szabályozásának átlagos ára 2005-ben 78 EUR/MWh volt, amely 600 EUR/MWh-ig emelkedett (24). A kereslet kiegyenlítéséért és csúcsidőszakokból való kivonásáért (terhelésmoduláció), illetve a kritikus helyzetekben való csökkentésére kapacitás biztosításáért (megszakítható szolgáltatások) a vonatkozó szabályozott tarifák engedményei (például 32 EUR/MWh körül a 3.4 tarifa esetében) gazdaságilag indokoltnak tűnnek.
(119)
A keresletoldali szabályozási intézkedésekért nyújtott ilyen jellegű engedmények hiányában a nagyfeszültségű hálózathoz kapcsolt felhasználók szabályozott tarifái (1.4 és 2.4 tarifák) sokkal magasabb szinten álltak: az alaptarifa esetében 58 EUR és 61 EUR/MWh között, illetve az átlagos tényleges ár esetében 76,2 EUR/MWh-n. Ha ezt összehasonlítjuk a 2005. január és december közötti időszakban elérhető 31,05 EUR/MWh határidős piaci árral, a piaci árak nem tekinthetőek a nagy fogyasztású ipari és kereskedelmi felhasználók túlnyomó többségére alkalmazott szabályozott tarifáknál magasabbnak.
(120)
Ebből az következik, hogy bár a villamosenergia-poolon jegyzett árak nem megfelelő referenciaértékek a nagy ipari és kereskedelmi felhasználók által fizetett villamosenergia-árakkal történő összehasonlításhoz, a 2005-ben szabályozott tarifán ellátott végfelhasználók villamosenergia-ellátására alkalmazható tényleges piaci árak összhangban voltak a szabályozott tarifák vonatkozó szintjeivel.
6. AZ INTÉZKEDÉSRŐL LEVONT KÖVETKEZTETÉSEK
(121)
A Bizottság a fenti megfontolások fényében úgy véli, hogy bebizonyosodott, hogy először is a szabályozott integrált tarifákon villamos energiában részesült társaságokat e tarifák szintje nem jutatta előnyhöz, valamint másodszor, szem előtt tartva Spanyolország vállalását az intézkedés módosítására, a megfelelő kamatlábon számított kamatot fogják felszámítani, amiért egyes társaságok a villamosenergia-számláik egy részét 2005-ben késedelmesen fizették ki.
(122)
A szóban forgó intézkedés így nem foglal magában az üzleti felhasználóknak kedvező gazdasági előnyt. Mivel az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének feltételei kumulatívak, nincs szükség annak vizsgálatára, hogy a többi feltétel teljesült-e.
(123)
A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy tekintettel a végfelhasználók villamosenergia-rendszer felé fennálló tartozásának visszafizettetése céljából Spanyolország által hozott intézkedésekre, a 2005-ben végrehajtott szabályozott tarifarendszer az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem eredményezett állami támogatást. Ez a következtetés a panaszban szereplő helyzetre és időszakra vonatkozik, a Spanyolország által 2005. után hozott intézkedések vonatkozásában a Bizottság által esetlegesen végzett bármilyen értékelés sérelme nélkül,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Spanyol Királyság által 2005-ben végrehajtott szabályozott tarifarendszer az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Spanyol Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2014. február 4-én.