ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. október 16.)
a Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott SA.18211. (C 25/2005.) (korábbi NN 21/2005.) sz. állami támogatásról
(az értesítés a C(2013) 6261. számú dokumentummal történt)
(Csak a szlovák nyelvű változat hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/342/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
miután a fent hivatkozott rendelkezésnek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és tekintettel a benyújtott észrevételekre (2),
mivel:
I. ELJÁRÁS
1. A BIZOTTSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(1)
A Bizottsághoz a 2004. október 15-én kelt és 2004. október 25-én iktatott levélben panasz érkezett a Frucona Košice, a.s. részére állítólagosan nyújtott jogellenes állami támogatással kapcsolatban. A panaszos 2005. február 3-án kiegészítő információkat nyújtott be. 2005. május 24-én találkozóra került sor a panaszossal.
(2)
A Bizottság a panaszos által nyújtott információk alapján 2004. december 6-i levelében felkérte Szlovákiát, hogy tájékoztassa a Bizottságot a vitatott intézkedésről. Szlovákia 2005. január 4-én kelt, 2005. január 17-én iktatott válaszlevelében tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a Frucona Košice, a.s. csődegyezséggel összefüggésben esetlegesen jogellenes állami támogatásban részesült, és kérte a Bizottságot, hogy e támogatást nehéz pénzügyi helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtott megmentési támogatásként engedélyezze. Szlovákia 2005. január 24-én kelt, 2005. január 28-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be. A Bizottság 2005. február 9-én kelt levelében kiegészítő információkat kért, amelyre a 2005. március 4-i, 2005. március 10-én iktatott levélben kapott választ. 2005. május 12-én találkozóra került sor a szlovák hatóságokkal.
(3)
A Bizottság 2005. július 5-i levelében értesítette Szlovákiát, hogy a támogatásra vonatkozóan az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(4)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy az intézkedéssel kapcsolatban nyújtsák be észrevételeiket.
(5)
A szlovák hatóságok 2005. október 10-i, 2005. október 17-én iktatott levelükben nyújtották be észrevételeiket. A Bizottság az egyik érdekelt fél (a kedvezményezett) észrevételeit a 2005. október 24-én kelt, 2005. október 25-én iktatott levélben kapta meg. Továbbította őket Szlovákiának, amely lehetőséget kapott a reagálásra; Szlovákia észrevételeit 2005. december 16-án kelt, 2005. december 20-án iktatott levelében tette meg. A kedvezményezettel való találkozóra, amelyen lehetőséget kapott arra, hogy nyilatkozzon beadványáról, 2006. március 28-án került sor. Szlovákia 2006. május 5-én kelt, 2006. május 8-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be.
(6)
A Bizottság 2006. június 7-én visszafizettetési határozatot (4) fogadott el. Ezt követően a határozat végrehajtására vonatkozóan a szlovák hatóságokkal való kapcsolattartás során a Bizottság tájékoztatást kapott a csődegyezségbe bevonni kívánt összegre irányuló nemzeti bírósági eljárás eredményéről. A kapott tájékoztatást figyelembe kell venni ebben a határozatban.
2. A TÖRVÉNYSZÉK ELŐTTI ELJÁRÁS
(7)
A Frucona Košice, a.s. 2007. január 12-én az Európai Unió Törvényszéke előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a határozat ellen, amelyben vitatta többek között az adósságleírás állami támogatásnak minősítését, és azt állította, hogy az megfelel a piacgazdasági hitelező elvének. A T-11/07. sz. ügyben 2010. december 7-én hozott ítéletében a Törvényszék elutasította a felperes érvelését, és helybenhagyta a Bizottság határozatát az alapján, hogy az állam számára a felszámolás előnyösebb lett volna a csődegyezségnél.
3. A BÍRÓSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(8)
A Frucona Košice, a.s. a Bíróság előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a Törvényszék ítélete ellen, amelyben különösen azt állította, hogy a Törvényszék nem értékelte megfelelően a magánhitelező tesztjének a Bizottság általi alkalmazását, továbbá hogy a Törvényszék megengedhetetlen módon a saját indokolásával próbálta helyettesíteni a Bizottság indokolását a magánhitelező tesztjének alkalmazásával kapcsolatban (C-73/11. P. sz. ügy).
(9)
2013. január 24-én a Bíróság hatályon kívül helyezte a Törvényszék ítéletét. A Bíróság megállapította, hogy a Bizottság egyértelmű értékelési hibát követett el azzal, hogy a magánhitelező tesztjének értékelése során nem vette figyelembe a felszámolás időtartamát, vagy ha figyelembe vette, akkor nem indokolta meg kellőképpen a döntését. A Bíróság az ügyet visszautalta a Törvényszékhez annak érdekében, hogy az határozzon a vállalkozás adó-végrehajtási eljárással kapcsolatos jogalapjáról, amelyre az ítélet nem terjedt ki.
4. AZ EREDETI HATÁROZAT VISSZAVONÁSA
(10)
A Bíróság ítélete alapján a Bizottság ezért indokoltnak tartja 2006. június 7-én hozott eredeti határozata visszavonását és ezzel a határozattal történő helyettesítését annak érdekében, hogy megszüntesse a Bíróság által feltárt hiányosságokat.
II. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES LEÍRÁSA
1. A VÁLLALKOZÁS
(11)
A pénzügyi támogatás kedvezményezettje a Frucona Košice, a.s., amely alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításával foglalkozott. Engedélyének megvonását követően a kedvezményezett beszüntette az alkoholtermékek előállítását. Továbbra is foglakozik viszont alkoholtermékek nagykereskedelmével. A vállalkozás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján regionális támogatásra jogosult területen található.
(12)
A kedvezményezett a tárgyalt események idején körülbelül 200 személyt foglalkoztatott. A vállalkozás a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben a Bizottság rendelkezésére bocsátotta a jövedéki adókat és a héát is tartalmazó forgalmi adatait, amelyeket a következő táblázat mutat be.
1. táblázat
Forgalom a termelés különböző szegmenseiben, jövedéki adókkal és héával együtt (SKK)
2002
2003
2004
Ecet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Gyümölcs- és zöldségtermelés
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Káposzta
2 878 340
503 030
201 310
Szénsavval dúsított alkoholmentes italok
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Szénsavmentes üdítők
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Gyümölcslevek - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholtermékek
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Almabor
1 495 640
106 360
0
Szörp
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Egyéb termékek/szolgáltatások
59 476 000
99 635 000
63 680 000
ÖSSZESEN
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Ezek az adatok jelentősen eltérnek azoktól az adatoktól, amelyeket a Bizottság a szlovák hatóságoktól kapott, és amelyeket a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat tartalmazott (6). A kedvezményezettnek a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követő észrevételeire adott válaszukban a szlovák hatóságok nem vitatták a fenti számok pontosságát. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett középvállalkozásnak minősül.
2. ALKALMAZANDÓ NEMZETI JOGSZABÁLYOK
(14)
A vitatott intézkedés az adóhátraléknak a Kassai IV. Adóhatóság (a továbbiakban: az adóhatóság) általi leírása a hitelezőkkel kötött csődegyezség keretében. Ezt az eljárást a felszámolási eljárásról és a csődeljárásról szóló 328/91. sz. törvény (a továbbiakban: a csődtörvény) szabályozza.
(15)
A csődeljárás bírósági felügyelet mellett folytatott eljárás, amelynek célja a felszámoláshoz hasonlóan a fizetésképtelen vállalkozások pénzügyi helyzetének rendezése (7). A vállalkozás a felszámolási eljárás során megszűnik, és eszközeit új tulajdonosnak értékesítik. Ettől eltérően a csődeljárásban a fizetésképtelen vállalkozás a tulajdonos változása nélkül folytatja tevékenységét.
(16)
A csődeljárást a fizetésképtelen vállalkozás kezdeményezi. Célja, hogy egyezséget érjen el a hitelezőkkel, amelynek keretében a fizetésképtelen vállalkozás megtéríti adóssága egy részét, a fennmaradó részt pedig leírják. Az egyezséget a felügyelő bíróságnak jóvá kell hagynia.
(17)
Azok a hitelezők, amelyeknek a követelése - például zálogjoggal - biztosított, önálló hitelezőkként lépnek fel. Ahhoz, hogy az egyezségi javaslatot elfogadják, minden önálló hitelező igenlő szavazata szükséges, míg a többi hitelező esetében elegendő a minősített többség. Az önálló hitelezők tehát külön szavaznak, és joguk van a javaslat megvétózásához.
(18)
Az önálló hitelezők privilegizált helyzetben vannak a felszámolási eljárás során is. Az önálló hitelezők követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevétel pedig kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ha az ilyen értékesítésből nem elégíthetők ki az önálló hitelezők követelései, akkor a fennmaradó részeket a második csoportba sorolják, a többi hitelező követeléseihez. A második csoportba tartozó hitelezőket arányos módon elégítik ki.
(19)
A csődtörvény szerint a csődegyezséget kezdeményező vállalkozásnak be kell nyújtania a felügyelő bírósághoz a vállalkozás reorganizációjára és a vállalkozás tevékenységének a csődegyezség utáni folyamatos finanszírozására irányuló intézkedések jegyzékét.
(20)
Az adó- és illetékügyi igazgatásról, valamint a területi pénzügyi hatóságok rendszerének változásairól szóló 511/92 sz. törvény alapján (a továbbiakban: az adóigazgatási törvény) egy vállalkozás halasztott adófizetést kérhet az adóhatóságoktól. A halasztott tartozás összegét kamat terheli, és azt biztosítani kell.
(21)
Az adóigazgatási törvény szabályozza az adóvégrehajtást is, amelynek célja az állam adóköveteléseinek kielégítése ingatlanvagyon, ingó vagyon, vagy a vállalkozás egészének értékesítése útján.
3. TÉNYÁLLÁS
(22)
A kedvezményezett 2002 novemberétől 2003 novemberéig kihasználta azt az adóigazgatási törvény nyújtotta lehetőséget, hogy halasztást kérjen az alkoholtermékekre kivetett jövedéki adó megfizetésére (8). A halasztott tartozás összesen 477 015 759 SKK (12,6 millió EUR) volt. Az adóhatóság a fizetési halasztás jóváhagyását megelőzően a törvényben előírt módon valamennyi követelését a kedvezményezett eszközeire alapított zálogjoggal biztosította. A szlovák hatóságok szerint e biztosítékok értéke a kedvezményezett nyilvántartása alapján 397 476 726 SKK (10,5 millió EUR) volt. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a biztosítékok értéke szakértői becslés alapján 2003 végén 193 940 000 SKK (5 millió EUR) volt. A kedvezményezett szerint ennyi a biztosított eszközök (ingó vagyon, ingatlanok és követelések) úgynevezett szakértői értéke.
(23)
2004. január 1-től a módosított adóigazgatási törvény alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett ezt a lehetőséget a 2003. decemberi tárgyhónap után 2004 januárjában fizetendő jövedéki adóra vonatkozóan használta ki. 2004 januárjára vonatkozóan viszont nem volt képes megfizetni a 2004. február 25-én esedékes jövedéki adót, és arra halasztást sem kérhetett. A kedvezményezett így a csődtörvény értelmében fizetésképtelenné vált. Ennek következtében elveszítette az alkoholtermékek gyártására és feldolgozására szóló engedélyét.
(24)
A kedvezményezett 2004. március 8-án csődegyezségre vonatkozó javaslattal fordult az illetékes kerületi bírósághoz. A kerületi bíróság 2004. április 29-i határozatában a csődeljárás megindításáról döntött, miután megállapította, hogy az eljárás minden törvényi feltétele teljesült. A hitelezők a 2004. július 9-i tárgyaláson megszavazták a kedvezményezett által javasolt csődegyezséget. A csődegyezséget a felügyeletet gyakorló kerületi bíróság 2004. július 14-i határozata megerősítette.
(25)
Az adóhatóság 2004 augusztusában fellebbezett a bíróság megerősítő határozata ellen. A Legfelsőbb Bíróság 2004. október 25-i határozata a fellebbezésnek nem adott helyt, és a kerületi bíróság csődegyezséget megerősítő határozatát 2004. július 23-i hatállyal jogerőssé és végrehajthatóvá nyilvánította. A főügyész ezt követően rendkívüli perorvoslati eljárásban keresetet nyújtott be a kerületi bíróság határozata ellen.
(26)
A hitelezők (köztük az adóhatóság) a következő csődegyezséget kötötték a kedvezményezettel: a kedvezményezett az adósság 35 %-át az egyezség hatálybalépésétől számított egy hónapon belül kifizeti, és a hitelezők a fennmaradó 65 %-ot elengedik. Ezért minden hitelezővel egyformán jártak el. Az egyes hitelezőkre vonatkozó konkrét összegeket a következő táblázat tartalmazza.
2. táblázat
A kedvezményezett adóssághelyzete a csődegyezség előtt és után (SKK)
Hitelező
Csődegyezség előtti
adósság
Csődegyezség utáni
adósság (9)
Leírt összeg
Állami
Adóhatóság
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Magán
Tetra Pak, a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
ÖSSZESEN
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Az adóhatóság csődeljárásba bevont követelései 640 793 831 SKK-t (16,86 millió EUR-t) tettek ki, és főként a következő tételekből álltak: meg nem fizetett jövedéki adó 2003 májusától 2004 márciusáig, héa 2004 januárjától 2004 áprilisáig, valamint bírságok és kamatok. Az adóhatóság által elengedett követelések összege 416 515 990 SKK (11 millió EUR) volt. A csődegyezséggel az adóhatósághoz 224 277 841 SKK (5,86 millió EUR) folyt be.
(28)
Az adóhatóság a csődeljárásban önálló hitelezőként járt el, és mint ilyen, önállóan szavazott. Ezért ahhoz, hogy a csődegyezség létrejöhessen, az adóhatóságnak is amellett kellett szavaznia. Az adóhatóság privilegizált helyzete abból adódott, hogy egyes követeléseire 2002-ben és 2003-ban biztosítékot kötött ki a kedvezményezett adóhátralékának halasztásával összefüggésben (lásd a (17) preambulumbekezdést). A többi hitelező mindegyike az egyezségi javaslat mellett szavazott. Az ő követeléseik közönséges biztosíték nélküli vevőkövetelések voltak.
(29)
A kedvezményezett a csődegyezségre irányuló javaslatában a csődtörvény követelményeivel összhangban leírta a termelésre, a forgalmazásra és a munkaerő-gazdálkodásra (ezen belül az elbocsátásokra) vonatkozó reorganizációs intézkedéseket.
(30)
A kedvezményezett a szervezés és a munkaerő-gazdálkodás területén a következő intézkedéseket tervezte: univerzális termelési csoport kialakítása minden termelési tevékenység tekintetében, közlekedési eszközeinek reorganizációja a legalacsonyabb maradványértékű gépjárművek kiiktatása révén, valamint a kereskedelmi tevékenység reorganizációja. Ezen intézkedéseken felül a vállalkozás 50 alkalmazott elbocsátását tervezte 2004 márciusa és májusa között. Ugyanebben az időszakban további 50 alkalmazottat 60 %-os bérszinten tervezett foglalkoztatni.
(31)
A gyártási és műszaki területtel kapcsolatban a kedvezményezett úgy nyilatkozott, hogy mivel elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, 2004 áprilisától bérbe adja az ehhez szükséges berendezéseket. A kedvezményezett néhány veszteséges alkoholmentes termék gyártásának beszüntetését tervezte, és úgy nyilatkozott, hogy bármely ebbe a kategóriába tartozó új termék bevezetése előtt vizsgálni fogja a gyártás jövedelmezőségét.
(32)
A kedvezményezett továbbá a következő intézkedésekről nyilatkozott: a költségszerkezet átalakítása, amely az alkoholtermékek gyártásának megszűnését követően mérséklődő termelési költségek, valamint a vállalkozás saját szállítási tevékenységének részleges felszámolása miatt szükséges; a régi berendezések hulladékként való értékesítése.
(33)
A kedvezményezett tervezte egy irodaépület, egy üzlet és egy üdülő eladását is, és úgy nyilatkozott, hogy lehetséges az ecetgyártó üzem értékesítése vagy bérbeadása is. A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeikben megerősítették, hogy az irodaépület, az üzlet és az üdülő értékesítésére nem került sor.
(34)
A kedvezményezett késztermékkészletének intenzív értékesítését tervezte (11).
(35)
A szóban forgó javaslat szerint a kedvezményezett a csődegyezséget 110 millió SKK összegben saját forrásból (a készletek értékesítéséből), valamint egy kereskedelmi banktól felvett 100 millió SKK összegű hitel formájában külső forrásból fedezte volna. A kedvezményezett által a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása után közölt információk szerint a fennálló tartozást végül az új részvények kibocsátásából származó bevételből (21 millió SKK; 0,56 millió EUR), a készletek értékesítéséből származó bevételből (110 millió SKK; 2,9 millió EUR), valamint az Old Herold, s.r.o. szállítói hiteléből (100 millió SKK; 2,6 millió EUR) fedezték. Az Old Herold, s.r.o. számláinak fizetési határideje 40 nap volt, amelyet a kedvezményezett saját kritikus helyzetére tekintettel hosszú időszaknak tartott. Ez a hosszabb fizetési határidő lehetővé tette a kedvezményezett számára, hogy összegyűjtse a szükséges készpénzt.
(36)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot arról, hogy a csődegyezség keretében a vállalkozás 2004. december 17-én224 277 841 SKK-t kifizetett az adóhatóságnak. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az Európai Bizottság előtti eljárás lezárásáig felfüggesztették a csődeljárásban megállapított tartozás leírását.
(37)
A támogatás visszafizettetését elrendelő bizottsági határozat végrehajtására irányuló kapcsolattartás során a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a (25) preambulumbekezdésben említett rendkívüli perorvoslati eljárás eredményéről: a Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága 2006. április 27-i határozatában részben hatályon kívül helyezte az illetékes kerületi bíróság 2004. július 14-i határozatát, továbbá megerősítette a csődegyezséget azzal az indokkal, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. A Legfelsőbb Bíróság a rendkívüli perorvoslatot ezt meghaladó részében elutasította. Az illetékes kerületi bíróság 2006. augusztus 18-i határozatában eleget tett a Legfelsőbb Bíróság 2006. április 27-i határozatában foglaltaknak, és az adóhatóságnak járó helyesbített összeget 640 369 341,4 SKK-ban állapította meg (ennek 35 %-a 224 129 269,1 SKK).
III. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(38)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a vitatott adóleírás állami támogatástól mentes volt. A Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy az adóhatóság a csődeljárásban nem a piacgazdasági hitelező tesztjének megfelelően viselkedett. Nevezetesen a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az adóhatóság a többi hitelezővel összehasonlítva jogilag eltérő helyzetben volt, mivel biztosított követelésekkel rendelkezett, és lehetősége volt rá, hogy adóvégrehajtást kezdeményezzen. A Bizottság kételyeit fejezte ki abban a tekintetben, hogy a csődeljárás a felszámolási eljárással vagy az adóvégrehajtással összehasonlítva az állam számára a lehető legjobb eredménnyel járt.
(39)
A Bizottság továbbá kételyeit fejezte ki a vitatott támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Először annak kapcsán fejezte ki kételyét, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető, ahogy azt a szlovák hatóságok állították. Megmentési támogatásnak csak a felszámolási támogatás tekinthető hitelgaranciák vagy hitelek formájában. A vitatott intézkedés azonban tartozás leírása, amely megegyezik a vissza nem térítendő támogatással. Ezenfelül az intézkedésre azon feltétel nélkül került sor, amely szerint a kedvezményezett a megmentési intézkedés jóváhagyásától számított hat hónapon belül szerkezetátalakítási vagy a felszámolási tervet mutat be, vagy visszafizeti a támogatás teljes összegét.
(40)
A Bizottság ezután megvizsgálta a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként való összeegyeztethetőségét, és kételyeit fejezte ki azon két fő feltétel teljesülésével kapcsolatban, hogy létezik a hosszú távú életképesség belátható időn belüli helyreállítását biztosító a szerkezetátalakítási terv, és a támogatás az szükséges minimumra korlátozódik.
IV. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(41)
A kedvezményezett a II. részben feltüntetett, a tényállásról szóló információkon kívül a következő észrevételeket tette:
(42)
A kedvezményezett azt állítja, hogy 2004 elején felmerült pénzügyi nehézségeinek oka az adóigazgatási törvény változása volt, amely alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett számára ez jelentős változás volt, mivel saját bevallása szerint az előző években erre a mechanizmusra támaszkodott.
(43)
Az ügy érdemi tartalmát illetően a kedvezményezett először is azt állította, hogy a Bizottságnak nem tartozik a hatáskörébe a vitatott intézkedés vizsgálata, mivel az az intézkedés a csatlakozás előtt lépett hatályba, és a csatlakozást követően nem alkalmazható. Az intézkedést állítólag azért léptették hatályba a csatlakozás előtt, mert a csődeljárás 2004. március 8-án indult, és azt a bíróság a kedvezményezett állítása szerint 2004. április 29-én hagyta jóvá, vagyis azelőtt, hogy Szlovákia csatlakozott volna az Európai Unióhoz. Az adóhatóságok továbbá a csődeljárás megindítása előtti tárgyalások során állítólag jelezték, hogy elfogadják az egyezségi javaslatot. 2003 decemberében találkozóra került sor a Szlovák Köztársaság Adóigazgatóságával, és a helyi adóhatóság 2004. február 3-án levelet küldött a kedvezményezettnek, amelyben állítólag megerősítette a csődegyezség lehetőségét.
(44)
A kedvezményezett továbbá azt állította, hogy még ha a Bizottság fenn is tartja azt, hogy az eljárás a hatáskörébe tartozik, a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel teljesül a piacgazdasági hitelező elve.
(45)
Először is a kedvezményezett azt állítja, hogy a csődeljárásnak az adóvégrehajtással való összehasonlítása félrevezető, mivel az előbbi kezdeményezése kizárja, vagy felfüggeszti az utóbbit. Az adóhatóság ezért nem választhatta az adóvégrehajtást. A kedvezményezett továbbá azt állítja, hogy ha nem kezdeményezte volna önként a csődeljárást, akkor néhány héten vagy hónapon belül a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályi előírások kötelezték volna felszámolási vagy csődeljárás kezdeményezésére.
(46)
Másodszor, a kedvezményezett azt állítja, hogy az állam azon döntése, hogy a felszámolás helyett a felek csődeljárás keretében keressenek megoldást, azt jelentette, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje. A kedvezményezett bizonyítékként két könyvvizsgáló és egy felszámolóbiztos igazolását mutatja be arról, hogy az adóhatóság gyorsabban és magasabb összeghez jut a csődeljárás eredményeként, mint a felszámolás révén. A kedvezményezett további dokumentumokat és statisztikákat mutat be, amelyek jelzik, hogy a felszámolás Szlovákiában átlagosan 3-7 évig húzódik, és csak igen csekély hasznot hoz az eszközök értékesítésével (12).
(47)
A kedvezményezett főként az EKORDA könyvvizsgáló társaság 2004. július 7-i jelentésére alapozza elemzését, amely állítólag az adóhatóság rendelkezésére állt a hitelezők 2004. július 9-i szavazása előtt. Azonban ennek alátámasztására nem mutattak be semmilyen bizonyítékot.
(48)
Az EKORDA jelentése szerint felszámolás esetén az eszközök értékesítéséből legfeljebb 204 millió SKK (5,3 millió EUR), a különböző - összesen 45 millió SKK összegű - illetékek levonása után pedig csak 159 millió SKK (4,2 millió EUR) bevétel származott volna. A kedvezményezett maga javította ki a levonandó illetékek összegét (36 millió SKK), így a kapott összeg 168 millió SKK (4,4 millió EUR). Még ha az adóhatóság mint egyetlen önálló és egyben a legnagyobb hitelező meg is kapta volna ezeknek a bevételeknek a nagy részét, az még mindig kevesebb lett volna, mint amennyit az egyezség után kapott.
(49)
Az EKORDA az eredményt a befektetett eszközök, a készletek, a készpénzállomány, valamint a rövid lejáratú követelések - azok behajthatatlanságának és alacsony értékének figyelembevételével helyesbített - 2004. március 31-i könyv szerinti értéke alapján állapította meg. Az EKORDA felszámolás keretében történő értékesítést feltételezve értékesítési együtthatóval helyesbítette a kedvezményezett eszközeinek nominális értékét azok minden elemére vonatkozóan (ennek kulcsa a befektetett eszközöknél 45 %, a készleteknél és a rövid lejáratú követeléseknél 20 %, a készpénzállománynál 100 %).
(50)
Az EKORDA a kedvezményezett tevékenységéből származó jövőbeli adóbevételeket (13), valamint a terület munkanélküliségi rátájának alakulását és a szlovákiai élelmiszeripar fejlődését jelentős tényezőként említi, amelyek befolyásolták a kedvezményezett létezésének fenntartására irányuló döntést.
(51)
A kedvezményezett ezenkívül két további jelentést említ. Az egyikben Marta Kochová könyvvizsgáló arra a következtetésre jutott, hogy az eszközök - amelyek értékelése azonban nem történt meg - értékesítéséből származó bevétel legfeljebb 100 millió SKK (2,6 millió EUR), a 22 millió SKK összegű illeték levonása után pedig csak 78 millió SKK (2 millió EUR) lenne. A másik jelentésben Danica Holovačová felszámolóbiztos azt a véleményt fogalmazta meg, hogy általában a csődegyezség a hitelezők számára kedvezőbb, mint a felszámolás. Az egyik szempont az, hogy a hitelezőnek (a kereskedelemből és az adóból származó jövőbeli jövedelem miatt) érdeke, hogy az adós folytassa a gazdasági tevékenységét.
(52)
Harmadszor a kedvezményezett azt állítja, hogy figyelembe kell venni a hosszú távú szempontokat, például a jövőbeli adóbevételeket. Kijelenti, hogy a piacgazdasági hitelező tesztjéből a társadalmi-politikai szempontokat kizáró ítélkezési gyakorlat nem érvényesül, ha a hatóság figyelembe veszi a jövőbeli adóbevételek kiszámítását (14). A kedvezményezett szerint a hatóság helyzete itt hasonló a piacgazdasági hitelező helyzetével, amely szállító, és amelynek érdeke az ügyfél túlélése. A kedvezményezett ezek után a piacgazdasági befektető elvével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra utal.
(53)
A kedvezményezett arra a következtetésre jutott, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje teljesült, és a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(54)
A kedvezményezett azt állítja, hogy ha a Bizottság mégis más következtetésre jutna, a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként akkor is összeegyeztethető. A kedvezményezett állítása szerint az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt ellenőrizte a kedvezményezett üzleti tervének alkalmasságát arra, hogy helyreállítsa hosszú távú életképességét. A kedvezményezett szerint a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy előzetes értékelés esetén részletes szerkezetátalakítási terv szükséges. A kedvezményezett ezután röviden leírja a vállalt szerkezetátalakítási intézkedéseket (saját tőke emelése, elbocsátások, készletek értékesítése). A kedvezményezett szerint az alkoholtermékek gyártásának leállítása, valamint a termelőeszközöknek az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadása tulajdonképpen szerkezetátalakítási intézkedés. Bár a leállításra eredetileg az engedély elvesztése miatt került sor, a kedvezményezett nem kért új engedélyt a csődegyezség után.
(55)
A kedvezményezett szerint ugyancsak teljesült az a követelmény is, hogy jelentős részt vállaljon a szerkezetátalakításban.
(56)
A kedvezményezett végül azt állítja, hogy a szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó iránymutatás alkalmazásakor figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy támogatott területen vállalkozik, és egyike a legnagyobb regionális munkaadóknak.
V. A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEI
(57)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására reagálva néhány észrevételt tettek a II. részben bemutatott tényállással kapcsolatban.
(58)
A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az adóhatóság az egyezségről szóló szavazás idején nem vette figyelembe az állami támogatás szempontját. Az adóhatóság az egyezséget nem tekintette állami támogatásnak, ezért a kedvezményezettől nem kérték a szerkezetátalakítási terv bemutatását, amely nem azonos a bíróság elé a fizetésképtelenségi jog alapján beterjesztett üzleti tervvel.
(59)
A kedvezményezett által előterjesztett észrevételekre a szlovák hatóságok a következő észrevételekkel reagáltak.
(60)
A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezettnek a felszámolási eljárás átlagos időtartamával és az eszközök felszámolás keretében történő értékesítéséből származó átlagos megtérülés mértékével kapcsolatos észrevételei nem vonatkoztathatók a jelen ügyre. Szerintük - tekintettel a kevés hitelezőre és a pozitív felszámolási értékkel rendelkező eszközökre, amely magasabb, mint az államnak az egyezség után kifizetett összeg - a felszámolás az átlagosnál rövidebb idő alatt lezajlott volna, és az adóhatóság bevétele nagyobb lett volna, mint az egyezség esetében. A helyi adóhatóság 2004. június 21-én helyszíni vizsgálatot végzett a vállalkozásnál, és megállapította, hogy a kedvezményezett 2004. június 17-én 161,3 millió SKK értékű készpénzzel, 62,8 millió SKK értékű követeléssel, 84 millió SKK értékű alkoholtermék-készlettel, valamint 200 millió SKK könyv szerinti értékű befektetett eszközzel rendelkezett.
(61)
A szlovák hatóságoknak az a véleménye, hogy az adóvégrehajtás valódi alternatívát jelentett az adóhatóság számára. Megerősítik, hogy az adóhatóság kezdeményezhetett volna ilyen eljárást az egyezség előtt, mint ahogy abban az esetben is, ha a bíróság elutasította volna az egyezséget (mivel az adóhatóság mint önálló hitelező nem szavazott volna mellette).
(62)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet a kedvezményezett azon állításával, hogy pénzügyi nehézségeit az adóigazgatási törvény módosítása okozta. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett pénzügyi nehézségei azon pénzügyi stratégiájából eredtek, hogy a közvetett adókat saját vállalkozási tevékenységéhez használta fel, miközben egyszerűen be kellett volna szednie az adót az ügyfeleitől, és átutalni azt az állami költségvetés számára.
(63)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet azzal, hogy az Adóigazgatósággal 2003 decemberében lezajlott találkozó bizonyíték arra, hogy az adóhatóság előzetesen elfogadta az egyezséget. Bemutatták az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelét, amelyben az Adóigazgatóság jelzi, hogy az adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára. Ez a levél hivatkozott a pénzügyminiszter 2004. január 15-én kelt, az Adóigazgatósághoz címzett általánosabb levelére, amelyben a miniszter kéri az Adóigazgatóságot, hogy ne fogadjon el olyan egyezségi javaslatot, amely adókövetelések adóhatósági leírásával jár. A szlovák hatóságok továbbá a 2004. február 3-án kelt, a kedvezményezett által említett levelet (lásd a (43) preambulumbekezdést), a 35 %-os egyezség kifejezett elutasításaként értelmezték.
(64)
A szlovák hatóságok azt állítják, hogy a kedvezményezett 2001 januárja és 2004 márciusa között nem fizette be időben a jövedéki adót, és adókötelezettségei tekintetében rendszeresen halasztással élt.
(65)
A szlovák hatóságok szerint a két könyvvizsgálói jelentés becslései közti jelentős eltérések (lásd a (48) és (51) preambulumbekezdést) mindkét jelentés megbízhatóságát kétségessé teszik. A hatóságok különösen az EKORDA által a forgóeszközökhöz rendelt értékesítési együtthatót fogadták kétkedéssel. Ennek az együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(66)
Végül a szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett nem dolgozott ki megvalósítható szerkezetátalakítási tervet, és a javasolt egyezségi intézkedések nem tekinthetők szerkezetátalakítási intézkedésnek.
VI. ÉRTÉKELÉS
1. A BIZOTTSÁG HATÁSKÖRE
(67)
Mivel az ügy szempontjából lényeges eseményekre Szlovákia 2004. május 1-jei uniós csatlakozása előtt került sor, a Bizottságnak először meg kell állapítania, hogy eljárhat-e a vitatott intézkedéssel összefüggésben.
(68)
A csatlakozás előtt hatályba léptetett, és a csatlakozást követően már nem alkalmazandó támogatási intézkedéseket a Bizottság sem a csatlakozási szerződés IV. mellékletének 3. pontjában az átmeneti mechanizmusra vonatkozóan megállapított eljárás, sem az EUMSZ 108. cikkében megállapított eljárás alapján nem vizsgálhatja meg. Az ilyen intézkedések vizsgálatára sem a csatlakozási szerződés, sem az Európai Unió működéséről szóló szerződés nem hatalmazza fel a Bizottságot.
(69)
A csatlakozás után hatályba léptetett intézkedések azonban egyértelműen a Bizottság hatáskörébe tartoznak. Az adott támogatási intézkedés életbe lépése időpontjának meghatározását tekintve a megfelelő kritérium az a kötelező erejű jogi aktus, amelyben a hatáskörrel rendelkező belföldi hatóságok vállalták a támogatás odaítélését (15).
(70)
A kedvezményezett azt állította, hogy a vitatott intézkedést a csatlakozás előtt léptették hatályba, és az a csatlakozást követően már nem alkalmazható (lásd a (43) preambulumbekezdést).
(71)
A Bizottság nem tudja elfogadni a kedvezményezett által felsorolt érveket. A csődeljárás megindítására tett javaslat nem a támogatást nyújtó hatóságtól, hanem a támogatás kedvezményezettjétől származott. Ugyancsak nem támogatást nyújtó hatóság hozta a csődeljárás megindításáról szóló bírósági határozatot. A határozat csak engedélyezte a kedvezményezettnek és a hitelezőinek, hogy folytassák a csődegyezségi tárgyalásokat, de nyilvánvaló módon nem jelentette magát a támogatásnyújtást. Nincs rá bizonyíték, hogy az Adóigazgatóság a 2003. decemberi találkozón a vitatott intézkedés elfogadásáról nyilatkozott. Ellenkezőleg, a szlovák hatóságok tagadtak minden előzetes beleegyezést. A 2004. február 3-i levél egyértelműen kifejezi a 35 %-os javaslat elutasítását.
(72)
A hatáskörrel rendelkező hatóság a követelés egy részének leírásáról szóló határozatát 2004. július 9-én hozta, amikor az adóhatóság elfogadta a kedvezményezett egyezségi javaslatát.
(73)
Ennek megfelelően tárgytalan az a kérdés, hogy az intézkedés a csatlakozást követően alkalmazható-e.
(74)
Következésképpen a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az EUMSZ 108. cikke alapján hatáskörrel rendelkezik a vitatott intézkedés értékelésére.
2. AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE SZERINTI ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE
(75)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(76)
Az adóhatósággal mint állami hatósággal szembeni tartozás leírása állami források felhasználását jelenti. Az intézkedés szelektív, mivel egyetlen vállalatot részesít előnyben.
(77)
A fizetésképtelenségi eljárást kiváltó eseményekig a kedvezményezett az alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításának piacán volt jelen. A kedvezményezett 2003-ban Szlovákia harmadik legnagyobb alkoholtermék-gyártója volt. Az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyének 2004 márciusában való elvesztése után a kedvezményezett egy másik vállalkozás, az Old Herold, s.r.o. által gyártott alkoholtermékek nagykereskedelmével foglalkozott, amelyek az Old Herold, s.r.o. által a kedvezményezettől bérelt termelőeszközökkel készültek. Minden területen, amelyen a kedvezményezett a csődegyezség előtt működött, és amelyeken jelenleg működik, a tagállamok közötti kereskedelem folyik.
(78)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy az adott intézkedés nem torzítja-e a versenyt, vagy azzal nem fenyeget-e azáltal, hogy olyan előnyben részesíti a kedvezményezettet, amelyre az rendes körülmények között nem tehetne szert a piacon. Más szóval a Bizottságban kételkedett abban, hogy az állam a kedvezményezettel kapcsolatban piacgazdasági hitelezőként viselkedett-e.
(79)
Megállapítást nyert, hogy az egyezség a magánhitelezők esetében és az adóhatóság (állami hitelező) esetében azonos feltételeket tartalmazott a tartozás rendezésére vonatkozóan. A hitelezőkkel szembeni tartozás 35 %-át kellett kifizetni meghatározott időben, amelyet a kedvezményezett valóban teljesített. A fennmaradó 65 %-ot le kellet írni.
(80)
A jelen ügyben azonban az adóhatóság rendkívül erős hitelezői pozícióval rendelkezett, amely nem mérhető a felszámolási eljárásban jellemzően részt vevő hitelezők pozíciójához. Az egyezséget megelőzően az adóhatóság jogi és gazdasági szempontból a magánhitelezőknél előnyösebb helyzetben volt. Az adóhatóság a felszámolási eljárásban nyilvántartásba vett követelések több mint 99 %-ával egyértelműen a legnagyobb, meghatározó hitelező volt, emellett - ami még fontosabb - önálló hitelezőként lépett fel. Követelései ennélfogva a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevételből: a (18) preambulumbekezdésben leírtak szerint e bevétel kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ezért meg kell vizsgálni, hogy az adóhatóság kihasznált-e minden rendelkezésére álló eszközt követelései lehető legmagasabb összegű érvényesítéséhez, ahogy azt egy piacgazdasági hitelező tette volna.
(81)
Azok a feltételek, amelyeknek valamely intézkedésnek meg kell felelnie ahhoz, hogy az EUMSZ 107. cikke szerinti „támogatás” fogalma alá tartozzon, nem teljesülnek, ha a kedvezményezett vállalkozás az állami források felhasználásával rendelkezésére bocsátott előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci feltételeknek megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna (16). E mérlegelést pedig főszabály szerint a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásával kell lefolytatni. Abban az esetben, ha valamely állami hitelező fizetési könnyítést biztosít egy vállalkozás vele szemben fennálló tartozására, az ilyen fizetési könnyítések az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, ha az így nyújtott gazdasági előny jelentőségét figyelembe véve a kedvezményezett vállalkozás nyilvánvalóan nem juthatott volna hasonló könnyítésekhez az államéhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő olyan magánhitelezőtől, aki pénzügyi nehézségekkel küzdő adóstól próbálja visszakövetelni a neki járó összegeket (17).
(82)
A piacgazdasági szereplő teszt végeredményben akkor alkalmazható, ha az érintett tagállam nem állami hatóságként nyújtott gazdasági előnyt valamely vállalkozásnak. Ebből következik, hogy ha valamely tagállam a közigazgatási eljárás során az említett [tesztre] hivatkozik, kétség esetén az ő feladata egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítani, hogy a végrehajtott intézkedés az állam piacgazdasági szereplői minőségéből ered. E szempontokból világosan ki kell tűnnie, hogy az érintett tagállam a gazdasági előny nyújtását megelőzően vagy azzal egyidejűleg hozta az eljárására irányuló döntést. Ezzel összefüggésben többek között olyan szempontokat lehet elvárni, amelyekből kitűnik, hogy e döntés olyan gazdasági értékeléseken alapult, amelyek összemérhetők azokkal, amelyeket a jelen ügy körülményei között az említett tagállaméhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő, ésszerűen gondolkodó piacgazdasági szereplő elvégzett volna. Az említett előny nyújtása után lefolytatott gazdasági értékelések, az érintett tagállam által lefolytatott eljárás tényleges előnyeinek visszamenőleges megállapítása, vagy a ténylegesen lefolytatott eljárás megválasztásának utólagos igazolásai azonban nem elegendőek (18).
(83)
Röviden, a Szlovák Köztársaság azt állítja, hogy nézete szerint az adott intézkedés állami támogatásnak tekintendő. Elismerte, hogy az egyezség idején az állami támogatás kérdését egyszerűen nem vették figyelembe, továbbá kérte a vitatott intézkedést megmentési támogatásként történő kezelését. Ennek alapján megállapítható, hogy az említett ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem érvényesült, és a vitatott intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül.
(84)
A kedvezményezett azt állította, hogy az intézkedés támogatástól mentes volt, és előterjesztette az említett dokumentumokat, különösen a két könyvvizsgálói jelentést.
(85)
A Bizottság a kedvezményezett, valamint a szlovák hatóságok által nyújtott információk alapján a következő tényeket állapította meg a kedvezményezettnek az adott évi pénzügyi helyzetéről, a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásához szükséges terjedelemben. A Bizottság sem a kedvezményezett által benyújtott 2004. március 31-i adatokat, sem a szlovák hatóságok által benyújtott 2004. június 17-i adatokat nem ellenőrizheti a kedvezményezett nyilvántartása alapján. A Bizottságnak azonban nincs oka kétségbe vonni az adatok pontosságát.
3. táblázat
A kedvezményezett pénzügyi helyzete 2003-2004-ben (millió SKK)
2003.12.31. (19)
2004.3.31. (20)
2004.4.28. (21)
2004.6.17. (22)
2004.12.31. (23)
Állóeszköz (24)
208
205
204
200
200
Készletek
119
209
176
84
52
Készpénz
3
50
94
161
27
Rövid lejáratú vevőkövetelések
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
A Bizottság először megvizsgálja a kedvezményezett által azon állítása alátámasztására benyújtott bizonyítékokat, hogy az adóhatóság számára a felszámolási eljárás hátrányosabb lett volna, mint a csődeljárás (2.1. szakasz). A Bizottság ezt követően az adóhatóság helyzetét az adóvégrehajtáshoz képest vizsgálja meg (2.2. szakasz). A bizottság végül megvizsgálja a szlovák hatóságok és a kedvezményezett által beterjesztett egyéb bizonyítékokat (2.3. szakasz).
(87)
A (37) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a csődegyezségbe bevont tartozás összegét a rendkívüli perorvoslati eljárás eredményeképpen csökkentették. Említést érdemel azonban, hogy a határozat több évvel a csődegyezség megkötéséről szóló döntés után született. A piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásában az állami hitelező eljárását továbbra is az akkor rendelkezésre álló információk alapján kell megítélni, amikor egy feltételezett hitelező értékelte volna, hogy a lehetséges eljárások közül melyik a legmegfelelőbb. Az alábbi elemzés ezért a 2004. július 23-án megkötött csődegyezségben szereplő adatokat használja fel.
2.1. A csődegyezség és a felszámolás összehasonlítása
(88)
Annak értékelése céljából tehát, hogy a kedvezményezett valóban előnyhöz jutott-e, a Bizottságnak olyan átfogó mérlegelést kell lefolytatnia, amely figyelembe veszi az adott ügyben releváns minden olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a kedvezményezett vállalkozás magánhitelezőtől nyilvánvalóan nem jutott volna-e hasonló könnyítésekhez (27). Más szóval meg kell vizsgálnia, hogy az adóhatóság a csődegyezség keretében javasolt feltételek elfogadásával járt-e jobban, vagy előnyösebb lett volna-e számára, ha felszámolási eljárást kezdeményez.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EKORDA jelentése nem nyújt hiteles alapot a javasolt egyezség és a feltételezet felszámolási eljárás összehasonlításához. The szlovák hatóságok e tekintetben egyetértenek a Bizottsággal.
(90)
A Bizottság először is megjegyzi, hogy az EKORDA 2004. július 7-i jelentésében (csupán két nappal a hitelezők találkozója előtt) számításaihoz a kedvezményezett eszközeinek 2004. március 31-i állapotát használta fel. A 3. táblázatból világosan kitűnik, hogy a különböző eszközök állománya 2004. március 31. után jelentősen megváltozott. Nevezetesen értékesítésre került a készletek számottevő része, amely a készpénzállomány megnövekedéséhez vezetett. Ezeknek a változásoknak nagy jelentősége van az értékesítési együtthatók alkalmazásakor, amelyek 20 %-tól (készletek és rövid lejáratú követelések) 100 %-ig (készpénz) terjednek. Feltételezve, hogy az EKORDA által megállapított értékesítési együtthatók helyesek (amelyet a Bizottság az alább kifejtett okokból vitat), az EKORDA által alkalmazott módszertan felhasználása mellett a következő táblázat bemutatja, milyen mértékben térnének el az EKORDA számítási eredményei, ha a 2004. április 28-i és a 2004. június 17-i, vagyis a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtti adatokra támaszkodnának.
4. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel (millió SKK)
Állapot az adott időpontban:
2004.3.31.
2004.4.28.
2004.6.17.
Értékesítési együttható (%)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
45
205
92
204
92
200
90
Készletek
20
209
42
176
35
84
17
Rövid lejáratú követelések
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Készpénz
100
50
50
94
94
161
161
Összesen
204
238
275
(91)
Meg kell említeni, hogy a kedvezményezett által a bíróság elé terjesztett üzleti terv 110 millió SKK értékű készletértékesítéssel számolt a 2004 március-május közötti időszakra. Az EKORDA-nak ezért tudnia kellett, hogy a kedvezményezett eszközei 2004. március 31. után számottevően megváltoznak, ezt azonban nem vette figyelembe.
(92)
A kedvezményezett eszközeinek 2004. április 28-i könyv szerinti értéke alapján arra lehetett volna következtetni, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (238 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) magasabb lett volna, mint a jelentésben becsült összeg (204 millió SKK, azaz 5,3 millió EUR). A 2004. júniusi adatok alapján végzett elemzésből egyértelműen következtetni lehetett volna arra, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (275 millió SKK, azaz 7,2 millió EUR) magasabb lett volna, mint az egyezség keretében felajánlott összeg, így az adóhatóságnak élnie kellett volna vétójogával, és az egyezségi eljárás megszüntetése érdekében a javaslatot el kellett volna utasítania. A Bizottság ismételten felhívja a figyelmet, hogy ezeket az eredményeket azon feltételezések és módszertan révén kapta, amelyeket az EKORDA alkalmazott.
(93)
A Bizottság azonban nem fogadhatja el az EKORDA által alkalmazott módszertant, és a kedvezményezett feltételezéseit nem tarthatja megbízhatónak. Ezt a következtetést erősítik meg a szlovák hatóságok kételyei, amelyeket a (60) és (65) preambulumbekezdés említ.
(94)
Az EKORDA először is nem magyarázza meg a jelentésében, hogy milyen módon állapította meg a három értékesítési együtthatót. Az értékesítési együtthatók célja a felszámolási eljárás keretében értékesített eszközök fennmaradó értékének kiszámítása, figyelembe véve az értékesítés jellegét, pl. hogy az eszközöket külön, határidőre stb. értékesítik. Ezért feltételezhető, hogy a felszámolás keretében értékesített eszközök értéke - az adott eszközök típusától függően - általában alacsonyabb a könyv szerinti értéknél. Az értékesítési együttható a felszámolás során kapott eszközérték a könyv szerinti érték százalékában kifejezve.
(95)
Az állóeszközvagyon 45 %-os értékesítési együtthatója szintén alacsonynak tűnik. A kedvezményezett szerint az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközeinek értéke 194 millió SKK volt (31). A kedvezményezett szerint ez az érték a 2003-2004. évek fordulóján független szakértők által becsült érték. A Bizottság nézete szerint az ilyen „szakértői értéknek” rendszerint az aktívák általános értékét kell tükröznie, amelynek helyettesítő értéke kifejezi, hogy az eszköz egy adott időpontban mennyiért értékesíthető. A Bizottság emlékeztet arra, hogy az eszközök szakértői értékét azért állapították meg, hogy az adóigazgatási törvény előírásainak megfelelően meghatározzák biztosítéki értéküket, amellyel a kedvezményezettnek a szlovák hatóságokkal szembeni halasztott adótartozása fedezhető. Az EKORDA nem nyújt semmilyen magyarázatot arra nézve, hogy az állóeszközvagyon felszámolás során történő értékesítéséből származó bevétel miért csak a 205 millió SKK könyv szerinti érték 45 %-át érné el, miközben maga a kedvezményezett jóval magasabbra értékelte ezeket az eszközöket.
(96)
A kedvezményezett azon állítása kapcsán, hogy nehéz lenne vevőt találni, mivel a zálogjoggal terhelt gépek és berendezések nagy része csak alkoholtermékek, alkoholmentes italok vagy konzervek előállítására alkalmas, a Bizottságnak a következő két észrevétele van. Először is a zálogjoggal terhelt ingatlanok „szakértői értéke” 105 millió SKK volt, amely önmagában is magasabb összeg, mint az EKORDA által feltételezett teljes bevétel (92 millió SKK). Másodszor, a vállalkozással kapcsolatos fejleményekből kiderül, hogy egyes termelőeszközei gyorsan új felhasználóra találtak (Old Herold, s.r.o.). Miután a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, termelőeszközeit bérbe adta az Old Heroldnak. Úgy tűnik tehát, hogy egy versenytárs közvetlenül érdeklődött ezen a termelőeszközök iránt.
(97)
A készleteket illetően a szlovák hatóságok is úgy ítélik meg, hogy az értékesítési együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(98)
A kedvezményezettnek 2004-ben 110 millió SKK bevétele származott készletei eladásából (lásd a (35) preambulumbekezdést). Ez több, mint a készletek azon könyv szerinti értékének 50 %-a, amelyre az EKORDA az értékelését alapozta. Ez erősen utal arra, hogy a 20 %-os értékesítési együttható túl alacsony volt. A 2004. évi mérlegben a készleteket érintő változások is ezt a következtetést támasztják alá. Ezenkívül üzleti tervében maga a kedvezményezett 110 millió SKK-ra becsülte a készletek 2004 márciusa és májusa közti értékesítéséből származó bevétel összegét (lásd a (35) preambulumbekezdést). Az EKORDA figyelmen kívül hagyta ezt a becslést. Végül a kedvezményezett tevékenységeinek jellegéből arra lehet következtetni, hogy a készleteket a forgalmazók vagy fogyasztók részére közvetlenül értékesíthető kész- vagy félkész termékek alkották, ami szintén a magasabb értékesítési együttható alkalmazását támasztja alá.
(99)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a készletek esetében 52 %-os értékesítési együtthatót kell alkalmazni. Ez az adat az egyezség finanszírozása céljából értékesített készletekből származó bevétel kedvezményezett által becsült összegén alapul (110 millió SKK). Figyelembe véve az akkori könyv szerinti értéket (209 millió SKK), az alkalmazandó értékesítési együttható tehát legalább 52 % (209 millió 52 %-a 110 millió).
(100)
A rövid lejáratú követelések esetében az EKORDA kettős helyesbítést alkalmazott. Először 59 %-kal helyesbítette azok könyv szerinti értékét (a könyv szerinti érték 166 millió SKK volt, az EKORDA számításaiban 98 millió SKK szerepelt), ezen felül pedig a 20 %-os alacsony értékesítési együtthatót alkalmazta. Ez a módszer vitatható. A követelések könyv szerinti értékének helyesbítése elfogadható azoknak egy adott időpontbeli valós értékének kifejezésére. Az EKORDA azonban nem szolgál semmilyen magyarázattal arra nézve, hogy miért lenne a bevétel felszámolás esetén csak egyötöde (20 millió SKK) annak az összegnek, amelyről maga a kedvezményezett feltételezte, hogy vevőitől befolyhat (98 millió SKK).
(101)
A rövid lejáratú követelések 2004. márciusi könyv szerinti értékét (166 millió SKK) az EKORDA 98 millió SKK-ra helyesbítette a behajthatatlan vagy alacsony minőségű követelések figyelembevételével. Ezenfelül az EKORDA a helyesbített könyv szerinti értékre mindössze 20 %-os értékesítési együtthatót alkalmazott. Az EKORDA által a rövid lejáratú követelések könyv szerinti értékére alkalmazott 59 %-os együttható a 2004. júniusi könyv szerinti értéket (63 millió SKK) alapul véve 37 millió SKK-t eredményez. A szlovák hatóságoktól származó információk szerint azonban a követelések 63 millió SKK értékben végrehajthatóak voltak. Ezért kétséges, hogy ezek könyv szerinti értékét szükséges-e helyesbíteni.
(102)
Mindenesetre nincs egyértelmű ok arra, hogy a felszámolási értéknek miért kell a helyesbített adatnál is alacsonyabbnak lennie. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a rövid lejáratú követelésekből várható bevétel semmi esetre sem lehet kevesebb a helyesbített 37 millió SKK összegnél.
(103)
A fentiekre tekintettel a Bizottság helyesbítette az EKORDA becsléseit, és a 2004. júniusi adatok alapján új értékelést végzett. Ebből az értékelésből egyértelműen kiderül, hogy a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel sokkal magasabb volt az EKORDA jelentésében előre jelzett bevételnél. Az adatokat az alábbi táblázat foglalja össze.
5. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel
Az EKORDA által közölt és a Bizottság által helyesbített adatok összehasonlítása (millió SKK)
EKORDA
(2004.3.31.)
Helyesbített
(2004.6.17.)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
205
92
200
194 (32)
Készletek
209
42
84
43 (33)
Rövid lejáratú követelések
98 (34)
20
63
37 (35)
Készpénz
50
50
161
161
Összesen
562
204
508
435
(104)
A kedvezményezettnek az eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételei szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárás keretében történő értékesítéséből várható bevétel 18 %-át a felszámolási eljárás költségei teszik ki. A kedvezményezett a Világbank 2004. évi jelentése alapján ezt megfelelő aránynak tartja (36). A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel Bizottság által helyesbített összege, valamint az említett arány alapján a felszámolási eljárás költségei 78,3 millió SKK-ra tehetők. Ezt az összeget a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből származó bevétel helyesbített összegéből levonva magasabb összeg adódik, mint az adóhatóság által az egyezség alapján kapott összeg (435 millió SKK - 78,3 millió SKK = 356,7 millió SKK; az egyezség keretében elfogadott összeg 224,3 millió SKK volt).
(105)
Az 5. táblázat szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel 435 millió SKK volt. Tekintettel arra, hogy az értékesítés bevételének közel 100 %-a az adóhatóságot illette volna (37), a kedvezményezett által jelzett, a bevétel 18 %-át kitevő felszámolási költségeket is figyelembe véve az adóhatóság 132,4 millió SKK-val nagyobb összeget kapott volna, mint a csődegyezség alapján.
(106)
Ezenfelül az EKORDA által megadott igen alacsony értékesítési együtthatókat a kedvezményezett eszközeinek 2004. júniusi értékére alkalmazva az eszközök értékesítéséből várható bevétel (a felszámolás 18 %-os költségeinek levonása után) 225,5 millió SKK, amely még mindig magasabb, mint az adóhatóság által a csődegyezség keretében elfogadott összeg (38).
(107)
A Bizottság végül megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok nem támasztották alá a kedvezményezettnek azt az állítását, hogy az adóhatóságnak a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtt rendelkezésére állt az EKORDA jelentése, így döntését annak felhasználásával hozhatta volna meg. Az adóhatóságnak azonban rendelkezésére álltak saját 2004. júniusi vizsgálatának eredményei, amelyek szerint a Frucona jelentős értékű eszközökkel rendelkezett (lásd a 3. táblázatot). Ezen adatok alapján az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelében jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára.
(108)
A kedvezményezett által benyújtott egyéb szakértői jelentések nem feleltek meg a piacgazdasági hitelező tesztjének teljesülésére vonatkozó követelménynek. Így különösen egyik jelentés sem közli, hogy mi alapján állapította meg az esetenként igen alacsony értékesítési együtthatókat. Ezenfelül Marta Kochová könyvvizsgálói jelentésével kapcsolatban - amelynek következtetései jelentősen eltértek az EKORDA jelentésében foglaltaktól - megállapítható, hogy nem világos sem elkészítésének célja, sem pedig az, hogy milyen időszakra vonatkozóan és milyen feltételezések alapján készült. Danica Holovačová felszámolóbiztos jelentése mindössze annyit állapít meg, hogy a hitelezők számára a csődeljárás előnyösebb, mint a felszámolás. Ebből adódóan egyik jelentésben foglalt információkkal sem támasztható vagy cáfolható a kedvezményezett azon állítása, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje.
(109)
Ezenkívül a felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatos érvelést illetően figyelembe kell venni a jelen ügy körülményeit annak mérlegelésekor, hogy a felszámolási eljárás lehetséges időtartama milyen hatással lehet egy feltételezett magánhitelező döntéshozatali folyamatára.
(110)
A jelen ügyben további lényeges szempont, hogy az állam privilegizált helyzetben volt a többi hitelezővel szemben amiatt, hogy a vele szembeni tartozást a kedvezményezett állóeszközein alapított zálogjog biztosította. A HAMSA-ügyben a Törvényszék megállapította, hogy a biztosított hitelezői státus lényeges szempont, amelyet a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazása során figyelembe kell venni (39). A csődtörvény 31. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján az önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárásban történő értékesítéséből származó bevételből. Ezért az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközöket illetően a felszámolási eljárás időtartama a Bizottság szerint nem lényeges, mivel az ilyen eszközökkel biztosított követelések az eljárás időtartamától függetlenül is kielégíthetők lettek volna.
(111)
Így különösen - a biztosított eszközök kedvezményezett által becsült értéke alapján is - az adóhatóság időben érvényesíthette volna követelését legalább 194 millió SKK (a csődegyezség keretében javasolt összeg 86 %-ának megfelelő) értékű biztosíték értékesítése útján. Az adóhatóságnak csak akkor kellett volna mérlegelnie azt, hogy érdemes-e megvárnia a felszámolási eljárás befejezését, ha felmerült volna annak lehetősége, hogy nem kapja meg az egyezség keretében elfogadott teljes összeget. Ezenfelül a vagyonfelosztás során az adóhatóság kapta volna a fennmaradó eszközök értékesítéséből származó bevétel (a legrosszabb esetben, vagyis az EKORDA értékesítési együtthatóinak alkalmazása esetén is 185 millió SKK, lásd a 4. táblázatot) mintegy 99 %-át. Az adóhatóságnak világosan kellett volna látnia azt, hogy az így visszafizetett tartozás összege lényegesen meghaladta volna a csődegyezség keretében felajánlott összeget, és a teljes összegnek csupán kis hányadára kellett volna várnia a csődegyezséghez képest.
(112)
Ebből levonható az a következtetés, hogy a szlovákiai felszámolási eljárások időtartamával kapcsolatos információk nem befolyásolták volna jelentős mértékben egy feltételezett magánhitelező döntését.
(113)
Ezenfelül az egyezség megkötésekor a kedvezményezett: i. igen kis számú hitelezővel, valamint ii. az állam által az egyezség keretében elfogadott összegnél nagyobb felszámolási értékű eszközökkel rendelkezett (az 5. táblázat szerint a biztosítatlan eszközök értékesítéséből várható bevétel önmagában 241 millió SKK-t tett ki).
(114)
Az egyezségben kevés, mindössze öt hitelező vett részt. Az öt hitelezőből négy magánhitelező volt, követelésük a tartozás teljes összegének (644 166 949 SKK) mindössze 0,6 %-át tette ki (3 797 608 SKK, lásd a 2. táblázatot). Az állam tehát a teljes követelésállomány 99,4 %-ával messze a legnagyobb hitelező volt. E körülmények jelentős mértékben csökkentik a hitelezők közötti vita és az ebből származó peres eljárások kockázatát, így jellemzően lerövidítik a felszámolási eljárást.
(115)
A kedvezményezettnek a Világbank Doing business in 2004 c. jelentésén alapuló azon érvet illetően, hogy Szlovákiában a felszámolási eljárások általános időtartama 4,8 év, meg kell jegyezni, hogy a jelentés általános „megszüntetési mutatót” említ, amely a felszámolási eljárás, valamint a bírósági eljárások teljes időtartamát méri. Ez az időtartam nem feltétlenül egyezik meg a felszámolás eljárások átlagos időtartamával. A szlovák hatóságok maguk is azt az álláspontot fogalmazták meg, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel a felszámolási eljárás időtartama az átlagosnál vélhetően rövidebb lenne (lásd a (60) preambulumbekezdést). A szlovák hatóságok ezen értékelése különösen lényeges amiatt, hogy a szóban forgó eljárást a szlovák csődtörvénynek és felszámolási gyakorlatnak megfelelően folytatták volna le. Ezenfelül a szlovák állam maga is a kedvezményezett hitelezője volt.
(116)
Mindemellett a kedvezményezett által benyújtott jelentések a felszámolási eljárás időtartamát igen nagy eltéréssel két és több mint hat év közé teszik (40). A kedvezményezett által a szlovákiai felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatban a Bizottság elé terjesztett értékelések tehát általánosítottak, és nem vették figyelembe a jelen ügy sajátosságait. Az értékelések egyes esetekben megközelítő jellegűek, illetve bizonyos mértékig következetlenek voltak.
(117)
A kedvezményezettel azonos ágazatba tartozó szlovákiai vállalkozás konkrét példáját illetően, amelynél a felszámolási eljárás több mint öt évig tartott, említést érdemel, hogy a kedvezményezett nem mutatta be, hogy a példa miként kapcsolódik a jelen ügyhöz, különösen pedig azt nem, hogy a vállalkozás a kedvezményezettel azonos vagy ahhoz igen hasonló jogi és anyagi helyzetben volt-e (41). Tekintettel arra, hogy a kedvezményezett egyetlen nagy, privilegizált státusú hitelezőnek (az államnak) tartozott, emellett több jelentős becsértékű eszközzel rendelkezett, a felszámolási eljárás a kedvezményezett esetében viszonylag gyorsan lebonyolítható lett volna, így az állam mint a legnagyobb hitelező számára az előnyösebb eljárást jelentette volna.
(118)
Végül ha feltételezhető is, hogy a felszámolási eljárás a kedvezményezett állításának megfelelően négy-öt évet vett volna igénybe, a megtérülés várható összege és az egyezség keretében elfogadott összeg közötti különbség olyan nagy, hogy az eljárás időtartama nem játszott volna jelentős szerepet egy magánhitelező azzal kapcsolatos döntésében, hogy elfogadja-e az egyezséget. 5,14 %-os diszkontrátát (42) alapul véve a jövőbeni 356,7 millió SKK összegű cash flow jelenértéke öt év elteltével is 277,6 millió SKK, vagyis jóval magasabb az egyezség keretében elfogadott összegnél. Ilyen feltételek mellett a felszámolási eljárásnak több mint 9 évig kellett volna tartania ahhoz, hogy a cash flow jelenértéke az egyezség keretében elfogadott összeg alá csökkenjen. Ilyen hosszú felszámolási eljárást a jelen esetben egyetlen piacgazdasági szereplő sem tartott volna valószínűnek. Ezenfelül a teljes megtérülési összeg jelenértéke még nagyobb annak figyelembevétele esetén, hogy a tartozás jelentős része valószínűleg hamarabb visszafizetésre került volna a biztosított eszközök értékesítése folytán (lásd a (111) preambulumbekezdést).
(119)
A rendelkezésre álló adatok alapján megállapítható, hogy egy magánhitelező nem kötötte volna meg a csődegyezséget az adóhatóság által a jelen esetben elfogadott feltételekkel; tekintettel arra, hogy az adóhatóság mint önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, továbbá (követelésének a többi hitelezőéhez viszonyított aránya miatt) a fennmaradó hitelezők között felosztandó bevétel több mint 99 %-a is az adóhatóságot illette volna, megállapítható, hogy a felszámolási eljárásból származó bevételt csaknem teljes egészében az adóhatóság kapná, és a fentiek alapján a bevétel meghaladná a csődegyezség keretében elfogadott összeget.
2.2. A csődegyezség és az adóvégrehajtás összehasonlítása
(120)
Az adóhatóság a magánhitelezőktől eltérően jogosult volt ingatlanok, gépek és berendezések, vagy a vállalkozás egészének értékesítése formájában hivatalból kezdeményezett adóvégrehajtás lefolytatására. A (82) preambulumbekezdésben említett ítélkezési gyakorlat értelmében nem terjesztettek elő arra vonatkozó bizonyítékot, hogy az adóhatóság mérlegelte volna ezen eljárás lehetőségét, és arra a következtetésre jutott volna, hogy az kevésbé előnyös, mint az egyezség elfogadása.
(121)
Mindenesetre a Bizottság nem tekinti lényegesnek a kedvezményezett azon érvelését, hogy a csődeljárás védi a vállalkozást az adóvégrehajtástól. Ahogy ezt a szlovák hatóságok is megerősítették, az adóvégrehajtás valódi alternatíva lett volna az adóhatóság számára akár a csődeljárás megkezdése előtt, akár az egyezségi javaslat adóhatósági megvétózása után. Ezért a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásakor meg kell vizsgálni ezt a lehetőséget. A kedvezményezett nem hasonlítja össze az egyezségi javaslatot az adóvégrehajtás lehetséges eredményével.
(122)
A Bizottság elemzése a kedvezményezett és a szlovák hatóságok által közölt adatokon alapul. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a szlovák hatóságok megerősítették, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban foglaltaknak megfelelően az adóhatósági követelést 397 millió SKK értékű zálogjog biztosította. A kapott tájékoztatás szerint ez az érték a kedvezményezett nyilvántartása alapján állapítható meg. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a zálogjoggal terhelt eszközök „szakértői értéken” kifejezett értéke 194 millió SKK (lásd a (22) preambulumbekezdést). Habár a Bizottságnak nem kell megállapítania, hogy melyik adat helyes, az alábbi következtetéseket tudja levonni.
(123)
Először is a biztosíték a kedvezményezett halasztott adótartozásának ellenértéke volt, amelyet az adóigazgatási törvény ír elő. Ha a kedvezményezett eszközeinek értéke ténylegesen csak a biztosíték felét érte el, ahogy azt a kedvezményezett által bemutatott szakértői vélemény állítja, ez azt jelenti, hogy az állam által az e halasztások esetében megkövetelt biztosítékok nem voltak elegendők. Ilyen körülmények között az adóhatóság által 2002 novembere és 2003 novembere között engedélyezett összesen 477 millió SKK összegű adóhalasztások a legnagyobb valószínűséggel nem teljesítették a piacgazdasági hitelező tesztjét. A jelen ügyben a Bizottságnak nem szükséges megállapítania, hogy az intézkedések állami támogatástól mentesek voltak-e. Ha azonban már a korábbi halasztások is állami támogatásnak minősültek, akkor már nem lehet a piacgazdasági hitelező elvére hivatkozni a halasztott tartozás későbbi (részleges) leírásakor.
(124)
Másodszor: még ha az adóvégrehajtásból származó bevételek kiszámításánál a kedvezményezett által bemutatott alacsonyabb értéket alkalmazták is volna, a piacgazdasági hitelező, ha lett volna rá lehetősége, előnyben részesítette volna a végrehajtást a csődegyezséggel szemben.
(125)
Adóvégrehajtás esetén az adóhatóság közvetlenül értékesítheti az adós eszközeit (követeléseit és egyéb forgóeszközeit, ingó és ingatlanvagyonát). Amikor az adóhatóság a csődegyezség mellett szavazott, a kedvezményezett 43 millió SKK értékű készlettel, legalább 37 millió SKK értékű érvényesíthető követeléssel, valamint 161 millió SKK összegű készpénzzel rendelkezett (lásd az 5. táblázatot). A Bizottság megjegyzi, hogy a forgóeszközök értéke (241 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) (43) önmagában is meghaladná a csődegyezség keretében javasolt bevételt (224,3 millió SKK, azaz 5,93 millió EUR). Ezenkívül a kedvezményezett további eszközökkel is rendelkezett, amelyek értéke legalább 194 millió SKK volt.
(126)
Adóvégrehajtáskor továbbá nem kell eljárási illetéket fizetni, mint felszámolás esetén. Olyan eljárás, amelyet maga az adóhatóság kezdeményez és felügyel, ezért gyors lebonyolítása feltételezhető.
(127)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett eszközeinek adóvégrehajtása nagyobb bevétellel járt volna, mint a csődegyezség.
2.3. További bizonyítékok
(128)
A Bizottság figyelembe veszi azt a szlovák hatóságok által bemutatott levelet, amelyet az Adóigazgatóság igazgatója küldött alárendeltjének, az érintett adóhatóság igazgatójának (lásd az (63) preambulumbekezdést). A levélből egyértelműen kiderül, hogy az Adóigazgatóság (amely előzetesen közvetlen kapcsolatban állt a kedvezményezettel) ellenezte az egyezségi javaslatot, és egyértelműen jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem szavazhat a csődegyezség mellett. A levél indokolása szerint az egyezségi javaslat az állam számára „nem előnyös”.
(129)
A szlovák hatóságok azt is bizonyították, hogy a pénzügyminisztérium 2004 elején világosan utasította az adóhatóságokat, hogy ne fogadjanak el a követeléseik leírásáról szóló egyezségi javaslatot (44). E szakpolitikai döntést az adóigazgatási törvény 2004. január 1-től hatályos módosításával összefüggésben közölték azzal a szándékkal, hogy növeljék az adóbeszedési fegyelmet.
(130)
Meg kell jegyezni továbbá, hogy maga az adóhatóság már 2004. augusztus 2-án, azaz nem egészen egy hónappal azután, hogy elfogadta a csődegyezséget, fellebbezett ellene.
(131)
A kedvezményezett szerint az adóhatóság még azelőtt kinyilvánította egyetértését a csődegyezséggel, mielőtt a kedvezményezett megindította az eljárást. A Bizottságnak az a véleménye, hogy a kedvezményezett által bemutatott bizonyítékok ennek ellenkezőjét igazolják. Az adóhatóság igazgatója 2004. február 3-i levelében azt írja a kedvezményezettnek, hogy ugyan elvben nem ellenzi a csődeljárás lefolytatását, nem fogadja el a kedvezményezett egyezségi javaslatát a tartozás 35 %-ának visszafizetésére.
(132)
A Bizottság e bizonyíték alapján csak arra a következtetésre juthat, hogy a szlovák hatóságok nem értettek egyet a kedvezményezett egyezségi javaslatával, és már a csődeljárás 2004. március 8-i megindítása előtt, a hitelezők 2004. július 9-i szavazását megelőzően, valamint a csődegyezség bírósági jóváhagyása után is ellenezték azt.
(133)
A kedvezményezett azt állította, hogy figyelembe kell venni az olyan hosszú távú szempontokat, mint az állam folyamatos adóbevételei (lásd az (52) preambulumbekezdést).
(134)
Először is hangsúlyozni kell, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje különbözik a piacgazdasági befektető tesztjétől. Míg a piacgazdasági befektetőnek módjában áll eldönteni, hogy kapcsolatba lép-e az adott vállalkozással, és a befektetéséből származó megfelelő haszon hosszú távú stratégiai lehetőségét tartja szem előtt (45), a „piacgazdasági hitelező” már üzleti vagy közjogi viszonyban áll a fizetésképtelen vállalkozással, és arra törekszik, hogy kintlévőségeit (46) a megtérülés arányát és időtartamát tekintve legkedvezőbb feltételek mellett hajtsa be. A feltételezett piacgazdasági hitelező és a piacgazdasági befektető motivációja ezért különböző. Az ítélkezési gyakorlat ezért külön tesztet határozott meg mindkét helyzetre.
(135)
Másodszor, ami a hitelező-szállítóval való hasonlóságot illeti, fontos megjegyezni, hogy az ilyen hitelező követeléseinek jellege lényegesen különbözik az állam követeléseitől. Mivel az ilyen szállítónak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya kizárólag szerződésen alapul, a szállító az üzleti partner elvesztésével valóban kárt szenvedne. Ha a fizetésképtelen vállalkozást felszámolják vagy eladják, a szállítónak új ügyfelet kell keresnie, vagy szerződést kell kötnie az új tulajdonossal. A kockázat magasabb, ha a szállító jelentős mértékben függ a fizetésképtelen vállalkozástól. Az ilyen hitelező bizonyára mérlegelni fogja a jövőt. Az államnak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya ezzel ellentétben a közjogon alapszik, ezért nem függ a felek akaratától. A felszámolt társaság eszközeit átvevő valamennyi új tulajdonosnak automatikusan adókötelezettsége keletkezik. Ezenkívül az állam soha nem egyetlen adóalanytól függ. Végül a legfontosabb érv az, hogy az államot az adók kivetésekor nem a nyereségszerzés vezérli, és nem kereskedelmi jelleggel, nem kereskedelmi megfontolásból cselekszik. Az fenti hasonlóság ezért nem megalapozott.
(136)
A Bizottságnak az a véleménye, hogy az állam helyzete a jelen ügyben nem hasonlítható össze a feltételezett piacgazdasági befektető vagy az adóstól függő, feltételezett piacgazdasági hitelező helyzetével. Az elmaradt jövőbeli adóbevétel ezért nem vehető figyelembe a piacgazdasági hitelező elvének érvényesítésekor (47).
(137)
Végül a kedvezményezett által benyújtott adóáttekintésből kiderül, hogy a kedvezményezett által 1995-től befizetett adók többsége közvetett adó (jövedéki adó és héa) volt. Mivel ezeket az adókat a végső fogyasztók fizetik, a kedvezményezett felszámolásának nem lenne hatása azok beszedésére, mivel a fogyasztók az adóköteles termékeket (a jelen esetben főleg alkoholtermékeket) a továbbiakban is megvásárolnák más gyártóktól. A kedvezményezettnek a jelentős összegű elmaradt adóbevétellel kapcsolatos érvelése ezért nem hitelt érdemlő.
(138)
A Bizottság megállapítja, hogy a kedvezményezett által előterjesztett bizonyítékok egyike sem támasztja alá a feltételezett magánhitelező viselkedésének befolyásolását. Ez e szakaszban foglaltak ezért nem érintik a hitelezői viselkedés 2.1. és 2.2. szakaszban ismertetett bizottsági értékelését.
2.4. Következtetés
(139)
A Bizottság a fenti bizonyítékok alapján úgy ítéli meg, hogy a jelen ügyben nem teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje, és az állam a kedvezményezett részére olyan előnyt biztosított, amelyet az a piaci körülmények között nem lett volna képes megszerezni.
(140)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy az adókövetelés leírása, amelyet a helyi adóhatóság a csődegyezség keretében vállalt, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
3. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE: AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (3) BEKEZDÉSE SZERINTI KIVÉTEL
(141)
Az intézkedés elsődleges célja egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás segítése. Ilyen esetekben a vonatkozó feltételek teljesülése esetén alkalmazható az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti kivétel, amely alapján engedélyezhető az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító állami támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(142)
A Bizottság a kedvezményezett termelési portfóliójának szempontjából értékelte, hogy a jelen ügyben alkalmazhatók-e a mezőgazdaságra vonatkozó különleges szabályok. A Bizottság a kedvezményezett forgalmáról a szlovák hatóságoktól kapott információk alapján a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett termékeinek többsége nem az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termék, ezért az állami támogatás általános szabályait kell alkalmazni.
(143)
A kedvezményezett a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben vitatta a szlovák hatóságok által benyújtott forgalmi adatokat (lásd az 1. táblázatot), ugyanakkor nem vitatta a Bizottság azon döntését, hogy értékelését az állami támogatás általános szabályaira alapozza. A Bizottság a kedvezményezett által benyújtott adatok pontosságának megállapítására irányuló szándék nélkül (48) ellenőrizte, hogy a fenti következtetés az új adatok esetében is érvényes-e. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett forgalmát nagyrészt olyan termékek alkotják, amelyek nem tartoznak az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termékek közé. Ezért az állami támogatás általános, nem ágazatspecifikus szabályait kell alkalmazni.
(144)
A nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatást jelenleg a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (49) (a továbbiakban: az új iránymutatás) szabályozza, amely az 1999-ben elfogadott előző változat (50) (a továbbiakban: az 1999-es iránymutatás) helyébe lépett.
(145)
Az új iránymutatás átmeneti rendelkezései rögzítik, hogy minden olyan jogellenes megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatást, amelyet a Bizottság engedélye nélkül nyújtottak, a Bizottság az új iránymutatás alapján vizsgál meg, amennyiben a támogatás egy részét, illetve egészét az iránymutatásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételét (2004. október 1.) követően nyújtották (a (104) bekezdés első albekezdése). Ha azonban a jogellenes támogatásra 2004. október 1. előtt került sor, a Bizottság a támogatás nyújtásának időpontjában alkalmazandó iránymutatás alapján folytatja le a vizsgálatot (a (104) bekezdés második albekezdése).
(146)
Az adóhatóság a csődegyezséget 2004. július 9-én, 2004. július 23-i hatállyal hagyta jóvá. A támogatást tehát 2004. október 1. előtt jogellenesen nyújtották. Ezért a támogatás nyújtásakor hatályos 1999-es iránymutatást kell alkalmazni.
(147)
A kedvezményezett az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló 70/2001/EK bizottsági rendelet (51) értelmében középvállalkozásnak minősül.
3.1. A vállalkozás támogathatósága
(148)
Az 1999-es iránymutatás (5) bekezdésének c) pontja szerint egy vállalkozás akkor tekinthető nehéz helyzetben lévőnek, ha a hazai jog szerint megfelel a kollektív fizetésképtelenségi eljárás kritériumainak.
(149)
A kedvezményezett csődeljárásban vett részt, ami a csődtörvényben foglalt meghatározás szerint kizárólag fizetésképtelen vállalkozások számára lehetséges. Ezért megmentési és szerkezetátalakítási támogatásra jogosult.
3.2. Megmentési támogatás
(150)
A szlovák hatóságok eredetileg megmentési támogatásként írták le a vitatott intézkedést. A Bizottság az 1999-es iránymutatás alapján a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethető.
(151)
Sem a szlovák hatóságok, sem a kedvezményezett nem fűztek észrevételt ezekhez a kételyekhez. A Bizottság elé ebben a tekintetben nem tártak új tényeket.
(152)
Mivel a fenti kétségei nem oszlottak el, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti megmentési támogatásként nem összeegyeztethető.
3.3. Szerkezetátalakítási támogatás
(153)
A Bizottság a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethető.
(154)
A Bizottság megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok, amelyeknek bizonyítaniuk kell, hogy az állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethető, nem mutattak be új tényt ennek a következtetésnek az alátámasztására. A Bizottság megfelelően figyelembe vette a kedvezményezett észrevételeit.
3.3.1. A hosszú távú életképesség helyreállítása
(155)
Az 1999-es iránymutatás szerint szerkezetátalakítási támogatás csak a vállalkozás hosszú távú életképességének helyreállítására irányuló, megvalósítható és egységes szerkezetátalakítási terv végrehajtásával kapcsolatban és annak feltételével nyújtható. A tagállam elkötelezi magát a terv mellett, amelyet a Bizottságnak jóvá kell hagynia. Ha a vállalkozás elmulasztja a terv megvalósítását, az a támogatással való visszaélésnek minősül.
(156)
Lényegében a szerkezetátalakítási tervnek ésszerű időn belül helyre kell állítania a kedvezményezett hosszú távú életképességét a jövőbeni működési körülményekre vonatkozó reális feltételezések alapján. A szerkezetátalakítási tervnek ismertetnie kell mindazokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, és a nehézségek megoldására irányuló megfelelő intézkedéseket kell tartalmaznia. A szerkezetátalakítási műveletek ugyanakkor nem korlátozódhatnak a múltbeli veszteségek kiegyenlítésére irányuló pénzügyi támogatásra a nehézséget okozó problémák megoldása nélkül.
(157)
A kkv-k vonatkozásában az 1999-es iránymutatás akként rendelkezik, hogy a támogatás engedélyezésekor a támogatott [térségekben] kevésbé szigorú feltételek alkalmazhatók a kompenzációs intézkedések végrehajtását, valamint az ellenőrzési jelentések tartalmát illetően. E tényezők azonban nem mentik fel az ilyen vállalkozásokat annak a szükségessége alól, hogy szerkezetátalakítási tervet dolgozzanak ki, a tagállamokat pedig az alól a kötelesség alól, hogy csak a szerkezetátalakítási terv végrehajtásának feltételével nyújtsanak szerkezetátalakítási támogatást.
(158)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően megerősítették, hogy az üzleti tervet, amelyet a kedvezményezett a csődeljárás megindításának feltételeként köteles volt kidolgozni, csak az illetékes bíróság vizsgálta meg, a támogatást nyújtó hatóság nem, valamint azt is, hogy sem a bíróság, sem az adóhatóság nem ellenőrizte a terv végrehajtását.
(159)
A kedvezményezett e megerősítéssel ellentétben azt állította, hogy az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt megvizsgálta az üzleti terv alkalmasságát arra, hogy a vállalkozás hosszú távú életképességét helyreállítsa, ezt az állítását azonban semmilyen bizonyítékkal nem támasztotta alá.
(160)
A kedvezményezett szerint továbbá a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett szerint hivatalos szerkezetátalakítási terv kizárólag előzetes értékelés esetében írható elő, és arra csak az 1999-es iránymutatás alkalmazható.
(161)
Ez az érvelés helytelen. Az 1999-es iránymutatást kell alkalmazni mind a bejelentett, mind pedig a jogellenes támogatás összeegyeztethetőségének értékelésénél. Az értékelésnél annak időpontjától függetlenül mindig az a feltétel érvényes, hogy a szerkezetátalakítási támogatás megvalósítható szerkezetátalakítási tervre épül-e. A Bizottságnak azon információk alapján kell elvégezni e az értékelését, amelyek a támogatásnyújtás idején elérhetők voltak.
(162)
Mindebből az a következtetés vonható le, hogy az adóhatóságnak támogatást nyújtó hatóságként nem volt lehetősége arra, hogy a szerkezetátalakítási tervet értékelje, és követelései leírását a terv megfelelően ellenőrzött megvalósulásának feltételéhez kösse. Ezért nem teljesült az első, formális feltétel, amely teljes mértékben alkalmazandó az utólagos értékelésnél is.
(163)
Az üzleti terv tartalmát illetően a szlovák hatóságok nem nyújtottak be olyan információt, amely eloszlatta volna a Bizottság kétségeit afelől, hogy a terv valóban az 1999-es iránymutatásban előírt szerkezetátalakítási terv-e.
(164)
A Bizottság így kénytelen megerősíteni a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban levont következtetését. A bemutatott üzleti terv mindössze a kedvezményezettnek a halmozódó köztartozás okozta súlyos problémájával foglalkozik. A terv egyáltalán nem elemzi azokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, sem a vállalkozás akkori pénzügyi helyzetét, sem pedig pénzügyi kilátásait. Mivel ez az elemzés hiányzott, a kedvezményezett nem javasolt konkrét lépéseket az őt nehéz helyzetbe hozó egyes körülmények kezelésére. Az egyetlen részletesen leírt intézkedés a javasolt pénzügyi szerkezetátalakítás, amelyre a csődegyezség keretében kerülne sor.
(165)
A tervben egyáltalán nincs szó a kedvezményezett saját tőkéjének emeléséről, amelyet a kedvezményezett az egyik szerkezetátalakítási intézkedésként említ. Az ügyiratban semmi nem bizonyítja, hogy a vállalkozás tőkeemelését olyan intézkedésnek kellene tekinteni, amely biztosítja, hogy a kedvezményezett hosszú távon nem fogja ismét azt a stratégiát követni, hogy héa- és jövedékiadó-tartozása útján finanszírozza termelését, amely végül nehéz helyzetbe hozta. A szlovák hatóságok maguk is megerősítették, hogy a tőkeemelés egyáltalán nem csökkentette a pénzügyi problémák megismétlődésének kockázatát. Ez annál is inkább kétséges, mert a tőkeemelés teljes összege 21 millió SKK, míg az átalakított adósságé 644 millió SKK volt.
(166)
Maga a tőkeemelés nem bizonyítja a piac bizalmát a kedvezményezett hosszú távú életképességének helyreállítása iránt. A Bizottság megjegyzi, hogy a kedvezményezettnek határozott erőfeszítései ellenére sem sikerült magánbanki hitelt szereznie.
(167)
Ezenfelül a termelőeszközöknek a kedvezményezett versenytársa, az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadását nyilvánvalóan az tette szükségessé, hogy a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyt, nem pedig az, hogy e gyártási tevékenység veszteséges volt és ezért szerkezetátalakításra szorult. Igaz, hogy maga a kedvezményezett kérhetett volna új engedélyt a csődegyezség véglegesítése után, de nem tette. A Bizottság azonban megjegyzi, hogy a kedvezményezett továbbra is értékesíti az Old Herold társaság által a kedvezményezett eszközeivel gyártott, a kedvezményezett márkajelével ellátott termékeket, sőt a 2004. április 29 és 2004. december 30. közötti időszakra szóló tervek szerint az értékesítés bővítését tervezi. E termelőeszközök bérbeadása ezért nem tekinthető szerkezetátalakítási intézkedésnek, mivel a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján a termelésnek ez a része nem szorult szerkezetátalakításra.
(168)
Ami az üzleti tervben javasolt további intézkedéseket illeti, a Bizottság kételyei nem oszlottak el. Ezek az intézkedések egyszerűen a mindennapi üzleti tevékenység keretén belüli tevékenységek, és nem racionalizációs intézkedések (a régi berendezések, járművek értékesítése). A két javasolt szerkezetátalakítási intézkedés leírása (a nem jövedelmező alkoholmentes italok gyártásának megszüntetése és néhány ingatlan értékesítése) túlságosan általános volt, amelyben nem tüntették fel a konkrét termékeket és az intézkedések ütemtervét. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az értékesíteni kívánt ingatlanok (irodaépület, üzlet és üdülő) értékesítésére 2005. október 10-ig nem került sor, vagyis a tervezett intézkedéseket a kedvezményezett nem hajtotta végre a bejelentésnek megfelelően.
(169)
A Bizottság a formális szerkezetátalakítási terv, továbbá a nehéz helyzet, az annak kezeléséhez szükséges intézkedések, valamint a piaci feltételek és lehetőségek érdemi vizsgálata hiányában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett által benyújtott üzleti terv nem az 1999-es iránymutatásban előírt valódi szerkezetátalakítási terv (52). A Bizottság ezért továbbra is kétségesnek tartja, hogy a kedvezményezett képes helyreállítani hosszú távú életképességét.
3.3.2. A szükséges minimumra korlátozott támogatás
(170)
A Bizottság azon következtetése, hogy valódi szerkezetátalakítási terv hiányában a kedvezményezett hosszú távú életképessége továbbra is kétséges, önmagában is elég annak megállapításához, hogy a támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. A Bizottság ennek ellenére megvizsgálja az 1999-es iránymutatás másik alapvető követelményét, mégpedig azt, hogy a támogatásnak a szükséges minimumra kell korlátozódnia.
(171)
Az 1999-es iránymutatás (40) bekezdése szerint a támogatás összegét és intenzitását a kedvezményezett meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni. A kedvezményezettnek saját forrásaiból jelentős mértékben hozzá kell járulnia a szerkezetátalakításhoz.
(172)
A szerkezetátalakítás költségei a csődegyezség keretében átalakított adósság teljes összegét tették ki. A kedvezményezett ennek 35 %-át fizette ki.
(173)
A szlovák hatóságok nem adtak további magyarázatot a Bizottság által ezzel kapcsolatban megfogalmazott kételyekre vonatkozóan. A kedvezményezett bemutatta, hogy milyen módon finanszírozta a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás kiegyenlítését (lásd a (30)-(35) preambulumbekezdést). A kedvezményezett szerint saját hozzájárulása összesen 231 millió SKK (6,1 millió EUR) volt.
(174)
Először is a kedvezményezett rendelkezésére álló források összege nagyobb volt, mint a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás összege. Ez arra utal, hogy a támogatás nem korlátozódott a szükséges minimumra.
(175)
Ennél is fontosabb azonban, hogy a Bizottság szerint az Old Herold által nyújtott hitel az 1999-es iránymutatás értelmében nem minősül a kedvezményezett saját hozzájárulásának. A kötelezettségek a vállalkozási tevékenység finanszírozásának tartós forrását képezik. Ezek rövid lejáratú hitelek, amelyeket azonban vissza kell fizetni. A társaságnak csak akkor áll rendelkezésére elegendő többletforrás a szerkezetátalakításhoz, ha a szállítók a szokásosnál hosszabb fizetési határidőt vállalnak, és ezzel azt jelzik, hogy a piac bízik abban, hogy a vállalkozás életképessége helyreállítható.
(176)
A kedvezményezett egyáltalán nem bizonyította, hogy az Old Herold által adott fizetési haladék jelentősen meghaladta volna a kedvezményezett és szállítói közötti kereskedelmi gyakorlatban szokásos mértéket. A 40 napos fizetési határidő szokásosnak tekinthető, különösen annak ismeretében, hogy azt a kedvezményezett részére a csődegyezséget követően állapították meg. A kedvezményezettnek ennélfogva már nem voltak pénzügyi nehézségei. A csődegyezség fő célja éppen az volt, hogy a kedvezményezettet kisegítse nehéz pénzügyi helyzetéből.
(177)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy ez a hosszabb fizetési határidő nem tekinthető külső forrásból származó szerkezetátalakítási hozzájárulásnak.
(178)
E haladék nélkül a kedvezményezett 1999-es iránymutatás szerinti saját hozzájárulása 131 millió SKK (3,4 millió EUR), ami a szerkezetátalakítási költségek 20 %-ának felel meg.
(179)
Az 1999-es iránymutatás nem tartalmazott arra vonatkozó határértéket, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása mikor tekinthető jelentősnek.
(180)
Figyelembe véve a Bizottságnak az 1999-es iránymutatás alkalmazásával kapcsolatos gyakorlatát, valamint a vonatkozó bizottsági politika olyan irányú alakulását, amely alapján a 2004-es új iránymutatás határértékeket vezetett be (53), a Bizottság a kedvezményezett 20 %-os hozzájárulását meglehetősen alacsonynak tartja. Ilyen mértékű hozzájárulás az 1999-es iránymutatás szerint akkor lenne elfogadható, ha a támogatás jóváhagyásának minden egyéb feltétele teljesült volna. A Bizottságnak ekkor mérlegelnie kellene például azt, hogy a kedvezményezett támogatott [térségben] működik-e, hogy a finanszírozás forrásai milyen mértékben tükrözik azt a bizalmat, amelyet a kedvezményezetten és annak tulajdonosain kívül a piac tanúsít a vállalkozás hosszú távú életképessége iránt, valamint az adott ügy egyéb sajátosságait.
(181)
A fentiekre tekintettel a Bizottság a jelen ügyben nem érthet egyet azzal, hogy a kedvezményezett hozzájárulása jelentős. A Bizottság következtetése szerint továbbra is kétséges, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása jelentős volt, és a támogatás a szükséges minimumra korlátozódott.
3.4. A támogatás összeegyeztethetősége: következtetés
(182)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatásként nem egyeztethető össze a belső piaccal. Ezenkívül a jelen ügyben az EUMSZ-ben meghatározott kivételek egyike sem alkalmazható.
VII. KÖVETKEZTETÉS
(183)
A Bizottság megállapította, hogy a Szlovák Köztársaság jogellenesen engedélyezte az adótartozás leírását a Frucona Košice, a.s. vállalat javára, és megsértette az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését. A támogatás az EUMSZ-ben meghatározott kivételek alapján nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(184)
Annak ellenére, hogy a leírás adóhivatal általi végrehajtása a jelen eljárás befejezéséig felfüggesztésre került, a Bizottság megállapította, hogy a kedvezményezett előnye akkor keletkezett, amikor az adóhatóság úgy döntött, hogy elengedi követelései egy részét, és ezzel a kedvezményezettnek támogatást nyújt. Ennek időpontja a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépése volt. A kedvezményezett versenytársaival szembeni előnye az volt, hogy az adóhatóság nem érvényesítette vele szemben az adóköveteléseit.
(185)
A korábbi állapot helyreállítása érdekében az állami támogatást vissza kell fizettetni. Mivel az előny a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépésével keletkezett, a visszafizetendő támogatás összege az egyezség szerinti leírás teljes összegével egyezik meg.
(186)
A Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága azonban kimondta, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. Ennek következtében az egyezség szerinti adósságállomány az említett összeggel csökkent, így az adóhatósággal szembeni, az egyezségbe bevont tartozás helyesbített összege 640 369 341 SKK.
(187)
A kedvezményezett 2006. augusztus 2-án az időközben leírtként kezelt úthasználatidíj-hátralék teljes összegét kifizette. A kifizetést figyelembe kell venni a visszafizetendő támogatás és az azt terhelő kamat összegének kiszámításakor,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2007/254/EK bizottsági határozat hatályát veszti.
2. cikk
A Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott 416 515 990 SKK összegű állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal.
3. cikk
(1) A Szlovák Köztársaságnak meg kell hoznia az összes szükséges intézkedést, hogy a 2. cikkben említett és jogellenesen már rendelkezésére bocsátott támogatást a kedvezményezettel visszafizettethesse, figyelembe véve azt, hogy a kedvezményezett 2006. augusztus 2-án424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot átutalt az adóhatóság számlájára.
(2) A támogatást késedelem nélkül kell visszafizettetni, összhangban a nemzeti jog eljárásaival, feltéve, hogy azok lehetővé teszik e határozat azonnali és eredményes végrehajtását.
(3) A visszafizetendő támogatást kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a jogellenes támogatást a Frucona Košice, a.s. rendelkezésére bocsátották, a tényleges visszafizettetés napjáig.
(4) A kamatokat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (54) V. fejezetének megfelelően kell kiszámítani. A kamat mértékét kamatos kamatként kell alkalmazni a (3) bekezdésben említett teljes időszak alatt.
4. cikk
Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül a Szlovák Köztársaság értesíti a Bizottságot az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseiről. Az erre vonatkozó információkat az e határozat mellékletében található kérdőíven adja meg.
5. cikk
Ennek a határozatnak a Szlovák Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2013. október 16-án.