NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1143/2014
ze dne 22. října 2014
o prevenci a regulaci zavlékání či vysazování a šíření invazních nepůvodních druhů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Výskyt nepůvodních druhů, ať již živočichů, rostlin, hub nebo mikroorganismů v nových lokalitách není vždy důvodem ke znepokojení. Značná část nepůvodních druhů se však může stát druhy invazními a takovéto druhy mají závažné nepříznivé dopady na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, ale i jiné sociální a hospodářské dopady, a těmto dopadům je třeba předcházet. Přibližně 12 000 druhů nacházejících se v životním prostředí v Unii a v jiných evropských zemích je nepůvodních a zhruba 10 až 15 % z nich je podle odhadů invazních.
(2)
Invazní nepůvodní druhy představují jednu z hlavních hrozeb pro biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, zejména v zeměpisně a evolučně izolovaných ekosystémech, jako například na malých ostrovech. Rizika, která tyto druhy představují, mohou být umocněna intenzivnějším celosvětovým obchodem, dopravou, cestovním ruchem a změnou klimatu.
(3)
Hrozba, kterou invazní nepůvodní druhy představují pro biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, má různé podoby, včetně vážných dopadů na původní druhy a strukturu a funkci ekosystémů v důsledku změn přírodních stanovišť, predace, konkurence, přenosu nákaz, vytlačení původních druhů ve značné části areálu a genetických účinků křížení. Kromě toho mohou mít invazní nepůvodní druhy také závažný nepříznivý dopad na lidské zdraví a hospodářství. Biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, lidské zdraví či hospodářství ohrožují pouze živí jedinci nebo jejich části, které se mohou rozmnožovat, a proto by se pouze na ně měla vztahovat omezení podle tohoto nařízení.
(4)
Unie jako smluvní strana Úmluvy o biologické rozmanitosti, kterou schválila rozhodnutím Rady 93/626/EHS (3), je vázána čl. 8 písm. h) uvedené úmluvy, podle něhož každá smluvní strana, pokud to bude možné a vhodné: „zabraňuje zavádění, kontroluje či hubí ty cizí druhy, které ohrožují ekosystémy, přírodní stanoviště nebo druhy“.
(5)
Unie se jako smluvní strana Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť, schválené rozhodnutím Rady 82/72/EHS (4), zavázala, že přijme veškerá vhodná opatření, aby zaručila ochranu přírodních stanovišť planě rostoucích rostlin a volně žijících živočichů.
(6)
Aby toto nařízení podpořilo dosažení cílů směrnic 2000/60/ES (5), 2008/56/ES (6) a 2009/147/ES (7), a směrnice Rady 92/43/EHS (8), mělo by stanovit pravidla pro prevenci, minimalizaci a zmírnění nepříznivých účinků invazních nepůvodních druhů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby a na lidské zdraví a na bezpečnost, jakož i pro omezení jejich sociálního a hospodářského dopadu.
(7)
Některé druhy v reakci na změny životního prostředí přirozeně migrují. V novém prostředí by neměly být považovány za nepůvodní a měly by být vyloučeny z oblasti působnosti tohoto nařízení. Toto nařízení by se mělo zaměřit pouze na druhy, které byly do Unie zavlečeny či v Unii vysazeny v důsledku lidského zásahu.
(8)
V současné době se na oblast zdraví zvířat vztahuje přes 40 unijních legislativních aktů, které obsahují i ustanovení o nákazách zvířat. Kromě toho směrnice Rady 2000/29/ES (9) obsahuje ustanovení o organismech škodlivých pro rostliny nebo rostlinné produkty a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (10) stanoví režim pro geneticky modifikované organismy. Jakákoli nová pravidla pro invazní nepůvodní druhy by proto měla být uvedena do souladu s uvedenými legislativními akty Unie a neměla by se s nimi překrývat; zároveň by se nová pravidla neměla vztahovat na organismy, na něž se zaměřují uvedené legislativní akty.
(9)
Nařízení (ES) č. 1107/2009 (11) a (EU) č. 528/2012 (12) a nařízení Rady (ES) č. 708/2007 (13) stanoví pravidla týkající se povolení využití určitých nepůvodních druhů pro konkrétní účely. Využití určitých druhů bylo v době vstupu tohoto nařízení v platnost v uvedených režimech již povoleno. Aby byl zaručen soudržný právní rámec, měly by být tyto druhy z oblasti působnosti tohoto nařízení vyloučeny.
(10)
Jelikož invazních nepůvodních druhů existuje značné množství, je důležité zaručit prioritu dílčímu souboru invazních nepůvodních druhů, které jsou považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii. Proto by měl být vypracován a pravidelně aktualizován seznam těchto invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii (dále jen „unijní seznam“). Invazní nepůvodní druhy by měly být považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, pokud škoda, kterou způsobují v zasažených členských státech, je natolik závažná, že je důvodem k přijetí zvláštních opatření použitelných v celé Unii, a to včetně členských států, které dosud zasaženy nebyly, nebo je dokonce nepravděpodobné, že zasaženy budou. Aby bylo zaručeno, že výběr invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii zůstane přiměřené, měl by být unijní seznam vypracován a aktualizován postupně a měl by být zaměřen na ty druhy, v jejichž případě se díky zařazení na unijní seznam nákladově efektivním způsobem zajistí účinná prevence, minimalizace a zmírnění nepříznivých dopadů těchto druhů. Jelikož druhy náležející do stejné taxonomické skupiny často mají podobné ekologické nároky a mohou představovat podobná rizika, mělo by být ve vhodných případech povoleno zahrnutí taxonomických skupin druhů na unijní seznam.
(11)
Hlavním nástrojem pro uplatňování tohoto nařízení jsou kritéria pro zařazení na unijní seznam. Za účelem zajištění účinného využívání zdrojů by tato kritéria měla zajistit, aby na unijním seznamu byly z potenciálních invazních nepůvodních druhů, které jsou v současné době známé, uvedeny invazní nepůvodní druhy s nejzávažnějším nepříznivým dopadem. Komise by na základě uvedených kritérií měla předložit výboru zřízenému tímto nařízením návrh unijního seznamu do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost. Při navrhování unijního seznamu by měla Komise informovat tento výbor o tom, jak uvedená kritéria zohlednila. Kritéria by měla zahrnovat posouzení rizik podle příslušných ustanovení dohod Světové obchodní organizace v oblasti omezování obchodu s druhy.
(12)
Aby se předešlo nepřiměřeným nebo nadměrným nákladům pro jakýkoli z členských států a zaručila se přidaná hodnota opatření přijatých na úrovni Unie prostřednictvím tohoto nařízení, Komise by při navrhování unijního seznamu a vyplývajících opatření měla zohlednit, náklady na jejich realizaci v členských státech, náklady v případě nečinnosti, nákladovou efektivitu a socioekonomické aspekty. V této souvislosti by se při výběru invazních nepůvodních druhů pro zahrnutí na unijní seznam měla zvláštní pozornost věnovat druhům, jejichž využití je rozšířené a které v daném členském státě zajišťují výrazné sociální a hospodářské přínosy, aniž by došlo ke zpochybnění cílů tohoto nařízení.
(13)
Za účelem zajištění souladu s pravidly podle příslušných dohod Světové obchodní organizace a důsledného uplatňování tohoto nařízení by měla být stanovena společná kritéria, aby bylo možné provádět posuzování rizik. Tato kritéria by měla ve vhodných případech vycházet ze stávajících vnitrostátních a mezinárodních norem a měla by zahrnovat různé aspekty charakteristik jednotlivých druhů, rizika a způsoby, jimiž jsou tyto druhy do Unie zavlékány či v Unii vysazovány, nepříznivé sociální a hospodářské dopady těchto druhů a také jejich dopady na biologickou rozmanitost, potenciální přínosy jejich využití a náklady na zmírnění dopadů, které vyvažují jejich nepříznivé dopady, jakož i posouzení možných nákladů vyplývajících z environmentálních, sociálních a hospodářských škod dokládající významný dopad na Unii, aby bylo možné důkladněji ospravedlnit přijetí opatření. V zájmu postupného rozvíjení systému a využívání získaných zkušeností, by mělo být do 1. června 2021 provedeno vyhodnocení celkového přístupu.
(14)
Některé invazní nepůvodní druhy jsou zařazeny do přílohy B nařízení Rady (ES) č. 338/97 (14) a jejich dovoz do Unie je zakázán, jelikož byla zjištěna jejich invazní povaha a skutečnost, že jejich zavlečení do Unie či jejich vysazení v Unii má nepříznivý vliv na původní druhy. Těmito druhy jsou: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta a Trachemys scripta elegans. Aby se zaručil soudržný právní rámec a jednotná pravidla pro invazní nepůvodní druhy na úrovni Unie, mělo by být považováno za prioritu, aby byly uvedené invazní nepůvodní druhy zařazeny na unijní seznam jako invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii.
(15)
Prevence je z hlediska životního prostředí obecně více žádoucí a nákladově efektivnější než následná reakce a měla by být prioritou. Přednostně by proto měly být na unijní seznam zařazeny ty invazní nepůvodní druhy, které se ještě v Unii nenacházejí nebo v jejichž případě se jedná o ranou fázi invaze, jakož i ty invazní nepůvodní druhy, v jejichž případě se předpokládá, že nepříznivé dopady budou nejzávažnější. Jelikož do Unie mohou být soustavně zavlékány či zde vysazovány nové invazní nepůvodní druhy a přítomné nepůvodní druhy se šíří a rozšiřují svůj areál, je nezbytné zajistit, aby byl unijní seznam průběžně přezkoumáván a aktualizován.
(16)
Mezi členskými státy, na něž mají významný dopad stejné invazní nepůvodní druhy, které nejsou schopny utvořit životaschopnou populaci na velké části území Unie, by měly být prověřeny možnosti regionální spolupráce. Pokud cílů tohoto nařízení může být lépe dosaženo na úrovni Unie, i tyto druhy by mohly být zařazeny na unijní seznam.
(17)
Při sledování cílů tohoto nařízení je vhodné zohlednit zvláštní situaci nejvzdálenějších regionů a zejména jejich odlehlost, ostrovní povahu a jedinečnost jejich vlastní biologické rozmanitosti. Pokud jde o přijímání omezujících a preventivních opatření vztahujících se k invazním nepůvodním druhům s významným dopadem na Unii, měly by být požadavky tohoto nařízení uzpůsobeny zvláštním charakteristikám nejvzdálenějších regionů, které jsou vymezeny Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), a to s ohledem na rozhodnutí Evropské rady 2010/718/EU (15) a 2012/419/EU (16).
(18)
Rizika a obavy spojené s invazními nepůvodními druhy představují přeshraniční výzvu, která ovlivňuje celou Unii. Proto je velice důležité zakázat na úrovni Unie dovoz do Unie, rozmnožování, pěstování, přepravu, nákup, prodej, využívání, výměnu, držení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii a jejich uvolňování do oběhu, ať již jde o úmyslné jednání či jednání z nedbalosti, aby se zaručilo podniknutí včasných a důsledných kroků v celé Unii, které zamezí narušování vnitřního trhu a předejdou situacím, kdy je opatření přijaté v jednom členském státě oslabováno nečinností v jiném členském státě.
(19)
Aby bylo možno provádět vědecké výzkumné činnosti a činnosti týkající se ochrany ex situ, je nezbytné stanovit zvláštní pravidla pro invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, jichž se tyto činnosti týkají. Uvedené činnosti by měly být prováděny v uzavřených zařízeních, v nichž jsou organismy drženy v oddělených prostorách, přičemž jsou přijata veškerá nezbytná opatření, aby se zabránilo úniku či protiprávnímu uvolnění invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Po schválení ze strany Komise by se tato pravidla ve výjimečných a řádně odůvodněných případech naléhavého veřejného zájmu mohla rovněž použít na určité jiné činnosti, včetně činností obchodních. Při provádění těchto pravidel by se mělo zejména dbát na to, aby se zabránilo jakýmkoli nepříznivým dopadům na chráněné druhy a stanoviště v souladu s příslušnými právními předpisy Unie.
(20)
Mohou nastat případy, kdy se na hranicích Unie objeví nepůvodní druhy, které dosud nebyly uznány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, nebo kdy jsou takovéto druhy zjištěny na území Unie. Členské státy by tedy měly mít možnost přijmout na základě dostupných vědeckých poznatků určitá mimořádná opatření. Taková mimořádná opatření by umožnila okamžitou reakci proti invazním nepůvodním druhům, které mohou v případě svého zavlečení či vysazení, usídlení a rozšíření v uvedených zemích představovat rizika, zatímco členské státy provádějí posouzení skutečných rizik, která tyto druhy představují, a to v souladu s příslušnými ustanoveními dohod Světové obchodní organizace v dané oblasti, zejména s cílem dosáhnout toho, aby tyto druhy byly uznány jako invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii. Vnitrostátní mimořádná opatření je třeba spojit s možností přijímat mimořádná opatření na úrovni Unie, aby byla splněna ustanovení příslušných dohod Světové obchodní organizace. Díky mimořádným opatřením na úrovni Unie by Unie měla navíc mít k dispozici mechanismus pro rychlé jednání v případě výskytu či bezprostředního nebezpečí vstupu nových invazních nepůvodních druhů, a to v souladu se zásadou obezřetnosti.
(21)
Značná část invazních nepůvodních druhů je do Unie zavlečena nebo v ní vysazena nezáměrně. Proto je velice důležité účinněji regulovat způsoby, jimiž jsou tyto druhy nezáměrně zavlékány do Unie či zde vysazovány. Vzhledem k poměrně omezeným zkušenostem s touto problematikou by opatření v této oblasti měla být zaváděna postupně. Jejich součástí by měla být jak dobrovolná opatření, například opatření navržená v pokynech Mezinárodní námořní organizace pro kontrolu a řízení biologického znečišťování prostředí loděmi, tak i opatření povinná. Uvedená činnost by měla vycházet ze zkušeností získaných v Unii a v členských státech při regulaci některých způsobů šíření druhů, včetně opatření stanovených prostřednictvím Mezinárodní úmluvy o kontrole a řízení lodní zátěžové vody a usazenin přijaté v roce 2004. Komise by proto měla učinit veškeré vhodné kroky, aby členské státy podpořila v ratifikování uvedené úmluvy.
(22)
Aby bylo možné vytvořit odpovídající vědomostní základnu pro řešení problémů způsobených invazními nepůvodními druhy, je důležité, aby členské státy prováděly výzkum a sledování těchto druhů a dohled nad nimi. Vzhledem k tomu, že systémy dohledu jsou nejvhodnějším prostředkem pro včasné zjištění nových invazních nepůvodních druhů a pro určení toho, jak jsou již usídlené druhy rozšířeny, měly by tyto systémy zahrnovat jak cílené, tak obecné průzkumy a využívat zapojení různých odvětví a zúčastněných stran včetně regionálních a místních komunit. V rámci systémů dohledu by měla být věnována soustavná pozornost všem novým invazním nepůvodním druhům kdekoli v Unii a jejich cílem by mělo být vytvoření faktické a ucelené představy o situaci na úrovni Unie. Za účelem větší účinnosti a nákladové efektivity by měly být uplatňovány stávající systémy celní kontroly, dohledu a sledování, které jsou již stanoveny v právních předpisech Unie, zejména ve směrnicích 92/43/EHS, 2000/60/ES, 2008/56/ES a 2009/147/ES.
(23)
Měly by být prováděny úřední kontroly zvířat a rostlin, aby se zabránilo záměrnému zavlékání či vysazování invazních nepůvodních druhů. Živá zvířata a rostliny by měly do Unie vstupovat pouze přes stanoviště hraniční kontroly v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (17), směrnicemi Rady 91/496/EHS (18) a 97/78/ES (19) nebo přes vstupní místa v souladu se směrnicí 2000/29/ES. Aby se zaručila účinnost a zabránilo se vytváření paralelních systémů celní kontroly, měly by příslušné orgány na prvním stanovišti hraniční kontroly nebo na prvním vstupním místě, k němuž se tyto druhy dostanou, provést ověření, zda se jedná o invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii.
(24)
Poté, co dojde k zavlečení invazních nepůvodních druhů či k jejich vysazení, mají zásadní význam opatření pro včasné zjištění a rychlou eradikaci, aby se zabránilo jejich usídlení a šíření. Nejúčinnější a nákladově nejefektivnější reakcí často bývá co nejvčasnější eradikace dané populace, dokud je počet jedinců stále ještě omezený. V případě, že eradikaci nelze provést nebo náklady na eradikaci převažují nad dlouhodobými environmentálními, sociálními a hospodářskými přínosy, měla by být uplatněna opatření pro izolaci a kontrolu. Regulační opatření by měla odpovídat dopadu na životní prostředí a měla by náležitě zohledňovat biogeografické a klimatické podmínky daného členského státu.
(25)
V případě regulačních opatření by se mělo zabránit jakýmkoli nepříznivým dopadům na životní prostředí i na lidské zdraví. Je-li v některých případech nezbytné některé živočišné invazní nepůvodní druhy eradikovat a regulovat, zvířata při tom mohou být i přes využití nejlepších dostupných technických prostředků vystavena bolesti, úzkosti, strachu nebo jiným formám utrpení. Z tohoto důvodu by členské státy a každý hospodářský subjekt, který se podílí na eradikaci, kontrole či izolaci invazních nepůvodních druhů, měly přijmout nezbytná opatření, aby během tohoto procesu byla zvířata ušetřena zbytečné bolesti, úzkosti a utrpení, a to s co největším ohledem na osvědčené postupy v této oblasti, jako jsou například základní zásady dobrých životních podmínek zvířat, které vypracovala Světová organizace pro zdraví zvířat. Zvažovány by měly být neletální metody a přijatá opatření by měla mít co nejmenší dopad na necílové druhy.
(26)
Invazní nepůvodní druhy obecně poškozují ekosystémy a snižují jejich odolnost. Z toho důvodu by měla být prováděna přiměřená opatření na obnovu k posílení odolnosti ekosystémů vůči invazím, k nápravě způsobených škod a ke zlepšení stavu druhů a jejich stanovišť z hlediska ochrany v souladu se směrnicemi 92/43/EHS a 2009/147/ES, zlepšení ekologického stavu vnitrozemských povrchových vod, brakických vod, pobřežních vod a podzemních vod v souladu se směrnicí 2000/60/ES a zlepšení stavu prostředí mořských vod v souladu se směrnicí 2008/56/ES. Náklady na taková opatření na obnovu by měly být v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ získány zpět.
(27)
K zajištění účinného uplatňování tohoto nařízení by měla být podporována přeshraniční spolupráce, zejména se sousedními zeměmi, a koordinace mezi členskými státy, především v rámci stejné biogeografické oblasti Unie.
(28)
Systém pro řešení problematiky invazních nepůvodních druhů by měl vycházet z centralizovaného informačního systému shromažďujícího stávající informace o nepůvodních druzích v Unii a umožňujícího přístup k informacím o výskytu druhů, jejich rozšíření, ekologii, invazní historii a k veškerým dalším informacím, které jsou důležité pro politická a regulační rozhodnutí, a rovněž umožňující výměnu osvědčených postupů.
(29)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES (20) stanovila rámec pro veřejné konzultace při rozhodování o otázkách týkajících se životního prostředí. Při vymezování činnosti v oblasti invazních nepůvodních druhů by veřejnost měla mít možnost díky faktické účasti vyjádřit svá stanoviska a obavy, které by pro uvedená rozhodnutí mohly být důležité, a subjekty s rozhodovací pravomocí by tak měly možnost tato stanoviska a obavy zohlednit. Tím by se zvýšila odpovědnost a transparentnost rozhodovacího procesu a přispělo by se ke zvýšení informovanosti veřejnosti o otázkách týkajících se životního prostředí a k podpoře přijatých rozhodnutí.
(30)
Za účelem zajištění odpovídající znalostní základny k řešení problémů, jež invazní nepůvodní druhy přinášejí, je důležité zapojení vědecké obce. Mělo by být zřízeno specializované vědecké fórum poskytující poradenství ohledně vědeckých aspektů souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, zejména pokud jde o sestavování a aktualizaci unijního seznamu, posuzování rizik, mimořádná opatření a opatření pro rychlou eradikaci.
(31)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o přijetí a aktualizaci unijního seznamu, stanovování formátu dokumentů sloužících jako podklady pro udělení povolení, přijímání mimořádných opatření na úrovni Unie, stanovování požadavků uplatňovat určitá ustanovení v dotčených členských státech v případě posílené regionální spolupráce, odmítnutí rozhodnutí členských států o neuplatňování eradikačních opatření a technických formátů zpráv předkládaných Komisi. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (21).
(32)
Aby se zohlednil nejnovější vědecký vývoj v oblasti životního prostředí, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení způsobu, jak se zjišťuje, že invazní nepůvodní druhy jsou schopny vytvořit životaschopné populace a rozšířit se, jakož i o vymezení společných prvků pro vypracování posouzení rizik. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla příslušné konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby příslušné dokumenty byly současně, včas a vhodným způsobem předávány Evropskému parlamentu a Radě.
(33)
Aby se zaručil soulad s tímto nařízením, je důležité, aby členské státy ukládaly účinné, přiměřené a odrazující sankce za porušení předpisů, a to s ohledem na povahu a závažnost porušení, zásadu náhrady vzniklých nákladů a zásadu „znečišťovatel platí“.
(34)
Opatřeními přijatými podle tohoto nařízení mohou členské státy ukládat povinnosti držitelům nebo uživatelům nepůvodních druhů, jakož i vlastníkům a nájemcům příslušných pozemků.
(35)
Aby mohli nekomerční vlastníci nadále chovat v zájmovém chovu zvířata, která patří mezi druhy zařazené na unijní seznam až do okamžiku přirozené smrti zvířete, je nezbytné stanovit přechodná opatření, a to za podmínky, že jsou zavedena všechna opatření pro zabránění rozmnožení těchto zvířat či jejich úniku.
(36)
Aby mohly komerční hospodářské subjekty, jež mohou mít oprávněná očekávání, například subjekty, které získaly povolení v souladu s nařízením (ES) č. 708/2007, po vstupu tohoto nařízení v platnost vyčerpat své populace invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, lze jim oprávněně poskytnout lhůtu dvou let, během níž provedou utracení, usmrcení humánním způsobem, prodej či případně předání jedinců do výzkumných ústavů či do zařízení pro ochranu ex situ.
(37)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž prevence a minimalizace a zmírnění nepříznivých dopadů na biologickou rozmanitost spojených se zavlékáním nebo vysazováním invazních nepůvodních druhů do Unie a s jejich šířením v Unii, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich z důvodu jejich rozsahu či účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(38)
Členské státy by měly mít možnost ponechat v platnosti nebo přijmout pravidla týkající se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, která budou přísnější než pravidla stanovená v tomto nařízení, a uplatňovat na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na příslušný členský stát ustanovení, která jsou obsažena v tomto nařízení a týkají se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Tato opatření by měla být v souladu se Smlouvou o fungování EU a podle právních předpisů Unie oznámena Komisi,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla pro prevenci, minimalizaci a zmírnění nepříznivých dopadů na biologickou rozmanitost spojených jak se záměrným, tak nezáměrným zavlékáním nebo vysazováním invazních nepůvodních druhů do Unie a s jejich šířením v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na všechny invazní nepůvodní druhy.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
druhy, které mění svůj přirozený areál bez lidského zásahu v reakci na měnící se ekologické podmínky a změnu klimatu;
b)
geneticky modifikované organismy ve smyslu článku 2 bodu 2 směrnice 2001/18/ES;
c)
patogeny způsobující nákazy zvířat; pro účely tohoto nařízení se nákazou zvířat rozumí výskyt infekcí a infestace u zvířat způsobených jedním či více patogeny přenosnými na zvířata nebo na člověka;
d)
škodlivé organismy uvedené v příloze I nebo v příloze II směrnice 2000/29/ES, a škodlivé organismy, proti nimž byla přijata opatření v souladu s čl. 16 odst. 3 uvedené směrnice;
e)
druhy uvedené v příloze IV nařízení (ES) č. 708/2007, jsou-li využívány v akvakultuře;
f)
mikroorganismy vyrobené nebo dovezené pro použití v přípravcích na ochranu rostlin, které již byly povoleny nebo u kterých probíhá posouzení podle nařízení (ES) č. 1107/2009; nebo
g)
mikroorganismy vyrobené nebo dovezené pro použití v biocidních přípravcích, které již byly povoleny nebo u kterých probíhá posouzení podle nařízení (ES) č. 528/2012.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„nepůvodními druhy“ jacíkoli živí jedinci druhu, poddruhu nebo nižšího taxonu živočichů, rostlin, hub nebo mikroorganismů zavlečených nebo vysazených mimo svůj přirozený areál; patří sem všechny části, gamety, semena, vejce nebo propagule těchto druhů, jakož i kříženci, odrůdy či plemena, které mohou přežít a následně se rozmnožovat;
2)
„invazním nepůvodním druhem“ nepůvodní druh, u nějž bylo zjištěno, že jeho zavlečení či vysazení nebo šíření ohrožuje biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby nebo na ně má nepříznivý dopad;
3)
„invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na Unii“ invazní nepůvodní druh, jehož nepříznivý dopad je považován za takový, že vyžaduje koordinovanou činnost na úrovni Unie podle čl. 4 odst. 3;
4)
„invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na členský stát“ invazní nepůvodní druh jiný než invazní nepůvodní druh s významným dopadem na Unii, u nějž se členský stát na základě vědeckých poznatků domnívá, že nepříznivý dopad jeho uvolnění a šíření je závažný pro celé území tohoto členského státu nebo pro část tohoto území, a to i v případech, kdy není zcela potvrzen, a vyžaduje přijetí opatření na úrovni daného členského státu;
5)
„biologickou rozmanitostí“ variabilita všech žijících organismů včetně suchozemských, mořských a jiných vodních ekosystémů a ekologických komplexů, jejichž jsou součástí; zahrnuje různorodost v rámci druhů, mezi druhy i mezi ekosystémy;
6)
„ekosystémovými službami“ přímé či nepřímé přínosy ekosystémů pro dobré životní podmínky člověka;
7)
„zavlečením či vysazením“ přesun druhů mimo jejich přirozený areál v důsledku lidského zásahu;
8)
„výzkumem“ deskriptivní či pokusná práce prováděná za regulovaných podmínek s cílem získat nové vědecké poznatky či vyvinout nové výrobky, včetně počátečních fází identifikace, určení charakteristik a izolace genetických rysů invazních nepůvodních druhů jiných než těch rysů, kvůli kterým jsou druhy invazní, a to pouze v rozsahu, v němž je to nezbytné, aby bylo možno vyšlechtit tyto rysy tak, aby dané druhy přestaly být invazními;
9)
„držením v oddělených prostorách“ držení organismu v uzavřeném zařízení, z něhož nemůže uniknout ani se rozšířit;
10)
„ochranou ex situ“ ochrana prvků biologické rozmanitosti mimo jejich přírodní stanoviště;
11)
„způsoby šíření“ trasy a mechanismy zavlékání nebo vysazování a šíření invazních nepůvodních druhů;
12)
„včasným zjištěním“ potvrzení přítomnosti jedince nebo jedinců invazních nepůvodních druhů v prostředí předtím, než se značně rozšíří;
13)
„eradikací“ úplné a trvalé vymýcení populace invazních nepůvodních druhů letálními nebo neletálními prostředky;
14)
„kontrolou populace“ opatření s letálními či neletálními účinky uplatňovaná na populaci invazních nepůvodních druhů, přičemž se rovněž minimalizuje dopad na necílové druhy a jejich stanoviště, s cílem udržet počet jedinců co nejnižší, aby se v případě, že druh nelze eradikovat, minimalizovala jeho invazní schopnost a nepříznivé dopady na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby, na lidské zdraví nebo hospodářství;
15)
„izolací“ kroky, které mají vytvořit překážky, jež minimalizují riziko, že se populace invazního nepůvodního druhu rozptýlí a rozšíří mimo invalidovanou oblast;
16)
„značně rozšířeným“ druhem invazní nepůvodní druh, jehož populace překročila fázi naturalizace, během níž si zachovává schopnost sebeudržení, a rozšířila se, aby kolonizovala velkou část potenciálního areálu, v němž může přežít a rozmnožovat se;
17)
„regulací“ jakékoli opatření s letálními či neletálními účinky provedené k eradikaci, kontrole nebo izolaci populace invazního nepůvodního druhu, přičemž se rovněž minimalizuje dopad na necílové druhy a jejich stanoviště.
Článek 4
Seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii (dále jen „unijní seznam“) na základě kritérií stanovených v odstavci 3 tohoto článku. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Návrhy prováděcích aktů se předloží výboru uvedenému v čl. 27 odst. 1 do 2. ledna 2016.
2. Komise alespoň jednou za šest let provede komplexní přezkum unijního seznamu a v mezidobí jej případně postupem podle odstavce 1 aktualizuje:
a)
doplněním nových invazních nepůvodních druhů;
b)
vyjmutím těch invazních nepůvodních druhů, které již nesplňují jedno nebo více kritérií stanovených v odstavci 3.
3. Invazní nepůvodní druhy se na unijní seznam zařadí pouze tehdy, pokud splňují všechna tato kritéria:
a)
podle dostupných vědeckých poznatků jsou nepůvodní na celém území Unie s výjimkou nejvzdálenějších regionů;
b)
podle dostupných vědeckých poznatků jsou schopné vytvořit životaschopnou populaci a za stávajících podmínek a předvídatelných podmínek v důsledku změny klimatu se rozšířit v jedné biogeografické oblasti společné více než dvěma členským státům nebo v jedné mořské podoblasti, s výjimkou nejvzdálenějších regionů členských států;
c)
podle dostupných vědeckých poznatků je pravděpodobné, že budou mít závažný nepříznivý dopad na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby a mohou mít rovněž nepříznivý dopad na lidské zdraví nebo hospodářství;
d)
posouzení rizik provedené podle čl. 5 odst. 1 prokázalo, že je nutno podniknout společné kroky na úrovni Unie, aby se zabránilo jejich zavlečení nebo vysazení, usídlení nebo rozšíření;
e)
je pravděpodobné, že zařazení na unijní seznam zajistí účinnou prevenci, minimalizaci nebo zmírnění jejich nepříznivých dopadů.
4. Členské státy mohou Komisi předkládat žádosti o zařazení invazních nepůvodních druhů na unijní seznam. V těchto žádostech musí být uvedeno:
a)
název druhu;
b)
posouzení rizik provedené v souladu s čl. 5 odst. 1;
c)
doklady o tom, že kritéria stanovená v odstavci 3 tohoto článku jsou splněna.
5. V unijním seznamu se tam, kde je to na místě, uvedou odkazy na zboží, s nimiž jsou dané invazní nepůvodní druhy zpravidla spojovány, s kódy kombinované nomenklatury, jak jsou uvedeny v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (22), a s označením kategorií zboží, jež podléhají úředním kontrolám podle článku 15 tohoto nařízení.
6. Komise při přijímání nebo aktualizaci unijního seznamu uplatňuje kritéria uvedená v odstavci 3 s náležitým zohledněním nákladů na provádění v členských státech, nákladů v případě nečinnosti, nákladové efektivity a socioekonomických aspektů. Na unijní seznam jsou přednostně zařazeny ty invazní nepůvodní druhy, které:
a)
se zatím v Unii nenacházejí nebo se nacházejí v rané fázi invaze a je velmi pravděpodobné, že jejich nepříznivý dopad bude závažný;
b)
jsou již v Unii usídleny a jejich nepříznivé dopady jsou nejzávažnější.
7. Komise při navrhování unijního seznamu rovněž odůvodní, proč lze cílů tohoto nařízení lépe dosáhnout prostřednictvím opatření na úrovni Unie.
Článek 5
Posouzení rizik
1. Pro účely článku 4 se posouzení rizik uvedené provádí ve vztahu ke stávajícímu a potenciálního areálu invazního nepůvodního druhu, přičemž se zohlední tyto prvky:
a)
popis druhu s jeho taxonomickou identifikací, historií, přirozeným a potenciálním areálem;
b)
popis obvyklých způsobů a dynamiky jeho rozmnožování a šíření včetně posouzení toho, zda existují nezbytné environmentální podmínky pro jeho rozmnožování a šíření;
c)
popis potenciálních způsobů, jimiž by mohlo dojít k zavlečení nebo vysazení druhu a jeho šíření, a to jak záměrně, tak nezáměrně, případně včetně komodit, s nimiž je druh zpravidla spojován;
d)
důkladné posouzení rizika, že bude druh za stávajících podmínek a předvídatelných podmínek v důsledku změny klimatu zavlečen do příslušných biogeografických oblastí nebo v nich vysazen, že se v nich usadí a rozšíří;
e)
popis stávajícího rozšíření druhu včetně toho, zda se tento druh již vyskytuje v Unii nebo v sousedních zemích, a prognóza jeho pravděpodobného budoucího výskytu;
f)
popis nepříznivého dopadu na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby včetně dopadu na původní druhy, chráněné lokality, ohrožená stanoviště, jakož i na lidské zdraví, na bezpečnost a na hospodářství včetně posouzení potenciálu budoucího dopadu s ohledem na dostupné vědecké poznatky;
g)
posouzení potenciální výše nákladů na náhradu způsobené škody;
h)
popis známých způsobů využití druhu a sociálních a hospodářských přínosů plynoucích z těchto způsobů využití.
2. Komise při navrhování zařazení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii na unijní seznam provádí posouzení rizik uvedená v odstavci 1.
Kdykoli členský stát předloží žádost o zařazení druhu na unijní seznam, odpovídá za provedení posouzení rizik uvedeného v odstavci 1. Při vypracovávání takového posouzení rizik může být členskému státu v nezbytných případech nápomocna Komise, pokud jde o jeho evropský rozměr.
3. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 29 k upřesnění druhů dokladů přijatelných pro účely čl. 4 odst. 3 písm. b) a ke stanovení podrobností uplatňování odst. 1 písm. a) až h) tohoto článku. Podrobný popis zahrnuje metodiku uplatňovanou při posuzování rizik, a to s ohledem na příslušné vnitrostátní a mezinárodní standardy a potřebu upřednostnit opatření vůči invazním nepůvodním druhům, které jsou spojovány se závažnými nepříznivými dopady na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby, jakož i na lidské zdraví nebo hospodářství, kteréžto jsou považovány za přitěžující okolnost, nebo mají potenciál tyto závažné nepříznivé dopady způsobit. Je obzvláště důležité, aby Komise před přijetím těchto aktů v přenesené pravomoci postupovala v souladu s obvyklou praxí a vedla konzultace s odborníky, včetně odborníků ze členských států.
Článek 6
Ustanovení pro nejvzdálenější regiony
1. Na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii se v nejvzdálenějších regionech ustanovení článků 7 nebo 13 až 20 nepoužijí.
2. Každý členský stát s nejvzdálenějšími regiony přijme pro každý z těchto regionů do 2. ledna 2017 po konzultaci s nimi seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na tyto regiony.
3. Pokud jde o invazní nepůvodní druhy zařazené na seznamy uvedené v odstavci 2 tohoto článku, členské státy mohou případně v rámci svých příslušných nejvzdálenějších regionů uplatňovat opatření, jako jsou opatření stanovená v článcích 7 až 9, 13 až 17, 19 a 20. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právními předpisy Unie oznámena Komisi.
4. Členské státy neprodleně oznámí Komisi seznamy uvedené v odstavci 2 a každou aktualizaci těchto seznamů a informují o tom ostatní členské státy.
KAPITOLA II
PREVENCE
Článek 7
Omezení
1. Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii se nesmějí záměrně:
a)
přivážet na území Unie, a to včetně převozu přes toto území pod celním dohledem;
b)
držet, a to ani v případě, že jsou drženy v oddělených prostorách;
c)
chovat, a to ani v případě, že jsou drženy v oddělených prostorách;
d)
přepravovat do, z nebo v rámci Unie, s výjimkou přepravy druhů do zařízení v souvislosti s eradikací;
e)
uvádět na trh;
f)
využívat či vyměňovat;
g)
nechat rozmnožovat, pěstovat nebo kultivovat, a to ani v případě držení v oddělených prostorách;
h)
uvolňovat do životního prostředí.
2. Členské státy učiní veškeré nezbytné kroky k prevenci nezáměrného zavlékání či vysazování nebo šíření invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, a to i v případech, kdy se jedná o hrubou nedbalost.
Článek 8
Povolení
1. Odchylně od omezení stanovených v čl. 7 odst. 1 písm. a), b), c), d), f) a g) a v souladu s odstavcem 2 tohoto článku zřídí členské státy systém pro udělování povolení umožňující zařízením provádět výzkum nebo ochranu ex situ u invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Je-li použití produktů získaných prostřednictvím invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii nevyhnutelné k dosažení pokroku v oblasti lidského zdraví, členské státy mohou zahrnout do svého systému pro udělování povolení vědeckou produkci a následné využití k léčebným účelům.
2. Členské státy zmocní příslušné orgány k vydávání povolení podle odstavce 1 pro činnosti prováděné při držení v oddělených prostorách, pokud dané činnosti splňují všechny tyto podmínky:
a)
invazní nepůvodní druh s významným dopadem na Unii je držen v oddělených prostorách v souladu s odstavcem 3 a je s ním manipulováno v takovýchto prostorách;
b)
činnost je prováděna pracovníky s odpovídající kvalifikací, kterou stanoví příslušné orgány;
c)
přeprava do oddělených prostor a z nich je prováděna za podmínek, které vylučují únik invazního nepůvodního druhu, jak je stanoveno v povolení;
d)
v případě živočišných invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii jsou druhy označeny nebo případně jinak účinně identifikovány za použití metod, které nepůsobí bolest, úzkost či utrpení, jimž lze předejít;
e)
riziko úniku nebo šíření či odstranění je účinně řízeno s ohledem na identitu, biologii a způsob šíření druhů, plánovanou činnost a držení v oddělených prostorách, interakci s prostředím a další relevantní faktory;
f)
žadatelem o povolení je vypracován systém soustavného dohledu a pohotovostní plán, aby byl ošetřen případný únik či rozšíření, včetně plánu eradikace. Pohotovostní plán schvaluje příslušný orgán. Dojde-li k úniku či rozšíření, okamžitě se použije pohotovostní plán a dané povolení je možné dočasně nebo trvale odejmout.
Povolení uvedené v odstavci 1 je omezeno na určitý počet invazních nepůvodních druhů a jedinců, který nepřevyšuje kapacitu pro držení v oddělených prostorách. Obsahuje nezbytná omezení ke zmírnění rizika úniku či rozšíření dotčených druhů. Povolení provází invazní nepůvodní druhy, na které se vztahuje, po celou dobu, kdy jsou tyto druhy drženy v Unii, přiváženy do Unie nebo přepravovány v rámci Unie.
3. Má se za to, že jedinci jsou drženi v oddělených prostorách, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
jedinci jsou fyzicky izolováni a nemohou uniknout, rozšířit se či být odejmuti z prostor, v nichž jsou drženi, osobami, které k tomu nemají oprávnění;
b)
protokoly o čištění, nakládání s odpady a údržbě zaručují, že žádní jedinci ani jejich části, které se mohou rozmnožovat, nemohou z prostor uniknout, rozšířit se nebo být odstraněni osobami, které k tomu nemají oprávnění;
c)
odejmutí jedinců z prostor nebo jejich likvidace či zničení nebo usmrcení humánním způsobem se provádí tak, aby bylo vyloučeno rozmnožování nebo reprodukce mimo tyto prostory.
4. Při předložení žádosti o udělení povolení dodá žadatel všechny nezbytné důkazy, aby mohl příslušný orgán posoudit, zda jsou splněny podmínky stanovené v odstavcích 2 a 3.
5. Členské státy zmocní příslušné orgány k dočasnému nebo trvalému odnětí povolení, a to kdykoli, pokud nastanou nepředpokládané okolnosti s nepříznivým dopadem na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby. Jakékoli odnětí povolení musí být odůvodněno po odborné stránce, a pokud nejsou odborné informace zatím dostačující, podle zásady obezřetnosti a s náležitým ohledem na vnitrostátní správní předpisy.
6. Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví formát dokladu sloužícího jako doklad pro udělení povolení členským státem. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Členský stát tento formát použije pro průvodní doklad k povolení.
7. Pro všechna povolení vydaná v souladu s odstavcem 1 tohoto článku členské státy okamžitě zveřejní na internetu alespoň:
a)
odborné a obecné názvy invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž bylo povolení vydáno;
b)
počet nebo objem daných jedinců;
c)
účel, pro který bylo povolení vydáno; a
d)
kódy kombinované nomenklatury podle nařízení (EHS) č. 2658/87.
8. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány prováděly kontroly, které zaručí, že zařízení splňuje podmínky stanovené ve vydaném povolení.
Článek 9
Oprávnění
1. Ve výjimečných případech z důvodu naléhavého veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, mohou členské státy udělit povolení zařízením k vykonávání činností, které nejsou uvedeny v čl. 8 odst. 1, pokud Komise udělí oprávnění postupem podle tohoto článku a pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 2 a 3.
2. Komise zřídí a provozuje elektronický systém pro udělování oprávnění a rozhodnutí o udělení oprávnění přijímá do 60 dní od obdržení žádosti.
3. Žádosti o udělení oprávnění podávají členské státy prostřednictvím systému uvedeného v odstavci 2.
4. Žádost o udělení oprávnění obsahuje:
a)
podrobné údaje o zařízení nebo skupině zařízení, jejich název a adresu;
b)
odborné a obecné názvy invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž se žádá o udělení oprávnění;
c)
kódy kombinované nomenklatury podle nařízení (EHS) č. 2658/87;
d)
počet nebo objem daných jedinců;
e)
důvody oprávnění, o něž se žádá;
f)
podrobný popis plánovaných opatření, která zajistí znemožnění úniku nebo šíření ze zařízení s oddělenými prostorami, v nichž budou invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii drženy a v nichž s nimi bude manipulováno, jakož i podrobný popis opatření, která zajistí, aby veškerá případná nezbytná přeprava uvedených druhů probíhala za podmínek, jež vylučují jejich únik;
g)
posouzení rizika úniku invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž se předkládá žádost o oprávnění, spolu s popisem opatření ke zmírnění rizika, která je třeba zavést;
h)
popis plánovaného systému dohledu a pohotovostního plánu vypracovaného s ohledem na možný únik nebo rozšíření, včetně plánu eradikace, je-li to nezbytné;
i)
popis příslušných ustanovení vnitrostátního práva vztahujících se na uvedená zařízení.
5. Oprávnění vydaná Komisí se oznamují příslušnému orgánu dotčeného členského státu. Oprávnění se vztahuje na jedno konkrétní zařízení bez ohledu na postup podávání žádosti podle odst. 4 písm. a) a obsahuje informace uvedené v odstavci 4 a uvádí dobu své platnosti. Součástí oprávnění jsou rovněž ustanovení o dodávkách dalších nebo náhradních jedinců do zařízení pro využití při činnostech, pro něž se žádá o oprávnění.
6. Poté, co Komise oprávnění udělí, může příslušný orgán v souladu s čl. 8 odst. 4 až 8 vydat povolení uvedené v odst. 1 tohoto článku. Povolení musí obsahovat všechna ustanovení, která jsou uvedena v oprávnění vydaném Komisí.
7. Komise žádost o udělení oprávnění zamítne, pokud není splněna jakákoli z příslušných povinností stanovených v tomto nařízení.
8. Komise co nejdříve informuje dotčené členské státy o každém zamítnutí žádosti o udělení oprávnění podle odstavce 7 a uvede důvody tohoto zamítnutí.
Článek 10
Mimořádná opatření
1. Má-li členský stát poznatky o tom, že se na jeho území vyskytuje invazní nepůvodní druh, který není zařazen na unijním seznamu, ale u něhož příslušné orgány na základě předběžných vědeckých poznatků zjistily, že pravděpodobně splňuje kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3, nebo má-li poznatky o bezprostředním riziku zavlečení nebo vysazení takového druhu na jeho území, může okamžitě přijmout mimořádná opatření ve formě omezení podle čl. 7 odst. 1.
2. Členský stát, který na svém území zavádí mimořádná opatření, jež zahrnují uplatnění čl. 7 odst. 1 písm. a), d) nebo e), neprodleně uvědomí o přijatých opatřeních Komisi a všechny ostatní členské státy a předloží jim důkazy, které tato opatření odůvodňují.
3. U invazních nepůvodních druhů, na něž se vztahují mimořádná opatření, dotčený členský stát neprodleně provede posouzení rizik podle článku 5, a to na základě dostupných technických a vědeckých informací, a v každém případě do 24 měsíců ode dne, kdy bylo přijato rozhodnutí o zavedení mimořádných opatření, s cílem zařadit tyto druhy na unijní seznam.
4. Pokud Komise obdrží oznámení uvedené v odstavci 2 tohoto článku nebo má jiné poznatky o tom, že je na území Unie přítomen invazní nepůvodní druh, který není zařazen na unijní seznam, který ale pravděpodobně splňuje kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3, nebo o bezprostředním riziku zavlečení nebo vysazení takového druhu do Unie, rozhodne prostřednictvím prováděcích aktů na základě předběžných vědeckých poznatků o tom, zda je pravděpodobné, že druh splní uvedená kritéria, a přijme, pokud dojde k závěru, že kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3 budou pravděpodobně splněna, mimořádná opatření pro Unii na omezenou dobu ve formě omezení stanovených v čl. 7 odst. 1, v souvislosti s riziky, která uvedené druhy představují. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
5. Pokud Komise přijme prováděcí akt podle odstavce 4, členské státy zruší nebo případně upraví mimořádná opatření, která přijaly.
6. Pokud Komise zahrne invazní nepůvodní druhy na unijní seznam, členské státy zruší nebo upraví svá mimořádná opatření.
7. Pokud po provedení posouzení rizik podle odstavce 3 tohoto článku Komise nezařadí invazní nepůvodní druh na unijní seznam, členské státy zruší svá mimořádná opatření přijatá podle odstavce 1 tohoto článku a mohou tyto druhy zařadit na vnitrostátní seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát podle čl. 12 odst. 1 a zvážit posílenou regionální spolupráci v souladu s článkem 11.
Článek 11
Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na určitý region a druhy v Unii původní
1. Členské státy mohou ze svého vnitrostátního seznamu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát vytvořený v souladu s článkem 12 určit druhy v Unii původní nebo nepůvodní, v jejichž případě je zapotřebí posílené regionální spolupráce.
2. Komise na žádost dotčených členských států podnikne kroky k usnadnění spolupráce a koordinace mezi dotčenými členskými státy v souladu s čl. 22 odst. 1. Komise může v nezbytných případech na základě dopadů určitých invazních nepůvodních druhů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, jakož i na lidské zdraví a hospodářství a za předpokladu, že je takový postup důkladně podložen komplexní analýzou odůvodňující posílenou regionální spolupráci, provedenou žádajícími členskými státy, vyžadovat prostřednictvím prováděcích aktů, aby dotčené členské státy případně obdobně uplatnily na svém území či jeho částech články 13, 14 a 16, čl. 17 bez ohledu na článek 18, a aby případně uplatnily i články 19 a 20. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
3. Na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na určitý region, které jsou původními druhy v jednom ze členských států, se na území tohoto členského státu ustanovení článků 13, 14, 16, 17, 19, 20 a 24 nevztahují. Členské státy, pro které jsou tyto druhy původní, spolupracují s dotčenými členskými státy na posouzení způsobů šíření podle článku 13 a za konzultace s ostatními členskými státy mohou postupem podle čl. 22 odst. 1 přijmout příslušná opatření, aby se zabránilo dalšímu šíření těchto druhů.
Článek 12
Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát
1. Členské státy mohou sestavit vnitrostátní seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát. U takových invazních nepůvodních druhů mohou členské státy na svém území případně uplatňovat opatření, jako jsou opatření stanovená v článcích 7, 8, 13 až 17, 19 a 20. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právem Unie oznámena Komisi.
2. Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy o druzích, které považují za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát, a o opatřeních uplatňovaných podle odstavce 1.
Článek 13
Akční plány zaměřené na způsoby šíření invazních nepůvodních druhů
1. Do 18 měsíců od přijetí unijního seznamu provedou členské státy komplexní analýzu způsobů šíření při nezáměrném zavlečení či vysazení a šíření těchto invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii alespoň na svém území a ve svých mořských vodách ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice 2008/56/ES a určí způsoby šíření, které kvůli objemu daného druhu nebo potenciální škodě způsobené daným druhem, jenž do Unie vstoupil těmito způsoby, přednostně vyžadují přijetí opatření („prioritní způsoby šíření“).
2. Do tří let od přijetí unijního seznamu každý členský stát vypracuje a bude provádět samostatný akční plán nebo soubor akčních plánů s cílem řešit problematiku prioritních způsobů šíření, které určil podle odstavce 1. Tyto akční plány musí obsahovat harmonogram činností a popis opatření, která mají být přijata, a případně dobrovolných opatření a kodexů osvědčených postupů s cílem řešit problematiku prioritních způsobů šíření a předejít nezáměrnému zavlékání invazních nepůvodních druhů do Unie či jejich vysazování v Unii nebo jejich rozšíření v Unii.
3. Při stanovení samostatného akčního plánu nebo souboru akčních plánů koordinovaných na odpovídající regionální úrovni v souladu s čl. 22 odst. 1 koordinují členské státy svou činnost. Nejsou-li takové regionální akční plány stanoveny, členské státy stanoví a provádějí akční plány, které se vztahují na jejich území a jsou v co největší možné míře koordinovány na odpovídající regionální úrovni.
4. Akční plány uvedené v odstavci 2 tohoto článku obsahují zejména opatření, která jsou koncipována na základě analýzy nákladů a přínosů a jejichž cílem je:
a)
zvyšovat informovanost;
b)
minimalizovat kontaminaci zboží, komodit, vozidel a vybavení jedinci náležejícími k invazním nepůvodním druhům, včetně opatření zaměřených na přepravu invazních nepůvodních druhů ze třetích zemí;
c)
zaručit jiné odpovídající kontroly na hranicích Unie, než jsou úřední kontroly podle článku 15.
5. Akční plány stanovené v souladu s odstavcem 2 se neprodleně předávají Komisi. Alespoň jednou za šest let členské státy akční plány přezkoumají a předají je Komisi.
KAPITOLA III
VČASNÉ ZJIŠTĚNÍ A RYCHLÁ ERADIKACE
Článek 14
Systém dohledu
1. Do 18 měsíců od přijetí unijního seznamu zřídí členské státy systém dohledu zaměřený na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, který bude prostřednictvím průzkumu, sledování a jiných postupů shromažďovat a zaznamenávat údaje o výskytu invazních nepůvodních druhů v životním prostředí, aby se zabránilo rozšíření invazních nepůvodních druhů do Unie nebo v rámci Unie, nebo takový systém začlení do svého stávajícího systému.
2. Systém dohledu uvedený v odstavci 1 tohoto článku musí:
a)
pokrývat území členských států, včetně jejich teritoriálních mořských vod, s cílem určit výskyt a rozšíření nových i usídlených invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii;
b)
být dostatečně dynamický, aby mohl v životním prostředí na území členského státu nebo na části jeho území rychle zjistit výskyt jakéhokoli invazního nepůvodního druhu s významným dopadem na Unii, o jehož výskytu se dříve nevědělo;
c)
vycházet z příslušných ustanovení týkajících se posuzování a sledování stanovených právními předpisy Unie nebo mezinárodními smlouvami, být s nimi v souladu a zabraňovat zdvojení činnosti a využívat informace poskytované stávajícími systémy dohledu a sledování stanovenými v článku 11 směrnice 92/43/EHS, článku 8 směrnice 2000/60/ES a článku 11 směrnice 2008/56/ES;
d)
v proveditelném rozsahu zohledňovat příslušné přeshraniční dopady a přeshraniční charakteristiky.
Článek 15
Úřední kontroly
1. Členské státy do 2. ledna 2016 zavedou plně funkční struktury pro provádění úředních kontrol nezbytných k prevenci záměrného zavlékání invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii do Unie či jejich vysazování v Unii. Těmto úředním kontrolám podléhají kategorie zboží kódů kombinované nomenklatury, na něž se odkazuje na unijním seznamu podle čl. 4 odst. 5.
2. Příslušné orgány provádějí na základě posouzení rizik odpovídající kontroly zboží uvedeného v odstavci 1 tohoto článku, přičemž ověřují, zda:
a)
druhy nejsou uvedeny na unijním seznamu; nebo
b)
se na druhy vztahují platná povolení uvedená v článku 8.
3. Kontroly podle odstavce 2 tohoto článku sestávající z kontroly dokladů, totožnosti a v nezbytných případech fyzické kontroly probíhají v okamžiku dovozu zboží podle odstavce 1 tohoto článku do Unie. Jsou-li již v právních předpisech Unie o úředních kontrolách stanoveny zvláštní úřední kontroly u hraničních subjektů podle nařízení (ES) č. 882/2004 a směrnic 91/496/EHS a 97/78/ES nebo na vstupních místech podle směrnice 2000/29/ES, svěří členské státy pro kategorie zboží uvedené v odstavci 1 tohoto článku provádění kontrol podle odstavce 2 tohoto článku příslušným orgánům pověřeným těmito kontrolami podle článku 4 nařízení (ES) č. 882/2004 nebo podle čl. 2 odst. 1 písm. g) směrnice 2000/29/ES.
4. Na manipulaci ve svobodných pásmech a svobodných skladech a na propuštění zboží podle odstavce 1 do celních režimů propuštění do volného oběhu, tranzit, uskladňování v celním skladu, aktivní zušlechťovací styk, přepracování pod celním dohledem a dočasné použití se vztahuje prohlášení předkládané celním orgánům v podobě:
a)
příslušného vstupního dokladu řádně vyplněného příslušnými orgány uvedenými v odstavci 3 tohoto článku dokládajícího splnění podmínek podle odstavce 2 tohoto článku, v případě kontrol provedených u hraničních subjektů podle nařízení (ES) č. 882/2004 a směrnic 91/496/EHS a 97/78/ES nebo na vstupních místech podle čl. 2 odst. 1 písm. j) směrnice 2000/29/ES. Musí být dodržen celní režim v něm uvedený; nebo
b)
pokud zboží nepodléhá úředním kontrolám podle právních předpisů Unie, jiného dokladu, z něhož vyplývá, že byly provedeny kontroly s uspokojivým výsledkem, a následného vstupního dokladu.
Tyto doklady lze předložit rovněž elektronicky.
5. Jestliže se na základě těchto kontrol zjistí, že ustanovení tohoto nařízení nejsou dodržena:
a)
celní orgány pozastaví propuštění zboží do celního režimu nebo zboží zajistí;
b)
příslušné orgány uvedené v odstavci 3 dané zboží zajistí.
Je-li zboží zajištěno, je svěřeno příslušnému orgánu, který je pověřen uplatňováním tohoto nařízení. Tento příslušný orgán postupuje v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Členské státy mohou konkrétní funkce přenést na jiné orgány.
6. Náklady vzniklé při provádění ověřování a náklady plynoucí z nedodržení příslušných ustanovení nese fyzická nebo právnická osoba v rámci Unie, která zboží do Unie přivezla, s výjimkou případů, kdy dotčený členský stát rozhodne jinak.
7. Členské státy zavedou postupy, jimiž se zaručí, že si všechny zapojené orgány vyměňují příslušné informace a že mezi nimi probíhá účinná a efektivní koordinace a spolupráce za účelem ověřování uvedeného v odstavci 2.
8. Komise na základě osvědčených postupů společně se všemi členskými státy vypracuje pokyny a školicí programy s cílem usnadnit odhalování a zjišťování invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii a provádění účinných a efektivních kontrol.
9. Jestliže byla vydána povolení podle článku 8, odkaz na platné povolení vztahující se na zboží uvedené v celním prohlášení se provede v celním prohlášení nebo v příslušném oznámení hraničnímu subjektu.
Článek 16
Oznámení o včasném zjištění
1. Členské státy používají systém dohledu zřízený podle článku 14 a informace shromážděné při úředních kontrolách podle článku 15, aby potvrdily včasné zjištění zavlečení nebo vysazení či výskytu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii.
2. Včasné zjištění zavlečení nebo vysazení či výskytu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii členské státy neprodleně písemně oznámí Komisi a informují ostatní členské státy, a to zejména o tom, že se:
a)
na jejich území či části jejich území vyskytuje některý z druhů zařazených na unijní seznam, o jehož výskytu na jejich území či části jejich území se dříve nevědělo;
b)
na jejich území či části jejich území znovu vyskytuje některý z druhů zařazených na unijní seznam poté, co bylo oznámeno, že byl tento druh eradikován.
Článek 17
Rychlá eradikace v rané fázi invaze
1. Po včasném zjištění a do tří měsíců poté, co bylo předáno oznámení o včasném zjištění uvedené v článku 16, členské státy uplatní eradikační opatření a informují o tom Komisi a ostatní členské státy.
2. Při uplatňování eradikačních opatření členské státy zaručí, že použité metody umožňují účinně dosáhnout úplného a trvalého odstranění populace dotčeného invazního nepůvodního druhu, přičemž je náležitě zohledněno lidské zdraví a životní prostředí, zejména v souvislosti s necílovými druhy a jejich stanovišti, a je zaručeno, že zvířata jsou ušetřena jakékoli zbytečné bolesti, úzkosti či utrpení.
3. Členské státy sledují účinnost eradikace. Členské státy mohou k tomuto účelu využívat systému dohledu stanoveného v článku 14. Při sledování se rovněž případně posuzuje dopad na necílové druhy.
4. Členské státy informují Komisi o účinnosti přijatých opatření a o provedení eradikace populace invazního nepůvodního druhu s významným dopadem na Unii. Tyto informace poskytnou rovněž dalším členským státům.
Článek 18
Výjimky z povinnosti rychlé eradikace
1. Členské státy mohou na základě spolehlivých vědeckých poznatků do dvou měsíců od zjištění invazních nepůvodních druhů podle článku 16 rozhodnout, že neuplatní eradikační opatření, pokud je splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
a)
je prokázáno, že eradikace je technicky neproveditelná, jelikož dostupné metody eradikace nelze uplatnit v prostředí, v němž jsou invazní nepůvodní druhy usídleny;
b)
analýza nákladů a přínosů na základě dostupných údajů prokazuje s přijatelnou jistotou, že náklady budou dlouhodobě mimořádně vysoké a neúměrné přínosům eradikace;
c)
metody eradikace nejsou k dispozici nebo k dispozici jsou, ale mají velice závažné nepříznivé dopady na lidské zdraví, životní prostředí nebo jiné druhy.
Dotčený členský stát neprodleně písemně oznámí své rozhodnutí Komisi. Součástí oznámení jsou veškeré důkazy podle písmene a), b) a c) prvního pododstavce.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnout, že rozhodnutí, které bylo oznámeno v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem, zamítne, nejsou-li splněny podmínky v něm stanovené.
3. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Návrhy prováděcích aktů se předkládají výboru uvedenému v čl. 27 odst. 1 do dvou měsíců od přijetí oznámení daného členského státu.
4. Členské státy zajistí zavedení izolačních opatření, aby se zabránilo dalšímu šíření daného druhu do jiných členských států, pokud nejsou přijata žádná eradikační opatření, jak je uvedeno v odstavci 1 tohoto článku.
5. Pokud Komise odmítne rozhodnutí oznámené podle odst. 1 druhého pododstavce tohoto článku, musí dotčený členský stát neprodleně uplatnit eradikační opatření uvedená v článku 17.
6. Pokud Komise neodmítne rozhodnutí oznámené podle odst. 1 druhého pododstavce tohoto článku, podléhá invazní nepůvodní druh regulačním opatřením uvedeným v článku 19.
KAPITOLA IV
REGULACE ZNAČNĚ ROZŠÍŘENÝCH INVAZNÍCH NEPŮVODNÍCH DRUHŮ
Článek 19
Regulační opatření
1. Do 18 měsíců poté, co byl invazní nepůvodní druh zařazen na unijní seznam, zavedou členské státy účinná regulační opatření pro ty invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, u kterých členský stát zjistil, že jsou na jeho území značně rozšířeny, aby se minimalizovaly jejich dopady na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby, a případně na lidské zdraví nebo hospodářství.
Tato regulační opatření musí být přiměřená dopadům na životní prostředí a uzpůsobená konkrétním podmínkám daných členských států, vycházet z analýzy nákladů a přínosů a zahrnovat také pokud možno opatření na obnovu uvedená v článku 20. Priorita opatření by měla být stanovena na základě posouzení rizik a nákladové efektivity.
2. Regulační opatření sestávají z fyzických, chemických nebo biologických činností s letálními či neletálními účinky provedených za účelem eradikace, kontroly populace nebo izolace populace invazního nepůvodního druhu. Je-li to vhodné, zahrnují regulační opatření také kroky týkající se dotčeného ekosystému, které mají zvýšit jeho odolnost vůči stávajícím a budoucím invazím. Komerční využití již usídlených invazních nepůvodních druhů lze dočasně povolit jako součást regulačních opatření zaměřených na eradikaci těchto druhů, kontrolu nebo izolaci jejich populace, pod podmínkou pečlivého odůvodnění a za předpokladu, že jsou zavedeny všechny odpovídající kontroly, aby se zabránilo jejich dalšímu šíření.
3. Při uplatňování regulačních opatření a hledání vhodných způsobů řešení berou členské státy ohledy na lidské zdraví a životní prostředí, zejména v souvislosti s necílovými druhy a jejich stanovišti, a zajistí, pokud jsou tato opatření zaměřena na zvířata, že jsou tato zvířata ušetřena jakékoli zbytečné bolesti, úzkosti či utrpení, aniž je to na úkor účinnosti regulačních opatření.
4. Systém dohledu stanovený v článku 14 je koncipován a používán ke sledování míry, do jaké jsou opatření v oblasti eradikace, kontroly nebo izolace populace účinná při minimalizaci dopadů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, a případně na lidské zdraví nebo hospodářství. Při sledování se rovněž případně posuzuje také dopad na necílové druhy.
5. Pokud hrozí vážné riziko, že se invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii rozšíří do jiného členského státu, členské státy, v nichž se dané druhy vyskytují, o tom neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi. Ve vhodných případech zavedou dotčené členské státy regulační opatření, na nichž se společně dohodnou. Pokud mohou být rozšířením určitého druhu zasaženy i třetí země, se zasažený členský stát snaží dotčené třetí země informovat.
Článek 20
Obnova poškozených ekosystémů
1. Členské státy přijmou vhodná opatření na obnovu, aby pomohly obnovit ekosystém, u nějž došlo k degradaci, poškození nebo zničení invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na Unii, není-li analýzou nákladů a přínosů na základě dostupných údajů a s přiměřenou jistotou prokázáno, že náklady na tato opatření budou vysoké a neúměrné přínosům obnovy.
2. Opatření na obnovu uvedená v odstavci 1 zahrnují alespoň tato opatření:
a)
opatření ke zvýšení schopnosti ekosystému, jenž byl vystaven narušení způsobenému výskytem invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, odolávat účinkům narušení, vstřebávat je, přizpůsobit se jim a zotavit se z nich;
b)
opatření podporující prevenci opětovné invaze po eradikační kampani.
KAPITOLA V
HORIZONTÁLNÍ USTANOVENÍ
Článek 21
Náhrada vzniklých nákladů
V souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ a aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES (23), usilují členské státy o náhradu vzniklých nákladů na opatření, která jsou nezbytná k prevenci, minimalizaci nebo zmírnění nepříznivých dopadů invazních nepůvodních druhů, včetně nákladů v oblasti životního prostředí a zdrojů a nákladů na obnovu.
Článek 22
Spolupráce a koordinace
1. Při plnění svých povinností podle tohoto nařízení se členské státy v maximální možné míře vynasnaží o zajištění úzké koordinace se všemi dotčenými členskými státy a v proveditelných a vhodných případech využívají stávajících struktur podle regionálních nebo mezinárodních dohod. Dotčené členské státy zejména usilují o zajištění koordinace s jinými členskými státy, se kterými sdílejí:
a)
mořské podoblasti podle čl. 4 odst. 2 směrnice 2008/56/ES, pokud jde o mořské druhy;
b)
biogeografickou oblast podle čl. 1 písm. c) bodu iii) směrnice 92/43/EHS, pokud jde o druhy jiné než mořské;
c)
hranice;
d)
povodí podle čl. 2 bodu 13 směrnice 2000/60/ES, pokud jde o sladkovodní druhy; nebo
e)
jakékoli jiné společné zájmy.
Komise na žádost dotčených členských států činí kroky k usnadnění koordinace.
2. Při plnění svých povinností podle tohoto nařízení se členské státy ve vhodných případech vynasnaží o spolupráci se třetími zeměmi, a to i s využitím stávajících struktur vycházejících z regionálních nebo mezinárodních dohod, ke splnění cílů tohoto nařízení.
3. Ustanovení, jako jsou například ustanovení odstavce 1 tohoto článku, mohou členské státy uplatnit rovněž k zajištění koordinace a spolupráce s jinými příslušnými členskými státy, pokud jde o invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát uvedené na vnitrostátních seznamech přijatých podle čl. 12 odst. 1. Členské státy mohou rovněž pro takové invazní nepůvodní druhy stanovit na odpovídající úrovni mechanismy spolupráce. Tyto mechanismy mohou zahrnovat výměnu informací a údajů, akční plány týkající se způsobů šíření a výměnu osvědčených postupů v oblasti regulace, kontroly a eradikace invazních nepůvodních druhů, systémy včasného varování a programy v oblasti informování veřejnosti nebo vzdělávání.
Článek 23
Přísnější vnitrostátní pravidla
Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo stanovit přísnější vnitrostátní pravidla s cílem zabránit zavlékání či vysazování, usídlení a šíření invazních nepůvodních druhů. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právem Unie oznámena Komisi.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Podávání zpráv a přezkum
1. Do 1. června 2019 a poté každých šest let členské státy aktualizují a předají Komisi tyto informace:
a)
popis nebo aktualizovaný popis systému dohledu podle článku 14 a systému úředních kontrol nepůvodních druhů vstupujících do Unie podle článku 15;
b)
informace o rozšíření invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii nebo s významným dopadem na určitý region v souladu s čl. 11 odst. 2, které se vyskytují na jejich území, včetně informací o migračních a rozmnožovacích zvyklostech;
c)
informace o druzích, které jsou považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát podle čl. 12 odst. 2;
d)
informace o akčních plánech uvedených v čl. 13 odst. 2;
e)
souhrnné informace týkající se celého území daného státu o eradikačních opatřeních přijatých v souladu s článkem 17, regulačních opatřeních přijatých v souladu s článkem 19, jejich účinnosti a dopadu na necílové druhy;
f)
informace o počtu povolení podle článku 8 a účelu, k němuž byla vydána;
g)
informace o opatřeních přijatých s cílem informovat veřejnost o výskytu nepůvodního invazního druhu a o jakýchkoli opatřeních, o jejichž provedení byli občané požádáni;
h)
informace o kontrolách vyžadovaných podle čl. 8 odst. 8; a
i)
jsou-li k dispozici, informace o nákladech na opatření přijatá s cílem splnit požadavky tohoto nařízení.
2. Členské státy do 5. listopadu 2015 oznámí Komisi příslušné orgány, které jsou pověřeny uplatňováním tohoto nařízení, a informují o nich ostatní členské státy.
3. Komise do 1. června 2021 přezkoumá uplatňování tohoto nařízení včetně unijního seznamu, akčních plánů uvedených v čl. 13 odst. 2, systému dohledu, celních kontrol, povinnosti provádět eradikaci a povinností týkajících se regulace a předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu, k níž mohou být přiloženy legislativní návrhy na změnu tohoto nařízení včetně změn unijního seznamu. Tento přezkum se rovněž zaměří na účinnost prováděcích ustanovení týkajících se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na určitý region, potřebu a proveditelnost zařazení původních unijních druhů na unijní seznam a na to, zda je v zájmu zvýšení účinnosti akčních plánů a opatření přijatých členskými státy nezbytná další harmonizace.
4. Komise prostřednictvím prováděcích aktů určí technický formát pro podávání zpráv, aby se zjednodušily a zefektivnily povinnosti ukládané členským státům v souvislosti s poskytováním informací podle odstavce 1 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
Článek 25
Systém informační podpory
1. Komise postupně zavede systém informační podpory, který je nezbytný pro usnadnění uplatňování tohoto nařízení.
2. Do 2. ledna 2016 bude tento systém zahrnovat mechanismus na podporu údajů, který propojí stávající systémy s údaji o invazních nepůvodních druzích, přičemž bude věnována zvláštní pozornost informacím o invazních nepůvodních druzích s významným dopadem na Unii, aby se usnadnilo podávání zpráv podle článku 24.
Mechanismus na podporu údajů uvedený v prvním pododstavci se stane nástrojem, který bude Komisi a členským státům nápomocen při nakládání s příslušnými oznámeními požadovanými podle čl. 16 odst. 2.
3. Do 2. ledna 2019 se z mechanismu na podporu údajů uvedeného v odstavci 2 stane mechanismus pro výměnu informací o ostatních aspektech uplatňování tohoto nařízení.
Jeho součástí mohou rovněž být informace o invazních nepůvodních druzích s významným dopadem na členský stát, o způsobech šíření, posouzení rizik, regulačních a eradikačních nařízeních, jsou-li k dispozici.
Článek 26
Účast veřejnosti
Při stanovování akčních plánů podle článku 13 tohoto nařízení a při zavádění regulačních opatření podle článku 19 tohoto nařízení členské státy zaručí, aby byla veřejnosti poskytnuta včasná a účinná příležitost, aby se mohla podílet na přípravě, změnách nebo přezkumu těchto plánů, a to za podmínek, které již členské státy určily v souladu s čl. 2 odst. 3 druhým pododstavcem směrnice 2003/35/ES.
Článek 27
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011 a při plnění svých úkolů může využívat pomoci vědeckého fóra uvedeného v článku 28.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 28
Vědecké fórum
Komise zajistí účast zástupců vědecké obce jmenovaných členskými státy, aby poskytli poradenství k jakékoli vědecké otázce související s uplatňováním tohoto nařízení, zejména pokud jde o články 4, 5, 10 a 18. Tito zástupci zasedají ve vědeckém fóru. Jednací řád fóra stanoví Komise.
Článek 29
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v s čl. 5 odst. 3 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 1. ledna 2015. Komise vyhotoví zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 5 odst. 3 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 5 odst. 3 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 30
Sankce
1. Členské státy stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k uplatňování těchto sankcí.
2. Stanovené sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
3. Sankcemi mohou mimo jiné být:
a)
pokuty;
b)
zabavení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, které nevyhovují předpisům;
c)
okamžité pozastavení nebo odnětí povolení vydaného v souladu s článkem 8.
4. Členské státy oznámí Komisi ustanovení uvedená v odstavci 1 do 2. ledna 2016 a jakékoli jejich následné změny oznamují bezodkladně.
Článek 31
Přechodná opatření pro nekomerční vlastníky
1. Odchylně od čl. 7 odst. 1 písm. b) a d) je vlastníkům zvířat v zájmovém chovu, která nejsou držena pro komerční účely a patří mezi invazní nepůvodní druhy zařazené na unijní seznam, povoleno mít tato zvířata v držení do konce jejich přirozeného života, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
zvířata byla v držení ještě před tím, než byla zařazena na unijní seznam;
b)
zvířata jsou držena v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření, aby se zaručilo, že se nemohou rozmnožovat nebo uniknout.
2. Příslušné orgány přijímají veškeré uvážlivé kroky, aby prostřednictvím programů pro zvyšování informovanosti a vzdělávacích programů organizovaných členskými státy informovaly nekomerční vlastníky o rizicích, která jsou s držením zvířat uvedených v odstavci 1 spojena, a o opatřeních, která je třeba přijmout, aby se minimalizovalo riziko, že se jedinci rozmnoží nebo uniknou.
3. Nekomerčním vlastníkům, kteří nemohou zaručit splnění podmínek stanovených v odstavci 1, nesmí být dovoleno ponechat si dotčená zvířata. Členské státy mohou těmto vlastníkům nabídnout možnost převzetí jejich zvířat. V takovém případě se náležitě zohledňují dobré životní podmínky zvířat.
4. Zvířata uvedená v odstavci 3 tohoto článku mohou být držena v zařízeních uvedených v článku 8 nebo v zařízeních zřízených členskými státy přímo k tomuto účelu.
Článek 32
Přechodná opatření pro komerční populace
1. Držitelům komerčních populací jedinců invazních nepůvodních druhů získaných před jejich zařazením na unijní seznam je po dobu až dvou let po zařazení druhu na uvedený seznam povoleno mít živé jedince takových druhů nebo jejich části, které se mohou rozmnožovat, v držení a přepravovat je za účelem prodeje nebo předání do zařízení, které se zabývají ochranou ex situ, a k léčebným činnostem uvedeným v článku 8 za předpokladu, že jedinci jsou drženi a přepravováni v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření s cílem zaručit, že není možné, aby se tito jedinci rozmnožovali nebo aby unikli, nebo tyto jedince utratit nebo usmrtit humánním způsobem, a vyčerpat tak jejich populaci, kterou vlastní.
2. Prodej nebo předání živého jedince nekomerčním uživatelům je možné po dobu jednoho roku po zařazení daného druhu na unijní seznam, a to za předpokladu, že jedinci jsou drženi a přepravováni v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření s cílem zaručit, že není možné, aby se tito jedinci rozmnožovali nebo aby unikli.
3. Bylo-li vydáno povolení v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 708/2007 pro druh, který je využíván v akvakultuře a který je následně zařazen na unijní seznam, a doba platnosti povolení přesahuje dobu uvedenou v odstavci 1 tohoto článku, členský stát povolení na konci doby uvedené v odstavci 1 tohoto článku odejme v souladu s článkem 12 nařízení (ES) č. 708/2007.
Článek 33
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. října 2014.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1143/2014/EU RENDELETE
(2014. október 22.)
az idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának és terjedésének megelőzéséről és kezeléséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az idegenhonos fajok új helyeken történő megjelenése - legyen szó akár állatokról, növényekről, gombákról vagy mikroorganizmusokról - nem mindig ad okot aggodalomra. Az idegenhonos fajoknak egy jelentős része azonban inváziós fajjá válhat, és komoly káros hatást gyakorolhat a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint egyéb társadalmi és gazdasági hatást fejthet ki, amit meg kell előzni. Az Unióban és más európai országokban mintegy 12 000 idegenhonos faj található a környezetben, amelynek megközelítőleg 10-15 %-át tekintik inváziós fajnak.
(2)
Az idegenhonos inváziós fajok jelentik az egyik legfőbb veszélyforrást a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, különösen az olyan földrajzilag és evolúciós szempontból elszigetelt ökoszisztémákban, mint amilyenek a kis szigetek. A bővülő globális kereskedelem, a közlekedés, a turizmus és az éghajlatváltozás tovább fokozhatják az ilyen fajok okozta kockázatot.
(3)
Az idegenhonos inváziós fajok különféle módokon veszélyeztetik a biológiai sokféleséget és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokat, így például az élőhelyek átalakítása, a ragadozás, a versengés, betegségek terjesztése, az őshonos fajok kiszorítása az előfordulási területük jelentős hányadáról, valamint a hibridizáció okozta genetikai hatások révén súlyos hatást gyakorolhatnak az őshonos fajokra, illetve az ökoszisztéma szerkezetére és működésére. Az idegenhonos inváziós fajok emellett az emberi egészségre és a gazdaságra is jelentős káros hatást gyakorolhatnak. A biológiai sokféleség és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatások, az emberi egészség vagy a gazdaság szempontjából csak az élő példányok és azok szaporodásra képes részei jelentenek veszélyt, és ezért csak ezeknek kell az e rendelet szerinti korlátozások hatálya alá tartozniuk.
(4)
A 93/626/EGK tanácsi határozattal (3) jóváhagyott, a biológiai sokféleségről szóló egyezmény részes feleként az Unió köteles betartani az egyezmény 8. cikkének h) pontját, amely szerint minden fél a lehetséges és megfelelő mértékben „megelőzi, ellenőrzi az ökoszisztémákat, élőhelyeket vagy fajokat veszélyeztető idegen fajok betelepítését vagy megsemmisíti azokat”.
(5)
A 82/72/EGK tanácsi határozattal (4) jóváhagyott, az európai vadon élő növények, állatok és természetes élőhelyeik védelméről szóló egyezmény részes feleként az Unió vállalta, hogy minden megfelelő intézkedést megtesz a vadon élő növény- és állatfajok természetes élőhelyeinek védelme érdekében.
(6)
A 2000/60/EK (5), a 2008/56/EK (6) és a 2009/147/EK (7) európai parlamenti és tanácsi irányelv, valamint a 92/43/EGK tanácsi irányelv (8) céljai elérésének a támogatása érdekében e rendeletnek szabályokat kell megállapítania az idegenhonos inváziós fajok által a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre és a biztonságra gyakorolt káros hatások megelőzése, minimálisra csökkentése és mérséklése, illetve az általuk okozott társadalmi és gazdasági hatások enyhítése céljából.
(7)
Egyes fajok a környezeti változásokra reagálva természetes módon vándorolnak. Indokolt, hogy e fajok új környezetükben ne minősüljenek idegenhonos fajoknak, és ne tartozzanak e rendelet hatálya alá. Helyénvaló, hogy e rendelet kizárólag azokra a fajokra összpontosítson, amelyek emberi beavatkozás következményeként kerülnek be az Unióba.
(8)
Jelenleg negyvennél több állat-egészségügyi vonatkozású uniós jogalkotási aktus tartalmaz állatbetegségekre vonatkozó rendelkezéseket. Ezen felül a 2000/29/EK tanácsi irányelv (9) a növényeket vagy növényi termékeket károsító szervezetekre vonatkozó szabályokat határoz meg, a 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) pedig meghatározza a géntechnológiával módosított szervezetekre alkalmazandó szabályrendszert. Ezért az idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó minden új szabálynak illeszkednie kell ezekhez az uniós jogalkotási aktusokhoz, nem pedig átfedéseket létrehoznia azokkal összefüggésben, vagyis nem vonatkozhat olyan szervezetekre, amelyeket az említett jogalkotási aktusok már szabályoznak.
(9)
Az 1107/2209/EK (11) és az 528/2012/EU (12) európai parlamenti és tanácsi rendelet, valamint a 708/2007/EK tanácsi rendelet (13) szabályokat fogalmaz meg bizonyos idegenhonos fajok meghatározott célokra történő felhasználásának engedélyezésére vonatkozóan. E rendszerek keretében bizonyos fajok felhasználása már e rendelet hatálybalépésének az időpontjában is megengedett. A jogi keret koherenciájának biztosítása érdekében ezeket a meghatározott célokra felhasznált fajokat ki kell zárni e rendelet hatálya alól.
(10)
Mivel számos idegenhonos inváziós faj létezik, elsőbbséget kell biztosítani azon idegenhonos inváziós fajok szabályozásának, amelyek az Unió számára veszélyesnek minősülnek. Ezért össze kell állítani az Unió számára veszélyesnek tekintett idegenhonos inváziós fajok jegyzékét (a továbbiakban: uniós jegyzék), és azt rendszeresen aktualizálni kell. Egy idegenhonos inváziós faj akkor tekintendő az Unió számára veszélyesnek, ha az érintett tagállamokban az általa okozott kár jelentősége indokolttá teszi olyan célzott intézkedések elfogadását, amelyek az Unió egészében alkalmazandók, azokat a tagállamokat is beleértve, amelyek még nem érintettek, még abban az esetben is, ha nem is valószínű, hogy érintettek lesznek. Annak érdekében, hogy az Unió számára veszélyesnek tekintett idegenhonos inváziós fajok azonosítása arányos mértéket öltsön, az uniós jegyzéket fokozatosan kell elkészíteni és frissíteni, továbbá az uniós jegyzéket azokra a fajokra kell összpontosítani, amelyeknek az uniós jegyzékbe történő felvételével az e fajok által kifejtett káros hatás költséghatékony módon, ténylegesen megelőzhető, minimálisra csökkenthető vagy mérsékelhető. Mivel az ugyanabba a rendszertani csoportba tartozó fajokat gyakran hasonló ökológiai igények jellemzik és hasonló veszélyeket rejthetnek magukban, ezért adott esetben lehetővé kell tenni a fajok rendszertani csoportjainak felvételét is az uniós jegyzékbe.
(11)
E rendelet alkalmazásának központi eszközét képezik azok a kritériumok, amelyek alapján az uniós jegyzék összeállításra kerül. Az erőforrások hatékony felhasználása érdekében e kritériumok kiválasztásával biztosítani kell azt is, hogy a jelenleg ismert potenciális idegenhonos inváziós fajok közül azok kerüljenek a jegyzékbe, amelyek a legjelentősebb káros hatást fejtik ki. A Bizottság az e rendelet hatálybalépését követő egy éven belül az e rendelettel felállított bizottság elé terjeszt egy javaslatot az említett kritériumok alapján összeállított uniós jegyzékre vonatkozóan. Az uniós jegyzékre vonatkozó javaslat előterjesztésekor a Bizottságnak tájékoztatnia kell az említett bizottságot arról, hogy milyen módon vette figyelembe a kritériumokat. A kritériumok között szerepelnie kell a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) keretében kötött, a fajokra vonatkozó kereskedelmi korlátozások bevezetéséről szóló releváns megállapodások alkalmazandó rendelkezései alapján végzett kockázatelemzésnek.
(12)
A Bizottságnak figyelembe kell vennie az uniós jegyzékre, majd a későbbi intézkedésekre vonatkozó javaslataiban a tagállamok számára felmerülő végrehajtási költségeket, a fellépés elmaradásának költségeit, valamint a költséghatékonyságot és a társadalmi-gazdasági szempontokat is annak érdekében, hogy a tagállamokra ne háruljanak aránytalanul magas költségek, továbbá az e rendelet révén megvalósuló uniós fellépés többletértékének biztosítása céljából. Ezzel összefüggésben az uniós jegyzékbe kerülő idegenhonos inváziós fajok kiválasztásakor - e rendelet céljainak sérelme nélkül - különös figyelmet kell fordítani azokra a fajokra, amelyeket széles körben hasznosítanak, és amelyek jelentős társadalmi és gazdasági előnyökkel szolgálnak valamely tagállamban.
(13)
A WTO vonatkozó megállapodásaiban foglalt szabályoknak való megfelelés és e rendelet koherens alkalmazásának biztosítása érdekében a kockázatelemzés elvégzése tekintetében egységes kritériumokat kell kidolgozni. E kritériumok kidolgozása során adott esetben fel kell használni a meglévő nemzeti és nemzetközi szabványokat, és figyelembe kell venni a fajok tulajdonságainak különböző aspektusait, az Unióba való betelepítés vagy behurcolás kockázatát és módozatait, a fajoknak a társadalomra, a gazdaságra és a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatását, a felhasználás lehetséges előnyeit és a kockázatok mérséklésének a káros hatáshoz viszonyított költségeit, valamint a környezeti, társadalmi és gazdasági károk lehetséges költségeinek értékelését, bemutatva a kockázat jelentőségét az Unió számára, ezzel is bizonyítva a fellépés indokoltságát. A rendszer fokozatos továbbfejlesztése érdekében és hogy a szerzett tapasztalatokat figyelembe lehessen venni az általános megközelítést 2021. június 1-jéig értékelni kell.
(14)
Egyes idegenhonos inváziós fajok szerepelnek a 338/97/EK tanácsi rendelet (14) B. mellékletében, és e fajoknak az Unióba történő behozatala tiltott, mivel inváziós jellegüket felismerték és az Unióba történő betelepítésük vagy behurcolásuk káros hatást gyakorolna az őshonos fajokra. Ezek a fajok a következők: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta és Trachemys scripta elegans. Annak biztosítása érdekében, hogy uniós szinten koherens jogi keret és egységes szabályozás vonatkozzon az idegenhonos inváziós fajokra, ezeket az idegenhonos inváziós fajokat az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékének összeállítása során elsődleges fontosságúnak kell tekinteni.
(15)
Az utólagos reagálással szemben előnyben kell részesíteni a környezeti szempontból általában kívánatosabb és költséghatékonyabb megoldást jelentő megelőzést. Ezért kiemelt kérdésként kell kezelni azon idegenhonos inváziós fajok jegyzékbe vételét, amelyek még nincsenek jelen az Unióban, vagy az invázió kezdeti szakaszában vannak, valamint azon idegenhonos inváziós fajokét, amelyek vélhetően a legjelentősebb káros hatást fejtik ki. Mivel folyamatosan újabb és újabb idegenhonos inváziós fajokat telepíthetnek vagy hurcolhatnak be az Unióba, miközben a már jelen lévő idegenhonos fajok is tovább terjednek és nő az előfordulási területük, gondoskodni kell az uniós jegyzék folyamatos felülvizsgálatáról és naprakész állapotban tartásáról.
(16)
Meg kell vizsgálni a regionális együttműködés lehetőségét azon tagállamok között, amelyeket ugyanazon, az Unió nagy részében életképes állományt létrehozni nem képes fajok veszélyeztetnek. Amennyiben e rendelet céljait jobban el lehet érni uniós szintű intézkedésekkel, az ilyen fajokat fel lehet venni az uniós jegyzékbe is.
(17)
E rendelet céljainak megvalósítása során helyénvaló figyelembe venni a legkülső régiók sajátos helyzetét, különösen távol eső és sziget jellegüket, valamint biológiai sokféleségük egyedülállóságát. Ennélfogva az e rendeletben foglalt, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos korlátozó és megelőző intézkedések megtételére vonatkozó követelményeket - az Európai Unió működéséről szóló szerződésben (EUMSZ) meghatározottak szerint - hozzá kell igazítani a legkülső régiók említett sajátosságaihoz, figyelembe véve a 2010/718/EU (15) és a 2012/419/EU (16) európai tanácsi határozatokat is.
(18)
Az idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos kockázatok és problémák az Unió egészét érintő, határokon átnyúló kihívást jelentenek. Ezért az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok Unióba történő szándékos vagy gondatlan behozatalára, szaporítására, nevelésére, szállítására, beszerzésére, értékesítésére, használatára, kereskedelmére, tartására és környezetbe történő kibocsátására vonatkozó uniós szintű tilalom bevezetése elengedhetetlen ahhoz, hogy az Unióban mindenütt gyorsan és következetesen lehessen fellépni a belső piac torzulásainak elkerülése érdekében, és megelőzhető legyen az, hogy az egyik tagállam fellépésének a sikerét aláássa egy másik tagállam fellépésének a hiánya.
(19)
A tudományos kutatási és ex situ megőrzési tevékenységek lehetővé tétele érdekében egyedi szabályokat kell kidolgozni azokra az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan, amelyek ilyen tevékenységek tárgyát képezik. Ezeket a tevékenységeket zárt intézményekben kell végezni, ahol a szervezeteket zártan kell tartani, és az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok kiszabadulásának vagy jogellenes kiengedésének az elkerüléséhez szükséges valamennyi intézkedést meg kell tenni. Jelentős közérdek által kellően indokolt kivételes esetekben a Bizottság engedélyezheti, hogy ezeket a szabályokat bizonyos egyéb - többek között kereskedelmi - tevékenységekre is alkalmazzák. E szabályok végrehajtása során különös figyelmet kell fordítani a védett fajokra és élőhelyekre gyakorolt káros hatás elkerülésére, a vonatkozó uniós jogszabályokkal összhangban.
(20)
Előfordulhatnak olyan esetek, amikor olyan idegenhonos faj jelenik meg az Unió határainál vagy kerül észlelésre az Unió területén, amelynek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként való elismerése még nem történt meg. Ezért a tagállamoknak lehetőséget kell nyújtani arra, hogy a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján bizonyos vészhelyzeti intézkedéseket fogadjanak el. A vészhelyzeti intézkedéseknek lehetővé kell tenniük, hogy miközben a tagállamok - a WTO vonatkozó megállapodásaival összhangban és különösen azzal a céllal, hogy az érintett faj az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként elismerésre kerüljön - a tényleges kockázatokat elemzik, azonnal felléphessenek mindazon idegenhonos inváziós fajok ellen, amelyek betelepítése vagy behurcolása, megtelepedése és terjedése kockázatot jelenthet az adott országban. A tagállami vészhelyzeti intézkedések mellett lehetőséget kell biztosítani uniós szintű vészhelyzeti intézkedések elfogadására is a WTO keretében kötött megfelelő megállapodások rendelkezéseinek való megfelelés érdekében. Az uniós szintű vészhelyzeti intézkedések továbbá egy olyan mechanizmust biztosítanának az Uniónak, amely az újabb idegenhonos inváziós fajok jelenléte vagy bejutásának közvetlen veszélye esetén az elővigyázatosság elvével összhangban álló, gyors intézkedést tenne lehetővé.
(21)
Az idegenhonos inváziós fajok jelentős hányadát nem szándékosan hurcolják be az Unióba. Ezért döntő fontosságú a nem szándékos behurcolás útvonalainak hatékonyabb kezelése. Mivel ezen a területen viszonylag kevés tapasztalat áll rendelkezésre, fokozatosan kell fellépni. A fellépésnek részben a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet által a hajók biológiai szennyeződésének a kezelésére és ellenőrzésére vonatkozóan elfogadott iránymutatásban szereplőhöz hasonló önkéntes, részben pedig kötelező intézkedéseket kell magában foglalnia. A fellépésnek az Unió, illetve a tagállamok bizonyos útvonalak kezelésével kapcsolatban szerzett tapasztalataira, többek között a hajók ballasztvizének és üledékének ellenőrzéséről és kezeléséről szóló, 2004-ben elfogadott nemzetközi egyezmény alapján hozott intézkedésekre kell épülnie. A Bizottságnak ezért minden megfelelő lépést meg kell tennie annak érdekében, hogy a tagállamokat az említett egyezmény megerősítésére ösztönözze.
(22)
Annak érdekében, hogy megfelelő tudásalapot lehessen teremteni az idegenhonos inváziós fajok okozta problémák kezeléséhez, fontos, hogy a tagállamok az e fajokra irányuló kutatási, monitorozó és felügyeleti tevékenységeket végezzenek. Mivel az újonnan betelepített vagy behurcolt idegenhonos inváziós fajok korai észlelésére és a már megtelepedett fajok elterjedési területének meghatározására a legmegfelelőbb eszköz a felügyeleti rendszerek működtetése, e rendszereknek célzott és általános vizsgálatokat is magukban kell foglalniuk, valamint a különféle szektorok és érdekelt felek, többek között a regionális és helyi közösségek bevonására kell épülniük. A felügyeleti rendszerek működtetése magában kell, hogy foglalja az Unióban bárhol megjelenő új idegenhonos inváziós fajok állandó figyelemmel kísérését, és arra kell törekedni, hogy e rendszerek uniós szinten valós és teljes képet nyújtsanak. A hatékonyság és gazdaságosság érdekében az uniós jog által korábban létrehozott, már meglévő vámellenőrzési, felügyeleti és monitorozó rendszereket kell alkalmazni, különös tekintettel a 92/43/EGK, a 2000/60/EK, a 2008/56/EK és a 2009/147/EK irányelvben meghatározottakra.
(23)
Az idegenhonos inváziós fajok szándékos betelepítésének megelőzése érdekében az állatokat és növényeket hatósági ellenőrzéseknek kell alávetni. Az élő állatoknak és növényeknek a 882/2004/EK rendeletnek (17), valamint a 91/496/EGK (18) és a 97/78/EK irányelvnek (19) megfelelően határállomásokon, illetve a 2000/29/EK irányelvnek megfelelően belépési pontokon kell belépniük az Unió területére. A hatékonyság növelése és a párhuzamos vámellenőrzési rendszerek létrehozásának elkerülése végett az illetékes hatóságoknak az érkezés szerinti első határállomáson vagy belépési ponton kell ellenőrizniük, hogy az érintett faj az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj-e.
(24)
Az idegenhonos inváziós fajok betelepítését vagy behurcolását követő megtelepedésének és elterjedésének megelőzése érdekében döntő fontosságú a korai észlelés és a kiirtásra irányuló gyors intézkedés. A legeredményesebb és leginkább költséghatékony válaszlépés általában az állomány mielőbbi felszámolása addig, amíg a példányok száma még korlátozott. Ha ez nem megoldható, vagy a kiirtás hosszú távon túl költséges lenne az elérhető környezeti, társadalmi és gazdasági előnyökhöz viszonyítva, az alkalmazott intézkedéseknek az elszigetelésre és az ellenőrző intézkedésekre kell irányulniuk. A kezelési intézkedéseknek a környezeti hatásokkal arányosnak kell lenniük, és megvalósításuk során kellően figyelembe kell venni az adott tagállam biogeográfiai és éghajlati viszonyait.
(25)
El kell kerülni, hogy a kezelési intézkedések káros hatást gyakoroljanak a környezetre és az emberi egészségre. Egyes idegenhonos inváziós állatfajok kiirtása és kezelése - noha az néhány esetben szükséges - még a rendelkezésre álló legkíméletesebb módszerek alkalmazása esetén is fájdalmat, kínt, félelmet és a szenvedés egyéb formáit okozhatja az állatoknak. Ezért az idegenhonos inváziós fajok állományainak kiirtásában, szabályozásában vagy elszigetelésében részt vevő tagállamoknak és szereplőknek a szükséges intézkedések megtételével törekedniük kell arra, hogy a folyamat során megóvják az állatokat az elkerülhető fájdalomtól, kíntól és szenvedéstől, a lehetőségekhez mérten figyelembe véve az e téren meglévő legjobb gyakorlatot, például az Állat-egészségügyi Világszervezet (OIE) által az állatjólétre vonatkozóan kidolgozott irányadó elveket. Figyelembe kell venni az olyan módszereket, amelyek nem letálisak, és a lehető legkisebb mértékűre kell csökkenteni a meghozott intézkedések nem célfajokra gyakorolt hatását.
(26)
Az idegenhonos inváziós fajok általában károsítják az ökoszisztémákat és csökkentik ezen ökoszisztémák ellenálló képességét. Ezért arányos helyreállító intézkedéseket kell végrehajtani az ökoszisztémák inváziókkal szembeni ellenálló képességének a megerősítése, az okozott kár helyrehozatala, valamint a fajok és élőhelyeik védettségi állapotának a 92/43/EGK és a 2009/147/EK irányelvvel összhangban történő javítása, a szárazföldi felszíni vizek, az átmeneti vizek, a parti tengervizek és a felszín alatti vizek ökológiai állapotának a 2000/60/EK irányelv szerinti javítása, valamint a tengervizek környezeti állapotának a 2008/56/EK irányelvvel összhangban történő javítása érdekében. E helyreállító intézkedések költségeit a szennyező fizet elvével összhangban meg kell téríttetni.
(27)
E rendelet hatékony alkalmazását elősegítendő ösztönözni kell a határokon átnyúló, különösen a szomszédos országok közötti együttműködést, valamint a tagállamok, különösen az Unió egyazon biogeográfiai régiójához tartozó tagállamok közötti koordinációt.
(28)
Az idegenhonos inváziós fajok elleni küzdelmet szolgáló rendszernek egy központosított információs rendszerre kell épülnie, amely összegzi az Unióban található idegenhonos fajokkal kapcsolatban rendelkezésre álló információkat, és hozzáférést biztosít a fajok előfordulására, elterjedtségére, ökológiájára, valamint inváziós fajjá válására vonatkozó, valamint a szakpolitikai és a kezeléssel kapcsolatos döntések alátámasztásához szükséges egyéb információkhoz, továbbá lehetővé teszi a legjobb gyakorlatok cseréjét.
(29)
A 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (20) létrehozta a környezettel kapcsolatos döntéseket megelőzően a nyilvánossággal folytatandó konzultáció kereteit. A nyilvánosságnak az idegenhonos inváziós fajok elleni fellépés meghatározásában való hathatós közreműködése lehetővé kell, hogy tegye egyrészt azt, hogy a nyilvánosság hangot adjon az e döntések meghozatala szempontjából lényeges véleményének és aggályainak, másrészt hogy a döntéshozók azokat figyelembe vegyék. Ennek fokoznia kell a döntéshozatali folyamat számonkérhetőségét és átláthatóságát, valamint a nyilvánosság környezettudatosságát és a meghozott döntések támogatottságát.
(30)
Fontos a tudományos közösség részvétele annak érdekében, hogy megfelelő tudásalap jöjjön létre az idegenhonos inváziós fajok okozta problémák kezeléséhez. Külön erre a célra egy tudományos fórumot kell létrehozni, melynek feladata tanácsot adni az e rendelet alkalmazásával kapcsolatos tudományos szempontok tekintetében, különösen az uniós jegyzék összeállítását és naprakésszé tételét, a kockázatelemzéseket, a vészhelyzeti intézkedéseket és a kiirtásra irányuló gyors intézkedéseket illetően.
(31)
E rendelet egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni a következők tekintetében: az uniós jegyzék elfogadása és naprakésszé tétele, az engedélyek megadása céljából bizonyítékként benyújtandó dokumentumok formátuma, uniós szintű vészhelyzeti intézkedések elfogadása, fokozott regionális együttműködés esetében bizonyos intézkedéseknek az érintett tagállamokban való alkalmazásának előírása, a tagállamok arra vonatkozó döntésének az elutasítása, hogy nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket, valamint a Bizottság részére benyújtandó jelentések technikai formátuma. Ezeket a hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (21) megfelelően kell gyakorolni.
(32)
A környezetvédelem területén születő legújabb tudományos fejlemények figyelembevétele érdekében az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazást kell adni a Bizottság részére, hogy jogi aktusokat fogadjon el az idegenhonos inváziós fajok életképes állomány alkotására és terjedésre való képességének megállapítására szolgáló módszer, valamint a kockázatelemzések kidolgozása során egységesen alkalmazandó elemek meghatározására vonatkozóan. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(33)
Az e rendeletnek való megfelelés biztosítása érdekében fontos, hogy a tagállamok jogsértés esetén hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat szabjanak ki, figyelembe véve a jogsértés természetét és súlyosságát, valamint a költségek megtérítésének elvét és a szennyező fizet elvét.
(34)
A tagállamok az e rendelet értelmében hozott intézkedések révén kötelezettségeket írhatnak elő az idegenhonos fajok tartóira, illetve felhasználóira, valamint az érintett földterület tulajdonosaira és bérlőire vonatkozóan.
(35)
Annak érdekében, hogy az Uniós jegyzékbe felvett fajokhoz tartozó, kedvtelésből tartott állatokat nem kereskedelmi céllal tartó tulajdonosok állataikat azok természetes haláláig továbbra is megtarthassák, átmeneti intézkedéseket kell elfogadni azzal a feltétellel, hogy mindent meg kell tenni az ilyen állatok szaporodásának vagy elszabadulásának elkerülése érdekében.
(36)
Indokolt, hogy azoknak az az üzleti szereplőknek, akiknek - például a 708/2007/EK rendeletnek megfelelő engedély alapján - jogos lehet az erre vonatkozó elvárása, hogy az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok birtokukban levő raktárkészletét e rendelet hatálybalépését követően kimerítsék, két év álljon a rendelkezésükre ahhoz, hogy a birtokukban lévő példányokat leöljék, humánus módon gyérítsék, eladják vagy adott esetben átadják kutatási vagy ex situ megőrzési tevékenységet folytató intézmények számára.
(37)
Mivel e rendelet céljait, nevezetesen az Unión belül az idegenhonos inváziós fajok betelepítése vagy behurcolása és terjedése által a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatás megelőzését, minimálisra csökkentését és mérséklését az egyes tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért e célok az intézkedés léptéke és hatása miatt uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(38)
A tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak olyan szabályokat az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan, amelyek az e rendeletben megállapítottaknál szigorúbbak, valamint a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra is alkalmazhatnak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan e rendeletben megállapítottakhoz hasonló rendelkezéseket. Ezeknek a szabályoknak összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet szabályokat állapít meg az Unión belül az idegenhonos inváziós fajok szándékos betelepítése és nem szándékos behurcolása, valamint terjedése által a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatás megelőzése, minimálisra csökkentése és mérséklése érdekében.
2. cikk
Hatály
(1) Ez a rendelet valamennyi idegenhonos inváziós fajra vonatkozik.
(2) Ez a rendelet nem vonatkozik a következőkre:
a)
a természetes előfordulási területüket emberi beavatkozás nélkül, az ökológiai feltételek változására vagy az éghajlatváltozásra reagálva változtató fajok;
b)
a 2001/18/EK irányelv 2. cikke második pontjában meghatározott, géntechnológiával módosított szervezetek;
c)
állatbetegségeket okozó kórokozók; e rendelet alkalmazásában állatbetegségek az állatokban előforduló, egy vagy több, állatra vagy emberre átvihető kórokozó által okozott fertőzések;
d)
a 2000/29/EK irányelv I. vagy II. mellékletében felsorolt károsító szervezetek, valamint azon károsító szervezetek, amelyek tekintetében az említett irányelv 16. cikke (3) bekezdésének megfelelően intézkedéseket fogadtak el;
e)
a 708/2007/EK rendelet IV. mellékletében felsorolt fajok akvakultúrában történő alkalmazásuk esetén;
f)
a már engedélyezett vagy az 1107/2009/EK rendelet szerinti, folyamatban lévő értékelés alatt álló növényvédő szerekben való felhasználás céljára gyártott vagy importált mikroorganizmusok; vagy
g)
a már engedélyezett vagy az 528/2012/EU rendelet szerinti, folyamatban lévő értékelés alatt álló biocid termékekben való felhasználás céljára gyártott vagy importált mikroorganizmusok.
3. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
1. „idegenhonos faj”: a természetes előfordulási területén kívüli területre betelepített vagy behurcolt állat-, növény-, gomba- vagy mikroorganizmus faj, alfaj vagy alacsonyabb rendszertani egység bármely élő példánya, beleértve az ilyen fajok részeit, ivarsejtjeit, magjait, petéit vagy szaporítóképleteit, valamint a túlélésre és a későbbi szaporodásra képes keresztezett vagy nemesített fajtákat is;
2. „idegenhonos inváziós faj”: olyan idegenhonos faj, amelyről megállapítást nyert, hogy betelepítése vagy behurcolása, illetve terjedése veszélyezteti vagy káros hatást gyakorol a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra;
3. „az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj”: olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek káros hatása a 4. cikk (3) bekezdése alapján összehangolt, uniós szintű fellépést tesz szükségessé;
4. „tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj”: az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajoktól eltérő olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek környezetbe történő kibocsátása és terjedése a tagállam tudományos bizonyítékokon alapuló megítélése szerint jelentős káros hatást gyakorol a tagállam területén vagy annak egy részén, még akkor is, ha e káros hatás ténye nem teljes mértékben bizonyított, és ez a káros hatás az érintett tagállam szintjén intézkedéseket tesz szükségessé;
5. „biológiai sokféleség”: a különféle, többek között szárazföldi, tengeri és más vízi ökoszisztémákban élő szervezetek és az ezeket magukban foglaló komplex életközösségek változatossága, ideértve a fajon belüli, valamint a fajok és az ökoszisztémák közötti sokféleséget is;
6. „ökoszisztéma-szolgáltatások”: az ökoszisztémák közvetlen és közvetett hozzájárulása az emberi jóléthez;
7. „betelepítés vagy behurcolás”: egy fajnak a természetes előfordulási helyén kívülre kerülése emberi beavatkozás következtében;
8. „kutatás”: leíró vagy kísérleti tevékenység, amelyet szabályozott körülmények között végeznek új tudományos ismeretek szerzése vagy új termékek kifejlesztése céljából, ezekhez értve az idegenhonos inváziós fajt invázióssá tévő jellemzőktől eltérő genetikai jellemzők azonosítására, leírására és elkülönítésére irányuló tevékenység kezdeti szakaszait is, amennyiben azok nélkülözhetetlenek ezen tulajdonságok nem-inváziós fajban történő felszaporításához;
9. „zárt tartás”: szervezetek olyan zárt létesítményekben való tartása, ahonnan azok nem szabadulhatnak ki vagy terjedhetnek el;
10. „ex situ megőrzés”: a biológiai sokféleség alkotóelemeinek természetes élőhelyükön kívüli megőrzése;
11. „útvonalak”: az idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának és terjedésének útvonalai és mechanizmusai;
12. „korai észlelés”: az idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó példány vagy példányok környezetben való jelenlétének azt megelőzően történő megerősítése, hogy a szóban forgó idegenhonos inváziós faj széles körben elterjedne;
13. „kiirtás”: az idegenhonos inváziós faj állományának letális vagy nem letális módszerekkel történő teljes körű és végleges felszámolása;
14. „állományszabályozás”: az idegenhonos inváziós faj állományára irányuló letális vagy nem letális intézkedések, amelyek célja - a nem célfajokra és azok élőhelyeire gyakorolt hatás minimalizálása mellett - az egyedek számának a lehető legalacsonyabb szinten tartása annak érdekében, hogy - még ha a faj kiirtása nem is lehetséges - az inváziós képessége, valamint a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, az emberi egészségre, illetve a gazdaságra gyakorolt káros hatása minimálisra csökkenjen.
15. „elszigetelés”: minden olyan intézkedés, amelynek célja az idegenhonos inváziós faj állományának az elözönlött területen túli elvándorlásának és terjedésének kockázatát minimalizáló akadályok teremtése;
16. „széles körben elterjedt”: olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek állománya túljutott a megtelepedés szakaszán, amely szakaszban önfenntartó populációt hozott létre, és meghódította annak a lehetséges előfordulási területnek a nagy részét, ahol túlélésre és szaporodásra képes;
17. „kezelés”: bármilyen letális vagy nem letális intézkedés, amelynek célja az idegenhonos inváziós faj kiirtása, állomány szabályozása vagy elszigetelése, amely egyúttal minimálisra csökkenti a nem célfajokra és azok élőhelyeire gyakorolt hatást.
4. cikk
Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzéke
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján elfogadja az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékét (a továbbiakban: uniós jegyzék) az e cikk (3) bekezdésében megállapított kritériumok alapján. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A végrehajtási jogi aktusok tervezetét 2016. január 2-ig kell benyújtani a 27. cikk (1) bekezdésében említett bizottságnak.
(2) A Bizottság legalább hatévente átfogóan felülvizsgálja az uniós jegyzéket, és addig is az (1) bekezdésben említett eljárásnak megfelelően, szükség szerint, aktualizálja azt:
a)
új idegenhonos inváziós fajoknak a jegyzékbe való felvételével,
b)
amennyiben a jegyzékben szereplő valamely faj már nem felel meg a (3) bekezdésben meghatározott egy vagy több kritériumnak, e fajnak a jegyzékből való törlésével.
(3) Egy idegenhonos inváziós faj csak akkor vehető fel az uniós jegyzékbe, ha megfelel a következő kritériumok mindegyikének:
a)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján megállapítást nyert, hogy idegenhonos az Unió területén, kivéve a legkülső régiókat;
b)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján megállapítást nyert, hogy képes arra, hogy a jelenlegi éghajlati viszonyok, illetve az éghajlat előrelátható változása mellett életképes populációt alkosson és a környezetben elterjedjen egy több mint két tagállam alkotta biogeográfiai régióban vagy egy tengeri alrégióban, e tagállamok legkülső régióit nem véve figyelembe;
c)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján valószínűsíthetően jelentős káros hatást gyakorol a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, emellett káros hatást gyakorolhat az emberi egészségre, illetve a gazdaságra is;
d)
az 5. cikk (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően elvégzett kockázatelemzés eredménye szerint betelepítésének vagy behurcolásának, megtelepedésének és terjedésének megelőzése uniós szintű, összehangolt fellépést tesz szükségessé;
e)
valószínűsíthető, hogy az uniós jegyzékbe való felvétel ténylegesen megelőzi, minimalizálja vagy mérsékli káros hatását.
(4) A tagállamok kérelmet nyújthatnak be a Bizottsághoz valamely idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe való felvételére vonatkozóan. A kérelemben a következő információk mindegyikének szerepelnie kell:
a)
a faj neve;
b)
az 5. cikk (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően elvégzett kockázatelemzés;
c)
arra vonatkozó bizonyíték, hogy az e cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumok teljesülnek.
(5) Az uniós jegyzékben adott esetben hivatkozni kell az adott idegenhonos inváziós fajjal általában összefüggésbe hozható árukra és ezen áruknak a 2658/87/EGK tanácsi rendelet (22) szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódjára, feltüntetve azokat az árukategóriákat, amelyeket e rendelet 15. cikke szerint hatósági ellenőrzés alá kell vonni.
(6) A Bizottság az uniós jegyzék elfogadásakor, illetve aktualizálásakor a (3) bekezdésben szereplő kritériumokat alkalmazza, és kellően figyelembe veszi a tagállamok számára felmerülő végrehajtási költségeket, a fellépés elmaradásának a költségeit, a költséghatékonyságot, valamint a társadalmi-gazdasági szempontokat. Az uniós jegyzékben elsődlegesen azoknak az idegenhonos inváziós fajoknak kell szerepelniük, amelyek:
a)
még nincsenek jelen az Unióban vagy az invázió kezdeti szakaszában vannak, és a legnagyobb valószínűséggel jelentős káros hatást fejtenek ki;
b)
már megtelepedtek az Unióban és a legjelentősebb káros hatást fejtik ki.
(7) Az uniós jegyzékre vonatkozó javaslata megtételekor a Bizottságnak indokolnia kell azt is, hogy e rendelet céljait uniós szintű intézkedésekkel lehet jobban elérni.
5. cikk
Kockázatelemzés
(1) A 4. cikk alkalmazásában a kockázatelemzést az idegenhonos inváziós fajok aktuális és potenciális előfordulási területével kapcsolatban, a következő elemek figyelembevételével kell elvégezni:
a)
a faj bemutatása rendszertani besorolásának, előéletének, valamint természetes és lehetséges előfordulási területének a meghatározásával;
b)
szaporodási és terjedési viselkedésformáinak, valamint dinamikájának a bemutatása, kitérve a szaporodáshoz és az elterjedéshez szükséges környezeti feltételek fennállásának a vizsgálatára;
c)
az e fajok szándékos betelepítése és nem szándékos behurcolása, valamint terjedése lehetséges útvonalainak a leírása, ideértve adott esetben azoknak a javaknak a meghatározását, amelyekkel az idegenhonos inváziós faj általában összefüggésbe hozható;
d)
az érintett biogeográfiai régiókba való betelepítés vagy behurcolás, valamint az ottani megtelepedés és elterjedés aktuális feltételek és az éghajlat előrelátható változása melletti kockázatának alapos elemzése;
e)
a faj aktuális elterjedési területének bemutatása, ideértve, hogy már jelen van-e az Unióban vagy a szomszédos országokban, valamint a valószínű jövőbeli elterjedési területének előrejelzése;
f)
a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra - ezen belül az őshonos fajokra, a védett területekre és a veszélyeztetett élőhelyekre -, valamint az emberi egészségre, a biztonságra és a gazdaságra gyakorolt káros hatás bemutatása, ideértve a lehetséges jövőbeli hatás értékelését is a rendelkezésre álló tudományos ismeretek figyelembevételével;
g)
a kár lehetséges költségeinek értékelése;
h)
a faj ismert felhasználási módjainak és az e felhasználásokból származó társadalmi és gazdasági előnyöknek a leírása.
(2) Fajoknak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként történő jegyzékbe vételére való javaslata megtételekor a Bizottság elvégzi az (1) bekezdésben említett kockázatelemzést.
Minden olyan esetben, amikor valamely tagállam egy adott fajnak az uniós jegyzékbe való felvétele iránti kérelmet nyújt be, felelős az (1) bekezdésben említett kockázatelemzés elvégzéséért. Szükség esetén a Bizottság segítheti a tagállamokat e kockázatelemzések kidolgozásában, amennyiben az elemzés azok európai dimenziójára vonatkozik.
(3) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 29. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a 4. cikk (3) bekezdésének b) pontjának alkalmazásában elfogadható bizonyítéktípus további pontosítása, valamint e cikk (1) bekezdése a)-h) pontja alkalmazásának részletes leírása céljából. A részletes leírásban ki kell térni a kockázatelemzés során használandó módszertanra, figyelembe véve a vonatkozó nemzeti és nemzetközi standardokat, továbbá azt, hogy elsőbbséget kell élveznie az olyan idegenhonos inváziós fajok elleni fellépésnek, amelyek jelentős káros hatással járnak vagy járhatnak a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre vagy gazdaságra; e káros hatás súlyosbító tényezőnek minősül. Különösen fontos, hogy ezen felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadása előtt a Bizottság a rendes gyakorlatának megfelelően konzultációkat folytasson szakértőkkel, többek között a tagállamok szakértőivel.
6. cikk
A legkülső régiókra vonatkozó rendelkezések
(1) Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok a legkülső régiókban nem tartoznak a 7., illetve a 13-20. cikk hatálya alá.
(2) Minden olyan tagállam, amelyben legkülső régiók találhatók, az érintett régiókkal való konzultációt követően 2017. január 2-ig minden ilyen régióra vonatkozóan elfogadja a veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékét.
(3) Ami az e cikk (2) bekezdésében említett jegyzékekben szereplő idegenhonos inváziós fajokat illeti, a tagállamok saját legkülső régióikban adott esetben alkalmazhatnak a 7-9., 13-17., 19. és 20. cikkben meghatározott intézkedéseket. Ezeknek az intézkedéseknek összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
(4) A (2) bekezdésben említett jegyzékeket, illetve azok frissítéseit a tagállamok haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak, és azokról tájékoztatják a többi tagállamot.
II. FEJEZET
MEGELŐZÉS
7. cikk
Korlátozások
(1) Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokat tilos szándékosan:
a)
az Unió területére behozni, beleértve a vámfelügyelet alatti átszállítást is;
b)
tartani, a zárt tartást is ideértve;
c)
tenyészteni, a zárt tartást is ideértve;
d)
az Unióba, az Unióból vagy az Unión belül szállítani, kivéve a faj kiirtása céljából használt létesítményekbe történő szállítást;
e)
forgalomba hozni;
f)
felhasználni vagy azokkal kereskedni;
g)
szaporítás, nevelés vagy termesztés céljára engedélyezni, a zárt tartást is ideértve; vagy
h)
a környezetbe kibocsátani.
(2) A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok nem szándékos behurcolásának vagy terjedésének - beleértve adott esetben a súlyos gondatlanságból eredő nem szándékos behurcolás vagy terjedést is - megelőzése érdekében.
8. cikk
Engedélyek
(1) A 7. cikk (1) bekezdésének a), b), c), d), f) és g) pontjában foglalt korlátozásoktól eltérve és az e cikk (2) bekezdésére is figyelemmel a tagállamok engedélyezési rendszert dolgoznak ki, lehetővé téve, hogy intézmények az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatosan kutatást vagy ex situ megőrzést folytassanak. Amikor az emberi egészség előmozdításához elengedhetetlen az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokból származó termékek felhasználása, akkor a tagállamok a tudományos tevékenység keretében való előállítására és a későbbi gyógyászati felhasználásra is kiterjeszthetik az engedélyezési rendszerüket.
(2) A tagállamok felhatalmazzák illetékes hatóságaikat arra, hogy az (1) bekezdésben említett engedélyeket kiadják azokra a tevékenységekre, amelyeket zárt tartás mellett, az alábbi feltételek mindegyikének teljesülésével folytatnak:
a)
az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj tartása és kezelése a (3) bekezdéssel összhangban zárt tartásban történik;
b)
a tevékenységet az illetékes hatóságok által meghatározott megfelelő képesítéssel rendelkező személyzet végzi;
c)
a zárt tartás helyére történő szállítást, illetve az onnan történő elszállítást az idegenhonos inváziós faj kiszabadulását lehetetlenné tevő körülmények között végzik, az engedélyben meghatározottaknak megfelelően;
d)
az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó állatokat megjelölik vagy adott esetben más olyan módszerrel hatékony módon azonosítják, amelyek nem okoznak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést;
e)
a kiszabadulás, elterjedés vagy eltávolítás kockázatát hatékonyan kezelik, figyelembe véve az érintett fajt, annak biológiai jellemzőit és terjedési viselkedésformáit, a folytatni kívánt tevékenységet és az alkalmazandó zárt tartásmódot, a környezettel való kölcsönhatást és az egyéb lényeges tényezőket;
f)
biztosítva van egy állandó felügyeleti rendszer, és a kérelmező kidolgozott egy, a lehetséges kiszabadulásra vagy elterjedésre is kiterjedő vészhelyzeti tervet, amely egy kiirtási tervet is magában foglal. A vészhelyzeti tervet az illetékes hatóságnak jóvá kell hagynia. Az idegenhonos inváziós faj kiszabadulása vagy elterjedése esetén a vészhelyzeti tervet azonnal végre kell hajtani, az engedélyt pedig - ideiglenesen vagy véglegesen - vissza lehet vonni.
Az (1) bekezdésben említett engedélyt a zárt tartás kapacitását meg nem haladó számú idegenhonos inváziós fajra és példányra kell korlátozni. Az engedélynek tartalmaznia kell az érintett fajok kiszabadulásával vagy elterjedésével kapcsolatos kockázat mérsékléséhez szükséges korlátozásokat. Az engedélynek folyamatosan kísérnie kell a tárgyát képező idegenhonos inváziós fajt, annak Unión belüli tartása, Unióba történő behozatala és Unión belüli szállítása során.
(3) A példányok zárt tartása során teljesülniük kell a következő feltételeknek:
a)
a példányok fizikailag elszigeteltek, és nem szabadulhatnak ki, terjedhetnek tovább vagy távolíthatók el illetéktelen személy által a tartás helyéről;
b)
szabályozott takarítási, hulladékkezelési és karbantartási eljárások biztosítják, hogy egyetlen példány sem, illetve azok egyetlen szaporítható része sem szabadulhat ki, terjedhet tovább vagy távolítható el illetéktelen személy által;
c)
a példányoknak a tartás helyéről való eltávolítása, valamint a példányok ártalmatlanítása, megsemmisítése vagy humánus módon való gyérítése oly módon történik, amely kizárja a tartás helyén kívüli szaporítás vagy szaporodás lehetőségét.
(4) Az engedély iránti kérelemhez a kérelmezőnek csatolnia kell minden olyan bizonyítékot, amely ahhoz szükséges, hogy az illetékes hatóság értékelni tudja a (2) és a (3) bekezdésben meghatározott feltételek teljesülését.
(5) A tagállamok felhatalmazzák illetékes hatóságaikat arra, hogy a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra káros hatást gyakorló, előre nem látott események bekövetkezése esetén bármely időpontban ideiglenesen vagy véglegesen visszavonják az engedélyt. Az engedélyek visszavonását tudományos tényekre alapozva, és amennyiben nem áll rendelkezésre elegendő tudományos információ, az elővigyázatosság elvére alapozva, valamint a nemzeti közigazgatási előírásokra kellő tekintettel kell megindokolni.
(6) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján meghatározza a tagállamok illetékes hatóságai által kiadott engedélyhez bizonyítékul szolgáló dokumentum formátumát. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A tagállamok ezt a formátumot az engedélyt kísérő dokumentum esetében használják.
(7) A tagállamok az e cikk (1) bekezdésével összhangban kiadott valamennyi engedélyre vonatkozóan késedelem nélkül az interneten nyilvánosságra hozzák legalább az alábbiakat:
a)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok tudományos és közönséges neve, amelyekre vonatkozóan az engedélyt kibocsátották;
b)
az érintett példányok száma vagy mennyisége;
c)
a cél, amelyre az engedélyt kibocsátották; és
d)
a 2658/87/EGK rendelet szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódok.
(8) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy illetékes hatóságaik ellenőrzéseket végezzenek annak biztosítása érdekében, hogy az intézmény megfelel a kiadott engedélyben meghatározott feltételeknek.
9. cikk
Jóváhagyás
(1) Kivételes esetekben, amennyiben azt nyomós közérdek indokolja, a társadalmi vagy gazdasági jellegű érdekeket is beleértve, a tagállamok - az e cikkben foglalt eljárásnak megfelelően, a Bizottság jóváhagyásától függően - engedélyt adhatnak intézményeknek arra, hogy a 8. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott feltételek mellett a 8. cikk (1) bekezdésében szereplő tevékenységektől eltérő tevékenységeket folytassanak.
(2) A Bizottság erre a célra elektronikus jóváhagyási rendszert hoz létre és működtet, és a jóváhagyási kérelmek ügyében a kérelem beérkezésétől számított 60 napon belül döntést hoz.
(3) A tagállamok a jóváhagyási kérelmeket a (2) bekezdésben említett rendszeren keresztül nyújtják be.
(4) A jóváhagyási kérelemnek tartalmaznia kell a következőket:
a)
az intézmény vagy az intézmények csoportjának részletes adatai, azok nevét és címét is beleértve;
b)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok tudományos és közönséges neve, amelyekre vonatkozóan a jóváhagyást kérik;
c)
a 2658/87/EGK rendelet szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódok;
d)
az érintett példányok száma vagy mennyisége;
e)
a kért jóváhagyás indokai;
f)
az annak biztosítása céljából előirányzott intézkedések részletes leírása, hogy az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok ne szabadulhassanak ki vagy terjedhessenek el a tartásukra és kezelésükre szolgáló zárt létesítményekből, valamint azoknak az intézkedéseknek a részletes leírása, amelyek annak biztosítására szolgálnak, hogy az idegenhonos inváziós fajok esetlegesen szükségessé váló szállítására olyan körülmények között kerüljön sor, amely kizárja kiszabadulásuk lehetőségét;
g)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok kiszabadulása kockázatának elemzése, amelyekre vonatkozóan a jóváhagyást kérik; az elemzéshez mellékelni kell a meghozandó kockázatcsökkentő intézkedések leírását;
h)
a tervezett felügyeleti rendszernek, valamint az esetleges kiszabadulás vagy elterjedés kezelésére kidolgozott - és szükség esetén kiirtási tervet is magában foglaló - vészhelyzeti tervnek a leírása;
i)
az ezen intézményekre vonatkozó releváns nemzeti jogszabályok leírása.
(5) A Bizottság általi jóváhagyásokról értesíteni kell az érintett tagállam illetékes hatóságát. A jóváhagyások a (4) bekezdés a) pontja szerinti kérelmezési eljárástól függetlenül konkrét intézményre vonatkoznak és tartalmazzák a (4) bekezdésben említett információkat, valamint az érvényességi időt is meghatározzák. A jóváhagyások rendelkezéseket tartalmaznak az intézményeknek a kérelem tárgyát képező tevékenységre történő felhasználás céljából további vagy utánpótlási célú példányokkal való ellátására is.
(6) A Bizottság általi jóváhagyást követően az illetékes hatóság a 8. cikk (4)-(8) bekezdésének megfelelően kiállíthatja az e cikk (1) bekezdésében említett engedélyt. Az engedélyben a Bizottság által kibocsátott jóváhagyásban meghatározott valamennyi rendelkezést szerepeltetni kell.
(7) Az e rendeletben foglalt vonatkozó kötelezettségek bármelyikének nem teljesítése esetén a Bizottság elutasítja a jóváhagyási kérelmet.
(8) A Bizottság a lehető leghamarabb tájékoztatja az érintett tagállamot, amennyiben egy jóváhagyási kérelmet a (7) bekezdés alapján elutasított, és megjelöli az elutasítás okait.
10. cikk
Vészhelyzeti intézkedések
(1) Ha egy tagállam bizonyítékkal rendelkezik arra vonatkozóan, hogy területén olyan idegenhonos inváziós faj van jelen, amely az uniós jegyzékben nem szerepel, de az illetékes hatóságok előzetes tudományos bizonyítékokon alapuló véleménye szerint a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumokat valószínűleg teljesíti, vagy hogy fennáll annak a közvetlen veszélye, hogy egy ilyen idegenhonos inváziós fajt betelepítenek vagy behurcolnak az adott tagállam területére, haladéktalanul vészhelyzeti intézkedéseket léptethet életbe, amelyek keretében a 7. cikk (1) bekezdésében szereplő korlátozások bármelyikét bevezetheti.
(2) A saját területére vonatkozóan a 7. cikk (1) bekezdése a), d) vagy e) pontjának az alkalmazását magában foglaló vészhelyzeti intézkedéseket életbe léptető tagállam haladéktalanul értesíti a Bizottságot és az összes többi tagállamot az életbe léptetett intézkedésekről és az azokat alátámasztó bizonyítékokról.
(3) A vészhelyzeti intézkedések tárgyát képező idegenhonos inváziós fajra vonatkozóan az érintett tagállam késedelem nélkül, de a vészhelyzeti intézkedések bevezetésére vonatkozó határozat elfogadását követő 24 hónapon belül mindenképpen elvégzi az 5. cikk szerinti kockázatelemzést a rendelkezésre álló szakmai és tudományos információk alapján, mégpedig azzal a céllal, hogy a szóban forgó faj bekerüljön az uniós jegyzékbe.
(4) Az e cikk (2) bekezdésében említett értesítés kézhezvétele esetén, vagy ha egyéb bizonyítékok állnak rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy az Unióban olyan idegenhonos inváziós faj van jelen, amely az uniós jegyzékben nem szerepel, de a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumokat valószínűleg teljesíti, vagy hogy fennáll annak a közvetlen veszélye, hogy egy ilyen idegenhonos inváziós fajt betelepítenek vagy behurcolnak az Unió területére, akkor a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján, az előzetes tudományos bizonyítékok alapján megállapítja, hogy a faj valószínűsíthetően megfelel-e az említett kritériumoknak, és amennyiben arra a megállapításra jut, hogy a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumok valószínűleg teljesülnek, az Unióra vonatkozó vészhelyzeti intézkedéseket léptet életbe, amelyek keretében az adott faj miatti kockázatokra tekintettel a 7. cikk (1) bekezdésében szereplő korlátozások bármelyikét bevezetheti egy korlátozott időtartamra. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(5) Amennyiben a Bizottság a (4) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktusokat fogad el, a tagállamok szükség szerint hatályon kívül helyezik vagy módosítják az általuk meghozott vészhelyzeti intézkedéseket.
(6) A tagállamok abban az esetben is hatályon kívül helyezik vagy módosítják saját vészhelyzeti intézkedéseiket, amennyiben a Bizottság a szóban forgó idegenhonos inváziós fajt felveszi az uniós jegyzékbe.
(7) Ha az e cikk (3) bekezdése értelmében elvégzett kockázatelemzést követően a Bizottság az idegenhonos inváziós fajt nem veszi fel az uniós jegyzékbe, akkor a tagállamok hatályon kívül helyezik az e cikk (1) bekezdése értelmében életbe léptetett vészhelyzeti intézkedéseiket, és az említett fajt felvehetik a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajoknak a 12. cikk (1) bekezdése szerinti nemzeti jegyzékébe, valamint mérlegelhetik a 11. cikk szerinti megerősített regionális együttműködés alkalmazását.
11. cikk
A regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok és az Unióban őshonos fajok
(1) A tagállamok a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó, 12. cikkel összhangban létrehozott nemzeti jegyzékükben szereplő fajok közül meghatározhatnak olyan, az Unióban őshonos vagy ott nem őshonos fajokat, amelyek megerősített regionális együttműködést tesznek szükségessé.
(2) Az érintett tagállamok kérésére a Bizottság elősegíti a 22. cikk (1) bekezdése szerinti, az érintett tagállamok közötti együttműködést és koordinációt. Amennyiben egyes idegenhonos inváziós fajok által a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre és a gazdaságra gyakorolt hatás miatt szükséges, és ezt a megerősített regionális együttműködés indokoltságát vizsgáló, a kérelmező tagállamok által elvégzett átfogó elemzés is kellőképpen alátámasztja, a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján megkövetelheti, hogy az érintett tagállamok a saját területükön vagy annak egy részén adott esetben értelemszerűen alkalmazzák a 13., 14., és 16. cikket, a 17. cikket függetlenül a 18. cikktől, továbbá adott esetben alkalmazzák a 19. és 20. cikket. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(3) Azok a regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok, amelyek a tagállamok valamelyikében őshonosak, az adott tagállam területén nem tartoznak a 13., 14., 16., 17., 19., 20. és 24. cikk rendelkezéseinek a hatálya alá. Azok a tagállamok, ahol ezek a fajok őshonosak, együttműködnek az érintett tagállamokkal e fajok útvonalainak a 13. cikk szerinti elemzésében, és a 22. cikk (1) bekezdésében foglaltak szerint eljárva, a többi tagállammal konzultálva, megfelelő intézkedéseket fogadhatnak el e fajok további terjedésének megakadályozása érdekében.
12. cikk
A tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok
(1) A tagállamok nemzeti jegyzéket hozhatnak létre a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokról. Ezen idegenhonos inváziós fajok vonatkozásában a tagállamok a saját területükön adott esetben alkalmazhatják a 7., 8., 13-17., 19. és 20. cikkben meghatározott intézkedéseket. Ezeknek az intézkedéseknek összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot az általuk tagállami szinten veszélyt jelentőnek tekintett idegenhonos inváziós fajokról és az (1) bekezdéssel összhangban alkalmazott intézkedésekről.
13. cikk
Az idegenhonos inváziós fajok útvonalaira vonatkozó cselekvési tervek
(1) A tagállamok az uniós jegyzék elfogadásától számított 18 hónapon belül átfogó elemzést készítenek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok nem szándékos behurcolásának és terjedésének útvonalairól legalább a saját területükre, valamint a 2008/56/EK irányelv 3. cikke 1. pontjában meghatározottak szerinti tengervizeikre vonatkozóan, valamint meghatározzák azokat az útvonalakat, amelyek a rajtuk keresztül az Unióba bejutó fajok mennyisége vagy az általuk okozott esetleges kár mértéke miatt kiemelt intézkedést igényelnek („kiemelt útvonalak”).
(2) Az uniós jegyzék elfogadásától számított három éven belül minden egyes tagállam kidolgozza és végrehajtja az általa az (1) bekezdés alapján meghatározott kiemelt útvonalakra vonatkozó cselekvési tervet vagy terveket. A cselekvési terveknek tartalmazniuk kell a fellépések ütemtervét, és be kell mutatniuk a kiemelt útvonalakra irányuló és az idegenhonos inváziós fajok Unióba történő nem szándékos behurcolásának és Unión belüli terjedésének a megelőzése érdekében meghozandó intézkedéseket, valamint adott esetben az önkéntes fellépéseket és a bevált gyakorlatok gyűjteményét.
(3) A tagállamok gondoskodnak a megfelelő koordinációról, hogy olyan cselekvési terv vagy tervek szülessenek, amelyeket a 22. cikk (1) bekezdésével összhangban a megfelelő regionális szinten összehangoltak. Amennyiben nem születnek ilyen regionális cselekvési tervek, a tagállamok a területükre vonatkozó cselekvési terveket dolgoznak ki és hajtanak végre, és azokat lehetőség szerint összehangolják a megfelelő regionális szinten.
(4) Az e cikk (2) bekezdésében említett cselekvési terveknek mindenekelőtt a következőkre irányuló - és költség-haszon elemzésen alapuló - intézkedéseket kell magukban foglalniuk:
a)
figyelemfelkeltés;
b)
az áruk, javak, járművek és felszerelések idegenhonos inváziós fajok példányaival való szennyeződésének a minimálisra csökkentése, ideértve az idegenhonos inváziós fajok harmadik országokból történő szállításának megakadályozására vonatkozó intézkedéseket is;
c)
a 15. cikk szerinti hatósági ellenőrzésektől eltérő megfelelő ellenőrzések biztosítása az Unió határain.
(5) A (2) bekezdésnek megfelelően létrehozott cselekvési terveket késedelem nélkül be kell nyújtani a Bizottságnak. A tagállamok legalább hatévente felülvizsgálják a cselekvési terveiket, és benyújtják azokat a Bizottságnak.
III. FEJEZET
KORAI ÉSZLELÉS ÉS GYORS KIIRTÁS
14. cikk
Felügyeleti rendszer
(1) Az idegenhonos inváziós fajok Unióba való átterjedésének vagy az Unióban történő terjedésének a megelőzése érdekében a tagállamok az uniós jegyzék elfogadásától számított 18 hónapon belül létrehozzák vagy meglévő rendszerükbe integrálják az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok felügyeleti rendszerét, amely az idegenhonos inváziós fajok környezetben való előfordulására vonatkozó adatok - felmérések, monitorozás és egyéb eljárások révén történő - gyűjtésére és rögzítésére szolgál.
(2) Az e cikk (1) bekezdésében említett felügyeleti rendszernek:
a)
le kell fednie a tagállam területét - a tengeri felségvizeket is beleértve -, hogy az Unió számára veszélyt jelentő új, illetve már megtelepedett idegenhonos inváziós fajok jelenléte és elterjedési területük meghatározható legyen;
b)
elég dinamikusnak kell lennie ahhoz, hogy a tagállam területén vagy annak egy részén belül gyorsan észlelhető legyen az olyan, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok megjelenése a környezetben, amelyek jelenlétéről korábban nem tudtak;
c)
az uniós jogban vagy nemzetközi megállapodásokban meghatározott, az elemzésre és monitorozására vonatkozó rendelkezésekre kell épülnie, azokkal összeegyeztethetőnek kell lennie, és azokat nem szabad megkettőznie, valamint fel kell használnia a 92/43/EGK irányelv 11. cikkében, a 2000/60/EK irányelv 8. cikkében és a 2008/56/EK irányelv 11. cikkében meghatározott, meglévő felügyeleti és monitorozó rendszerek által biztosított információkat;
d)
a lehetőségekhez mérten figyelembe kell vennie a határokon átnyúló lényeges hatásokat és jellemzőket.
15. cikk
Hatósági ellenőrzések
(1) A tagállamok 2016. január 2-ig létrehoznak egy olyan, teljes mértékben működőképes intézményrendszert, amelynek célja az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok Unióba történő szándékos betelepítésének a megelőzéséhez szükséges hatósági ellenőrzések elvégzése. E hatósági ellenőrzések az azon Kombinált Nómenklatúra-kódok alá tartozó árukategóriákra alkalmazandók, amelyekre az uniós jegyzékben hivatkoznak a 4. cikk (5) bekezdésében foglaltaknak megfelelően.
(2) Az illetékes hatóságok elvégzik az e cikk (1) bekezdésében említett áruk megfelelő, kockázatalapú ellenőrzését, és annak keretében megbizonyosodnak arról, hogy:
a)
az áruk nem szerepelnek az uniós jegyzékben; vagy hogy
b)
a 8. cikkben említett érvényes engedély vonatkozik rájuk.
(3) Az e cikk (2) bekezdésében említett, okmányellenőrzést, azonossági ellenőrzést és szükség esetén fizikai ellenőrzést magukban foglaló ellenőrzéseket az e cikk (1) bekezdésében említett áruk Unióba történő behozatalakor kell elvégezni. Amennyiben a hatósági ellenőrzésekről szóló uniós jog az e cikk (1) bekezdésében említett árukategóriák esetében már előír a 882/2004/EK rendeletben, illetve a 91/496/EGK és a 97/78/EK irányelvben meghatározottak szerinti, a határállomásokon elvégzendő egyedi hatósági ellenőrzéseket vagy a 2000/29/EK irányelvben meghatározottak szerinti, a belépési pontokon elvégzendő egyedi hatósági ellenőrzéseket, akkor a tagállamok az e cikk (2) bekezdésében említett ellenőrzések elvégzésének feladatát a 882/2004/EK rendelet 4. cikkével, illetve a 2000/29/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összhangban ezen ellenőrzések elvégzésével megbízott illetékes hatóságokra ruházzák.
(4) Az (1) bekezdésben említett áruk vámszabad területen vagy vámszabad raktárban való kezelésére, valamint az (1) bekezdésben említett áruknak szabad forgalomba bocsátás, átszállítás, vámraktározás, aktív feldolgozás, vámfelügyelet melletti feldolgozás és ideiglenes behozatal céljából történő vámeljárás alá vonására csak abban az esetben kerülhet sor, ha a vámhatóságoknak benyújtották az alábbiakat:
a)
a 882/2004/EK rendelet, a 91/496/EGK és a 97/78/EK irányelv szerinti, határállomásokon végzett ellenőrzések esetében, valamint a 2000/29/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének j) pontja szerinti belépési pontokon végzett ellenőrzések esetében az e cikk (3) bekezdésében említett illetékes hatóságok által megfelelően kitöltött vonatkozó beléptetési okmányt, amely tanúsítja, hogy az e cikk (2) bekezdésében említett feltételek teljesülnek. Ez esetben az okmányban feltüntetett vámeljárást kell követni; vagy
b)
amennyiben az áruk az uniós jog értelmében nem tartoznak hatósági ellenőrzés hatálya alá, olyan egyéb igazoló okmányt, amelyből kiderül, hogy az ellenőrzések kielégítő eredménnyel zárultak, valamint az ezt követően kiállított beléptetési okmányt.
Ezen okmányok elektronikus úton is benyújthatók.
(5) Ha az ellenőrzések e rendelet megsértését állapítják meg, akkor:
a)
a vámhatóságok felfüggesztik az áruk vámeljárás alá vonását, vagy lefoglalják az árukat;
b)
a (3) bekezdésben említett illetékes hatóságok lefoglalják az árukat.
A lefoglalt árukat az e rendelet alkalmazásáért felelős illetékes hatóság gondjaira kell bízni. Az említett hatóság a nemzeti jogszabályoknak megfelelően jár el. A tagállamok meghatározott feladatokat átruházhatnak más hatóságokra.
(6) Az ellenőrzés elvégzése során felmerülő költségeket és a rendelet megsértésével összefüggésben felmerülő költségeket az az Unión belüli természetes vagy jogi személy viseli, aki vagy amely az árukat behozta az Unióba, hacsak az érintett tagállam másként nem határoz.
(7) A tagállamok eljárásokat alakítanak ki annak érdekében, hogy biztosítsák a vonatkozó információk valamennyi érintett hatóság közötti cseréjét, valamint az e hatóságok közötti, a (2) bekezdésben említett ellenőrzés kapcsán folytatandó hatékony és eredményes koordinációt és együttműködést.
(8) A Bizottság legjobb gyakorlatokon alapuló iránymutatásokat és képzési programokat dolgoz ki valamennyi tagállammal együtt az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok azonosításának és észlelésének megkönnyítése érdekében, valamint az ellenőrzések hatékony és eredményes elvégzésének előmozdítása céljából.
(9) Amennyiben az árut képező idegenhonos inváziós fajokra a 8. cikk szerinti engedélyt adtak ki, akkor a vámáru-nyilatkozatban vagy a határigazgatási szerv részére tett releváns bejelentésben hivatkozni kell a bejelentett árukra vonatkozó érvényes engedélyre.
16. cikk
A korai észlelés bejelentése
(1) A tagállamok a 14. cikknek megfelelően létrehozott felügyeleti rendszer és a 15. cikkben előírt hatósági ellenőrzések során gyűjtött információk felhasználásával erősítik meg az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának, illetve jelenlétének a korai észlelését.
(2) A tagállamok haladéktalanul írásban értesítik a Bizottságot, és tájékoztatják a többi tagállamot az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának, illetve jelenlétének korai észleléséről, ezen belül is különösen az alábbiakról:
a)
az uniós jegyzékben szereplő bármely faj megjelenése a területükön vagy annak egy részén, amennyiben annak a fajnak a területükön vagy annak egy részén való jelenléte korábban nem volt ismert;
b)
az uniós jegyzékben szereplő bármely faj ismételt megjelenése a területükön vagy annak egy részén azt követően, hogy azt kiirtottnak nyilvánították.
17. cikk
Gyors kiirtás az invázió kezdeti szakaszában
(1) A korai észlelést követően és a korai észlelés tárgyában a 16. cikkben előírt értesítés megküldését követő három hónapon belül a tagállamok kiirtásra irányuló intézkedéseket léptetnek életbe; ezen intézkedéseket bejelentik a Bizottságnak, és tájékoztatják róluk a többi tagállamot.
(2) A kiirtásra irányuló intézkedések alkalmazása során a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az alkalmazott módszerekkel hatékonyan el lehessen érni az érintett idegenhonos inváziós faj állományának teljes és végleges felszámolását, kellő figyelmet fordítva az emberi egészségre és a környezetre, kiváltképp a nem célfajokra és azok élőhelyeire, valamint biztosítva, hogy az intézkedések ne okozzanak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést az állatoknak.
(3) A tagállamok ellenőrzik a kiirtás eredményességét. A tagállamok erre a célra a 14. cikkben meghatározott felügyeleti rendszert is használhatják. Az ellenőrzés során - adott esetben - a nem célfajokra gyakorolt hatást is értékelni kell.
(4) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot a meghozott intézkedések hatékonyságáról, és az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj állományának kiirtását követően értesítik arról a Bizottságot. A tagállamok erről a többi tagállamot is tájékoztatják.
18. cikk
A gyors kiirtás kötelezettségétől való eltérések
(1) A tagállamok az idegenhonos inváziós faj 16. cikkben említett észlelésétől számított két hónapon belül megbízható tudományos bizonyítékok alapján dönthetnek úgy, hogy nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket, amennyiben a következő feltételek legalább egyike teljesül:
a)
kimutatható, hogy a kiirtás technikailag kivitelezhetetlen, mivel a rendelkezésre álló módszerek nem alkalmazhatók abban a környezetben, ahol az idegenhonos inváziós faj megtelepedett;
b)
a rendelkezésre álló adatokon alapuló költség-haszon elemzés elfogadható bizonyossággal kimutatja, hogy a költségek hosszú távon rendkívül magasak lesznek, és nem állnak arányban a kiirtással elérhető előnyökkel;
c)
nem állnak rendelkezésre kiirtási módszerek, vagy a rendelkezésre álló módszerek nagyon súlyos káros hatást gyakorolnak az emberi egészségre, a környezetre vagy más fajokra.
Az érintett tagállam késedelem nélkül írásban értesíti a Bizottságot döntéséről. Az értesítéshez csatolni kell az első albekezdés a), b) és c) pontjában említett minden bizonyítékot.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján az (1) bekezdés második albekezdésével összhangban bejelentett döntés elutasításáról is határozhat, amennyiben az (1) bekezdésben meghatározott feltételek nem teljesülnek.
(3) E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A végrehajtási jogi aktusok tervezetét a tagállami értesítés kézhezvételétől számított két hónapon belül be kell nyújtani a 27. cikk (1) bekezdésében említett bizottságnak.
(4) A tagállamok elszigetelésre irányuló intézkedések életbeléptetésével gondoskodnak az idegenhonos inváziós fajok más tagállamokba történő továbbterjedésének megakadályozásáról, amikor az (1) bekezdésben foglaltaknak megfelelően nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket.
(5) Amennyiben a Bizottság az e cikk (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban bejelentett döntést elutasítja, akkor az érintett tagállam köteles késedelem nélkül életbe léptetni a 17. cikkben említett, kiirtásra irányuló intézkedéseket.
(6) Amennyiben a Bizottság az e cikk (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban bejelentett döntést nem utasítja el, akkor a 19. cikkben említett kezelési intézkedéseket kell alkalmazni az adott idegenhonos inváziós fajra vonatkozóan.
IV. FEJEZET
A SZÉLES KÖRBEN ELTERJEDT IDEGENHONOS INVÁZIÓS FAJOK KEZELÉSE
19. cikk
Kezelési intézkedések
(1) Az idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe történt felvételétől számított 18 hónapon belül a tagállamok hatékony kezelési intézkedéseket léptetnek életbe az Unió számára veszélyt jelentő, a területükön széles körben elterjedtnek talált idegenhonos inváziós fajok ellen a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint adott esetben az emberi egészségre vagy a gazdaságra gyakorolt hatásuk minimalizálása érdekében.
A kezelési intézkedéseknek az idegenhonos inváziós fajok által a környezetre gyakorolt hatással arányosnak, és a tagállamok sajátos körülményeinek megfelelőnek kell lenniük, valamint költség-haszon elemzésen kell alapulniuk, és - amennyiben megvalósítható - a 20. cikkben említett helyreállító intézkedéseknek is szerepelniük kell köztük. A kezelési intézkedéseket azok költséghatékonysága és az elvégzett kockázatértékelés alapján kell rangsorolni.
(2) A kezelési intézkedések az idegenhonos inváziós faj állományának kiirtására, szabályozására vagy elszigetelésére irányuló, letális vagy nem letális fizikai, kémiai vagy biológiai intézkedéseket foglalnak magukban. A kezelési intézkedéseknek adott esetben a fogadó ökoszisztéma folyamatban lévő és jövőbeli inváziókkal szembeni ellenálló képességének a növelését célzó intézkedéseket is tartalmazniuk kell. A már megtelepedett idegenhonos inváziós fajok kereskedelmi célú felhasználása ideiglenesen engedélyezhető, amennyiben erre az e fajok kiirtására, állományszabályozására vagy elszigetelésére irányuló kezelési intézkedések részeként kerül sor, de csak részletes indoklás alapján, és feltéve hogy minden szükséges ellenőrzési intézkedést meghoztak a továbbterjedés megakadályozására.
(3) A kezelési intézkedések alkalmazásakor és az alkalmazott módszerek megválasztásakor a tagállamok kellő figyelmet fordítanak az emberi egészségre és a környezetre, kiváltképp a nem célfajokra és azok élőhelyeire, valamint gondoskodnak arról, hogy abban az esetben, ha az intézkedések állatokra irányulnak, ne okozzanak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést az állatoknak, anélkül azonban, hogy ez a kezelési intézkedések hatékonyságát veszélyeztetné.
(4) A 14. cikkben meghatározott felügyeleti rendszert úgy kell kialakítani és alkalmazni, hogy az egyben a kiirtásra, az állományszabályozásra vagy az elszigetelésre irányuló intézkedések által a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint adott esetben az emberi egészségre vagy a gazdaságra gyakorolt hatás minimalizálása hatékonyságának monitorozására is szolgáljon. A monitorozás során - adott esetben - a nem célfajokra gyakorolt hatást is értékelni kell.
(5) Azok a tagállamok, amelyekben valamely, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj jelen van, késedelem nélkül értesítik a többi tagállamot és a Bizottságot arról, ha a faj más tagállamba történő továbbterjedésének kockázata jelentős. Az érintett tagállamok adott esetben közösen elfogadott kezelési intézkedéseket vezetnek be. Amennyiben a továbbterjedés harmadik országot is érinthet, akkor az érintett tagállam erről törekszik tájékoztatni az érintett harmadik országokat.
20. cikk
A sérült ökológiai rendszerek helyreállítása
(1) A tagállamok megfelelő helyreállítási intézkedéseket hoznak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok által legyengített, károsított vagy tönkretett ökológiai rendszerek helyreállítása érdekében, kivéve ha a rendelkezésre álló adatokon alapuló költség-haszon elemzés elfogadható bizonyossággal kimutatja, hogy ezen intézkedések költségei magasak lesznek, és nem állnak arányban a helyreállítással elérhető előnyökkel.
(2) Az (1) bekezdésben említett helyreállítási intézkedéseknek legalább a következőket kell tartalmazniuk:
a)
olyan intézkedések, amelyek egy, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jelenléte által okozott zavarásnak kitett ökoszisztéma esetében megerősítik annak ellenálló, káros hatást csillapító, alkalmazkodó és regenerálódó képességét a zavarással szemben;
b)
a kiirtást követő ismételt invázió megelőzését támogató intézkedések.
V. FEJEZET
HORIZONTÁLIS RENDELKEZÉSEK
21. cikk
A költségmegtérülés elve
A „szennyező fizet” elvvel összhangban és a 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (23) sérelme nélkül a tagállamok törekednek az idegenhonos inváziós fajok káros hatásának megelőzéséhez, minimalizálásához vagy enyhítéséhez szükséges intézkedések költségeinek megtéríttetésére, a környezeti és erőforrásköltségeket, valamint a helyreállítási költségeket is beleértve.
22. cikk
Együttműködés és koordináció
(1) Az e rendelet értelmében fennálló kötelezettségeik teljesítése során a tagállamok minden erőfeszítést megtesznek a valamennyi érintett tagállammal való szoros koordináció biztosítása érdekében, és ehhez - amennyiben kivitelezhető és célravezető - regionális vagy nemzetközi megállapodások keretében létrehozott meglévő struktúrákat használnak. Az érintett tagállamok mindenekelőtt azon tagállamokkal törekednek a koordináció biztosítására, amelyekkel:
a)
a tengeri fajok tekintetében a 2008/56/EK irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében vett egyazon tengeri alrégión osztoznak;
b)
a nem tengeri fajok tekintetében a 92/43/EGK irányelv 1. cikke c) pontja iii. alpontjának értelmében vett egyazon biogeográfiai régión osztoznak;
c)
közös határaik vannak;
d)
az édesvízi fajok tekintetében a 2000/60/EK irányelv 2. cikke 13. pontjának értelmében vett egyazon vízgyűjtő területen osztoznak;
e)
bármilyen egyéb közös érdekű ügyeik vannak.
Az érintett tagállamok kérésére a Bizottság fellép e koordináció előmozdítása érdekében.
(2) E rendelet célkitűzéseinek megvalósítása érdekében a tagállamok az e rendelet értelmében fennálló kötelezettségeik teljesítése során adott esetben törekednek a harmadik országokkal való együttműködésre, többek között a regionális vagy nemzetközi megállapodások keretében létrehozott meglévő struktúrák felhasználásával.
(3) A tagállamok rendelkezéseket - így például az e cikk (1) bekezdésében említett rendelkezéseket - alkalmazhatnak a 12. cikk (1) bekezdésével összhangban elfogadott nemzeti jegyzékekben meghatározott, tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok tekintetében más érintett tagállamokkal folytatandó koordináció és együttműködés biztosítása céljából. A tagállamok továbbá ezen idegenhonos inváziós fajok vonatkozásában együttműködési mechanizmusokat hozhatnak létre a megfelelő szinten. E mechanizmusok magukban foglalhatják az információ- és adatcserét, az idegenhonos inváziós fajok útvonalaira vonatkozó cselekvési terveket, az idegenhonos inváziós fajok kezelésére, szabályozására és kiirtására vonatkozó legjobb gyakorlatok cseréjét, a korai riasztási rendszereket, valamint a lakossági szemléletformáláshoz vagy tájékoztatáshoz kapcsolódó programokat.
23. cikk
Szigorúbb nemzeti szabályok
A tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak szigorúbb nemzeti szabályokat azzal a céllal, hogy megakadályozzák az idegenhonos inváziós fajok betelepítését vagy behurcolását, megtelepedését és terjedését. Ezeknek a szabályoknak összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
VI. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
24. cikk
Jelentéstétel és felülvizsgálat
(1) A tagállamok 2019. június 1-jéig és azt követően hatévente aktualizálják és továbbítják a Bizottságnak a következőket:
a)
a 14. cikk szerinti felügyeleti rendszernek és az Unióba belépő idegenhonos fajok 15. cikk szerinti hatósági ellenőrzési rendszerének a leírása vagy e leírás aktualizált változata;
b)
a területükön jelen lévő, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok vagy a 11. cikk (2) bekezdése szerinti, regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok elterjedési területe, beleértve a vándorlási és szaporodási jellemzőikre vonatkozó információkat is;
c)
a 12. cikk (2) bekezdése alapján a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajnak tekintett fajokra vonatkozó információk;
d)
a 13. cikk (2) bekezdésében említett cselekvési tervek;
e)
a tagállam egész területére vonatkozó, összesített információk a 17. cikknek megfelelően hozott, kiirtásra irányuló intézkedésekről, a 19. cikkel összhangban hozott kezelési intézkedésekről, azok eredményességéről és azoknak a nem célfajokra gyakorolt hatásáról;
f)
a 8. cikkben említett engedélyek száma és a cél, amelyre vonatkozóan az engedélyeket kibocsátották;
g)
a lakosságnak az idegenhonos inváziós fajok jelenlétével kapcsolatos tájékoztatása érdekében hozott intézkedések és azon intézkedések, amelyeknek megtételére a polgárokat felkérték;
h)
a 8. cikk (8) bekezdésében előírt ellenőrzések; valamint
i)
az e rendeletnek való megfelelés érdekében végrehajtott intézkedések költségeivel kapcsolatos információk, amennyiben ezek rendelkezésre állnak.
(2) A tagállamok 2015. november 5-ig bejelentik a Bizottságnak az e rendelet alkalmazásáért felelős illetékes hatóságokat, és tájékoztatják azokról a többi tagállamot.
(3) A Bizottság 2021. június 1-jéig felülvizsgálja e rendelet - és azon belül is többek között az uniós jegyzék, a 13. cikk (2) bekezdésében említett cselekvési tervek, a felügyeleti rendszer, a vámellenőrzések, a kiirtásra vonatkozó kötelezettség és a kezelési kötelezettségek - alkalmazását, és jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyhez az e rendelet módosítására irányuló jogalkotási javaslatokat csatolhat, többek között az uniós jegyzékkel kapcsolatos változtatásokra vonatkozóan. E felülvizsgálat keretében továbbá meg kell vizsgálni a regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó végrehajtási rendelkezések eredményességét, valamint annak szükségességét és megvalósíthatóságát, hogy az uniós jegyzékbe őshonos fajokat is felvegyenek, illetve azt a kérdést is, hogy a tagállamok által elfogadott cselekvési tervek és meghozott intézkedések hatékonyságának növelése érdekében szükség van-e további harmonizációra.
(4) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján meghatározza a jelentéstétel technikai formátumát, hogy ezáltal egyszerűsítse és ésszerűsítse az e cikk (1) bekezdése szerinti információkkal kapcsolatos tagállami jelentéstételi kötelezettségeket. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
25. cikk
Információszolgáltatást támogató rendszer
(1) A Bizottság fokozatosan létrehozza az e rendelet alkalmazását megkönnyítő, információszolgáltatást támogató rendszert.
(2) 2016. január 2-ig e rendszernek magában kell foglalnia az idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó adatokat tartalmazó meglévő rendszereket összekötő, az adatszolgáltatást támogató mechanizmust, amelyben a 24. cikkben előírt jelentéstétel megkönnyítése érdekében különös figyelmet kell szentelni az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos információknak.
Ennek az első albekezdésben említett adatszolgáltatást támogató mechanizmusnak olyan eszközzé kell válnia, amely segítséget nyújt a Bizottság és a tagállamok számára a 16. cikk (2) bekezdése szerinti, vonatkozó értesítések kezelésében.
(3) 2019. január 2-ig a (2) bekezdésben említett, adatszolgáltatást támogató mechanizmusnak az e rendelet alkalmazásának egyéb területeire vonatkozó információk cseréjét támogató mechanizmussá kell válnia.
A mechanizmus ezenfelül a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal, valamint az idegenhonos inváziós fajok útvonalaival, a kockázatelemzéssel, továbbá a kezelési és a kiirtásra irányuló intézkedésekkel kapcsolatos információkat is magában foglalhat, amennyiben ezek rendelkezésre állnak.
26. cikk
A nyilvánosság részvétele
Az e rendelet 13. cikke szerinti cselekvési tervek kidolgozásakor és az e rendelet 19. cikke szerinti kezelési intézkedések foganatosításakor a tagállamok gondoskodnak arról, hogy a nyilvánosság időben és ténylegesen lehetőséget kapjon a cselekvési tervek és az intézkedések előkészítésében, módosításában vagy felülvizsgálatában való részvételre a tagállamok által a 2003/35/EK irányelv 2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének megfelelően már meghatározott módon.
27. cikk
Bizottság
(1) A Bizottságot egy bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelemében vett bizottságnak minősül, amelynek munkáját a 28. cikkben említett tudományos fórum segítheti.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
(3) Ha a bizottság nem nyilvánít véleményt, a Bizottság nem fogadhatja el a végrehajtási jogi aktus tervezetét, és a 182/2011/EU rendelet 5. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdése alkalmazandó.
28. cikk
Tudományos fórum
A Bizottság biztosítja a tudományos közösség tagállamok által kijelölt képviselőinek részvételét, amelynek keretében e képviselők tanácsot adnak az e rendelet alkalmazásához kapcsolódó bármely tudományos kérdésben, különösen a 4., 5., 10. és 18. cikk vonatkozásában. Az említett képviselők egy tudományos fórum keretében üléseznek. E fórum eljárási szabályzatát a Bizottság állapítja meg.
29. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottságnak az 5. cikk (3) bekezdésében említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2015. január 1-jétől kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja az 5. cikk (3) bekezdésében említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) Az 5. cikk (3) bekezdése értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
30. cikk
Szankciók
(1) A tagállamok megállapítják az e rendelet megszegése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó rendelkezéseket. A tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak azok alkalmazásának biztosítására.
(2) A megállapított szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
(3) A megállapított szankciók többek között a következőket foglalhatják magukban:
a)
pénzbírság;
b)
az előírásoknak nem megfelelő, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok lefoglalása;
c)
a 8. cikkel összhangban kibocsátott engedély azonnali felfüggesztése vagy visszavonása.
(4) A tagállamok 2016. január 2-ig közlik a Bizottsággal az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket, és haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak a későbbi módosításokat.
31. cikk
A nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosaira vonatkozó átmeneti rendelkezések
(1) A 7. cikk (1) bekezdésének b) és d) pontjától eltérve az uniós jegyzékben szereplő idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó, kedvtelésből tartott állatokat nem kereskedelmi céllal tartó tulajdonosok számára engedélyezni kell, hogy ezeket az állatokat természetes életük végéig megtarthassák, amennyiben teljesülnek a következő feltételek:
a)
az állatokat már az uniós jegyzékbe való felvételüket megelőzően is tartották;
b)
az állatokat zárt módon tartják, és meghoznak minden megfelelő intézkedést annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki.
(2) Az illetékes hatóságok megtesznek minden ésszerű lépést annak érdekében, hogy a tagállamok által szervezett szemléletformáló és tájékoztató programok révén tájékoztassák a nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosait az (1) bekezdésben említett állatok tartásával járó kockázatokról, valamint a szaporodásuk és kiszabadulásuk kockázatának minimalizálása érdekében meghozandó intézkedésekről.
(3) Amennyiben a nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosai nem tudják teljesíteni az (1) bekezdésben meghatározott feltételeket, nem szabad engedélyezni, hogy megtartsák az érintett állatokat. A tagállamok felajánlhatják számukra, hogy átveszik a tulajdonukban lévő állatokat. Ebben az esetben kellő figyelmet kell fordítani az állatok jólétére.
(4) Az e cikk (3) bekezdésében említett állatok a 8. cikkben említett intézményekben vagy a tagállamok által kifejezetten e célra létrehozott létesítményekben tarthatók.
32. cikk
A kereskedelmi célú raktárkészletekre vonatkozó átmeneti rendelkezések
(1) Az idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó példányokat tartalmazó, az érintett idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe való felvétele előtt beszerzett kereskedelmi célú raktárkészletek tulajdonosai számára az érintett faj jegyzékbe való felvételét követően legfeljebb két évig engedélyezni kell az e fajokhoz tartozó élő példányoknak vagy azok szaporítható részeinek tartását, valamint szállítását, a 8. cikkben említett kutatási vagy ex situ megőrzési tevékenységet folytató intézményeknek, valamint gyógyászati tevékenységek folytatása céljára történő eladás vagy átadás céljából, azzal a feltétellel, hogy a példányokat zárt módon tartják és szállítják, és valamennyi megfelelő intézkedést meghoznak annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki; illetve a raktárkészleteik felszámolása érdekében az említett példányok leölése vagy humánus módon való gyérítése céljából.
(2) Az élő példányok nem kereskedelmi felhasználók számára történő eladását vagy átadását az adott fajnak az uniós jegyzékbe való felvételét követően egy évig kell engedélyezni, azzal a feltétellel, hogy a példányokat zárt módon tartják és szállítják, és valamennyi megfelelő intézkedést meghoznak annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki.
(3) Az időközben az uniós jegyzékbe felvett, akvakultúrában alkalmazott fajokra vonatkozóan a 708/2007/EK rendelet 6. cikke alapján kiadott és az e cikk (1) bekezdésében említett időszak után lejáró engedélyeket a tagállam a 708/2007/EK rendelet 12. cikkének megfelelően az e cikk (1) bekezdésében említett időszak végéig visszavonja.
33. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet 2015. január 1-jén lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2014. október 22-én.