ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/120
ze dne 29. října 2014
o režimu státních podpor SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), jež Itálie zamýšlí poskytnout na digitální projekční zařízení
(oznámeno pod číslem C(2014) 7888)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily (1) v souladu s výše uvedenými články, a se zřetelem k jejich vyjádřením,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 30. prosince 2008 oznámila Itálie Komisi svůj úmysl zavést daňové pobídky pro investice a distribuci v odvětví filmu a digitální projekce. Dne 2. dubna 2009 a 23. června 2009 zaslaly italské orgány doplňující informace.
(2)
Dopisem ze dne 22. července 2009 informovala Komise Itálii o rozhodnutí schválit daňové pobídky Itálie pro investice a distribuci v odvětví filmu. Komise zároveň informovala Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se daňových úlev navrhovaných pro investice do digitálních projekčních zařízení.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily.
(4)
Ministerstvo kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu a Evropská komise uspořádaly na toto téma seminář, který se konal dne 21. října 2009 v Římě.
(5)
Komise obdržela příslušné připomínky zúčastněných stran a předala je italským orgánům, aby se k nim vyjádřily. Jejich připomínky byly obdrženy dopisem zaevidovaným dne 19. ledna 2010. Následně došlo k další výměně informací, včetně doplňkových dopisů italských orgánů zaevidovaných dne 7. září 2010, 12. dubna 2011, 1. června 2011, 1. prosince 2011, 10. května 2012, 14. září 2012, 23. dubna 2013, 6. prosince 2013, 18. dubna 2014, 11. června 2014 a 1. srpna 2014.
II. POPIS OPATŘENÍ
1. Oznámené opatření
(6)
Daňové úlevy pro provozovatele kin, kteří instalují digitální projekční zařízení, byly součástí řady daňových opatření pro filmové odvětví, která italské orgány přijaly. Cílem těchto daňových opatření jako celku bylo stimulovat tržní dynamiku tak, aby byly v podmínkách příznivých pro hospodářskou soutěž podporovány umělecké filmy „italského původu“ a propagovány v Itálii i v Evropě.
(7)
Režim daňových úlev pro digitální projekci umožňuje daňovou úlevu ve výši 30 % nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení. Maximální roční daňová úleva činí 50 000 EUR na jeden kinosál.
(8)
Způsobilé náklady mohou vzniknout v souvislosti s:
a)
nákupem digitálních projekčních a reprodukčních zařízení;
b)
nákupem zařízení a aparatury pro příjem digitálního signálu prostřednictvím pozemního nebo satelitního vysílání;
c)
nákupem nebo pronájmem, čili leasingem, zařízení, systémů a aparatury uvedených shora. Příslušné smlouvy musí obsahovat povinnost odkoupit tento majetek po uplynutí sjednané doby pronájmu nebo ustanovení, podle něhož může uživatel využít tohoto opčního práva před uplynutím této doby;
d)
výdaji na odbornou přípravu zaměstnanců;
e)
výdaji vztahujícími se a sloužícími k rekonstrukci a uzpůsobení projekčních kabin, zařízení a doplňkových služeb a prostor využívaných dříve k promítání 35mm filmů.
Očekávané výdaje uvedené v posledních dvou bodech nesmí činit více než 20 % celkových výdajů vynaložených v rámci písmen a), b) a c).
(9)
Podle původního oznámení italských orgánů by byla podpora bezpodmínečná v případě kin, která mají jeden až čtyři kinosály, a multikin, jež mají 5 až 10 kinosálů v obcích s méně než 50 000 obyvateli. U ostatních multikin, která mají nejvýše 24 kinosálů, měla být podpora podmíněna povinností, aby 50 % programové nabídky tvořily umělecké filmy a aby alespoň 50 % kinosálů bylo uzpůsobeno na digitální projekci.
(10)
Daňová úleva se poskytuje provozovatelům kin, kteří v Itálii musí odvádět daně.
(11)
Právní základy pro tento režim jsou následující:
a)
zákon č. 244 ze dne 24. prosince 2007 o pravidlech sestavování ročního a víceletého rozpočtu státu (legge 24 dicembre 2007, n. 244, recante disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato);
b)
zákonné opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013, které bylo vydáním pozdějších předpisů změněno v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 (decreto legge 8 agosto 2013, n. 91, convertito, con modificazioni, in legge 7 ottobre 2013, n. 112);
c)
nová prováděcí pravidla pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci (nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. Pochybnosti vznesené Komisí
(12)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že oznámené opatření podpory představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Poskytováním daňových pobídek se italský stát vzdává určitých příjmů. Na tento režim se tudíž vydávají prostředky státu. Tento režim počítá s ekonomickými výhodami pro některé podniky, v tomto případě provozovatele kin. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmy mohou mít tyto selektivní výhody dopad na obchod v rámci Unie. Komise měla pochybnosti ohledně slučitelnosti podpory.
(13)
Pochybovala v prvé řadě o nezbytnosti daňových úlev pro digitální projekci a kritizovala maximální navrhovanou výši daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál), neboť odpovídá (se sazbou 30 %) maximálním přípustným nákladům na instalaci ve výši 166 667 EUR na 1 kinosál (50 000 EUR × 100/30). Tento limit je vyšší než odhadované náklady digitálního projekčního zařízení předložené italskými orgány (100 000 EUR). Komise zpochybnila výši limitu daňové úlevy a vyjádřila obavy, že odhad nákladů na přechod není přesný. Komise navíc vyjádřila pochybnosti o tom, zda je nutné instalovat projekční zařízení 2K (3) splňující specifikace DCI (4) pro promítání italských či evropských uměleckých filmů.
(14)
Komise měla dále pochybnosti ohledně přiměřenosti navrhovaného opatření podpory a konstatovala, že velká kina si pravděpodobně mohou spíše dovolit instalovat digitální projekční zařízení bez státní podpory. Komise rovněž upozornila na to, že provozovatelé kin mají k dispozici komerční modely pro přechod, např. „virtualprint fee“ (poplatek za virtuální kopii) (5), a proto si kladla otázku, zda státní podpora na jednotku, navržená pro všechny kinosály, nebude mít za následek zánik komerčních alternativ.
(15)
Komise dále pochybovala o vhodnosti daňové úlevy v podobě opatření podpory a konstatovala, že rozpočet vyčleněný na opatření (16,8 milionu EUR) odpovídá nákladům na instalaci ve výši 56 milionů EUR, které jsou podstatně nižší než odhadované náklady na přechod (čítající 395,7 milionu EUR na základě 100 000 EUR na jeden kinosál). Kromě vhodnosti dostupných prostředků Komise také zpochybnila skutečnost, že je navržené opatření dostatečně zaměřeno na dosažení cíle zvýšit šíření italských a evropských uměleckých filmů. Vyjádřila pochybnosti o tom, že by italské orgány byly s to určit podniky v oblasti filmu s digitálními zařízeními, v nichž mají být zavedeny alternativní komerční modely, které by italským divákům poskytly širší nabídku uměleckých filmů. Jelikož z využití daňové úlevy vyplývá, že příjemce musí mít dostatečné distribuční kapacity, a jelikož opatření předpokládá, že provozovatelé kin musí sami financovat 70 % investice, byla Komise na pochybách, zda kina, která podporu potřebují nejvíce, budou moci daňovou úlevu využít. Komise navíc pochybovala o tom, že by plánovaná jednorázová podpora (oznámení se týkalo pilotního opatření v době trvání 2 let) byla udržitelným řešením problému kratší životnosti a vyšších nákladů užívání spojeného s instalací digitálních zařízení.
(16)
Komise rovněž zpochybnila hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory. Přestože uznala, že by mohlo být ve společném zájmu, aby některý členský stát využil státní podpory na investice do přechodu na digitální technologii v kinech, požadovala ujištění ohledně technologické neutrality opatření. Konkrétně žádala potvrzení skutečnosti, že provozovatelé kin nebudou motivováni k přednostním investicím do jedné digitální normy namísto normy jiné. Komise kromě toho požádala italské orgány, aby zajistily, že bude možné promítat i filmy distribuované v digitálním formátu založeném na méně přísné obecné normě než je digitální norma platná pro zařízení, na něž se podpora poskytuje. Komise dále uvedla, že podporu na instalaci digitálního projekčního zařízení by mohly nepřímo získat velké americké filmové produkční společnosti (v případě zařízení splňujících specifikace DCI). Zvýšená poptávka vyplývající z navržené podpory by mohla zvýšit cenu projekčních zařízení, jejichž nabídka je omezená. Díky podpoře by Itálie mohla rychleji dosáhnout kritického množství digitálních kinosálů, což by mohlo urychlit přechod k digitální distribuci a zároveň uzavírání těch kin, která nebyla s to včas instalovat digitální projekční zařízení. Komise v zásadě pochybovala o tom, že případné narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno sociálními a kulturními výhodami plynoucími z podpory.
3. Změny provedené v navrhovaném opatření od zahájení procesu
(17)
Po zahájení formálního šetření ze strany Komise bylo italské opatření daňových úlev pro digitální projekci uskutečněno v souladu s režimem zavedeným na základě dočasného referenčního rámce Unie a v mezích limitů de minimis (6). Po schválení Komisí mají italské orgány v úmyslu opatření plně provést nad rámec limitů de minimis.
(18)
Italské orgány odhadují, že rozpočet opatření bude činit zhruba 7,5 milionu EUR na období 2014-2015.
(19)
Období, na které se toto rozhodnutí vztahuje, potrvá do 31. prosince 2022. Italské orgány očekávají, že se daňová úleva bude nejčastěji využívat v letech 2014 a 2015.
(20)
Návrhy prováděcích předpisů, na jejichž základě chtějí italské orgány podporu plně provést (nad rámec limitů de minimis), se od původního oznámení liší v řadě důležitých bodů.
(21)
Zaprvé: ze změněných prováděcích předpisů byla odstraněna podmínka, že střední a malá kina musí do programové nabídky zařadit určitý počet italských a evropských uměleckých filmů, aby získala podporu. V posledních letech měly italské orgány problémy s monitorováním dodržování této podmínky u střednícha velkých kin. Kromě toho tvrdí, že zrušení této povinnosti je nezbytné k obnovení rovných podmínek hospodářské soutěže mezi velkými kiny, která podporu potřebují, a velkými sítěmi kin, které ovládají italský kinematografický trh (viz 37. bod odůvodnění).
(22)
Zadruhé (a vzhledem k výše uvedenému): změněné prováděcí předpisy stanoví limit 60 kinosálů. Provozovatelé kin, kteří vlastní nebo spravují více kinosálů, jsou z režimu daňových úlev vyloučeni. Italské orgány tvrdí, že je to dobrá alternativa k povinnosti spojené s programem, která byla původně uložena proto, aby se zaručilo, že opatření splní svůj účel, a aby byly vyloučeny ty tržní subjekty, které by díky své tržní síle měly být s to přejít na novou technologii bez podpory.
(23)
Zatřetí: nové prováděcí předpisy vyžadují prohlášení příjemce, které má zamezit příliš vysoké podpoře nebo jejímu přesměrování v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie).
(24)
Začtvrté: změněné normy umožňují kumulaci podpor až do maximální intenzity podpory ve výši 75 % celkových nákladů. U kin s jedním nebo dvěma kinosály činí maximální kumulovaná intenzita podpory 90 %.
(25)
Kromě těchto změn mohou příjemci od roku 2012 postoupit daňovou úlevu na digitální zařízení dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 56. bod odůvodnění).
III. PŘIPOMÍNKY ZAINTERESOVANÝCH STRAN
(26)
V reakci na veřejnou konzultaci ohledně podpory, která proběhla v roce 2009, obdržela Komise připomínky zhruba od 20 zainteresovaných stran. Připomínky předložily:
-
italské a evropské odvětvové organizace zastupující distributory a kina, francouzská Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) a Evropské fórum pro digitální kinematografii,
-
francouzské orgány, fondy na podporu kinematografie z Německa a Spojeného království a síť evropských regionálních fondů pro audiovizuální průmysl (Cineregio). Některé předložené připomínky se týkaly rovněž souvisejících publikací Ředitelů evropských filmových agentur (EFAD) (7),
-
některé podniky, odborníci z oboru kinematografie a občané Francie, Itálie, Spojeného království a Švýcarska.
Kromě toho byl na toto téma v říjnu 2009 v Římě uspořádán seminář.
(27)
Co se týče nezbytnosti podpory, ve všech obdržených příspěvcích se upozorňovalo na nezbytnost státní podpory pro přechod k digitální projekci, považované za nevyhnutelný vývoj. Jak vysvětlily francouzské orgány i celostátní organizace Spojeného království z oboru kinematografie (UK Film Council), obecný přínos digitální kinematografie je provázen nerovnoměrným rozdělením nákladů (které nesou provozovatelé kin) a přímými finančními výhodami (pro distributory) plynoucími z přechodu. Tato nevyvážená situace ztěžuje včasné dokončení přechodu bez využití externí podpory. V tomto ohledu třetí strany, které předložily své připomínky, upozornily na očividné riziko, že pokud by digitální projekční systémy nebyly přístupnější a cenově dostupnější, mnoho malých evropských nezávislých kin nebo kin nacházejících se v odlehlých oblastech by zmizelo z trhu. V prohlášení EFAD ze září 2009 se tvrdí, že 30 % evropských kin hrozí uzavření. Francouzské orgány i německá spolková rada pro kinematografii zdůraznily, že neposkytováním podpory by utrpělo nejen promítání, ale i distribuce filmů. Dlouhé přechodné období a paralelní distribuce analogových a digitálních filmů by se mohly ukázat jako příliš nákladné, zejména pro menší distributory filmů. V konečném důsledku by neexistence podpory měla značný negativní dopad na šíření evropských filmů, kulturní rozmanitost a přístup evropských občanů ke kultuře.
(28)
Ve všech příspěvcích se navíc zdůrazňovalo, že takzvané normy DCI jsou všeobecně uznávány jako společné normy pro digitální projekci. Propagace jednotné celosvětové normy je vnímána spíše jako pozitivní signál než za nevýhodu pro kina, neboť mezi nimi umožňuje nastolit rovné podmínky.
(29)
Co se týče nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení, za odpovídající výši se obecně považuje 100 000 EUR na jeden kinosál. Mnozí respondenti naopak zdůraznili, že náklady mohou být mnohem vyšší, například je třeba projekční kabinu podstatným způsobem zrekonstruovat, což může být případ zejména malých kin. Někteří respondenti však uznávají, že ceny digitálních projekčních zařízení mají klesající tendenci.
(30)
V mnoha předložených připomínkách bylo uvedeno, že i kdyby byly náklady na přechod mnohem vyšší než dostupná státní podpora (jako je tomu pravděpodobně u daňových úlev v Itálii), nic to nemění na tom, že státní podpora doplňuje jiné zdroje příjmů, například poplatky za virtuální kopie či vlastní zdroje provozovatelů kin.
(31)
Pokud jde o přiměřenost podpory, některé zainteresované strany daňovou úlevu kritizovaly, neboť se domnívaly, že by jí se vší pravděpodobností více využívala větší kina. Jiné subjekty možnost poskytnout podporu velkým kinům podpořily, případně pod podmínkou povinností spojených s programem. Některé příspěvky však potvrdily prohlášení EFAD s tím, že je důležité nezavádět rozdílné zacházení vyplývající například (v konkrétním případě italské daňové úlevy) z různé úrovně daní odváděných kiny, ale obecněji i z omezení přístupu daného programem, velikostí a geografickou polohou kin. Mezinárodní federace sdružení filmových distributorů (FIAD) zdůraznila, že na dnešním kinematografickém trhu a za celkové hospodářské situace by dokonce ani největší provozovatelé kin nemuseli být považováni za ziskové.
(32)
Názory na dostupnost operačních komerčních modelů pro přechod a jejich použitelnosti na menší kina se mírně různí. Někteří uvedli, že existují standardní operační modely pro přechod na digitální projekci. Jiní tvrdili, že hodně kin nemůže podepsat dohody o poplatcích za virtuální kopii nabízené zprostředkovateli („integrátory“) (viz též poznámka pod čarou 5) z důvodu povahy a rozsahu své programové nabídky (dosažená výše poplatků za virtuální kopie se liší podle počtu filmů na programu během prvního týdne od premiéry nebo podle počtu kinosálů v příslušném kině). Europa Distribution vyjádřila přesvědčení, že operační komerční modely platí pouze pro nejziskovější kina a významné komerční distributory. Na základě diskusního dokumentu EFAD bylo pouze ve zhruba 10 000 evropských kinosálů z celkových 30 000 možné modernizovat zařízení prostřednictvím modelu poplatků za virtuální kopie. V jednom příspěvku se tvrdilo, že komerční model poplatků za virtuální kopie je vhodný i pro menší kina. Francouzské orgány každopádně upozornily na to, že komerční modely pro přechod nepokrývají všechny náklady na přechod kin k digitální projekci (jako je modernizace promítacích kabin) a kromě toho vždy počítají s příspěvkem provozovatelů kin. I v těchto případech by státní podpora mohla plnit zásadní doplňkovou funkci.
(33)
Co se týče vhodnosti podpory, zainteresované strany uvedly, že obecně by státní podpora pomohla malým kinům čelit silné konkurenci velkých multikin a nastolila by rovné podmínky pro všechny. Podle odhadů by instalace digitálních projekčních zařízení znamenala širší výběr pro diváky. V příspěvcích byly rovněž zdůrazněny výhody spojené s digitální projekcí, například její kvalita, flexibilita programové nabídky a nižší náklady na distribuci. Francouzské orgány tvrdily, že by se přiměřenost podpory pro digitální projekci neměla posuzovat z hlediska větší rozmanitosti programové nabídky, ale spíše z hlediska schopnosti zabránit uzavření kin. Podle nich může právě digitalizace různých typů filmů zaručit jejich rozmanitou nabídku. Evropské fórum pro digitální kinematografii vyjádřilo názor, že pokud lze daňové úlevy kompenzovat prostřednictvím DPH, mohla by italské opatření využívat i méně zisková kina.
(34)
Některé příspěvky upozorňovaly na krátkodobou povahu daňové úlevy vzhledem k dlouhodobým výzvám, které přináší přechod k digitální kinematografii. Jiné však zdůrazňovaly, že normy jsou dostatečně konsolidované na to, aby byla zaručena jejich platnost alespoň na deset let, nebo že zatím nelze určit životnost digitálních projekčních zařízení. Německá spolková rada pro kinematografii upozornila, že by podpora na přechod k digitální projekci představovala menší zátěž než náklady související s rekonstrukcí kin a s kulturní rozmanitostí po zániku provozovatelů, kteří nejsou schopni přechod sami financovat. Německo dále zdůraznilo, že specifické podmínky v každé zemi a regionu vyžadují specificky koncipovanou podporu v odpovídající formě. Prohlášení EFAD tento názor podpořilo a upozornilo na neexistenci jediného obecně platného řešení. Italské sdružení provozovatelů kin ANECpředpokládá, že do skončení životnosti digitálních zařízení se podmínky změní natolik, že řešení nebude představovat takový problém. Evropské fórum pro digitální kinematografii rovněž potvrdilo, že případné dodatečné provozní náklady příslušných kin lze hradit z nových zdrojů příjmů.
(35)
Pokud jde o hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory, v příspěvcích se obvykle zdůrazňovala potřeba jednotných norem pro digitální projekci a plošné přijetí norem DCI. Prohlášení EFAD potvrzuje, že podpora pro digitální projekci by neměla předepisovat technické řešení, ale měla by být koncipována tak, aby pozorně hodnotila technologickou situaci tohoto odvětví. Europa Distribution ve svých připomínkách zdůraznila, že nedodržování normy pro toto odvětví by mohlo vést k uzavření mnoha kin. ANEC každopádně uvedlo, že toto opatření kinům umožňuje investovat do takové normy, kterou chtějí. V řadě příspěvků se rovněž zdůrazňovalo, že zařízení vyhovující specifikaci DCI by se mohla využívat i k promítání filmů odpovídajících jiným (nižším) digitálním normám, zatímco naopak (promítání filmů splňujících normu DCI například na projektorech 1,3k) to nelze. V předložených připomínkách se nepoukazovalo na riziko zvyšování cen, ty by naopak postupem času měly klesat. V této souvislosti se v příspěvku francouzských orgánů a v diskusním dokumentu EFAD zdůrazňovalo, že opatření podpory by měla být navržena tak, aby znemožňovala narušení hospodářské soutěže na trhu digitálních zařízení. Opatření podpory by se proto měla opírat o hodnocení nákladů na digitální zařízení a podpora by podle těchto odhadů měla být omezena. Pochybnosti Komise o tom, zda státní podpora může urychlit přechod na digitální projekci a tím i uzavírání kin (viz 16. bod odůvodnění), nebyly v příspěvcích zohledněny. Státní podpora se v nich naopak označovala za udržitelné řešení problému digitální projekce. Italská federace experimentálních kin vyzdvihla omezený zeměpisný dosah kin, a tudíž zanedbatelný narušující dopad opatření na hospodářskou soutěž.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
1. Nezbytnost podpory
(36)
Italské orgány poskytly Komisi informace o vlastnostech italského kinematografického trhu (poslední aktualizace proběhla v říjnu 2013). Odhaduje se, že v Itálii existuje celkem 3 936 kinosálů v 1 872 kinech, jež lze rozdělit do čtyř kategorií:
a)
velké sítě (8) kin s více než 60 kinosály - existují pouze dvě takové sítě: UCI a The Space, které mají 787 kinosálů v 76 lokalitách;
b)
malé sítě kin - těch je 15 a každá z nich má celkem maximálně 60 kinosálů. Kina v této třídě čítají celkem 513 kinosálů ve 104 lokalitách;
c)
malá komerční kina - 1 287 kinosálů v 351 kinech;
d)
nejmenší kina - kategorie, do které spadají téměř výhradně kina s jedním promítacím sálem (90 %) a sezónní nebo církevní kina. Jedná se o 1 340 lokalit s přibližně 1 500 kinosály.
(37)
Zatímco největší sítě kin (uvedené pod písmenem a)) představují 40 % vnitrostátního trhu, kina pod písmenem d) se na trhu podílejí pouze 5-10 %.
(38)
Režim daňových úlev je určen pro kina uvedená v písmenech b), c) a d). Zejména vzhledem k dominantnímu postavení dvou velkých sítí kin na trhu se italské orgány domnívají, že k dokončení digitálního přechodu těchto provozovatelů kin, jež jsou všichni malými nebo středními podniky, je nezbytná státní podpora.
(39)
Podle údajů poskytnutých ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch požádalo v období 2010-2013 o daňové úlevy pro digitální film 1 603 kinosálů (údaje z dubna 2014). Toto opatření, které bylo zavedeno ve smyslu nařízení de minimis, mělo úspěch okamžitě po svém zavedení v roce 2010 (kdy ho využilo více než 671 kinosálů).
(40)
Provádění opatření podpory ve smyslu nařízení de minimis se ukázalo jako nedostatečné pro zvrácení této situace. Zejména multikina střední velikosti byla schopna digitalizovat pouze část svých kinosálů.
(41)
Italské orgány uvedly, že digitalizace kin v Itálii stále zaostává. V říjnu 2013 dosahovala míra digitalizace přibližně 62 % (9) a podle odhadů poskytnutých italskými orgány v červnu 2014 je potřeba digitalizovat ještě nejméně 700 kinosálů.
(42)
V důsledku toho je ohrožen značný počet kin, především malých a středních. Jejich zánik by znamenal nejen ztráty pracovních míst na úrovni provozovatelů kin, ale ovlivnil by i distribuci filmů a omezil výběr pro veřejnost.
(43)
Italské orgány zdůraznily zejména úlohu, již v Itálii hrají kina s jedním promítacím sálem a středně velká kina. Neustálá přítomnost kin s jedním promítacím sálem je zásadní pro zajištění rovného přístupu všech občanů, včetně těch, kteří žijí v malých, venkovských a horských sídlech. Druhá skupina, tj. středně velká kina, jsou v Itálii páteří distribuce a promítání kvalitních filmů. Jejich neustálá přítomnost je důležitá, protože představují alternativu dvou velkých sítí kin, jež na trhu dominují.
(44)
Italské orgány odhadují, že tradiční filmy zmizí s konečnou platností z trhu během období pouhých několika týdnů nebo měsíců. Vzhledem k tomu, že se blíží konec tohoto období, italské orgány zdůraznily, že je potřeba uplatňovat opatření nad rámec prahové hodnoty de minimis.
(45)
Co se týče navržené maximální daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál) a odhadovaných nákladů digitálního projekčního zařízení, snížily italské orgány své odhady průměrných nákladů přechodu na digitální projekci na 50 000-60 000 EUR (údaje poskytnuté v dubnu a v červnu 2014). Jinými slovy, maximální daňová úleva odpovídá výrazně vyšším nákladům na přechod, než jsou odhadované průměrné náklady na přechod. Italské orgány však zdůraznily, že se daňové pobídky vypočítávají na základě určitého procentního podílu skutečně vzniklých výdajů. Při investicích v průměrné výši 50 000 EUR bude poskytnutá daňová pobídka (ve výši 30 %) činit 15 000 EUR. V praxi tedy není zpravidla nikdy použita maximální daňová pobídka. Horní mez však zaručuje, že v případě nestandardně vysokých nákladů na přechod bude výše podpory omezena i v absolutních hodnotách.
(46)
Pokud jde o nezbytnost podpory, je rovněž důležité poznamenat, že nejnovější informace od italských orgánů ukazují, že náklady na digitální přechod stále ještě dosahují několika desítek tisíc eur na jeden kinosál. Mnoho kin, především těch menších, není schopno získat tyto finanční prostředky ze soukromých zdrojů, zejména za současné italské a evropské hospodářské situace.
2. Přiměřenost podpory
(47)
V obecné rovině italské orgány zdůraznily, že daňová úleva je doplňkem komerčních modelů pro přechod a nevylučuje použití modelů poplatků za virtuální kopii.
(48)
Změněná prováděcí pravidla obsahují řadu ustanovení, která zajišťují přiměřenost opatření podpory a zohledňují například tržní mechanismy, které jsou k dispozici pro přechod na digitální projekci (tj. modely poplatků za virtuální kopii).
(49)
Zaprvé, daňové zvýhodnění mohou požadovat pouze provozovatelé kin, která mají nejvýše 60 kinosálů. Tím jsou z podpory vyloučeny dvě velké italské sítě kin (UCI a The Space), k jejichž přechodu byl úspěšně použit klasický model poplatků za virtuální kopii, jak uvedly italské orgány. Kromě toho by tito provozovatelé kin vzhledem ke svému dominantnímu postavení na trhu (viz 37. bod odůvodnění) neměli být při přechodu digitální projekci závislí na státní podpoře.
(50)
Podle informací poskytnutých italskými orgány jsou uvedené dvě velké sítě kin jedinými, kdo využil klasického modelu poplatků za virtuální kopii. Nicméně i menší provozovatelé kin měli přístup k obchodním mechanismům pro usnadnění přechodu na digitální projekci. V Itálii byl na základě dohody mezi sdružením distributorů a provozovatelů kin vyvinut alternativní model poplatků za virtuální kopii vhodný pro malá kina. Níže uvedená tabulka ukazuje hlavní rozdíly a podobnosti mezi klasickým a alternativním modelem poplatků za virtuální kopii (VPF) tak, jak se používají v Itálii.
Srovnání mezi klasickým a alternativním modelem VPF v Itálii
Klasický model VPF v Itálii
Alternativní model VPF v Itálii
Zprostředkovatel („integrátor“), který má smlouvy o poplatcích za virtuální kopii s distributory, podepíše smlouvu s provozovatelem kina.
Zakládá se na dohodě mezi sdružením distributorů a sdružením provozovatelů kin. Nejsou zapojeny třetí strany.
Provozovatel není vlastníkem digitálního vybavení a neplatí ho předem.
Provozovatel je již od počátku vlastníkem digitálního zařízení a hradí veškeré počáteční pořizovací náklady.
Jak distributoři, tak provozovatel přispívají k postupnému odpisování nákladů prostřednictvím poplatků za virtuální kopii a měsíčních plateb. Rozdělení výdajů je obvykle následující: 75 % hradí distributoři a 25 % provozovatel.
Filmoví distributoři platí poplatky za virtuální kopie pro promítání filmů v digitálním formátu. Tyto poplatky mohou pokrýt až 75 % nákladů na digitální přechod. Provozovatel je v každém případě povinen hradit výdaje ve výši 5 500 EUR.
(51)
Zadruhé, s ohledem na výše uvedené změnily italské orgány prováděcí předpisy, aby předešly příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie). Příjemce je povinen předložit prohlášení o tom, že žádá o daňové zvýhodnění pouze pro pokrytí skutečných nákladů (viz 23. bod odůvodnění). Italské orgány prohlásily, že kontrola, již ministerstvo pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch provádí pro každý jednotlivý případ, zaručí, že podpora pokryje pouze tu část investic, kterou má skutečně hradit provozovatel kin.
(52)
Zatřetí, k zaručení přiměřenosti opatření podpory byly zavedeny maximální intenzity pro kumulaci podpor, které rozlišují mezi menšími kiny (s jedním nebo dvěma sály) a ostatními kiny (viz 24. bod odůvodnění).
3. Vhodnost podpory
(53)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti ohledně vhodnosti odhadované částky opatření na pokrytí očekávaných nákladů na přechod. Aktualizované odhady týkající se této částky a nákladů, jež poskytly italské orgány (viz 18. a 45. bod odůvodnění), umožňují aktuálně posoudit situaci, již má opatření podpory řešit. Na základě daňové úlevy v průměrné výši 15 000 EUR a s přihlédnutím k odhadované částce režimu (viz 18. bod odůvodnění), by v letech 2014-2015 (tj. v období, kdy se očekává nejintenzivnější využívání tohoto opatření) mohlo opatření využít 500 kinosálů. Toto číslo odpovídá podstatné části kinosálů, které mají být ještě digitalizovány (viz 40. bod odůvodnění).
(54)
I přesto, že byl z režimu podpory odstraněn požadavek na uvádění uměleckých filmů, italské orgány potvrdily, že tento režim má stále ještě důležité kulturní cíle. Úplná digitalizace kinematografického trhu v Itálii povede k lepšímu šíření různých druhů filmů a k vyššímu potenciálu pro šíření děl zaplňujících nikové trhy. Pokud by všechny typy kin v Itálii nepřešly na digitální projekci, kultura by to pocítila.
(55)
Italské orgány zdůraznily, že daňová úleva znamená náhradu, která se týká nejen přímých daní splatných daňovému úřadu (daň z příjmů právnických osob), ale také nepřímých daní (např. DPH), srážkové daně a příspěvků na sociální zabezpečení (placených zaměstnavateli za své zaměstnance). Náhrada prostřednictvím všech těchto daní je zohledněna při výpočtu nároku na daňovou úlevu a zlepšuje dostupnost režimu, jelikož možnost ho využít nezávisí na úrovni zisku dotčeného podniku.
(56)
Kromě toho byla prostřednictvím článku 51 zákonného opatření č. 83 z roku 2012 zavedena možnost postoupit daňovou úlevu dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 25. bod odůvodnění). To zvyšuje dostupnost opatření podpory pro menší kina, zejména kina provozovaná rodinami, která nemají zaměstnance.
(57)
Již při provádění opatření podle nařízení de minimis obdržely daňové úlevy všechny typy kinosálů, včetně těch nejmenších na trhu, jak je znázorněno v následujícím diagramu, který poskytuje přehled příjemců režimu (v období 2010-2013).
Příjemci podle typu kina (2010-2013, podle počtu sálů) (údaje aktualizovány naposledy v dubnu 2014 a poskytnuty ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch)
(58)
Z poskytnutých údajů rovněž vyplývá, že se výrazně zvýšil počet a procentuální podíl malých kin, která v roce 2012 a zejména v roce 2013 využila daňové úlevy. Podle údajů poskytnutých Itálií využilo od roku 2010 do konce roku 2013 daňovou úlevu pro přechod na digitální projekci celkem 325 z 1 340 menších italských kin (tj. 24,3 %).
4. Hospodářské, sociální a kulturní dopady
(59)
Italské orgány zdůraznily, že je z hlediska ochrany kultury důležité zaručit úplný přechod na digitální projekci. Instalace digitálního zařízení s sebou přináší řadu významných výhod (jako je vyšší flexibilita) pro celé odvětví kinematografie (a v konečném důsledku i pro veřejnost). Náklady na přechod jsou však vysoké a nerovnoměrně rozložené a z velké části je nesou kina. Zejména menší účastníci trhu nejsou schopni provést přechod bez státní podpory. Komerční modely vypracované za účelem přechodu (poplatky za virtuální kopie) nejsou dostatečné k tomu, aby vyvážily tuto nerovnováhu, a ne všechna kina k nim mají stejný přístup.
(60)
Italské orgány potvrdily, že pravidla tohoto režimu podle jejich názoru nezpochybňují zásadu technologické neutrality.
V. HODNOCENÍ OPATŘENÍ PODPORY
1. Východiska podpory
(61)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(62)
Jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení a ve shrnutí v 12. bodě odůvodnění, představuje oznámené opatření podpory státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Zdroj financí skutečně představují daňové pobídky, takže se italský stát vzdává určitých daňových příjmů. Podle tohoto režimu budou takto zvýhodněni někteří provozovatelé kin, a v důsledku toho dává toto opatření selektivní výhodu některým podnikům. Příjemci soutěží s jinými podniky, které nutně nemusí využívat výhod tohoto režimu. Režim tudíž narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmem může mít opatření vliv na obchod uvnitř Unie.
2. Slučitelnost podpory
(63)
Italské orgány zdůvodňují opatření jako podporu na propagaci kultury a podtrhují význam, jejž má pro kulturu co nejrychlejší dokončení přechodu na digitální projekci v zemi. Opatření podpory se snaží zaručit, aby všechny typy kin mohly přejít na digitální projekci, a to navzdory vysokým nákladům na přechod.
(64)
Do té doby, než bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení týkajícího se daného opatření, nedefinovala Komise konkrétně svoji politiku v oblasti podpory digitální projekce. Od té doby přijala Komise nové sdělení o státní podpoře filmů a dalších audiovizuálních děl (10), v němž jsou aktualizována kritéria pro posouzení slučitelnosti státní podpory filmů a dalších audiovizuálních děl podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
(65)
Nové sdělení o filmu uznává, že podpora filmové produkce může být považována za podporu určenou na pomoc kultuře ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU. Slučitelnost podpory tedy lze posoudit na základě tohoto ustanovení. Sdělení o filmu stanoví, že podpora modernizace kin, včetně jejich digitalizace, může být na tomto základě odůvodněná, pokud je nezbytná, přiměřená a vhodná.
a) Nezbytnost opatření
(66)
Jak uvádí italské orgány a potvrzují připomínky zúčastněných stran, přechod na digitální projekci je pro kinematografii výzvou, která se týká všech evropských kin a zejména těch nejmenších. Zánik kin, zejména nezávislých kin malé a střední velikosti ve městech s menším počtem obyvatel, by snížil rozmanitost a šíření filmové nabídky na regionální úrovni. Jinými slovy, dlouhý a nesourodý přechod by měl negativní dopad na promítání filmů a jejich distribuci a v konečném důsledku i na evropské publikum.
(67)
I přes zavedení daňového opatření ve smyslu nařízení de minimis je Itálie v přechodu na digitální projekci stále pozadu.
(68)
Současně se vzhledem k tomu, že trh dosáhl ve svém přechodu bodu obratu (více než 60 % kinosálů v Itálii bylo na konci roku 2013 digitalizováno), zhoršila situace pro kinosály, které při svém přechodu závisí na státní podpoře, jelikož dostupnost 35 mm filmů není v krátkodobém horizontu zajištěna.
(69)
Opatření se netýká výhradně menších kin, ale také relativně velkých kin a komerčních sítí. Největší sítě kin (s více než 60 promítacími sály) jsou však z podpory vyloučeny. Italské orgány tvrdí, že poskytnutí daňového zvýhodnění všem malým kinům obnovuje rovné podmínky v tomto odvětví, jemuž dominují dvě velmi velké sítě kin.
(70)
Daňová úleva je určena na pomoc kinům, která nejsou schopna, zejména za současné hospodářské situace, získat dostatečné soukromé finanční prostředky na nákladný přechod na digitální projekci.
(71)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise domnívá, že podpora může být považována za nutnou pro zachování a obnovu filmové rozmanitosti v Itálii v digitálním kontextu. Neustálá přítomnost různých typů kin, od experimentálních kin s jedním sálem po kina s mnoha sály a komerčním plánováním, je zásadní pro podporu ochrany rozmanité filmové nabídky pro italské obyvatelstvo. Jak se uznává v připomínkách obdržených od zúčastněných stran, je přechod na digitální projekci rozhodujícím momentem pro kinematografii jako celek, vzhledem k tomu, že pouze velké sítě kin jsou schopné snadno využívat komerční modely přechodu. Data o trhu poskytnutá italskými orgány dokazují, že uplatňování opatření de minimis není dostatečné pro dokončení přechodu, zejména v případě kin, která mají více než jeden sál. Je pravda, že některá kina byla schopna využít nabídek VPF, ale je rovněž pravda, že modely komerčního přechodu nepokrývají všechny náklady na digitální přechod kin (viz 32. bod odůvodnění). I v takových případech může být veřejná podpora považována za nezbytnou, bude-li koncipována jako doplňková a bude-li zajištěno, že opatření je přiměřené, a to bez ohledu na druh dotčeného kina.
b) Přiměřenost opatření
(72)
Italské orgány vyloučily z využití daňové úlevy společnosti provozující kina s více než 60 sály. Struktura italského kinematografického trhu jasně ukazuje, že existuje rozdíl mezi provozovateli, kteří mají méně než 60 sálů, a provozovateli s větším počtem sálů (viz 36. a 37. bod odůvodnění). Zavedený limit se proto zdá být s ohledem na cíl režimu přiměřený.
(73)
Daňová úleva se kromě toho vztahuje pouze na část (30 %) nákladů na přechod a je omezena na 50 000 EUR ročně. Tím, že je výpočet výše podpory založen na určitém procentu skutečných nákladů na digitalizaci, italské orgány zaručují, že je podpora přiměřená, i když se náklady mohou případ od případu lišit. Mnoho z těch, kteří předložili svá vyjádření, zdůraznilo (29. bod odůvodnění), že náklady na digitalizaci mohou v některých případech vzrůst výrazně nad průměr, například když jsou zapotřebí rozsáhlé práce na projekční kabině. Nicméně v takových atypických případech zajišťuje limit ve výši 50 000 EUR to, že absolutní výše podpory bude i nadále přiměřená.
(74)
Zatímco v rozhodnutí o zahájení řízení se vznášely otazníky nad možným zánikem komerčních modelů pro přechod na digitální kinematografii, 50. bod odůvodnění ukazuje, že v Itálii byly vypracovány dva různé komerční modely, které lze kombinovat s daňovou úlevou navrženou pro digitální kina. Italské orgány zahrnuly do aktualizovaných prováděcích předpisů zvláštní ustanovení s cílem zajistit, aby kombinování veřejných a soukromých finančních prostředků určených na přechod na digitální projekci nevedlo k příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory (např. na distributory nebo zprostředkovatele („integrátory“) v modelu poplatků za virtuální kopie). Italské orgány tímto způsobem podporují optimální synergii mezi dostupnými komerčními modely a státní podporou na usnadnění úplného přechodu na digitální projekci.
(75)
Daňovou úlevu lze rovněž kombinovat s jinými podpůrnými opatřeními. Aby byla zajištěna přiměřenost podpory, zavedly italské orgány maximální intenzitu pro kumulaci podpor, která činí 90 % v případě malých kin (s jedním nebo dvěma sály) a 75 % u jiných typů kin.
(76)
Obecněji řečeno, k žádosti musí být přiloženo osvědčení udávající skutečně pokryté výdaje na každý sál a pro každý jednotlivý případ jsou stanoveny kontroly ministerstva pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch. V prováděcích předpisech je rovněž stanoveno, že v případě nedodržení povinností bude daňová úleva vrácena (a budou k ní připočteny úroky a penále).
c) Vhodnost opatření
(77)
Vysvětlení poskytnutá italskými orgány, jakož i zavedení převoditelnosti daňových úlev zaručují, že opatření bude mít dopad na příjemce tohoto režimu. Možnost využít režimu by měla mít i méně zisková kina.
(78)
Opatření už není navrženo jako pilotní opatření, ale bude v platnosti až do konce roku 2022.
(79)
Z údajů poskytnutých italskými orgány (viz 57. a 58. bod odůvodnění) vyplývá, že opatření mohou využít všechny typy kin, zejména ta menší. Ačkoli existují další faktory, které mohou mít svůj vliv, je třeba uvést, že značný nárůst počtu kin s jedním, dvěma, třemi nebo čtyřmi sály, která využila daňové úlevy (podle nařízení de minimis) v roce 2012 a 2013, se kryje se zavedením převoditelnosti daňových úlev v roce 2012 (25. bod odůvodnění).
(80)
Obecněji řečeno, opatření se jeví jako vhodné k zachování současné rozmanitosti kin na italském trhu, který zahrnuje kina s jedním promítacím sálem, malá komerční kina a různé typy multikin. Tato rozmanitost je nezbytným předpokladem pro rozmanitou filmovou nabídku.
d) Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod
(81)
Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod jsou malé. Přeshraniční rozměr filmu je omezen na přítomnost mezinárodních provozovatelů kin a mezinárodní charakter filmového obchodu. Jednotlivá kina mají omezenou územní působnost, jelikož publikum se kvůli návštěvě kina nepřesouvá daleko.
(82)
Opatření se týká podpory investic a poskytuje jednorázovou výhodu kinům, která musí řešit jedinečný přechod. Daňová úleva zaručuje, že všechna kina mohou dokončit přechod na digitální projekci, ale nenarušuje nežádoucím způsobem hospodářskou soutěž z hlediska jejich každodenního fungování.
(83)
Rovněž se očekává, že dokončení přechodu na digitální projekci v Evropě bude ku prospěchu evropského filmového průmyslu jako celku. V tomto ohledu nejsou pochybnosti, jež byly vyjádřeny v rozhodnutí o zahájení postupu v souvislosti s normami pro digitální kino, dále případné. Z příspěvků třetích stran vyplynul konsensus odvětví ohledně převládajících norem pro digitální kino.
VI. ZÁVĚR
(84)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že opatření podpory sleduje jasně vymezený kulturní cíl. Pochybnosti ohledně nezbytnosti, přiměřenosti, vhodnosti a dopadu vyjádřené v rozhodnutí o zahájení řízení byly rozptýleny. Narušení hospodářské soutěže a vliv opatření na obchod jsou omezené a nejsou v rozporu se společným zájmem. Daňová úleva pro digitální projekční zařízení se proto považuje za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Itálie zamýšlí poskytnout na zařízení pro digitální projekci na základě zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007, zákonného opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013 přepracovaného v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 a nových prováděcích předpisů pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci, je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Provedení tohoto opatření podpory se proto povoluje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 29. října 2014.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/120 HATÁROZATA
(2014. október 29.)
az Olaszország által a digitális vetítőberendezések tekintetében megvalósítani tervezett SA.27317 (C 25/09.) (korábbi N 673/08.) számú támogatási programról
(az értesítés a C(2014) 7888. számú dokumentummal történt)
(Csak az olasz nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután a fent említett rendelkezésekkel összhangban felhívta az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (1) és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
I. AZ ELJÁRÁS
(1)
Olaszország 2008. december 30-án értesítette a Bizottságot, hogy filmszakmai beruházásokkal, filmforgalmazással és digitális mozival kapcsolatos adókedvezményeket kíván bevezetni. Az olasz hatóságok 2009. április 2-án és 2009. június 23-án további információkat nyújtottak be.
(2)
2009. július 22-én kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Olaszországot arról a határozatáról, hogy jóváhagyja Olaszország filmszakmai beruházásokkal és filmforgalmazással kapcsolatos adókedvezményét. A Bizottság ugyanakkor arról is tájékoztatta Olaszországot, hogy a digitális vetítőberendezésekbe történő beruházásra vonatkozóan javasolt adójóváírás tekintetében az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(3)
A Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatát kihirdették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2). A Bizottság felhívta az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket.
(4)
Az Olasz Kulturális és Idegenforgalmi Minisztérium és az Európai Bizottság 2009. október 21-én közös munkaértekezletet tartott Rómában a témával kapcsolatban.
(5)
Az érdekeltek észrevételeket nyújtottak be a Bizottságnak. A Bizottság továbbította az észrevételeket Olaszországnak, és felkínálta a válaszadás lehetőségét; a Bizottság 2010. január 19-én kapta meg az olasz hatóságok észrevételeit. Ezt követően további többszöri információcserére került sor: 2010. szeptember 7-én, 2011. április 12-én, 2011. június 1-jén, 2011. december 1-jén, 2012. május 10-én, 2012. szeptember 14-én, 2013. április 23-án, 2013. december 6-án, 2014. április 18-án, 2014. június 11-én és 2014. augusztus 1-jén többek között további levelek érkeztek a Bizottsághoz az olasz hatóságoktól.
II. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
1. A bejelentett intézkedés
(6)
A digitális vetítőberendezéseket felszerelő moziüzemeltetők számára nyújtott adójóváírás az olasz hatóságok által a filmágazat számára biztosított adóintézkedések részét képezte. Ezen adóintézkedések célja összességében az volt, hogy a versenynek kedvező környezetben az olasz kulturális filmek támogatása és e filmek Olaszországban és Európában való népszerűsítése érdekében ösztönözzék a piaci dinamikát.
(7)
A digitális mozira vonatkozó adó-jóváírási program a digitális vetítőberendezések bevezetésének költségeit 30 %-os adójóváírással támogatja. A maximális éves adójóváírás vetítőtermenként 50 000 EUR.
(8)
Az alábbi költségek támogathatók:
a)
digitális vetítő- és másolóberendezések vásárlása;
b)
földfelszíni és/vagy műholdas sugárzású digitális jelek vételére alkalmas berendezések és gépek vásárlása;
c)
a fenti pontokban említett berendezések, rendszerek és gépek pénzügyi lízingen vagy bérleten keresztül történő megvásárlása; a vonatkozó szerződéseknek kötelezettségeket kell tartalmazniuk az eszközöknek a bérlet lejárata utáni megvásárlására, illetve arra vonatkozóan, hogy a használatba vevő ezt az opciót korábban is gyakorolhatja;
d)
a személyzet képzésére fordított kiadások;
e)
a korábban 35 mm-es filmek vetítésére használt vetítőfülkék, berendezések és eszközök, valamint mellékhelyiségek felújításával és átalakításával kapcsolatos járulékos kiadások.
Az utóbbi két pontban felsorolt kiadások legfeljebb az a), b) és c) pontban felsorolt összes kiadás 20 %-át tehetik ki.
(9)
Az olasz hatóságok eredeti értesítése szerint a támogatást az 1-4 vetítőteremmel rendelkező mozik és a maximum 50 000 fős lakosságú városokban található, 5-10 vetítőteremmel rendelkező multiplex mozik esetében nem kötnék feltételhez. Egyéb, maximum 24 vetítőteremmel rendelkező multiplex mozik esetében a támogatás feltételeként kötelezővé tennék, hogy a vetítések 50 %-ában kulturális filmeket mutassanak be, továbbá, hogy a vetítőtermek legalább 50 %-át tegyék digitális vetítésre alkalmassá.
(10)
Az adójóváírás olyan filmes vállalkozásokra vonatkozik, amelyeknek Olaszországban adófizetési kötelezettségük van.
(11)
A program jogalapját a következők képezik:
a)
az éves és többéves állami költségvetés tervezésére vonatkozó rendelkezésekről szóló, 2007. december 24-i 244. számú törvény (legge 2007.12.24. n.244);
b)
a 2013. augusztus 8-i 91. sz. törvényerejű rendelet, amely módosításokat követően átkerült a 2013. október 7-i 112. számú törvénybe (decreto legge 2013.8.8., n.91, convertito, con modificazioni, dalla legge 7 ottobre 2013, n.112);
c)
a digitális vetítőberendezések és gépek bevezetéséért és beszerzéséért moziknak nyújtott adójóváírást végrehajtó új rendelkezések (Nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. A Bizottság aggályai
(12)
A Bizottság az eljárást megindító határozatában úgy ítélte meg, hogy az intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül. Az olasz állam az adójóváírások nyújtásával bizonyos bevételekről lemondott, a program ezért állami források felhasználásával jár. A program bizonyos vállalkozásoknak, ebben az esetben moziüzemeltetőknek gazdasági előnyt nyújt. A nemzetközi filmkereskedelem tekintetbevételével ez a szelektív előny hatással lehet az uniós kereskedelemre. A Bizottság kétségbe vonta a támogatás összeegyeztethetőségét.
(13)
A Bizottság mindenekelőtt a digitális mozira vonatkozó javasolt adójóváírás szükségességét vitatta. Megkérdőjelezte a javasolt maximális adójóváírás mértékét (vetítőtermenként 50 000 EUR): 30 %-os adómérték esetén vetítőtermenként legfeljebb 166 667 EUR-t kitevő támogatható beszerelési költségnek felel meg (50 000 EUR × 100/30). Ez az érték magasabb, mint a digitális vetítőberendezések tekintetében az olasz hatóságok által ismertetett költségek, amelyek összegét 100 000 EUR-ban határozták meg. A Bizottság aggályait fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy a maximális adójóváírásoknak ilyen magas összegűnek kell-e lenniük, és hogy az ismertetett átalakítási költségeket helyesen becsülték-e meg. A Bizottság szintén kétségbe vonta az olasz, illetve az európai kulturális filmek forgalmazásához a 2K (3) DCI-kompatibilis (4) vetítőberendezések felszerelésének szükségességét.
(14)
A Bizottság másodsorban a javasolt támogatási intézkedés arányosságát is kétségbe vonta. A Bizottság szerint a nagyobb mozik vélhetően jobban megengedhetik maguknak, hogy állami támogatás nélkül jussanak digitális vetítőberendezésekhez. Azt is megállapította, hogy kereskedelmi átállási modellek, például virtuáliskópiadíj-modellek (5) állnak a moziüzemeltetők rendelkezésére. Felvetette tehát a kérdést, hogy a vetítőtermenkénti javasolt mértékű állami támogatás kiszorítja-e a kereskedelmi alternatívákat.
(15)
A Bizottság harmadsorban azt vonta kétségbe, hogy a javasolt adójóváírás megfelelő támogatási intézkedés. Megállapította, hogy az intézkedés becsült költségvetése (16,8 millió EUR) összhangban áll az 56 millió EUR-s felszerelési költséggel, ami sokkal alacsonyabb, mint a becsült átállási költség (a vetítőtermenkénti 100 000 EUR alapján 395,7 millió EUR). A rendelkezésre álló finanszírozás megfelelősége mellett a Bizottság azt is megkérdőjelezte, hogy a javasolt intézkedés az olasz és az európai kulturális filmek forgalmazásának növelésére irányuló célkitűzés eléréséhez kellően célirányos-e. Aggályainak adott hangot azzal kapcsolatban, hogy az olasz hatóságok képesek-e biztosítani, hogy a digitális berendezésekkel rendelkező moziüzemeltetők olyan alternatív kereskedelmi modelleket vezessenek be, amelyek az olasz mozilátogatók számára szélesebb kulturálisfilm-választékot nyújtanak. Mivel az adójóváírás alkalmazásához a kedvezményezettnek kellő adókötelezettséggel kell rendelkeznie, és mivel az intézkedés a moziüzemeltető részéről 70 %-os befektetést igényel, a Bizottság kétségbe vonta azt, hogy a támogatásra leginkább rászoruló mozik ki tudják használni a támogatás nyújtotta előnyöket. A Bizottság azzal kapcsolatban is aggályainak adott hangot, hogy a tervezett egyszeri támogatás (az értesítés kétéves kísérleti intézkedésről szólt) fenntartható megoldást kínál-e a digitális berendezés felszerelésével összefüggő várható rövidebb élettartam és a megnövekedett működési költségek vonatkozásában.
(16)
A Bizottság negyedsorban kérdéseket vetett fel a támogatás gazdasági, társadalmi és kulturális hatásával kapcsolatban. Miközben elismerte, hogy a mozik digitális technológiára történő átállásába való beruházáshoz az állami támogatás igénybevétele a tagállamok esetében közérdeket szolgálhat, arra szólított fel, hogy az intézkedés technológiai szempontból semleges legyen. Különösen annak megerősítését kérte, hogy a moziüzemeltetőket nem ösztönzik arra, hogy egyetlen olyan digitális szabványba ruházzanak be, amely más szabványokkal szemben előnyt élvez. Azt is kérte az olasz hatóságoktól, hogy biztosítsák, hogy a hordozóeszköz digitális szabványánál alacsonyabb nyílt szabványformátumban digitálisan forgalomba hozott filmek is levetíthetők legyenek. Felvetette azt is, hogy a digitális vetítőberendezések felszereléséhez nyújtott támogatás közvetve a nagy amerikai filmstúdiókat részesítheti előnyben (DCI-kompatibilis berendezések esetében). A javasolt támogatásból eredő megnövekedett kereslet növelheti a szűk kínálatú vetítőberendezések árát. A támogatás révén gyorsabban elérhető a szükséges számú digitális mozi Olaszországban, ami egyúttal meggyorsíthatja a digitális forgalmazásra való átállást is, és ezáltal azoknak a moziknak a bezárását, amelyek a digitális berendezéseket nem tudják időben - a digitális átállásig - üzembe helyezni. Mindent egybevetve a Bizottság kétségbe vonta, hogy a támogatás társadalmi és kulturális előnyei kiegyensúlyozzák a potenciális versenytorzulásokat.
3. A javasolt intézkedésben az eljárás megindítása óta bekövetkezett módosítások
(17)
Miután a Bizottság megindította a vizsgálati eljárást, az olasz digitális mozira vonatkozó adó-jóváírási intézkedést a de minimis küszöbön belül hajtották végre (6). A Bizottság jóváhagyásától függően az olasz hatóságok arra törekszenek, hogy az intézkedést a de minimis küszöbön túl teljes körűen végrehajtsák.
(18)
Az olasz hatóságok szerint az intézkedés költségvetése a 2014-2015 közötti időszakra vonatkozóan körülbelül 7,5 millió EUR-ra becsülhető.
(19)
Az e határozat által érintett időszak 2022. december 31-ig tart. Az olasz hatóságok várakozásai szerint az adójóváírást leginkább 2014-ben és 2015-ben fogják igénybe venni.
(20)
A végrehajtási rendelettervezetek, amelyek esetében az olasz hatóságok teljes körű végrehajtásra törekszenek (a de minimis küszöbön túl), számos fontos ponton eltérnek az eredeti értesítéstől.
(21)
Először is a támogatás elnyerésére vonatkozó azon kritériumot, hogy a közepes és nagy moziknak bizonyos számú olasz és európai kulturális filmet kell vetíteniük, törölték a módosított végrehajtási rendeletekből. Az elmúlt években az olasz hatóságok a közepes és a nagy mozik esetében nehéznek ítélték az e követelménynek való megfelelés nyomon követését. Állításuk szerint ezenkívül a támogatásra szoruló nagyobb mozik és az olasz filmpiacot uraló nagy moziláncok közötti egyenlő versenyfeltételek helyreállítása érdekében szükség van e követelmény eltörlésére (vö.: (37) bekezdés).
(22)
Másodszor - és ehhez kapcsolódóan - a módosított végrehajtási rendeletekben a küszöbértéket 60 vetítőteremben állapították meg. Az ennél több vetítőteremet birtokló vagy igazgató moziüzemeltetőket kizárták az adójóváírásból. Az olasz hatóságok úgy vélik, hogy ez az eredetileg bevezetett műsortervezési követelményekhez képest indokoltabb alternatíva, mivel lehetőséget nyújt annak biztosítására, hogy az intézkedés elérje célját, valamint lehetővé teszi azoknak a piaci szereplőknek a kizárását, amelyek piaci erejük révén képesek a támogatás nélküli átállásra.
(23)
Harmadszor a módosított végrehajtási rendeletek a támogatás túlkompenzációjának vagy átirányításának elkerülése érdekében a kedvezményezett nyilatkozatát írják elő, ha az adójóváíráshoz kereskedelmi (virtuáliskópia-díj) modellek kapcsolódnak.
(24)
Negyedszer a módosított rendelkezések a támogatás kereskedelmi modellekkel történő összekapcsolását az összköltségek legfeljebb 75 %-os támogatási intenzitása esetén teszik lehetővé. Egy vagy két vetítőtermes mozik esetében a halmozott támogatási intenzitás legfeljebb 90 %.
(25)
E módosításokon felül a kedvezményezettek a digitális adójóváírásokból eredő előnyöket 2012 óta átruházhatták digitális berendezések szállítóira, bankokra, pénzügyi közvetítőkre és biztosítótársaságokra (vö.: (56) bekezdés).
III. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(26)
A Bizottság a támogatási intézkedésről 2009-ben tartott nyilvános konzultációra válaszul az érdekelt harmadik felek részéről mintegy 20 beadványt kapott. A válaszokat a következő válaszadók nyújtották be:
-
a forgalmazókat és mozikat képviselő európai és olasz kereskedelmi szervezetek, a francia Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) és a European Digital Cinema Forum (EDCF) (Európai Digitális Filmfórum),
-
a francia hatóságok, német és egyesült királysági filmalapok és az európai regionális filmalapok hálózata (Cineregio); számos észrevétel hivatkozott az EFAD szóban forgó témában megjelent kiadványaira (7),
-
több olaszországi, franciaországi, svájci és egyesült királyságbeli vállalkozás, filmipari szakember és magánszemély.
2009 októberében ezenkívül munkaértekezletet tartottak Rómában a témával kapcsolatban.
(27)
A támogatás szükségességét illetően minden észrevétel kiemelte, hogy a digitális mozira való átállás esetén, amely elkerülhetetlen fejlődésnek tekinthető, szükség van állami támogatásra. A francia hatóságok és a UK Film Council egyaránt kifejtette, hogy a digitális mozi általános előnyei összefonódnak az átállással kapcsolatos (a moziüzemeltető által viselt) költségek és (a forgalmazónál felmerülő) közvetlen pénzügyi előnyök aszimmetrikus eloszlásával. Ez az aszimmetrikus helyzet megnehezítette a külső segítség nélküli időbeni átállást. Ebben az összefüggésben a hozzászólók egyértelmű kockázatként határozták meg, hogy Európa számos kisebb, független és/vagy távoli mozija elhagyja a piacot, ha a digitális vetítőrendszereket nem teszik hozzáférhetőbbé és megfizethetőbbé. 2009. szeptemberi nyilatkozatában az EFAD kijelentette, hogy az európai vetítőtermek 30 %-át a megszűnés veszélye fenyegeti. Mind a francia hatóságok, mind pedig a Német Szövetségi Filmintézet hangsúlyozta, hogy a támogatás elmaradása nemcsak a filmek bemutatását, hanem azok forgalmazását is hátrányosan érintené. A hosszú átállás, amely az analóg és a digitális filmkópiák párhuzamos forgalmazásával jár, túl költséges lenne, különösen a kisebb filmforgalmazók számára. Végül a támogatás hiánya igen kedvezőtlen hatással lenne az európai filmforgalmazásra, a kulturális sokszínűségre és az európai polgárok kultúrához való hozzáférésére.
(28)
Minden észrevételben hangsúlyozták, hogy az úgynevezett DCI-szabványok a digitális mozi esetében széles körben elfogadottak általános szabványként. Az egyetlen globális szabvány iránti törekvést a mozik esetében nem hátrányként, hanem pozitív elemként értékelték, mivel egyenlő versenyfeltételeket teremt.
(29)
A digitális vetítőberendezések felszerelésének költségei tekintetében a vetítőtermenkénti 100 000 EUR-t általában nem tekintették túlzott becslésnek. Ellenkezőleg, számos hozzászóló azt állította, hogy a költségek jóval magasabbak lehetnek, például abban az esetben, ha a vetítőfülke nagyobb átalakítást igényel, ami különösen a kis mozik esetében fordulhat elő. Egyes észrevételek szerint a digitális moziberendezések ára csökkenő tendenciát mutat.
(30)
Több észrevételben amellett érveltek, hogy még abban az esetben is, ha az átállási költségek jóval magasabbak, mint a rendelkezésre álló állami támogatás (ahogy a jelek szerint az olasz adójóváírás esetében is), az állami támogatást más bevételi források, például a virtuáliskópia-díj és a moziüzemeltetők saját forrásainak kiegészítőjeként kell tekinteni.
(31)
A támogatás arányossága tekintetében egyes érdekelt felek kritizálták az adójóváírást, mivel véleményük szerint várhatóan a nagyobb mozik fogják élvezni a támogatás előnyeit. Mások amellett érveltek, hogy talán a műsortervezési kötelezettségek alapján a nagyobb mozik támogatása helyénvaló lehet. Bizonyos észrevételek azonban az EFAD nyilatkozatát erősítették, és hangsúlyozták, hogy fontos annak elkerülése, hogy például az érintett mozik eltérő szintű adókötelezettségéből adódóan (a konkrét olasz adó-jóváírási ügyben), vagy (nagyobb általánosságban) a mozik műsortervezése, mérete és elhelyezkedése alapján a hozzáférés korlátozásából eredően ne vezessenek be eltérő bánásmódot. Az International Federation of Film Distributors' Associations (FIAD) azzal érvelt, hogy a jelenlegi filmpiacon és az általános gazdasági környezetben még a nagyobb moziüzemeltetők sem tekinthetők feltétlenül nyereségesnek.
(32)
Az átállásra vonatkozó kereskedelmi üzleti modellek rendelkezésre állásával és kisebb mozikra való alkalmazhatóságával kapcsolatosan a vélemények némiképp eltértek egymástól. Egyesek azzal érveltek, hogy a digitális mozira való átállás tekintetében nincs standard üzleti modell. Mások véleménye szerint műsortervezésük jellege vagy mérete (a generált virtuáliskópia-díj nagysága a filmek bemutatását követő első héten műsoron lévő filmektől és/vagy a mozi vetítőtermeinek számától függött) miatt sok mozi nem rendelkezik harmadik félként fellépő integrátorok által kínált virtuáliskópia-díjra vonatkozó csomagokhoz való hozzáféréssel (vö. még: 5. lábjegyzet). Az Europa Distribution szerint a kereskedelmi üzleti modellek csak a jövedelmezőbb mozik és a nagy kereskedelmi forgalmazók esetében működnek. Az EFAD háttérdokumentuma szerint a 30 000 európai vetítőteremből körülbelül mindössze 10 000 szerelhető fel a virtuáliskópiadíj-modell alapján. Egy észrevétel szerint a kereskedelmi virtuáliskópiadíj-modellek a kisebb mozik számára szintén megfelelőek. A francia hatóságok mindenesetre azzal érveltek, hogy a rendelkezésre álló kereskedelmi átállási modellek nem fedezik a digitális mozira való átállás minden költségét (például a vetítőfülkék korszerűsítését), továbbá minden esetben szükség van a moziüzemeltető által biztosított forrásokra is. Az állami támogatásnak ezekben az esetekben is fontos kiegészítő szerepe lehet.
(33)
A támogatás megfelelősége tekintetében az érdekelt felek szerint az állami támogatás segíti a kisebb mozikat abban, hogy felvegyék a versenyt a nagy multiplex mozikkal, és egyenlő versenyfeltételeket teremt. A digitális moziberendezések felszerelése a nézők számára várhatóan nagyobb választékot teremt. A hozzászólók a digitális mozival összefüggő egyéb előnyöket is kiemelték, mint például a vetítés minőségét, a műsortervezés rugalmasságát és az alacsonyabb forgalmazási költségeket. A francia hatóságok szerint a digitális mozi támogatásának megfelelőségét nem a műsortervezés sokféleségének növekedése tekintetében, hanem a mozik bezárásának megelőzésével összefüggésben kell vizsgálni. Véleményük szerint a különböző típusú mozik digitalizálása révén filmek széles skálája kerülhet a kínálatba. A European Digital Cinema Forum (Európai Digitális Filmfórum) szerint ha az adójóváírás levonható lenne a hozzáadottérték-adóból, talán még a kevésbé nyereséges mozik is élvezhetnék az olasz intézkedés előnyeit.
(34)
Egyes észrevételek az adójóváírás rövid távú jellegét is megemlítették, amit szembeállítottak a digitális mozira való átállás által támasztott hosszú távú kihívásokkal. Megállapították ugyanakkor, hogy a szabványok kellően kidolgozottak annak biztosításához, hogy legalább egy évtizeden át fennmaradjanak, illetve hogy a digitális moziberendezések élettartama még nem határozható meg. A Német Szövetségi Filmintézet szerint a digitális mozira való átállás támogatásának költségei alacsonyabbak a mozik újjáépítésével és a kulturális diverzitással összefüggő költségeknél, amelyek az átállást saját erőből finanszírozni képtelen szereplők eltűnését követően válnak szükségessé. Németország hangsúlyozta továbbá, hogy az egyes tagállamok sajátos nemzeti és regionális helyzete egyedileg meghatározott támogatási intézkedést és személyre szabott támogatási formát igényel. Az EFAD nyilatkozata tükrözte ezt a véleményt és hangsúlyozta, hogy nem létezik egyetlen, minden szereplőnek megfelelő megoldás. Az olasz moziüzemeltetők szövetsége (ANEC) szerint a digitális berendezések élettartamának végére a helyzet olyan mértékben fog megváltozni, hogy cseréjük nem jelent majd nagy kihívást. Az Európai Digitális Filmfórum azt is megállapította, hogy az érintett mozik esetében az új bevételek ellensúlyozhatják a pótlólagos működési költségeket.
(35)
A támogatás gazdasági, társadalmi és kulturális hatása tekintetében az észrevételek általában azt hangsúlyozták, hogy a digitális mozira vonatkozóan egységes szabványra, és a DCI-szabványok széles körű elismerésére van szükség. Az EFAD nyilatkozata szerint a digitális mozi támogatása során nem köthető ki egyetlen technológiai megoldás, ugyanakkor fel kell mérni az ágazat technológiai helyzetét. A Europe Distribution észrevételében felhívta a figyelmet arra, hogy az iparági szabvány követésének elmulasztása sok mozi bezárását eredményezné. Mindenesetre az ANEC megerősítette, hogy az intézkedés keretében a mozik szabadon választhatják meg, hogy milyen szabványba ruháznak be. Több észrevétel szerint a DCI-kompatibilis berendezések eltérő (alacsonyabb) digitális szabványok szerinti alternatív programok vetítésére is alkalmazhatók, miközben ennek fordítottja (DCI-kompatibilis filmkópiák vetítése például 1.3K felbontású berendezésen) nem lehetséges. A hozzászólók szerint áremelkedés veszélye nem áll fenn. Ellenkezőleg, idővel az árak csökkenése várható. E tekintetben mind a francia hatóságok észrevétele, mind pedig az EFAD háttérdokumentuma kiemelte, hogy minden támogatási intézkedést úgy kell kialakítani, hogy törekedni kell a digitális berendezések piacán bekövetkező versenytorzulás elkerülésére. A támogatási intézkedéseknek ezért a digitális berendezések költségeinek értékelésén kell alapulniuk, és a támogatás felső korlátját e költségbecslésekkel összhangban kell megállapítani. A Bizottság azzal kapcsolatos aggálya, hogy az állami támogatás felgyorsíthatja az átállást és azzal együtt a mozik bezárását (vö.: (16) preambulumbekezdés) az észrevételekből nem tükröződött. Ellenkezőleg, az állami támogatás úgy jelent meg, mint a digitális mozival kapcsolatos kihívásra nyújtott fenntartható megoldás. Az Olasz Művészmozik Szövetsége felhívta a figyelmet a mozik korlátozott földrajzi elérésére, ami véleménye szerint azt jelenti, hogy a versenyre gyakorolt torzító hatások elenyészőek.
IV. OLASZORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
1. A támogatás szükségessége
(36)
Az olasz hatóságok tájékoztatták a Bizottságot az olasz filmpiac jellemzőiről (2013. októberi állapot). Olaszországban 1 872 moziban összesen mintegy 3 936 vetítőterem található. Négy kategória különböztethető meg:
a)
A több mint 60 vetítőteremmel rendelkező nagy mozihálózatok (8). Mindössze két ilyen hálózat van: az UCI és a The Space. Ezek 76 helyszínen 787 vetítőteremmel rendelkeznek.
b)
A kis mozihálózatok. 15 ilyen hálózat van, mindegyikük összesen legfeljebb 60 vetítőteremmel rendelkezik. Az ebbe a kategóriába tartozó mozik 104 helyszínen összesen 513 vetítőteremmel rendelkeznek.
c)
Kis kereskedelmi mozik. Ezek 351 moziban 1 287 vetítőteremmel rendelkeznek.
d)
Kisebb mozik, amelyek többnyire mindössze egy vetítőteremmel rendelkeznek (a mozik 90 %-a), valamint idényjellegű mozik és/vagy egyházi mozik. 1 340 ilyen mozi van, amelyek mintegy 1 500 vetítőteremmel rendelkeznek.
(37)
Miközben a legnagyobb mozihálózatok (a) kategória) a nemzeti piacon 40 %-os részesedéssel rendelkeznek, a d) kategóriájú mozik piaci részesedése mindössze 5-10 %.
(38)
Az adó-jóváírási program a b)-d) kategóriájú moziknak szól. Tekintettel különösen a két nagy mozihálózat erős piaci jelenlétére, az olasz hatóságok úgy vélik, hogy e moziüzemeltetők esetében, amelyek mindegyike kis- vagy közepes méretű, a digitális átállás megvalósításához állami támogatásra van szükség.
(39)
A Kulturális és Idegenforgalmi Minisztérium adatai szerint a 2010 és 2013 közötti időszakban 1 603 vetítőterem igényelt digitális mozira vonatkozó adójóváírást (2014. áprilisi adat). A de minimis szabályok keretében végrehajtott intézkedés közvetlenül a 2010. évi bevezetését követően különösen népszerűnek bizonyult: ekkor 671 vetítőterem részesült adójóváírásban.
(40)
A támogatási intézkedés de minimis szabályok keretében történő végrehajtása azonban elégtelennek bizonyult a helyzet javításához. Különösen a közepes méretű, többtermes mozik esetében mindössze néhány vetítőtermük digitalizálása történt meg.
(41)
Az olasz hatóságok szerint az olasz mozik digitalizálása továbbra is késik. 2013 októberében a digitalizálási arány körülbelül 62 %-os (9) volt. Az olasz hatóságok 2014-ben rendelkezésre bocsátott becslései szerint még legalább 700 vetítőtermet kell digitalizálni.
(42)
Következésképpen jelentős számú, elsősorban kis- és közepes méretű mozi van veszélyben. Eltűnésük nemcsak a moziüzemeltetők szintjén jelentené munkahelyek megszűnését, hanem a filmforgalmazást is befolyásolná, és a nézők rendelkezésére álló kínálatot is korlátozná.
(43)
Az olasz hatóságok kiemelten hangsúlyozták az egy vetítőtermes mozik és a közepes méretű mozik Olaszországban játszott szerepét. Az első csoport folyamatos jelenléte alapvető annak biztosításához, hogy minden polgár, többek között a kis vidéki és hegyvidéki városokban lakók egyenlő eséllyel rendelkezzenek a mozihoz való hozzájutáshoz. A közepes méretű mozikból álló második csoport képviseli az olaszországi minőségi filmforgalmazás és filmvetítés gerincét. Állandó jelenlétük fontos, mivel a piacot uraló két nagy mozihálózat mellett alternatívaként szolgálnak.
(44)
Az olasz hatóságok várakozásai szerint a hagyományos film mindössze néhány héten vagy hónapon belül teljesen el fog tűnni a piacról. Mivel a határidő egyre közelebb van, az olasz hatóságok hangsúlyozzák, hogy az intézkedést a de minimis küszöbön túlmutatóan kell végrehajtani.
(45)
A javasolt maximális adójóváírás (vetítőtermenként 50 000 EUR) és a digitális vetítőberendezések becsült költsége tekintetében az olasz hatóságok a vetítőtermenkénti átlagos digitális átállásiköltség-becslésüket 50 000-60 000 EUR-ra módosították (2014 áprilisában és júniusában rendelkezésre bocsátott számadatok). Más szóval a maximális adójóváírás olyan átállási költségnek felel meg, amely jóval magasabb, mint a becsült átlagos átállási költségek. Az olasz hatóságok azonban azzal érvelnek, hogy az adókedvezményeket a ténylegesen felmerült kiadások aránya alapján számították ki. 50 000 EUR összegű átlagos beruházást alapul véve az adókedvezmény (30 % esetén) 15 000 EUR-nak felelne meg. A maximális adójóváírást tehát a gyakorlatban nem szabályszerűen alkalmazták. A maximális felső határ azonban biztosítja, hogy túlságosan magas átállási költségek esetén a támogatás összege abszolút értékben korlátozott maradjon.
(46)
A támogatás szükségessége tekintetében fontos továbbá megjegyezni, hogy az olasz hatóságok legutóbbi információi vetítőtermenként továbbra is több tízezer eurós digitális átállási költségre utalnak. Számos mozi, különösen a kisebbek esetében ezek az összegek nem teremthetők elő saját forrásból, különösen a jelenlegi olasz és európai gazdasági helyzetben.
2. A támogatás arányossága
(47)
Az olasz hatóságok általánosságban hangsúlyozzák, hogy az adójóváírás kiegészíti a kereskedelmi átállási modelleket, és nem áll versenyben a virtuáliskópiadíj-modellekkel.
(48)
A módosított végrehajtási rendeletek több olyan rendelkezést tartalmaznak, amelyek biztosítják a támogatási intézkedés arányosságát. Ezek figyelembe veszik a digitális mozira való átálláshoz rendelkezésre álló piaci mechanizmusokat (például a virtuáliskópiadíj-modelleket).
(49)
Mindenekelőtt csak a legfeljebb 60 vetítőteremmel rendelkező moziüzemeltetők folyamodhatnak adókedvezményért. Ez azt jelenti, hogy a két nagy olasz moziláncot (a UCI-t és a The Space-t) kizárták a támogatásból. Az olasz hatóságok szerint a hagyományos virtuáliskópiadíj-modellt sikeresen alkalmazták e meghatározó piaci szereplők átállásához. Ezenkívül piaci erejüket figyelembe véve (vö.: (37) bekezdés), digitális átállásuk nem függ az állami támogatástól.
(50)
Az olasz hatóságok által nyújtott információk szerint a két nagy mozihálózat egyedüliként alkalmazta a hagyományos virtuáliskópiadíj-modellt. Digitális átállásuk megkönnyítése érdekében azonban kisebb moziüzemeltetők is igénybe vettek kereskedelmi mechanizmusokat. A forgalmazói és moziüzemeltetői szövetségek közötti megállapodás alapján Olaszországban alternatív, a közepes és kis mozikra szabott virtuáliskópiadíj-modellt dolgoztak ki. Az Olaszországban bevezetett hagyományos és alternatív virtuáliskópiadíj-modell közötti főbb eltéréseket és hasonlóságokat az alábbi táblázat ismerteti.
Az olaszországi hagyományos és alternatív virtuáliskópia-díj összehasonlítása
Az olaszországi hagyományos virtuáliskópiadíj-modell
Az olaszországi alternatív virtuáliskópiadíj-modell
Egy harmadik félként fellépő „integrátor” (amely a forgalmazókkal virtuáliskópia-díjakra vonatkozó szerződéseket kötött) megállapodást ír alá egy moziüzemeltetővel.
A forgalmazók szövetsége és a moziüzemeltetők szövetsége közötti megállapodáson alapul. A megállapodásban harmadik fél nem vesz részt.
A digitális berendezés nem a moziüzemeltető tulajdona, és azért nem fizet előre.
A digitális berendezés a kezdetektől a moziüzemeltető tulajdona, és a beszerzési költségek egészét előre fedezi.
Virtuáliskópia-díjak és havi kifizetések révén mind a forgalmazók, mind pedig a moziüzemeltető hozzájárul a költségek fokozatos amortizációjához. A költségek 75 %-a általában a forgalmazókat, 25 %-a pedig a moziüzemeltetőket terheli.
A filmforgalmazók a filmek digitális vetítéséért virtuáliskópia-díjat fizetnek. Ezek a díjak a digitális átállási költségek legfeljebb 75 %-át fedezhetik. A moziüzemeltetőnek mindenesetre a költségekből 5 500 EUR-t kell fedeznie.
(51)
Másodszor - ennek figyelembevételével - az olasz hatóságok a támogatás túlkompenzációjának vagy átirányításának elkerülése érdekében módosították a végrehajtási rendeleteket, ha az adójóváíráshoz kereskedelmi (virtuáliskópia-díj) modellek kapcsolódnak. A kedvezményezettnek nyilatkoznia kell arról, hogy az adójóváírást kizárólag tényleges költségeinek fedezéséhez igényli (vö.: (23) bekezdés). Az olasz hatóságok kijelentették, hogy a Kulturális és Idegenforgalmi Minisztérium eseti alapon végzett ellenőrzése garantálja, hogy a támogatás kizárólag a moziüzemeltető által ténylegesen végrehajtott beruházást fedezze.
(52)
Harmadszor a támogatási intézkedés arányosságának biztosítása érdekében maximális halmozott támogatási intenzitásokat állapítottak meg. Ez különbséget tesz a kisebb (egy vagy két vetítőteremmel rendelkező) mozik és a többi mozi között (vö.: (24) bekezdés).
3. A támogatás megfelelősége
(53)
Az eljárást megindító határozatában a Bizottság kétségbe vonta, hogy az intézkedés becsült költségvetése elegendő a becsült átállási költségek fedezésére. Az olasz hatóságok által rendelkezésre bocsátott, aktualizált becsült költségvetés és becsült költségek (vö.: (18) és (45) bekezdés) a támogatási intézkedéssel érintett helyzetről naprakész értékelést tartalmaznak. A támogatási intézkedés legteljesebb kihasználása esetén 15 000 EUR összegű átlagos adójóváírást és a program becsült költségvetését (vö.: (18) bekezdés) figyelembe véve a 2014-2015 közötti időszakban az intézkedés alapján 500 vetítőterem részesülhet támogatásban. Ez a digitalizálásra váró vetítőtermek jelentős részét érinti (vö.: (40) bekezdés).
(54)
Miközben a kulturális műsortervezésre vonatkozó követelményt törölték a támogatási programból, az olasz hatóságok azzal érveltek, hogy a program továbbra is jelentős kulturális célkitűzéssel jár. Az olasz filmpiac teljes digitalizálásának elérésével javul a különböző típusú filmek forgalmazása, és bővülnek a „műhelyszintű” alkotások forgalmazásának lehetőségei. Ha a különböző típusú olaszországi mozik közül nem áll át az összes digitális technológiára, annak a kultúra látja kárát.
(55)
Az olasz hatóságok továbbra is fenntartják, hogy az adó-jóváírási intézkedés nemcsak az olasz Költségvetési Hivatalnak fizetendő közvetlen adókat (társasági adó), hanem a közvetett adókat (például a héát), valamint a forrásadót és (a munkáltató által a munkavállalók nevében fizetett) társadalombiztosítási kötelezettségeket is ellensúlyozza. Az adójóváírásokból eredő előnyök számításánál ezeket az adókat is figyelembe kell venni. Mindez növeli a program hozzáférhetőségét, mivel alkalmazása nem függ az érintett vállalkozás által elért nyereség szintjétől.
(56)
Ezenkívül a 2012. évi 83. sz. törvényerejű rendelet 51. cikke bevezette azt a lehetőséget, hogy az adójóváírások átruházhatók legyenek a digitális berendezések szállítóira, a bankokra, a pénzügyi közvetítőkre és a biztosítótársaságokra (vö.: (25) bekezdés). Mindez növeli a kisebb mozik támogatási intézkedéshez való hozzáférését, különösen abban az esetben, ha családi vállalkozások, és nem foglalkoztatnak más munkavállalókat.
(57)
Az adójóváírások előnyeit a különböző típusú mozik, többek között a piacon működő legkisebb mozik az intézkedésnek már a de minimis szabályok keretében történő végrehajtása során is élvezték. Ez látható az alábbi kördiagramból, amely áttekintést nyújt a program kedvezményezettjeiről (2010-2013).
Kedvezményezettek mozitípusonként (2010-2013, a vetítőtermek száma alapján; a 2014. áprilisi állapot szerinti, a Kulturális és Idegenforgalmi Minisztérium által rendelkezésre bocsátott adatok)
(58)
A rendelkezésre bocsátott adatok arról tanúskodnak, hogy az adójóváírásban részesült kis mozik száma és aránya 2012-ben és különösen 2013-ban jelentősen emelkedett. Mindent egybevetve az olasz hatóságoktól kapott adatok szerint 2010 és 2013 vége között a digitális átállás megvalósításához 325 mozi, azaz Olaszország 1 340 legkisebb mozijának 24,3 %-a tudta igénybe venni az adójóváírást.
4. Gazdasági, társadalmi és kulturális hatás
(59)
Az olasz hatóságok hangsúlyozzák a digitális mozira való teljes átállás lehetővé tételének kulturális jelentőségét. A digitális berendezések beszerelése több, a moziágazat egészét (és végső soron a mozinézőket) érintő, jelentős előnnyel (például nagyobb rugalmassággal) jár. Az átállás költségei azonban magasak, eloszlásuk egyenlőtlen, és a terhek nagy részét a mozik viselik. Különösen a kisebb piaci szereplők képtelenek az átállás állami támogatás nélküli megvalósítására. A kidolgozott piaci átállási (virtuáliskópia-díj) modellek nem elegendőek az egyensúly megteremtéséhez, és nem minden mozi rendelkezik ezekhez egyenlő mértékű hozzáféréssel.
(60)
Az olasz hatóságok megerősítik, hogy véleményük szerint a program mechanizmusai nem kérdőjelezik meg a technológiai semlegesség elvét.
V. A TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
1. A támogatás megléte
(61)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(62)
Az intézkedés az eljárást megindító határozatban és tömörebben a (12) bekezdésben kifejtettek szerint az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül. A finanszírozási forrás adókedvezmények formájában jelenik meg úgy, hogy az olasz állam lemond bizonyos adóbevételekről. A program keretében meghatározott filmes vállalkozások részesülnek ebből a pénzügyi előnyből, és az intézkedés ezért bizonyos vállalkozásoknak szelektív előnyt nyújt. A kedvezményezettek olyan más vállalkozásokkal versenyeznek, amelyek nem feltétlenül részesülnek a programból. Következésképpen a program torzítja a versenyt, vagy magában hordozza a versenytorzulás veszélyét. A nemzetközi filmkereskedelem tekintetében az intézkedés befolyásolhatja az Unión belüli kereskedelmet.
2. A támogatás összeegyeztethetősége
(63)
Az olasz hatóságok az intézkedést a kultúra előmozdításához nyújtott támogatásként magyarázzák. Szüntelenül hangsúlyozzák, hogy a digitális mozira való átállás lehető leggyorsabb megvalósítása Olaszországban kulturális jelentőséggel bír. A támogatási intézkedés célja annak biztosítása, hogy a magas átállási költségek ellenére minden mozitípus képes legyen a digitális átállásra.
(64)
Az intézkedéssel kapcsolatos eljárást megindító határozat elfogadásakor a Bizottság nem határozta meg a digitális vetítések támogatására vonatkozó szakpolitikáját. A Bizottság azóta új közleményt fogadott el a filmekhez és egyéb audiovizuális alkotásokhoz nyújtott állami támogatásról (10), amely aktualizálta a filmekhez és egyéb audiovizuális alkotásokhoz nyújtott állami támogatás összeegyeztethetőségének az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontja szerinti értékeléséhez alkalmazott szabályokat.
(65)
A filmszakmára vonatkozó új közlemény kifejezetten elismeri, hogy a moziknak nyújtott támogatás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése d) pontjának értelmében a kultúra előmozdítására nyújtott támogatásként értékelhető. A szóban forgó támogatás összeegyeztethetősége ezért e rendelkezés szerint értékelhető. A filmszakmára vonatkozó közlemény előírja, hogy a mozik korszerűsítéséhez - többek között a digitális átállásukhoz - nyújtott támogatás azzal indokolható, hogy a támogatás szükséges, arányos és megfelelő.
a) Az intézkedés szükségessége
(66)
Amint azt az olasz hatóságok bemutatták, és az érdekelt felek észrevételei megerősítették, a digitális mozira való átállás az európai mozik egészét és különösen a kisebb mozikat érintő kihívás. A mozik - különösen a kisebb városokban működő, független, kis- és közepes méretű mozik - eltűnése csökkentené a változatos kínálatot és a kínálatban szereplő filmek regionális elérhetőségét. Más szóval a hosszú és egyenlőtlen átállás kedvezőtlen hatással van a filmek bemutatására, forgalmazására és végső soron az európai nézőkre.
(67)
Az adóintézkedés de minimis szabályok keretében történő végrehajtása ellenére Olaszország a digitális mozira való átállás terén továbbra is elmaradásban van.
(68)
Ugyanakkor, mivel a piac túljutott az átállás „csúcspontján”, és 2013-ra az olaszországi vetítőtermek több mint 60 %-a digitalizálttá vált, a helyzet rosszabbodott azon mozik esetében, amelyeknek az átálláshoz állami támogatásra van szükségük. A 35 mm-es filmek elérhetősége rövid távon nem garantált.
(69)
Az intézkedés nemcsak a kisebb mozikra, hanem a nagyobb kereskedelmi mozikra és hálózatokra is irányul. A legnagyobb (több mint 60 vetítőteremmel rendelkező) mozihálózatok azonban ki vannak zárva a támogatásból. Az olasz hatóságok azzal érveltek, hogy a kisebb méretű moziknak nyújtott adókedvezmények visszaállítják az egyenlő versenyhelyzetet az ágazatban, amelyet két nagyon nagy mozihálózat ural.
(70)
Az adójóváírás célja azoknak a moziknak a támogatása, amelyek - különösen a jelenlegi gazdasági helyzetben - képtelenek arra, hogy magánfinanszírozás útján elegendő forrást biztosítsanak a költséges átálláshoz.
(71)
A Bizottság a fentiek figyelembevételével úgy véli, hogy a támogatási intézkedés szükségesnek tekinthető az olaszországi mozik sokszínűségének digitális környezetben való megőrzéséhez és helyreállításához. Az egyetlen vetítőteremmel rendelkező művészmoziktól a kereskedelmi műsortervezéssel rendelkező, több vetítőtermes mozikig a különböző típusok folyamatos jelenléte alapvető fontosságú ahhoz, hogy továbbra is széles moziválaszték álljon az olasz közönség rendelkezésére. Az érdekelt felek által benyújtott észrevételek szerint a digitális mozira való átállás a filmipar egésze számára kihívást jelent, de csak a legnagyobb mozihálózatok férnek hozzá könnyen a kereskedelmi átállási modellekhez. Az olasz hatóságok által rendelkezésre bocsátott adatok igazolták, hogy az intézkedés de minimis keretben történő végrehajtása nem elegendő ennek az átállásnak a befejezéséhez, különösen az egynél több vetítőteremmel rendelkező mozik esetében. Még ha igaz is, hogy bizonyos mozik sikerrel kötöttek virtuáliskópia-díjra vonatkozó megállapodásokat, az is igaz, hogy a kereskedelmi átállási modellek nem fedezik a digitális mozira való átállás összes költségét (vö.: (32) bekezdés). Az állami támogatás ezekben az esetekben is szükségesnek tekinthető, amennyiben ezt kiegészítő jelleggel határozzák meg, és biztosítják, hogy az intézkedés az érintett mozitípustól függetlenül arányos maradjon.
b) Az intézkedés arányossága
(72)
Az olasz hatóságok a több mint 60 vetítőteremmel rendelkező moziüzemeltetőket kizárták az adójóváírásból. Az olasz mozipiaci struktúrából egyértelműen látszik a legfeljebb 60 vetítőtermet üzemeltető és a nagyobb méretű szereplők közötti szakadék (vö.: (36) és (37) bekezdés). A program célkitűzését tekintetbe véve a bevezetett küszöbérték ezért arányosnak tűnik.
(73)
Az adójóváírás ezenkívül csupán az átállási költségek egy részét (30 %-át) fedezi, és felső határát évente 50 000 EUR-ban határozták meg. Az olasz hatóságok a támogatás összegének a tényleges digitalizálási költségek meghatározott százalékos arányában történő meghatározásával garantálták, hogy a támogatás arányos maradjon, még abban az esetben is, ha a költségek eseti alapon változhatnak. Ahogy számos hozzászóló hangsúlyozta ((29) bekezdés), a digitalizálási költségek bizonyos esetekben jóval az átlag fölött lehetnek, például abban az esetben, ha a vetítőfülkén jelentős munkálatokat kell végezni. Ezekben a ritka esetekben az 50 000 EUR-ban meghatározott felső határ biztosítja, hogy a támogatás összege abszolút értékben arányos maradjon.
(74)
Miközben az eljárást megindító határozat kérdéseket vetett fel a digitális mozira való kereskedelmi átállási modellek „kiszorításával” kapcsolatban, az (50) bekezdésből kiderül, hogy Olaszországban két különböző kereskedelmi átállási modellt dolgoztak ki. Ezek összekapcsolhatók a digitális mozira vonatkozóan javasolt adójóváírással. Az olasz hatóságok a módosított végrehajtási rendeletekben különös rendelkezéseket határoztak meg annak érdekében, hogy a digitális mozira való átállás magán- és közfinanszírozásának összekapcsolása ne eredményezze a támogatás túlkompenzációját vagy átirányítását (például forgalmazók vagy virtuáliskópiadíj-integrátorok felé). Ilyen módon az olasz hatóságok a teljes körű digitális átállás elősegítése érdekében ösztönzik a rendelkezésre álló piaci modellek és az állami támogatás közötti optimális szinergiát.
(75)
Az adójóváírás más támogatási intézkedésekkel is összekapcsolható. A támogatás arányosságának biztosítása érdekében az olasz hatóságok a kis mozik (egy és két vetítőteremmel rendelkező mozik) esetében legfeljebb 90 %-os, más típusú mozik esetében legfeljebb 75 %-os halmozott támogatási intenzitást határoztak meg.
(76)
Általánosságban véve a kérelemhez minden egyes vetítőterem esetében csatolni kell a ténylegesen felmerült költségeket részletező dokumentumot, és a Kulturális és Idegenforgalmi Minisztériumnak eseti ellenőrzéseket kell végeznie. A végrehajtási rendelkezések azt is előírják, hogy az adójóváírást (kamatokkal és bírsággal együtt) visszatéríttetik, ha a követelmények nem teljesülnek.
c) Az intézkedés megfelelősége
(77)
Az olasz hatóságok által nyújtott részletes információk, valamint az adójóváírások átruházhatóságának bevezetése biztosítja, hogy az intézkedés hatással legyen a programban meghatározott kedvezményezettekre. Még a legkevésbé nyereséges mozik számára is biztosítják a programhoz való hozzáférést.
(78)
Az intézkedés a javaslat szerint már nem minősülne kísérleti intézkedésnek, és 2022-ig hatályban maradna.
(79)
Az olasz hatóságok által rendelkezésre bocsátott adatokból ((57) és (58) bekezdés) látható a kedvezményezettként feltüntetett mozitípusok, különösen a kisebb mozik intézkedéshez való hozzáférése. Miközben más tényezők is szerepet játszhatnak, meg kell jegyezni, hogy a 2012-ben és 2013-ban (a de minimis szabályok keretében) adójóváírásban részesült, 1-4 vetítőteremmel rendelkező mozik számának jelentős emelkedése egybeesik az adójóváírások átruházhatóságának 2012. évi bevezetésével ((25) bekezdés).
(80)
Az intézkedés összességében megfelelőnek tűnik annak a célnak az elérésére, amely a mozik olasz piacon jellemző változatosságának - az egy vetítőtermes moziktól a kis kereskedelmi mozikig és a különböző típusú multiplex mozikig - megőrzésére irányul. Ahhoz, hogy a vetítőtermekben minél többféle típusú film legyen levetíthető, elengedhetetlen, hogy változatos vetítőterem-típusok álljanak rendelkezésre.
d) A verseny torzítása és a kereskedelem befolyásolása
(81)
A verseny torzítása és a kereskedelem befolyásolása korlátozott mértékű. A mozik határokon átnyúló hatása a nemzetközi moziüzemeltetők jelenlétére és általában a filmkereskedelem nemzetközi dimenziójára korlátozódik. Egyes mozikban - földrajzi elhelyezkedésük miatt - kevesebb a látogató, mivel a nézők nem utaznak el messzire ahhoz, hogy moziba menjenek.
(82)
Az intézkedés beruházási támogatásra irányul, és egyszeri támogatást nyújt az egyszeri átállás előtt álló mozik számára. Az adójóváírás biztosítja, hogy minden mozi megvalósíthassa a digitális átállást, de napi működésük tekintetében nem torzítja indokolatlanul a versenyt.
(83)
A digitális mozira való átállás Európa-szerte várhatóan az európai filmipar egészére nézve is előnyös lesz. E tekintetben az eljárást megindító határozatban a digitális mozira vonatkozó szabványokkal kapcsolatban felvetett aggályok már nem relevánsak. A harmadik felek észrevételeiből kiderült, hogy kereskedelmi konszenzus alakult ki a digitális moziban használt elterjedt szabványokat illetően.
VI. KÖVETKEZTETÉS
(84)
A fentiek figyelembevételével a Bizottságnak az a véleménye, hogy a támogatás pontosan meghatározott kulturális célkitűzést követ. Az eljárást megindító határozatban a szükségességgel, az arányossággal, a megfelelőséggel és a hatással kapcsolatosan felvetett aggályok eloszlottak. Az intézkedés versenytorzító és kereskedelemre gyakorolt hatásai kellően korlátozottak ahhoz, hogy mértékük ne legyen ellentétes a közös érdekkel. Következésképpen a digitális vetítőberendezésekre vonatkozó adójóváírás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az Olaszország által a 2007. december 24-i 244. sz. törvény, a 2013. augusztus 8-i 91. sz. törvényerejű rendelet és a moziknak a digitális vetítőberendezések és gépek bevezetéséhez és beszerzéséhez nyújtott adójóváírás végrehajtására irányuló rendelkezések tervezete alapján a digitális vetítőberendezések tekintetében végrehajtani tervezett támogatási intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének d) pontja értelmében a belső piaccal összeegyeztethető.
A támogatási intézkedés végrehajtása ennek megfelelően engedélyezett.
2. cikk
Ennek a határozatnak az Olasz Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 29-én.