PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 1138/2011
ze dne 8. listopadu 2011
o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Evropskou komisí (dále jen „Komise“) po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Prozatímní opatření
(1)
Nařízením (EU) č. 446/2011 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“) uložila Komise prozatímní antidumpingové clo z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí (dále jen „mastné alkoholy“) pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie (dále jen „dotčené země“).
(2)
Řízení bylo zahájeno oznámením o zahájení řízení (dále jen „oznámení o zahájení řízení“) zveřejněným dne 13. srpna 2010 (3) na základě podnětu, který dne 30. června 2010 podali dva výrobci v Unii, Cognis GmbH (Cognis) a Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol) (společně dále jen „žadatelé“). Tyto dvě společnosti představují podstatnou část, v tomto případě více než 25 % celkové výroby výrobku, který je předmětem šetření, v Unii.
(3)
Jak je uvedeno v 9. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, období šetření dumpingu a újmy se týkalo období od 1. července 2009 do 30. června 2010 (dále jen „období šetření“ nebo „OŠ“). Zkoumání trendů významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. ledna 2007 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
2. Následný postup
(4)
Po zveřejnění nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě bylo rozhodnuto o uložení prozatímních antidumpingových opatření (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), předložilo několik zúčastněných stran k těmto prozatímním zjištěním písemné připomínky. Strany, které o to požádaly, dostaly možnost slyšení.
(5)
Komise nadále shromažďovala a ověřovala veškeré informace, jež považovala za nezbytné pro konečná zjištění.
(6)
Všechny strany byly následně informovány o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě se zamýšlelo doporučit uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie a s konečnou platností vybrat částky zajištěné prostřednictvím prozatímního cla (dále jen „poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla přiznána lhůta, v níž mohly k těmto poskytnutým konečným informacím vznést připomínky.
(7)
Ústní a písemné připomínky zúčastněných stran byly zváženy a ve vhodných případech zohledněny.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(8)
Jak je uvedeno v 10. a 11. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, dotčeným výrobkem jsou nasycené mastné alkoholy s uhlíkovým řetězcem C8, C10, C12, C14, C16 nebo C18 (nezahrnuje rozvětvené isomery) včetně jednotlivých nasycených mastných alkoholů (zvané rovněž „čisté frakce“) a směsi převážně obsahující kombinaci uhlíkových řetězců C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (běžně zařazované jako C8-C10), směsi převážně obsahující kombinaci uhlíkových řetězců C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (běžně zařazované jako C12-C14) a směsi převážně obsahující kombinaci uhlíkových řetězců C16-C18, pocházející z Indie, Indonésie a Malajsie, v současnosti kódů KN ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 a ex 3823 70 00.
(9)
Poté, co byla uložena prozatímní opatření, některé strany namítly, že vymezení dotčeného výrobku není jednoznačné. Tyto strany tvrdily, že podle oznámení o zahájení řízení patří do rozsahu výrobků pouze lineární mastné alkoholy, nikoli tedy mastné alkoholy obsahující rozvětvené isomery nebo rozvětvené mastné alkoholy. Další strany uvedly, že nemá smysl vylučovat mastné alkoholy obsahující rozvětvené isomery vyrobené prostřednictvím oxo procesu, protože mají na trhu stejné využití jako lineární mastné alkoholy a představují pro ně konkurenci.
(10)
Bylo stanoveno, že všechny druhy mastných alkoholů, které jsou předmětem tohoto šetření, jak je uvedeno v 8. bodu odůvodnění, mají navzdory možným rozdílům z hlediska suroviny použité pro výrobu nebo rozdílům výrobního procesu stejné nebo velmi podobné základní fyzikální, chemické a technické vlastnosti a jsou používány ke stejným účelům. Možné odchylky dotčeného výrobku nemění jeho základní vymezení, jeho vlastnosti nebo způsob, jak jej vnímají různé strany.
(11)
Prozatímní rozhodnutí uvedené v oznámení o zahájení řízení o vyloučení mastných alkoholů obsahujících rozvětvené isomery z rozsahu výrobků a o vyloučení výroby rozvětvených mastných alkoholů těchto společností z vymezení výroby v Unii (včetně těch společností, které vyrábějí mastné alkoholy na základě oxo procesu) by proto mělo být zachováno. Jelikož ohledně dotčeného výrobku nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se 10. a 11. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Obdobný výrobek
(12)
Připomíná se, že ve 13. bodu odůvodnění prozatímního nařízení bylo s prozatímní platností rozhodnuto, že lineární mastné alkoholy a rozvětvené mastné alkoholy nejsou obdobnými výrobky, a že tedy údaje týkající se výrobců, kteří vyrábějí mastné alkoholy obsahující rozvětvené isomery, by měly být z analýzy újmy vyloučeny.
(13)
Jelikož ohledně obdobného výrobku nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se 12. a 13. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
C. DUMPING
1. Indie
1.1 Běžná hodnota
(14)
Jelikož ohledně stanovení běžné hodnoty nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění ve 14. až 18. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
1.2 Vývozní cena
(15)
Jelikož ohledně stanovení vývozní ceny nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 19. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
1.3 Srovnání
(16)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních a konečných informací oba indičtí vyvážející výrobci zopakovali svá tvrzení, že by se při výpočtu dumpingového rozpětí nemělo přihlížet k jejich prodeji, který se v období šetření uskutečnil pro jednoho z původních žadatelů v Unii (viz 22. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Tyto společnosti odůvodnily své tvrzení na základě skutečnosti, že článek 9.1 Antidumpingové dohody WTO stanoví, že výše ukládaného cla má představovat úplné dumpingové rozpětí nebo méně. Indičtí vyvážející výrobci také zmiňovali článek 2.4 Antidumpingové dohody WTO, podle kterého by mělo být učiněno spravedlivé srovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou. Na tomto základě tvrdili, že žadatel s nimi v době, kdy připravoval podání podnětu, vyjednal nákup značného množství výrobků za velmi nízké ceny, a že tedy ceny těchto operací nebyly stanoveny spravedlivě a z toho důvodu by tyto operace neměly být zahrnuty do výpočtu dumpingu.
(17)
Za prvé by mělo být poznamenáno, že skutečnost, že Antidumpingová dohoda WTO stanoví možnost uložit clo, které je nižší než úplné dumpingové rozpětí, nezakládá povinnost tak učinit. Ustanovení čl. 9 odst. 4 základního nařízení pouze ukládají povinnost omezit antidumpingové clo na úroveň, která postačuje k odstranění způsobené újmy. Navíc nebyly předloženy žádné důkazy o tom, že by strany ceny nevyjednaly svobodně. Zkoumáním celkových nákupů uvedeného žadatele bylo také zjištěno, že ceny vyjednané těmito dvěma indickými vyvážejícími výrobci odpovídaly dohodnutým cenám nákupu srovnatelných výrobků uvedeného žadatele od jiných dodavatelů. Navíc bylo zjištěno, že žadatel dovážel dotyčný výrobek od indických vyvážejících výrobců mnoho let, a ne jen v průběhu OŠ. Jeden vyvážející výrobce dále uvedl v ústním slyšení, jemuž předsedal úředník pro slyšení, že jejich ceny pro dotčeného žadatele byly strukturálně nižší než ceny účtované jiným zákazníkům. Závěrem, neexistují žádné důkazy o tom, že by ceny nebyly stanoveny spravedlivě pouze kvůli tomu, že kupujícím byl žadatel, a potvrzuje se odmítnutí tvrzení.
(18)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních a konečných informací oba indičtí vyvážející výrobci zopakovali svůj požadavek na úpravu měnového přepočtu podle čl. 2 odst. 10 písm. j) základního nařízení a tvrdili, že od listopadu 2009 docházelo k trvalému zhodnocování indické rupie (INR) oproti euru (EUR), což má rušivý účinek na výpočet dumpingu (viz 23. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Oba vyvážející výrobci přiznali, že jejich prodejní ceny byly v druhé polovině období šetření vyšší než prodejní ceny v první polovině tohoto období, ale tvrdili, že tento trend byl způsoben výhradně zvýšením nákladů na suroviny a obecným zlepšením podmínek na trhu po skončení hospodářské krize a že nebyl odrazem zhodnocování indické rupie oproti euru. Tyto společnosti navíc tvrdily, že i kdyby mohly své ceny pravidelně a v krátkých obdobích upravovat, nikdy by nemohly přesně předpovědět vývoj směnných kurzů pro budoucí období.
(19)
Šetřením se prokázalo, že i když se indická rupie ve druhé polovině OŠ postupně zhodnocovala oproti euru, u každého indického vývozního výrobce se prodejní ceny hlavních výrobků pro několik hlavních zákazníků měnily ve skutečnosti každý měsíc, zejména ve druhé polovině OŠ. Nic tudíž nenaznačuje, že prodejní ceny do Unie se ve stejné době nemohly měnit tak, aby se do nich promítly také změny směnných kurzů v průběhu 60 dnů, jak stanoví čl. 2 odst. 10 písm. j) základního nařízení a článek 2.4.1 Antidumpingové dohody WTO. Vzhledem k tomu, že v několika případech byly ceny často měněny, mohla být zohledněna také každá změna směnného kurzu. Kromě toho se tím prokázalo, že trh mastných alkoholů je obecně otevřený častým změnám cen. Proto i v případech, kdy se ceny měnily méně často, neexistují důkazy, že by to nebylo způsobeno podnikatelským rozhodnutím stran. Skutečnost, že ceny mohou být rychle upravovány tak, aby zohlednily změněnou situaci na trhu (v tomto případě údajně změny směnných kurzů), poskytla indickým vyvážejícím výrobcům možnost - pokud chtěli - zohlednit tyto změny ve svých prodejních cenách, což zjevně v řadě případů dělali. S ohledem na výše uvedené není úprava měnového přepočtu odůvodněna a tento požadavek se zamítá.
(20)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden indický vyvážející výrobce uvedl, že úprava o rozdíly nepřímých daní přiznaná podle čl. 2 odst. 10 písm. b) základního nařízení, která byla provedena u určitých druhů výrobku, měla být také provedena u výrobků a směsí obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14, protože zaplacené clo ze surovin použitých pro tyto výrobky bylo při vývozu výrobku vráceno. V průběhu šetření však nebyly předloženy žádné na místě ověřitelné informace, které by dokládaly, že tato cla byla následně skutečně vrácena. Po konečném poskytnutí informací tato společnost tvrdila, že její námitky byly nesprávně pochopeny a že všechny suroviny použité k výrobě výrobků a směsí obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 byly dovezeny bezcelně. Jelikož je třeba uhradit nepřímou daň, pokud jsou tyto suroviny následně zakomponovány do výrobků prodávaných na domácím trhu, společnost žádá úpravu běžné hodnoty u těchto konkrétních druhů výrobků. Důkazy předložené během inspekce však ukazují, že specifické suroviny potřebné k výrobě druhů výrobků obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 a dovezené bezcelně v průběhu OŠ stačily pouze k výrobě zlomku vývozního odbytu tohoto výrobku, který uskutečnila společnost během OŠ. Je proto jisté, že nejméně dvě třetiny vyvezených výrobků obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 byly vyrobeny s použitím surovin, za které bylo zaplaceno dovozní clo. Společnost nepředložila žádný důkaz o tom, že tyto bezcelně dovezené suroviny byly použity na prodej na vývoz do Unie, a nikoli na prodej na vývoz do třetích zemí, a tato námitka se proto zamítá.
(21)
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 20. a 23. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
1.4 Dumpingové rozpětí
(22)
Jelikož ohledně výpočtu dumpingového rozpětí nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzuje se obsah 24. až 26. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(23)
Výše dumpingu, která byla stanovena s konečnou platností, vyjádřená jako procentní podíl z čisté ceny CIF s dodáním na hranice Unie před proclením činí:
Společnost
Konečné dumpingové rozpětí
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Všechny ostatní společnosti
9,3 %
2. Indonésie
2.1 Běžná hodnota
(24)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních a konečných informací jeden indonéský vyvážející výrobce tvrdil, že při testování ziskovosti operací neměly být prodejní, režijní a správní náklady přiřazeny jednotlivým operacím na základě obratu, protože to vedlo k tomu, že řada operací nebyla shledána ziskovými. Toto tvrzení bylo prozkoumáno, ale bylo zjištěno, že rozdělení prodejních, režijních a správních nákladů na jednotlivé operace na základě obratu je vhodnější vzhledem k jejich povaze, protože více souvisejí s hodnotou než s objemem. Je třeba poznamenat, že celková hodnota prodejních, režijních a správních nákladů rozdělených na každý druh výrobku je stejná bez ohledu na to, jaká z těchto dvou metod se použije na rozdělení těchto nákladů na jednotlivé operace. Operace, u kterých vyvážející výrobce zpochybnil výsledek zkoušky ziskovosti, byly přezkoumány a bylo potvrzeno, že tyto operace nebyly ziskové. Toto tvrzení se proto zamítá.
(25)
Tentýž indonéský vyvážející výrobce také uvedl, že při stanovení úrovně zisku použité při určení běžné hodnoty by neměl být vyloučen zisk z prodeje, k němuž na úrovni druhu výrobku nedošlo v běžném obchodním styku, protože více než 80 % celkového domácího prodeje bylo ziskového. V souvislosti s tímto tvrzením se připomíná, že určení prodeje uskutečněného v běžném obchodním styku se provádí na úrovni druhu výrobku, jak je objasněno v 29. až 32. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, protože se jedná o nejvhodnější způsob, jak přesně spojit prodejní ceny se souvisejícími výrobními náklady. Ustanovení čl. 2 odst. 6 základního nařízení navíc nevylučují případné rozdělení výrobku, který je předmětem šetření, podle druhů. Prodej, který nebyl uskutečněn v běžném obchodním styku, je proto vyloučen na úrovni druhu výrobku z výpočtu zisku použitého při určení běžné hodnoty. Tato námitka se proto zamítá.
(26)
Tentýž indonéský vyvážející výrobce také uvedl, že při určení běžné hodnoty některých druhů výrobku nebyly odečteny úpravy, které by vrátily běžné hodnoty na úroveň ceny ze závodu. Toto tvrzení bylo přijato a výpočet byl příslušným způsobem upraven.
(27)
Jelikož ohledně určení běžné hodnoty nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 27. až 33. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, která jsou opravena, jak je uvedeno ve 26. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
2.2 Vývozní cena
(28)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden indonéský vyvážející výrobce uvedl, že nebylo poskytnuto odůvodnění toho, že cena pro dovážející společnost v Unii, se kterou byl ve spojení, byla považována za nespolehlivou, ani odůvodnění určení vývozní ceny tohoto prodeje podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení. V této souvislosti je třeba poznamenat, že vnitropodnikové ceny mezi stranami ve spojení se nepovažují za spolehlivé, protože by mohly být uměle stanovovány na různých úrovních v závislosti na tom, co je výhodnější pro dotčené společnosti ve spojení. Z tohoto důvodu určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení při použití přiměřeného ziskového rozpětí bez ohledu na skutečný zisk plynoucí z vnitropodnikových cen zamezuje jakýmkoli rušivým účinkům, které mohou nastat v důsledku vnitropodnikových cen. Tato námitka se proto zamítá.
(29)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací oba indonéští vývozci uvedli, že pro prodej na vývoz do Unie prostřednictvím dovozců ve spojení nacházejících se v Unii je ziskové rozpětí použité pro určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení nevhodné. Oba tvrdili, že zisk, který byl použit v prozatímní fázi, se týkal pouze částečně spolupracujícího dovozce a nebyl ověřen, a nebyl proto spolehlivý. Proto navrhli, aby byl použit zisk ve výši 5 %, jak tomu bylo v jiných šetřeních. Vzhledem k nízké úrovni spolupráce nezávislých dovozců v tomto šetření se tato námitka přijímá a byla použita úroveň zisku ve výši 5 %, což odpovídá úrovním zisku použitým v předešlých šetřeních ve stejném odvětví.
(30)
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 34. až 36. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, který je upraven, jak je objasněno ve 29. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
2.3 Srovnání
(31)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací oba indonéští vývozci poukázali na to, že pro prodej prostřednictvím příslušných obchodníků ve spojení ve třetí zemi neměly být provedeny žádné úpravy o rozdíly v provizích podle čl. 2 odst. 10 písm. i). Obě společnosti tvrdily, že jejich výrobní společnosti v Indonésii a příslušní obchodníci ve spojení v Singapuru tvoří jeden hospodářský subjekt a že obchodníci ve třetí zemi jednají jako vývozní oddělení jejich indonéských společností ve spojení. V obou případech však výrobce v Indonésii přímo fakturuje domácí prodej i určitý prodej na vývoz do třetích zemí a obchodníci v Singapuru dostávají zvláštní provizi. U jedné z indonéských společností pokrývá tato ve smlouvě uvedená provize pouze prodej na vývoz. Obchodníci ve třetí zemi navíc také prodávají výrobky vyrobené jinými výrobci, v jednom případě také výrobci nikoli ve spojení. Oba obchodníci ve spojení v Singapuru proto zcela zřejmě plní funkce, které se podobají funkcím obchodního zástupce, který pracuje na provizním základě. Tato námitka se proto zamítá.
(32)
V návaznosti na konečné poskytnutí informací indonéská vláda a jeden indonéský vyvážející výrobce zopakovali tvrzení o jednom hospodářském subjektu, o němž se mluví v předchozím bodě. Argumentovali tím, že ve věci Matsushita v. Rada (4) již Soudní dvůr rozhodl, že to, že výrobce uskutečňuje jisté prodejní funkce, neznamená, že výrobní a obchodní společnost nemohou tvořit jeden hospodářský subjekt. Kromě toho tvrdili, že prodej do třetích zemí, který uskutečňuje přímo vývozce bez účasti obchodníka v Singapuru, představuje pouze malý procentní podíl prodeje na vývoz a že Soud prvního stupně (dnes Tribunál) rozhodl ve věci Interpipe (5), že malý objem přímého prodeje výrobcem ještě nedokazuje, že neexistuje jeden hospodářský subjekt. Nakonec poukázali na to, že ve věci Canon v. Rada (6) to, že prodejní dceřiná společnost vystupovala také jako distributor výrobků od jiných společností, nemělo vliv na to, že byla shledána jedním hospodářským subjektem.
(33)
I když Soudní dvůr ve věci Matsushita v. Rada rozhodl, že instituce v tomto případě měly právo na stanovisko, že výrobce spolu s jednou či několika distribučními společnostmi pod jeho kontrolou tvoří hospodářský subjekt, třebaže sám vykonává některé prodejní funkce, nevyplývá z toho nezbytně povinnost vždy považovat výrobce a jeho prodejní společnosti ve spojení za jeden hospodářský subjekt. Navíc - na rozdíl od indonéského vyvážejícího výrobce - výrobní společnost ve věci Matsushita v. Rada sama přímo neprodávala. Zadruhé, v rozsudku ve věci Interpipe bylo uvedeno, že přímý prodej vyvážejícím výrobcem představoval jen malý procentní podíl celkového objemu prodeje do Unie, což byl pouze jeden prvek, který Soud prvního stupně při analýze zkoumal. Důležitější je, že Soud zdůraznil skutečnost, že tento přímý prodej směřoval do nových členských států pouze na přechodné období. Naproti tomu v tomto případě z dostupných důkazů vyplývá, že přímý prodej ze strany výrobce do některých třetích zemí není dočasný, nýbrž - přinejmenším zpravidla - strukturální, tj. trvalý. U každého dotčeného výrobce navíc tento prodej představuje značný procentní podíl jeho domácího prodeje. Nakonec je třeba uvést, že ve věci Canon v. Rada zahrnoval prodej prováděný prodejní dceřinou společností vyvážejícího výrobce na domácím trhu další výrobky, které byly prodávány toliko pod jinou obchodní značkou, nicméně vyráběny byly všechny samotným vyvážejícím výrobcem. Tato námitka se proto opět zamítá.
(34)
Jedna indonéská společnost dále tvrdila, že i kdyby neměl být přijat koncept jednoho hospodářského subjektu, Komise uložila „zdvojené rozpětí“ tím, že od vývozní ceny nezávislým odběratelům v Unii odečetla zisk dovozce ve spojení v Unii i provizi obchodníka ve spojení ve třetí zemi. Tyto dvě položky však byly zohledněny pro různé účely a byly odečteny samostatně. Jak je objasněno v 28. bodu odůvodnění, je vývozní cena prodeje na vývoz prostřednictvím dovozců ve spojení v Unii určena podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení na základě ceny, za kterou jsou dovezené výrobky poprvé znovu prodány nezávislému kupujícímu. V těchto případech se provede úprava pro zisk, aby se stanovila spolehlivá vývozní cena franko hranice Unie. Provize pro obchodníka ve spojení ve třetí zemi byla naopak odečtena podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení. Tato námitka se proto zamítá.
(35)
Společnost dále uvedla, že pokud by měla být vývozní cena upravena o provizi obchodníka ve spojení ve třetí zemi podle čl. 2 odst. 10 písm. i), měla by být provedena stejná úprava běžné hodnoty, protože tento obchodník koordinuje také domácí prodej. Písemná smlouva mezi obchodníkem a výrobcem v Indonésii však zahrnuje pouze prodej na vývoz. Domácí prodej navíc fakturuje společnost v Indonésii. Tato námitka se proto zamítá.
(36)
Ohledně úpravy podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení se má za to, že je vhodné použít přiměřené ziskové rozpětí nezávisle na skutečně dosaženém zisku na základě vnitropodnikových cen, aby se zamezilo jakýmkoli rušivým účinkům, které mohou nastat v důsledku vnitropodnikových cen. Jak již bylo učiněno v předchozích případech (7), skutečná zisková rozpětí obchodníků ve třetí zemi použitá v prozatímní fázi byla proto nahrazena ziskem ve výši 5 %, který se považuje za přiměřený zisk z činností obchodních společností v chemickém odvětví.
(37)
Další indonéská společnost uvedla, že u prodeje prostřednictvím jejího dovozce ve spojení v Unii Komise odečetla náklady na provizi dvakrát. Společnost tvrdila, že při určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení byly provedeny úpravy o prodejní, režijní a správní náklady dovozce ve spojení i o náklady na provizi jako přímé náklady prodeje. Vzhledem k tomu, že náklady na provizi jsou již zahrnuty v prodejních, režijních a správních nákladech, výsledkem bylo dvojí odečtení nákladů na provizi. Tato námitka byla shledána opodstatněnou a výpočet byl příslušným způsobem upraven.
(38)
Jedna společnost zopakovala požadavek na úpravu o rozdíly ve fyzických vlastnostech, a to na základě toho, že dotčený výrobek vyváží do Unie v kapalné i pevné formě, zatímco na domácím trhu jej prodává pouze v pevné formě, a že ceny za kapalnou formu jsou nižší než ceny za výrobek, který je předmětem šetření, v pevné formě (viz 39. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Na podporu tohoto požadavku společnost předložila kopii dvou faktur za prodej na další vývozní trhy. Tento důkaz však v této pozdní fázi řízení nebylo možné ověřit, ani se nedalo zjistit, zda se zmíněné rozdíly vztahovaly na všechny případy, kde nastaly výše uvedené rozdíly ve fyzických vlastnostech. Tento požadavek se proto zamítá.
(39)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden indonéský vývozce uvedl, že úroková sazba použitá v prozatímním nařízení pro výpočet úvěrových nákladů jeho dovozce ve spojení v Unii byla neúměrná, a navrhl použít úrokovou sazbu vycházející z hodnot, které pro období šetření zveřejnila Deutsche Bundesbank. Vzhledem k tomu, že hodnota úrokové sazby použité pro výpočet úvěrových nákladů této společnosti v prozatímním nařízení vycházela z informací, které poskytly další strany, a tyto informace tedy odrážejí jejich konkrétní finanční situaci, která se nutně netýká daného dovozce ve spojení, tato námitka byla přijata a výpočet byl příslušným způsobem upraven.
(40)
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 37. až 40. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, které jsou upraveny tak, jak je objasněno ve 36., 37. a 39. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
2.4 Dumpingové rozpětí
(41)
Jelikož ohledně výpočtu dumpingového rozpětí nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 41. a 42. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(42)
Výše dumpingu, která byla stanovena s konečnou platností, vyjádřená jako procentní podíl z čisté ceny CIF s dodáním na hranice Unie před proclením činí:
Společnost
Prozatímní dumpingové rozpětí
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Všechny ostatní společnosti
7,3 %
3. Malajsie
3.1 Běžná hodnota
(43)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden z malajsijských vyvážejících výrobců uvedl, že zkouška ziskovosti při posouzení běžného obchodního styku (viz 46. bod odůvodnění prozatímního nařízení) neměla vycházet z váženého průměru ročních nákladů výroby, ale vzhledem k dennímu kolísání ceny hlavní suroviny měly být použity jednotlivé náklady každé domácí operace. S ohledem na toto tvrzení je třeba zdůraznit, že Komise důsledně využívá jako srovnávací ukazatel pro zkoušku ziskovosti vážený průměr nákladů výroby. Tento formát, kterým se společnost řídila ve své odpovědi na dotazník, byl základem inspekce na místě, při které došlo ke sladění údajů oznámených společností a jejího účetnictví. Požadavek použít náklady výroby na základě operací, který by představoval významné odchýlení od běžného postupu Komise, byl poprvé uveden v připomínkách společnosti k dokumentu prozatímních informací a odpovídající číselné údaje proto nemohly být ověřeny na místě. Je třeba také konstatovat, že listy o nákladech jednotlivých operací, které společnost předložila na podporu svého požadavku, vycházejí do značné míry z odhadů a nejsou tedy přesnějšími a reprezentativnějšími údaji o nákladech než údaje, které společnost původně oznámila a které byly ověřeny na místě. Závěrem by mělo být poznamenáno, že struktura poskytnutých nových listů o nákladech neumožňuje sladění s touto částí zpráv o řízení, které byly ověřeny na místě. Tato námitka se proto zamítá.
(44)
Malajsijský vývozce, který neměl žádný domácí prodej (viz 51. bod odůvodnění prozatímního nařízení), uvedl, že hodnoty prodejních, režijních a správních nákladů a zisku použité pro výpočet běžné hodnoty by neměly vycházet z váženého průměru skutečných hodnot zjištěných pro ostatní dva vyvážející výrobce, kteří prodávají obdobný výrobek na malajsijském trhu. Společnost uvedla, že tyto hodnoty nejsou reprezentativní, protože společnost používá odlišné výrobní metody a odlišnou základní surovinu. S ohledem na toto tvrzení by mělo být připomenuto, že při výpočtu běžné hodnoty byly použity vlastní výrobní náklady této společnosti. Pouze hodnoty prodejních, režijních a správních nákladů vycházely z čísel získaných od ostatních dvou malajsijských vyvážejících výrobců. Pokud jde o zisk, ten byl určen tak, jak je vysvětleno ve 45. bodu odůvodnění tohoto nařázení. Za druhé, společnost neobjasnila údajný účinek použité výrobní metody na prodejní, režijní a správní náklady. Dále se konstatuje, že pouze omezená část výroby společnosti je založena na údajně odlišné výrobní metodě, zatímco značná část výrobků je vyráběna na základě stejného výrobního procesu a za použití stejných základních surovin jako v případě ostatních dvou malajsijských výrobců. Proto je vyvozen závěr, že společnost neprokázala, že použité hodnoty nebyly reprezentativní, a toto tvrzení se odmítá.
(45)
Tentýž malajsijský vývozce dále uvedl, že pokud Komise přesto použije údaje od dvou dalších vývozců za účelem určení prodejních, režijních a správních nákladů, měly by tyto údaje vycházet z váženého průměru hodnot všech domácích operací těchto vyvážejících výrobců, a nikoli pouze těch, které se týkají ziskových operací. Tento požadavek byl v zásadě přijat. Co se tedy týče prodejních, režijních a správních nákladů, potvrzuje se, že k určení běžné hodnoty byly použity průměrné prodejní, režijní a správní náklady všech domácích operací těchto dvou malajsijských vyvážejících výrobců. Údaje použité k tomuto výpočtu byly ověřeny v průběhu inspekčních návštěv v příslušných malajsijských společnostech. Pokud jde o určení zisku, je třeba poznamenat, že nebylo možné zjistit výši zisku na základě částek vzniklých a docílených u dalších dvou vyvážejících výrobců. Výsledkem takového výpočtu je totiž celková ztráta. Na tomto základě tedy nebylo možné stanovit údaje o zisku. S ohledem na to se zamítá tvrzení malajsijského vývozce, že k určení běžné hodnoty lze jako částku zisku použít zápornou částku. Pojem zisku totiž nezbytně implikuje kladnou částku. Bylo rovněž zváženo, zda lze určit výši zisku na základě ziskového prodeje vyvážejícího výrobce v Malajsii, avšak tento přístup byl zamítnut, protože by byl v rozporu s nálezem WTO ve věci týkající se dovozu bavlněného ložního prádla z Indie (8). Proto podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení musí výpočet zisku vycházet z jakékoli jiné rozumné metody a nejsou-li k dispozici jiné dostupné údaje, za nejvhodnější základ pro stanovení zisku se pokládá dlouhodobá obchodní úroková míra v Malajsii. Tato metoda se ve smyslu čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení považovala za konzervativní, rozumnou a nejvhodnější. Konstatuje se, že takto určené ziskové rozpětí nepřevyšuje zisk realizovaný jinými vyvážejícími výrobci z prodeje výrobků stejné obecné kategorie na domácím trhu země původu.
(46)
Jelikož ohledně stanovení běžné hodnoty nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění ve 44. až 51. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, avšak s úpravou, která je vysvětlena ve 45. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
3.2 Vývozní cena
(47)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací dva malajsijští vývozci uvedli, že u prodeje na vývoz do Unie prostřednictvím dovozců ve spojení nacházejících se v Unii bylo ziskové rozpětí použité pro určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení nevhodné. Jedna ze společností opřela svá tvrzení o hodnoty ziskovosti za období šetření některých evropských obchodníků, se kterými nebyla ve spojení. V této souvislosti by mělo být poznamenáno, že tyto hodnoty nelze považovat za reprezentativní, protože uvedení obchodníci obchodují s širokým rozsahem chemických výrobků a v jednom případě je obchodník také výrobcem. Proto se odmítají jako spolehlivý srovnávací ukazatel. Druhá společnost uvedla, že její dovozce ve spojení v Unii by neměl být považován za distributora, ale za obchodního zástupce ve spojení, a proto by úprava prodejních, režijních a správních nákladů a zisku při určení vývozní ceny neměla překročit procentní podíl provize, která je běžně přiznávána nezávislým obchodním zástupcům obchodujícím v tomto odvětví. Jako srovnávací ukazatel společnost předložila své dohody s nezávislými obchodními zástupci. Tento požadavek byl dále rozpracován po konečném poskytnutí informací argumentem, že v případě wolframových elektrod (9) byl zisk dovozce ve spojení shledán spolehlivým a byl přijat pro účely určení vývozní ceny. V reakci na toto tvrzení je třeba poznamenat, že čl. 2 odst. 9 základního nařízení nestanoví odlišné zacházení s dovozci ve spojení, kteří údajně jednají jako distributoři, a dovozci, kteří údajně jednají jako obchodní zástupci.
Ustanovení čl. 2 odst. 9 vyžaduje úpravy o všechny náklady vzniklé mezi dovozem a novým prodejem a o zisk. Dále je třeba poznamenat, že šetřením bylo zjištěno, že společnost ve spojení se nachází v Unii. Tato společnost má mimo jiné na starosti objednávky odběratelů a fakturaci dotčeného výrobku, který vyrábí její vývozce ve spojení, a současně je odpovědná za zajišťování celního odbavení v Unii. Skutečnost, že určité činnosti vykonává vývozce ve spojení před dovozem, neznamená, že by vývozní cena nesměla být znovu určena na základě ceny, za kterou došlo k dalšímu prodeji prvnímu nezávislému odběrateli, a že by neměly být provedeny nezbytné úpravy podle čl. 2 odst. 9. Rozdíly ve funkcích, které společnost uvádí, ve srovnání s dalšími dovozci ve spojení se obvykle odrážejí v prodejních, režijních a správních nákladech, kde Komise použila skutečné údaje společnosti. Proto toto tvrzení nemůže být přijato. Dále je třeba poznamenat, že ve výše zmíněném případě wolframových elektrod byl dovozce ve spojení dále integrován do druhotného výrobku vyráběného skupinou ve spojení a vykonával rovněž jiné činnosti než jen činnosti příslušející obchodní společnosti. Pro tak složitou strukturu proto nebyl zisk dovozců, kteří nejsou ve spojení, shledán dostatečně reprezentativním. Situace v tomto případě není srovnatelná se situací dotyčného malajsijského dovozce ve spojení, který vykonává pouze obchodní funkce. Z důvodů objasněných v 29. bodu odůvodnění je však dané ziskové rozpětí upraveno na 5 %. Jelikož ohledně stanovení vývozní ceny nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 52. až 54. bodu odůvodnění prozatímního nařízení s výše zmíněnou úpravou.
3.3 Srovnání
(48)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden malajsijský vývozce zopakoval tvrzení (viz také 57. bod odůvodnění prozatímního nařízení), že jeho dovozce ve spojení v Unii je ve skutečnosti vývozním oddělením výrobce a že v případě úplné úpravy o prodejní, režijní a správní náklady a zisk podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení by došlo při stanovení vývozní ceny ze závodu k nadměrnému odpočtu. Společnost tvrdila, že by měla být případně provedena podobná úprava při výpočtu běžné hodnoty. Tento požadavek byl znovu zopakován v podání po konečném poskytnutí informací. V této souvislosti však nebyl předložen žádný nový argument, který by vedl ke změně závěrů. Zejména se připomíná, že faktury odběratelům v Unii vystavovala společnost ve spojení a že tato společnost přijímala platby od odběratelů v Unii. Dále je třeba uvést, že prodej, který uskutečnila společnost ve spojení, zahrnoval přirážku. Rovněž finanční účetnictví společnosti ve spojení prokazovalo, že hradila běžné prodejní, režijní a správní náklady, které vznikly mezi dovozem a dalším prodejem. Společnost ve spojení tedy skutečně plní obvyklé funkce dovozce. Závěrem by mělo být poznamenáno, že výrobce v Malajsii také uskutečňoval přímý prodej nezávislým odběratelům v Unii a dalších zemích. Pokud jde o posledně uvedenou otázku, společnost se odvolala na rozsudek ve věci Interpipe a použila obdobné argumenty jako indonéští vyvážející výrobci. Z důvodů vysvětlených v 33. bodu odůvodnění tohoto nařízení jsou okolnosti tohoto případu jiné než okolnosti posuzované v rozsudku ve věci Interpipe. Místo toho bylo v této souvislosti zdůrazněno tvrzení malajsijského vývozce, že nezávislý prodej společnosti sjednával jeho dovozce ve spojení v Unii, který vystupoval jako vývozní oddělení malajsijské společnosti, což protiřečí vysvětlení podanému během inspekční návštěvy, podle něhož klíčovou úlohu hrála mateřská společnost v Japonsku. Výše uvedená zjištění vedou k závěru, že úprava o prodejní, režijní a správní náklady a zisk by se měla zachovat a že žádná podobná úprava výpočtu běžné hodnoty není opodstatněná.
(49)
Stejná společnost také tvrdila, že při opětovném určení vývozní ceny byly některé prodejní náklady jejího dovozce ve spojení odečteny dvakrát. Výpočty byly zkontrolovány a vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že tvrzení je odůvodněné, byly příslušným způsobem upraveny.
(50)
Jeden z malajsijských vývozců tvrdil, že srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou by nemělo být založeno na druzích výrobku určených podle kontrolních čísel výrobku (PCN), ale na základě vlastních kódů výrobků společnosti. Podle této společnosti kontrolní čísla výrobku použitá v šetření nezachytí dostatečně podrobně zvláštní rysy výrobního procesu a rozdíly v nákladech a cenách. Na podporu tohoto tvrzení společnost zmínila některé ze svých výrobků, které byly vyrobeny pomocí odlišných výrobních procesů a s jinými základními surovinami, což vedlo k vyšším jednotkovým nákladům výroby. Je třeba poznamenat, že tato námitka nebyla vznesena ani v prozatímní fázi šetření, ani při inspekci na místě. Použití vlastních kódů výrobků společnosti při výpočtu by navíc neřešilo problém odlišných výrobních metod, protože stejné výrobní kódy společnosti byly také použity pro výrobky vyrobené odlišnými výrobními procesy. Tato námitka se proto zamítá.
(51)
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 55. až 58. bodu odůvodnění prozatímního nařízení s úpravou vysvětlenou ve 49. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
3.4 Dumpingové rozpětí
(52)
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden malajsijský výrobce, který nevyvážel do Unie, vznesl připomínku k 60. bodu odůvodnění prozatímního nařízení a uvedl, že v Malajsii existují další výrobci dotčeného výrobku. V této souvislosti se konstatuje, že existence dalšího výrobce v Malajsii, který nevyváží do Unie, nemění zjištění ohledně úrovně spolupráce v Malajsii, jelikož nebyl předložen důkaz, že na šetřené společnosti nepřipadá veškerý vývoz dotčeného výrobku do Unie v průběhu OŠ. Tentýž malajsijský výrobce navíc kritizoval to, že výrobci jako on, kteří během OŠ nevyváželi do Unie, by podléhali zbytkovému clu. V této souvislosti je třeba poznamenat, že společnosti, které během OŠ nevyvážely do Unie, nemohou mít individuální sazbu cla. Jakmile však tyto společnosti začnou vyvážet nebo uzavřou neodvolatelný závazek k prodeji do Unie, mohou požádat o přezkum pro nové vývozce v souladu s čl. 11 odst. 4 základního nařízení, jehož výsledkem může být individuální celní rozpětí, budou-li splněny podmínky stanovené v tomto článku.
(53)
Jeden z malajsijských výrobců uvedl, že hodnota CIF použitá jako základ pro výpočet procentního podílu dumpingového rozpětí by neměla vycházet z ceny k proclení, ale měla by být zpětně vypočtena z ceny dalšího prodeje očištěné o všechny náklady vzniklé v Unii po dovozu. Vzhledem k tomu, že však cena CIF byla použita jako základ hodnoty celních prohlášení na hranicích Unie a nezdá se, že by byla přiznána nesprávně, má být stejná cena použita jako základ výpočtu procentního podílu dumpingového rozpětí. Společnost tvrdila, že mezi souvisejícími dodávkami z Malajsie a celním odbavením za účelem opětovného prodeje v Unii existuje časová mezera. I kdyby však faktury k celnímu odbavení byly vystaveny později a s cenami podle hodnocení zásob metodou FIFO, přesto je pořád základem pro výpočet celní hodnoty vnitropodniková cena, a nikoli cena při opětovném prodeji. Proto se tato námitka zamítá.
(54)
Jelikož ohledně výpočtu dumpingového rozpětí nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 59. a 60. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(55)
Výše dumpingu, která byla stanovena s konečnou platností, vyjádřená jako procentní podíl z čisté ceny CIF s dodáním na hranice Unie před proclením činí:
Společnost
Konečné dumpingové rozpětí
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemicals Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Všechny ostatní společnosti
5,7 %
D. ÚJMA
1. Předběžné poznámky
(56)
Po vyhlášení prozatímního nařízení bylo zjištěno, že je nutné v důsledku administrativní chyby provést menší opravy hodnot spotřeby. Vedlo to k menším změnám objemu prodeje, podílu výrobního odvětví Unie na trhu a podílu dotčených zemí na trhu. Tyto opravy však nemají významný dopad na trendy a závěry učiněné ohledně spotřeby, objemu prodeje, podílu výrobního odvětví Unie na trhu a podílu dotčených zemí na trhu v průběhu posuzovaného období na trhu Unie.
2. Výroba v Unii a výrobní odvětví Unie
(57)
Jak je uvedeno v 62. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, bylo zjištěno, že obdobný výrobek vyráběli dva žadatelé a malí výrobci v Unii. Jak je zmíněno v 11. a 12. bodu odůvodnění tohoto nařízení výrobci, kteří vyrábějí mastné alkoholy obsahující rozvětvené isomery, byli vyloučeni z vymezení výroby mastných alkoholů v Unii. Bez ohledu na skutečnost objasněnou v 58. bodu odůvodnění tohoto nařízení se potvrzuje výrobní odvětví Unie, jak je vymezeno v 62. a 63. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
(58)
Jednoho ze dvou žadatelů ovládla společnost, která se účastní tohoto řízení jako uživatel. Po vyhlášení prozatímního nařízení tento žadatel zaujal neutrální stanovisko.
(59)
Některé strany tedy zpochybnily úroveň podpory nebo postavení ve vztahu k šetření a uvedly, že podpora šetření musí být zachována v průběhu celého šetření.
(60)
Zkoumáním tohoto tvrzení se prokázalo, že zbývající žadatel představuje více než 40 % celkové výroby v Unii, tedy více než 25 % celkové výroby v Unii a 100 % výrobců mastných alkoholů v Unii vyjadřuje tomuto podnětu podporu nebo je proti němu. Prahovým hodnotám ve výši 25 % a 50 %, které vyžaduje čl. 5 odst. 4 základního nařízení, je tedy v plném rozsahu vyhověno a postavení lze potvrdit.
(61)
Některé strany uvedly, že vzhledem k tomu, že oba žadatelé dováželi dotčený výrobek v průběhu období šetření, neměli by být považováni za součást výrobního odvětví Unie. Bylo však ověřeno, že procentní podíl výrobku, který tyto společnosti dovážely z dotčených zemí, nebyl ve srovnání s jejich výrobou obdobného výrobku významný. Tento dovoz měl navíc převážně dočasný charakter. Proto lze potvrdit, že hlavní činností těchto společností je výroba a prodej obdobného výrobku. Potvrzují se proto 62. až 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Spotřeba v Unii
(62)
Jelikož ohledně spotřeby v Unii nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 64. až 66. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Dovoz do Unie z dotčených zemí a cenové podbízení
4.1. Souhrnné posouzení
(63)
Řada stran vznesla námitku proti skutečnosti, že v prozatímním nařízení bylo pro tyto tři dotčené země provedeno souhrnné posouzení. Podle jejich názoru nebyly splněny podmínky pro souhrnné posouzení podle čl. 3 odst. 4 základního nařízení. Konkrétně namítaly, že souhrnné posouzení vylučuje zjištěné negativní cenové podbízení u jedné země. Navíc uvedly, že trendy objemů prodeje se pro tyto tři vyvážející země v průběhu posuzovaného období lišily a že přístup k surovinám a použité suroviny se v těchto třech vyvážejících zemích také lišily. Závěrem bylo zmíněno, že prodej na vývoz z jedné z dotčených zemí byl uskutečněn prostřednictvím společností ve spojení. Podle jejich názoru mezi dotčenými zeměmi existovaly různé podmínky hospodářské soutěže na trhu v Unii. Ustanovení čl. 3 odst. 4 základního nařízení stanoví, že pokud jsou předmětem antidumpingového šetření současně výrobky dovezené z více zemí, posuzují se účinky tohoto dovozu souhrnně pouze tehdy, je-li zjištěno, že: a) dumpingové rozpětí zjištěné ve vztahu k dovozu z každé jednotlivé země není nepatrné ve smyslu čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení a objem dovezených výrobků z každé jednotlivé země není zanedbatelný a b) souhrnné posouzení účinků dovozu je vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a obdobným výrobkem Unie.
a)
Jak je objasněno v odstavci 4.3.2 prozatímního nařízení, objem dumpingového dovozu každé dotčené země nebyl zanedbatelný a existence dumpingového dovozu byla v posuzovaném období významná.
b)
Bylo zjištěno, že podmínky hospodářské soutěže a tvorba cen v dotčených zemích byly podobné mezi dováženými výrobky a obdobným výrobkem, zejména v průběhu OŠ. Jak je vysvětleno ve 127. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, úroveň odstranění újmy v dotčených zemích byla výrazně nad minimálním prahem 2 %. Cenové podbízení tedy přesně neodráží situaci, která by nastala na trhu s účinnou cenovou soutěží. Navíc byly u každé z dotčených zemí prozkoumány prodejní kanály a cenové trendy a - jak je ukázáno v níže uvedené tabulce - bylo zjištěno, že jsou podobné. Dovozní ceny dotčených zemí vykazovaly klesající trend a v průběhu období šetření byly ve srovnání s průměrnými cenami výrobního odvětví Unie zvláště nízké.
Dovoz podle údajů Eurostatu (upraveno tak, aby byl zahrnut pouze dotčený výrobek)
2007
2008
2009
OŠ
Průměrná cena v EUR/t Malajsie
911
944
799
857
Index: 2007 = 100
100
104
88
94
Meziroční změna v %
3,6
-15,4
7,3
Průměrná cena v EUR/t Indonésie
996
1 169
899
912
Index: 2007 = 100
100
117
90
92
Meziroční změna v %
17,3
-23,1
1,4
Průměrná cena v EUR/t Indie
997
1 141
897
915
Index: 2007 = 100
100
114
90
92
Meziroční změna v %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Potvrzují se proto 67. až 70. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4.2 Objem, cena a podíl dumpingového dovozu z dotčených zemí na trhu
(65)
Jelikož ohledně objemu, ceny a podílu dumpingového dovozu z dotčených zemí na trhu nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 71. až 73. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4.3 Cenové podbízení
(66)
Strany uvedly, že existují rozdíly v cenách surovin mezi mastnými alkoholy vyrobenými z přírodních olejů a tuků a ze syntetických zdrojů, jako je ropa nebo minerální olej, a že mělo být zavedeno další kritérium kontrolního čísla výrobku (PCN), aby se zohlednily rozdíly v nákladech výroby vyplývající z různých výrobních procesů. Kontrolní čísla výrobku jsou však vytvořena na základě individuálních vlastností každé dílčí kategorie položek, které vyhovují vymezení dotčeného výrobku, a nikoli na základě ceny každé z těchto položek. Navíc bylo zjištěno, že nejsou žádné významné rozdíly mezi základními vlastnostmi mastných alkoholů vyrobených z přírodních olejů a tuků a mastných alkoholů vyrobených z ropy nebo minerálního oleje, a že ani rozdíl v nákladech výroby není takový, aby vyžadoval odlišení kontrolního čísla výrobku. Toto tvrzení se proto odmítá.
(67)
Některé strany uvedly, že číselné údaje o promítnutí nákladů po dovozu, které činí okolo 3 % dovozní ceny, jež byly použity pro určení úrovně cenového podbízení dotčených zemí, byly nejasné a že se zdá, že v tomto případě byly nevhodné. Informace ověřené v průběhu šetření však prokázaly, že dovážející strany, jako jsou dovozci a uživatelé, musí zaplatit tuto částku nákladů po dovozu, aby uvolnily dotčený výrobek pro volný oběh na trhu Unie. Tyto strany navíc nepředložily žádný důkaz, který by naznačoval, že by náklady po dovozu nebyly v tomto případě správně stanoveny. Toto tvrzení bylo tedy odmítnuto. Metodika použitá pro výpočet cenového podbízení, jak je objasněna v 74. a 75. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, se tedy potvrzuje.
5. Hospodářská situace výrobního odvětví Unie
5.1 Předběžné poznámky
(68)
Navzdory změně vlastnictví zmíněné v 58. bodu odůvodnění se mělo za to, že údaje, které poskytl žadatel, jenž odstoupil, a které byly ověřeny v jeho prostorách, by neměly být automaticky vyloučeny z analýzy újmy, protože jeho výroba zůstává součástí výroby v Unii.
(69)
Některé strany uvedly, že určité údaje poskytnuté ze strany výrobního odvětví Unie, zejména o jejich nákupu dotčeného výrobku pocházejícího z Indie, Malajsie a Indonésie, by měly být vyloučeny z analýzy újmy a výpočtu rozpětí újmy, protože veškerá údajná újma týkající se tohoto nákupu by byla újmou, kterou si výrobní odvětví Unie přivodilo samo. Jak je však uvedeno v 63. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, tento nákup byl způsoben hlavně dočasným uzavřením jednoho z výrobních míst jednoho výrobce. Tento nákup navíc nebyl ve srovnání s celkovou výrobou žadatelů významný. Neexistovaly tedy žádné přesvědčivé důvody pro vyloučení nákupu uvedených výrobců z analýzy újmy nebo výpočtu úrovně pro odstranění újmy.
(70)
Předběžné poznámky uvedené v 76. bodu odůvodnění prozatímního nařízení se potvrzují.
5.2 Výroba, výrobní kapacita a využití kapacity, prodej a podíl na trhu
(71)
Jelikož ohledně výroby, výrobní kapacity, využití kapacity, prodeje a podílu výrobního odvětví Unie na trhu nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 77. až 81. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5.3 Průměrné jednotkové ceny výrobního odvětví Unie
(72)
Po vyhlášení prozatímního nařízení bylo zjištěno, že v důsledku administrativní chyby je třeba provést opravy průměrných jednotkových cen výrobního odvětví Unie. Níže uvedená tabulka ukazuje změněný trend jednotkové ceny výrobního odvětví Unie v posuzovaném období.
Jednotková cena při prodeji nezávislým odběratelům v Unii
2007
2008
2009
OŠ
Index: 2007 = 100
100
123
102
96
Meziroční změna v %
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Zdroj: odpovědi na dotazník
(73)
Oproti tomu, co je uvedeno v 84. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, ceny výrobního odvětví Unie poklesly v posuzovaném období o 4 %. K významnému snížení došlo mezi roky 2008 a 2009 s dalším poklesem v průběhu OŠ. V tomto období poklesly prodejní ceny o 22 %. Výše uvedená změna nemá žádný dopad na závěr týkající se hospodářské situace výrobního odvětví Unie a vzhledem k tomu, že ohledně průměrných jednotkových cen výrobního odvětví Unie nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 82. a 83. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5.4 Stav zásob, zaměstnanost, mzdy a produktivita, ziskovost, peněžní tok, investice, návratnost investic a schopnost získat kapitál, růst, velikost skutečného dumpingového rozpětí
(74)
Některé strany tvrdily, že není možné, aby byla výrobnímu odvětví Unie způsobena újma, protože společnosti, které jsou součástí výrobního odvětví Unie, jsou vertikálně integrované a dovážely dotčený výrobek ze třetích zemí. Proto mohly použít dovážený výrobek pro navazující stupně své výroby a prodat vlastní výrobu, která není zisková.
(75)
Je třeba poznamenat, že u určitých antidumpingových šetření mají výrobci, jako jsou výrobci oceli a výrobci chemických výrobků, zahrnutí v těchto případech do vymezení výrobního odvětví Unie, navazující činnost a že část jejich výroby dotčeného výrobku je určena pro vlastní spotřebu. V takové situaci je však možná existence podstatné újmy pro výrobní odvětví Unie šetřena výhradně u výroby a prodeje dotčeného výrobku. V tomto případě byla podstatná újma zjištěna u činnosti s dotčeným výrobkem, jak je objasněno v 77. až 93. bodu odůvodnění prozatímního nařízení. Strany neposkytly žádné důkazy prokazující, že zjištění obsažená v těchto bodech odůvodnění jsou nesprávná a že výrobnímu odvětví Unie nebyla v průběhu období šetření způsobena podstatná újma. Toto tvrzení se tudíž odmítá.
(76)
Některé strany uvedly, že uzavření určité výrobní kapacity ze strany žadatelů poskytlo zavádějící pohled na údajnou újmu, která jim byla způsobena. Tyto strany tvrdily, že v Unii existovali další výrobci, kteří přispěli ke kapacitě v Unii, a že na základě investic do nové kapacity se kapacita výrobního odvětví Unie zvýšila. To sotva svědčí o výrobním odvětví, kterému by byla způsobena újma. Další strany uvedly, že pokles investic neznamená újmu, nýbrž přemístění výroby mimo Unii.
(77)
Šetřením bylo zjištěno (viz 78. bod odůvodnění prozatímního nařízení), že výrobní kapacita výrobního odvětví Unie se v roce 2008 zvýšila o 9 %, ale poté klesla o 10 % během OŠ. Byl to výsledek přijatých rozhodnutí, která čelila konkurenci z dotčených zemí, a následná dočasná uzavření výrobních kapacit byla rovněž způsobena tlakem dumpingového dovozu. V 89. bodu odůvodnění prozatímního nařízení bylo ohledně investic zjištěno, že se investice vynaložené ze strany výrobního odvětví Unie v Unii snížily v průběhu posuzovaného období o 35 %. To je jeden z několika činitelů újmy, který umožnil v 92. a 93. bodu odůvodnění prozatímního nařízení vyvodit závěr, že výrobnímu odvětví Unie byla v průběhu období šetření způsobena podstatná újma.
(78)
Jelikož ohledně stavu zásob, zaměstnanosti, mezd a produktivity, ziskovosti, peněžního toku, investic, návratnosti investic a schopnosti získat kapitál, růstu a velikosti skutečného dumpingového rozpětí nebyly předloženy další připomínky, potvrzují se 85. až 91. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5.5 Vývoj po období šetření
(79)
Některé strany tvrdily, že neexistují žádné důkazy, že by výrobnímu odvětví Unie byla způsobena podstatná újma, a skutečnost, že jeden ze dvou původních žadatelů přestal šetření podporovat, prokázala, že mu žádná újma způsobena nebyla. Argumentovalo se také tím, že ukazatele újmy u zbývajícího žadatele neprokázaly stav újmy.
(80)
Je třeba poznamenat, že daná společnost nenapadla šetření, nýbrž zaujala neutrální stanovisko. Proto se pořád mělo za to, jak je objasněno v 57. bodu odůvodnění, že je vhodné ponechat oba výrobce v Unii jako součást výrobního odvětví Unie.
(81)
Bylo uváděno, že v období po uplynutí OŠ došlo ke zřetelnému nárůstu cen a že tento cenový vývoj v tomto období povede ihned k realizaci zisku ze strany žadatelů, kteří sami ohlásili ve svých veřejných výkazech za období 2010-2011 lepší výsledky.
(82)
Některé strany uváděly, že v období po uplynutí OŠ došlo k významnému zlepšení situace výrobního odvětví Unie, a zdůrazňovaly, že některé společnosti plánují výstavbu nových výrobních zařízení v Unii. Tvrdilo se také, že vzhledem k nedávnému zvýšení dovozních cen by se měla opatření pozastavit nebo uložit v podobě minimální dovozní ceny (MDC).
(83)
Události, ke kterým došlo po období šetření, se obvykle v antidumpingovém šetření nezohledňují. Kromě toho nebyly předloženy žádné důkazy, které by naznačovaly, že uvedené události po období šetření jsou zřejmé, nesporné a trvalé. Pokud se jedná o jakékoli pozastavení konečných opatření, mělo by se na ně pohlížet z hlediska vývoje po období šetření, který by byl trvalý.
(84)
Pokud jde o uložení MDC, má se za to, jak je vysvětleno v bodech 123 až 126, že nenastaly okolnosti, jež by jej odůvodňovaly. Proto se všechna výše uvedená tvrzení odmítají.
6. Závěr ohledně újmy
(85)
Šetřením bylo potvrzeno, že většina ukazatelů újmy týkajících se výrobního odvětví Unie vykazovala v průběhu posuzovaného období klesající trend. Na základě výše uvedeného se potvrzuje závěr vyvozený v 92. a 93. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, že výrobnímu odvětví Unie byla v období šetření způsobena podstatná újma.
E. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
1. Účinky dumpingového dovozu
(86)
Jedna strana poznamenala, že analýza ve 108. bodu odůvodnění prozatímního nařízení je chybná, protože se zdá, že vytváří vazbu mezi celkovým a nepřetržitým poklesem spotřeby a nárůstem dovozu, zatímco podle této strany se dovoz z dotčených zemí vyvíjel v souladu se spotřebou.
(87)
Mělo by být skutečně upřesněno, že - jak je zmíněno v 64. až 66. bodu odůvodnění prozatímního nařízení - spotřeba v průběhu posuzovaného období celkově vzrostla o 2 %. To však nezpochybňuje skutečnost, že v průběhu posuzovaného období došlo k významnému celkovému nárůstu objemu a podílu levného dumpingového dovozu z dotčených zemí na trhu (viz 96. bod odůvodnění prozatímního nařízení), zatímco velikost trhu zůstala téměř nezměněna a zatímco výrobní odvětví Unie ztratilo zejména od roku 2009 do období šetření důležitý podíl na trhu.
(88)
Některé strany argumentovaly, že trendy dovozu z dotčených zemí nejsou spojeny se zhoršením hospodářské situace výrobního odvětví Unie, zejména s objemem prodeje, hodnotou prodeje a ziskovostí. Tyto strany tvrdí, že když v roce 2008 vzrostl dovoz, došlo ke zlepšení ziskovosti výrobního odvětví Unie, a poté, když byl dovoz stálý, ziskovost významně poklesla.
(89)
Navzdory výše uvedenému tvrzení byla šetřením zjištěna celková korelace mezi levným dumpingovým dovozem a újmou, která byla způsobena výrobnímu odvětví Unie, v průběhu celého posuzovaného období (viz 95. až 98. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Šetřením bylo také prokázáno, že v posuzovaném období nemohlo dojít k zotavení výrobního odvětví Unie v důsledku vyššího výskytu levného dumpingového dovozu na trh Unie. Proto by mělo být toto tvrzení odmítnuto.
(90)
Bylo také uvedeno, že se vyskytovaly rozdíly v trendech dovozu podle druhů alkoholu vyráběných některými vyvážejícími výrobci a že by proto měla být pro tyto alkoholy provedena samostatná analýza újmy. Různé druhy, které jsou zahrnuty do rozsahu výrobků, však mají stejné základní vlastnosti. Šetření neodhalilo žádný významný rozdíl mezi mastnými alkoholy vyrobenými z různých surovin. V tomto případě proto nejsou důvody pro zavedení samostatné analýzy trendů podle druhu alkoholu.
(91)
Argumentovalo se také tím, že újmu nelze přičítat Indii, protože její dovoz se v posuzovaném období nezvýšil, zejména když není zohledněn nákup ze strany žadatelů. Bylo však zjištěno, že dovoz z Indie na trh v Unii byl realizován za dumpingové ceny a že rozpětí újmy bylo značně vyšší, než je nepatrná úroveň ve výši 2 %. Kromě toho, jak je objasněno v 63. až 65. bodu odůvodnění, byly pro tyto tři dotčené země splněny podmínky pro souhrnné posouzení. Toto tvrzení by tedy mělo být odmítnuto.
(92)
Argumentovalo se také tím, že újma nemohla být přičítána společnostem, které neuplatnily rozpětí cenového podbízení, nebo - z tohoto důvodu - celkovému dovozu z Indonésie.
(93)
Jak bylo vysvětleno v 63. až 65. bodu odůvodnění, byly splněny všechny podmínky souhrnného posouzení dotčeného dovozu. Za účelem analýzy újmy a její příčiny byly tedy účinky, které měl levný dumpingový dovoz z dotčených zemí na výrobní odvětví Unie, posouzeny společně. To, že nedochází k cenovému podbízení, navíc nevylučuje existenci podstatné újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie. Jak bylo také objasněno ve 124. až 127. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, bylo zjištěno, že cena účtovaná ze strany výrobního odvětví Unie nebyla dostačující na to, aby pokryla všechny výrobní náklady a zajistila přiměřené ziskové rozpětí, které by mohla zajistit při neexistenci dumpingového dovozu v průběhu období šetření. Tato námitka se proto zamítá.
(94)
Jelikož ohledně účinků dumpingového dovozu nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se 95. až 98. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Účinky jiných činitelů
(95)
Několik stran uvedlo, že skutečná příčina újmy, která byla způsobena výrobnímu odvětví Unie, by měla být přičtena finanční krizi, protože hlavní újma pro toto výrobní odvětví nastala, když se stabilizoval dovoz z dotčených zemí. Bylo také zmíněno, že zhoršení ziskovosti výrobního odvětví Unie bylo podobné jako to, které bylo zaznamenáno u dalších společností působících v chemickém odvětví.
(96)
Krize sehrála úlohu ve výkonu výrobního odvětví Unie. Trendy činitelů újmy, jako je využití kapacity a objem prodeje, prokazují, že se situace výrobního odvětví Unie s krizí zhoršovala a se zotavením trhu poněkud zlepšovala. Šetřením však bylo prokázáno, že toto zlepšení neumožnilo zotavení výrobního odvětví Unie, jehož hospodářská situace se velmi lišila od situace převládající na počátku posuzovaného období. Kromě toho, jak je zmíněno v 89. bodu odůvodnění, rok 2008, právě před začátkem finanční krize, byl rokem nejvyššího nárůstu dumpingového dovozu z dotčených zemí a nejprudšího poklesu objemu prodeje výrobního odvětví Unie. Po tomto roce nedošlo k zotavení výrobního odvětví Unie a na trhu Unie se i nadále vyskytoval v masivním měřítku dumpingový dovoz. Z těchto důvodů je zřejmé, že bez ohledu na další činitele k podstatné újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie přispěl v průběhu období šetření do značné míry dumpingový dovoz. Toto tvrzení se proto odmítá.
(97)
Některé strany také uvedly, že skutečnou příčinou údajné újmy pro výrobní odvětví Unie byl dovoz z dalších třetích zemí, pokles poptávky, vyšší ceny surovin a absence řádného přístupu k těmto surovinám, špatná strategická rozhodnutí přijatá ze strany výrobního odvětví Unie, konkurenční tlak na jejich navazujícím trhu, pokles výroby dotčeného výrobku určeného pro vlastní spotřebu a obecná změna tržních podmínek a konkurenční situace na trhu Unie.
(98)
Stojí za zmínku, že výše uvedené strany nebyly schopné doložit svá tvrzení a prokázat, že příčinnou vazbu mezi újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie a dumpingovým dovozem přerušují činitele jiného druhu, než je levný dumpingový dovoz z dotčených zemí.
(99)
Některé strany uvedly, že Komise neprovedla zkoumání možného dopadu prodeje rozvětvených mastných alkoholů na prodej dotčeného výrobku ze strany výrobního odvětví Unie a účinků, který měl na hospodářskou situaci tohoto odvětví. Šetření se zaměřilo na výrobek, jehož vymezení je v 8. až 12. bodu odůvodnění, a žádná strana nepředložila spolehlivé údaje, které by umožnily posoudit možný negativní dopad rozvětvených mastných alkoholů na hospodářskou situaci výrobního odvětví Unie. Toto tvrzení se tedy odmítá.
(100)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se účinků jiných činitelů, potvrzují se 99. až 106. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Závěr ohledně příčinné souvislosti
(101)
Šetřením nebyla zjištěna skutečnost, která by naznačovala, že by existovaly jiné činitele než levný dumpingový dovoz z dotčených zemí, které by přerušovaly příčinnou vazbu mezi podstatnou újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie a dumpingovým dovozem.
(102)
Jelikož ohledně příčinné souvislosti nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 107. až 110. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
F. ZÁJEM UNIE
1. Výrobní odvětví Unie
(103)
Jelikož ohledně zájmu výrobního odvětví Unie nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se 112. a 113. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Dovozci
(104)
Jelikož ohledně zájmu dovozců nebyly předloženy připomínky, potvrzují se 115. a 116. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Uživatelé
(105)
Připomíná se, že pro posouzení možného dopadu antidumpingových opatření na uživatele v Unii se šetření soustředilo hlavně na souhrnné údaje, které poskytlo pět velkých uživatelských společností, které byly navštíveny v prozatímní fázi.
(106)
Na tomto základě bylo s prozatímní platností zjištěno, že podíl nákladů dotčeného výrobku na celkových nákladech výroby této skupiny je značný a podle konečného výrobku činí od 10 % do 20 %. Dostupné údaje však byly přezkoumány a na základě nových výpočtů a opravy některých hodnot bylo zjištěno, že tento rozsah činí od 15 % do 25 %. Podobně bylo zjištěno, že i průměrné ziskové rozpětí u činnosti, při níž se využívá dotčený výrobek, činí pro tuto skupinu pěti navštívených společností přibližně 6 %; nové výpočty prokazují vyšší průměrné ziskové rozpětí, které se pohybuje okolo 7,5 %. Závěrem byl také opraven průměrný podíl činnosti, při níž se používá dotčený výrobek, na celkové činnosti. Tento podíl byl s prozatímní platností stanoven přibližně na 22 %, zatímco podle nových výpočtů byl zjištěn procentní podíl ve výši 25 %.
(107)
Po vyhlášení prozatímního nařízení reagovala řada uživatelů a k poskytnutým konečným informacím vznesla připomínky. Napadli výběr pěti uživatelských společností uvedených ve 118. bodu odůvodnění prozatímního nařízení a uvedli, že údaje použité pro posouzení možného dopadu opatření na uživatelské výrobní odvětví nejsou transparentní, nejsou založeny na reprezentativních stranách a jsou založeny na nízkém počtu stran. Argumentovalo se tím, že analýza by měla zohlednit údaje, které poskytli všichni uživatelé spolupracující při šetření.
(108)
Jak je však uvedeno ve 117. a 118. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, zatímco 21 spolupracujících společností dohromady představovalo v období šetření okolo 25 % celkového nákupu dotčeného výrobku ze strany Unie, pět společností využitých pro posouzení zájmu uživatelů představovalo okolo 18 % tohoto nákupu a 72 % nákupu dotčeného výrobku ze strany spolupracujících uživatelů. Kromě toho, že těchto pět uživatelů bylo reprezentativních z hlediska objemu nákupu dotčeného výrobku, byli velmi dobře reprezentativní z hlediska různých odvětví činnosti uživatelského výrobního odvětví. Těchto pět navštívených společností je skutečně různorodou skupinou, která zahrnuje nejen výrobce prvního využití, tj. výrobce povrchově aktivních látek, ale také uživatele povrchově aktivních látek a uživatele v navazujících stupních.
(109)
Přesto však byla provedena širší analýza a byly zohledněny všechny informace, které předložili spolupracující uživatelé. Zejména bylo provedeno konkrétní posouzení možného dopadu antidumpingových cel na výrobce povrchově aktivních látek jako na samostatnou skupinu, protože tato skupina by potenciálně mohla být uložením opatření nejvíce postižena. Další samostatná analýza byla provedena u druhé skupiny uživatelů zahrnující všechny ostatní uživatelské společnosti, které při šetření spolupracovaly.
(110)
Byla provedena simulace s cílem posoudit možný účinek průměrného cla z dovozu mastných alkoholů ve výši 5 % nejdříve na všechny spolupracující uživatele a poté na tyto dvě samostatné skupiny. Výsledek simulace prokázal, že konečný dopad tohoto průměrného cla na celkové náklady výroby pro činnosti využívající dotčený výrobek by byl pro všechny uživatele přibližně 0,09 %, zatímco dopad stejného cla na navazující výrobek využívající dotčený výrobek by byl pro skupinu výrobců povrchově aktivních látek přibližně 0,05 % a pro druhou skupinu společností by byl přibližně 0,29 %.
(111)
Analýza rovněž prokázala, že výrobci povrchově aktivních látek dosahovali nižšího ziskového rozpětí v těch odvětvích, kde se využíval šetřený výrobek. Tato skupina však dovezla v průběhu OŠ z dotčených zemí jen asi 2,6 % svých celkových nákupů šetřeného výrobku. Procentní podíl činnosti výrobců povrchově aktivních látek využívajících mastné alkoholy na jejich celkovém obratu činí přibližně 24 %. Konečný dopad na výrobní náklady výrobků včetně výrobku, který je předmětem šetření, je tedy i při uložení průměrného dumpingového cla ve výši 5 % velmi omezený a na jejich celkovou ziskovost je dokonce zanedbatelný.
(112)
Někteří výrobci povrchově aktivních látek přesto tvrdili, že jim antidumpingová cla zabrání volně nakupovat suroviny, a povedou tak k narušení v jejich tržním segmentu.
(113)
Jak je uvedeno ve 120. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, úroveň antidumpingových cel a možný dopad na uživatelské výrobní odvětví a na navazující trh nevytváří závažné překážky pro dovoz dotčeného výrobku. Šetřením bylo potvrzeno, že konečná antidumpingová cla nemohou narušit navazující trh. Současně by nemělo být obtížné, aby výrobci povrchově aktivních látek přenesli toto poměrně nízké zvýšení nákladů do konečné ceny svých výrobků. Proto se tvrzení, že antidumpingová cla povedou k narušení navazujícího trhu, odmítají.
(114)
Po zveřejnění konečných zjištění někteří uživatelé trvali na tom, že výrobci v Unii jim odmítli dodávat zboží, přičemž bylo jen málo alternativ pro dodávky. Jak je nicméně uvedeno ve 120. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, relativně nízká úroveň navržených opatření by neměla vyloučit možnost dovážet dotčený výrobek. Výrobci v Unii mimoto v posuzovaném období nevyužívali při výrobě celou kapacitu. Kromě toho je možné dovážet i z jiných třetích zemí, na které se opatření nevztahují, a z údajů Eurostatu o dovozu mastných alkoholů ze zbytku světa po OŠ vyplývá, že tento dovoz roste, což svědčí o tom, že údajné nebezpečí nedostatečného zásobení není opodstatněné. Toto tvrzení bylo proto odmítnuto.
(115)
Některá sdružení uživatelů, která se nepřihlásila ve lhůtě stanovené v bodě 5.3 oznámení o zahájení řízení, tvrdila, že v posouzení zájmu Unie nebyla zohledněna jejich stanoviska, zejména co se týče možného dopadu opatření na malé a střední podniky a na specifická odvětví. Je však třeba poznamenat, že ke všem připomínkám těchto sdružení se v tomto šetření přihlédlo. Jak je navíc zmíněno ve 109. bodu odůvodnění, v posouzení zájmu Unie byly zohledněny všechny informace předložené spolupracujícími uživateli. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(116)
Několik stran tvrdilo, že pokud dojde k uložení daných opatření, mělo by být jejich trvání omezeno na dobu maximálně dvou let. Podle základního nařízení se konečné antidumpingové opatření obvykle ukládá na dobu pěti let. Jelikož žádná z těchto stran neprokázala, že je dvouleté období v souladu s požadavkem v čl. 11 odst. 1 základního nařízení dostatečné na to, aby došlo k vyrovnání účinku dumpingu, jenž působí újmu, nezdá se, že existuje pádný důvod, proč uplatnit jinou než běžnou délku trvání opatření. Proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(117)
Jelikož ohledně zájmu uživatelů nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se, že uložení konečných opatření na dovoz dotčeného výrobku by nebylo proti zájmu Unie, a potvrzují se tedy 117. až 121. bod odůvodnění tohoto nařízení.
4. Závěr ohledně zájmu Unie
(118)
Na základě výše uvedených skutečností může být potvrzen závěr vyvozený ve 122. bodu odůvodnění prozatímního nařízení. Neexistují žádné přesvědčivé důvody pro neuložení konečných antidumpingových cel z dovozu mastných alkoholů z dotčených zemí.
G. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň pro odstranění újmy
(119)
Připomíná se, že ziskové rozpětí použité pro výpočet cílového zisku v prozatímní fázi bylo 7,7 %. Žadatelé tvrdili, že vhodnější by byl cílový zisk ve výši 15 %. V této souvislosti by mělo být poznamenáno, že nepředložili ověřitelné důkazy na podporu tvrzení, že cílový zisk je příliš nízký. Proto se navrhuje, aby byl potvrzen prozatímní cílový zisk ve výši 7,7 %, který vychází ze ziskového rozpětí za celou činnost v oblasti alkoholů, kterého dosáhl jeden žadatel ve svém posledním ziskovém roce před prudkým zvýšením levného dumpingového dovozu.
(120)
Některé strany tvrdily, že hodnota 7,7 % není realistická a je příliš vysoká. Pro určení úrovně pro odstranění újmy navrhovaly použít nižší ziskové rozpětí od 3 % do 5 %. Toto tvrzení však nebylo doloženo žádnými důkazy, které by prokázaly, že navrhovaný zisk by byl ziskem, kterého by výrobní odvětví Unie mohlo dosáhnout, kdyby nedocházelo k dumpingovému dovozu na trhu Unie; tvrzení proto nebylo přijato.
(121)
Některé strany tvrdily, že Komise chybně určila úroveň pro odstranění újmy na základě rozpětí prodeje pod cenou, zatímco měla použít rozpětí cenového podbízení. V tomto případě se nemělo za to, že by rozpětí cenového podbízení bylo vhodným základem pro určení úrovně pro odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie, protože by neodráželo úroveň ceny, které by mohlo být dosaženo, kdyby nedocházelo k dumpingovému dovozu na trhu Unie. Tato námitka byla tedy zamítnuta.
(122)
Na tomto základě mohou být potvrzena prozatímní rozpětí újmy vyjádřená jako procentní podíl z ceny CIF na hranice Unie před proclením, jak je uvedeno ve 127. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Konečná opatření
2.1 Forma konečných opatření
(123)
Jak je uvedeno v 79. až 84. bodě odůvodnění, některé strany mimo jiné tvrdily, že současná opatření by se měla pozastavit, jelikož vývoj na trhu Unie (zvýšení ceny dotčeného výrobku), který nastal po období šetření, je zřejmý, nesporný a trvalý. Tvrdily též, že případná konečná opatření by neměla mít podobu valorického cla, a spíše by měla být uložena ve formě MDC.
(124)
Má se nicméně za to, že okolnosti tohoto konkrétního případu nezdůvodňují uložení minimální dovozní ceny. Tato forma opatření by se dala snadno obejít vzhledem k povaze dotčeného výrobku a složitých firemních struktur dotčených vývozců.
(125)
Nutno však přiznat, že trh s daným výrobkem je cenově citlivý, a proto by bylo rozumné minimalizovat dopad konečných opatření na uživatele v Unii pro případ možného výrazného růstu cen dotčeného výrobku. Proto se považuje za vhodné změnit formu konečných opatření z valorických cel na specifická cla.
(126)
Očekává se, že tato forma opatření do určité míry omezí možný nežádoucí negativní dopad na uživatele v případě, že zvýšení cen bude výrazné a rychlé. Pokud by na druhé straně došlo ke snížení cen, specifická cla by zajistila dostatečnou ochranu výrobců v Unii. Základem specifických cel jsou hodnoty CIF vývozů Unie spolupracujících společností během OŠ, přepočtené na eura pomocí měsíčních směnných kurzů a vynásobené (podle pravidla nižšího cla) buď dumpingovým rozpětím, nebo rozpětím újmy, cokoli z toho je nižší.
(127)
Dva vyvážející výrobci v této souvislosti namítli, že místo měsíčního by se měl použít průměrný roční směnný kurz. Nutno však poznamenat, že v souladu s obvyklou praxí se k přepočtu měn v antidumpingovém šetření používají měsíční směnné kurzy. To byl také případ tohoto šetření. Tato námitka byla tedy zamítnuta.
(128)
Žadatel tvrdil, že při stanovení specifických cel měly být použity současné ceny mastných alkoholů, nikoli hodnoty CIF během OŠ. Je třeba poznamenat, že specifická cla se stanovují na základě výpočtu dumpingu a újmy za období šetření. Nebyly předloženy žádné řádné argumenty, jež by zdůvodňovaly to, aby se v tomto případě při výpočtu specifických cel vycházelo z období po OŠ. Proto byla tato námitka zamítnuta.
2.2 Uložení konečných opatření
(129)
Po zveřejnění prozatímních opatření se přihlásil potenciální vyvážející výrobce a uvedl, že zbytková celní sazba by měla být stanovena na úrovni nejvyššího uloženého cla, a nikoli na úrovni nejvyššího dumpingového rozpětí zjištěného u Indonésie. Zbytkové clo se však stanoví na úrovni nižší z hodnot odpovídajících zbytkovému dumpingovému rozpětí nebo zbytkovému rozpětí újmy při použití pravidla menšího cla. Tato námitka byla tedy zamítnuta.
(130)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se má za to, že v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by měla být ohledně dovozu dotčeného výrobku uložena v souladu s pravidlem menšího cla konečná antidumpingová opatření na úrovni nižší z hodnot odpovídajících dumpingovému rozpětí a rozpětí újmy.
(131)
Všechny strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě se zamýšlelo doporučit uložení konečných antidumpingových cel. Rovněž jim byla přiznána lhůta, ve které mohly k poskytnutí konečných informací předkládat svá vyjádření. Připomínky, které strany předložily, byly řádně přezkoumány a zjištění byla v případě potřeby odpovídajícím způsobem upravena.
(132)
Navrhovaná konečná antidumpingová cla jsou následující:
Země
Společnost
Konečné specifické antidumpingové clo (EUR/t čisté hmotnosti)
Indie
VVF Limited
46,98
Všechny ostatní společnosti
86,99
Indonésie
P.T. Musim Mas
45,63
Všechny ostatní společnosti
80,34
Malajsie
KL-Kepong Oleomas Sdn.Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
51,07
Všechny ostatní společnosti
61,01
(133)
Individuální sazby antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení jsou výlučně použitelné na dovoz dotčeného výrobku vyrobeného těmito společnostmi, tedy konkrétně uvedenými právnickými osobami. Na dovoz dotčeného výrobku vyrobeného jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v tomto nařízení spolu s názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení se zde konkrétně uvedenými společnostmi, se tyto sazby nevztahují a na takový dovoz by měla se použít celní sazba pro „všechny ostatní společnosti“.
(134)
Všechny žádosti o uplatňování těchto individuálních sazeb antidumpingových cel pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po založení nových výrobních nebo prodejních subjektů) by měly být neprodleně zaslány Komisi (10) se všemi náležitými údaji, zejména s údaji o jakýchkoli změnách činnosti společnosti, které se týkají výroby, domácího prodeje a prodeje na vývoz a které souvisejí např. s uvedenou změnou názvu nebo změnou výrobních a prodejních subjektů. Bude-li to vhodné, mělo by být toto nařízení odpovídajícím způsobem změněno formou aktualizace seznamu společností, na něž se vztahují individuální sazby antidumpingového cla.
3. Závazky
(135)
Jeden indický a jeden malajsijský vyvážející výrobce spolu s jeho dovozcem ve spojení nabídli cenový závazek v souladu s čl. 8 odst. 1 základního nařízení. Obě nabídky obsahovaly velký počet skupin výrobků (podle chemických specifikací), přičemž každé skupiny se týkala jiná minimální dovozní cena (MDC); cenové rozdíly mezi skupinami činily u malajsijského vývozce až 25 % a u indického vývozce až 100 %. V rámci jednotlivých skupin se ceny navíc lišily až o 20 %, což hrozilo vysokým rizikem křížové kompenzace. Bylo také konstatováno, že nabídka indického vývozce neřešila kolísání cen dotčeného výrobku. Další riziko křížové kompenzace bylo zjištěno u malajsijského vývozce a jeho dovozce ve spojení v Unii, který odebíral dotčený výrobek nejen od malajsijského vývozce, ale i od jiných dodavatelů. Pro celní orgány by rovněž bylo obtížné určit chemickou specifikaci výrobku bez individuální analýzy, a jakákoli kontrola by tedy byla velmi pracná až neproveditelná. Proto byly nabídky závazku zamítnuty. V návaznosti na návrh na změnu formy opatření jeden vyvážející výrobce upravil svou nabídku závazku a navrhl pro všechny skupiny výrobků průměrnou MDC, díky čemuž - jak tvrdil - již nebude hrozit riziko křížové kompenzace. Druhý vyvážející výrobce pouze trval na své původní nabídce. Vzhledem k počtu druhů výrobků a rozdílnostem v jejich cenách by však MDC mohla zcela ohrozit účinnost opatření. Struktura společností a jejich výše popsaných nabídek navíc stále představuje překážku pro přijetí závazku. Režim vykazování a cen navržený jedním vývozcem tyto obavy neřeší a v každém případě by kontrola na jeho základě byla velmi pracná až neproveditelná. Nabídky závazku tudíž nelze přijmout.
4. Konečný výběr prozatímních antidumpingových cel
(136)
Vzhledem k rozsahu zjištěných dumpingových rozpětí a vzhledem k úrovni újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie se považuje za nezbytné vybrat s konečnou platností částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla uloženého prozatímním nařízením, a to v rozsahu uložených konečných cel. Pokud jsou konečná cla nižší než cla prozatímní, je třeba uvolnit částky, které byly prozatímně zajištěny nad rámec konečné sazby antidumpingových cel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu nasycených mastných alkoholů s uhlíkovým řetězcem C8, C10, C12, C14, C16 nebo C18 (nezahrnuje rozvětvené isomery) včetně jednotlivých nasycených mastných alkoholů (zvané rovněž „čisté frakce“) a směsí převážně obsahujících kombinaci uhlíkových řetězců C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (běžně zařazované jako C8-C10), směsí převážně obsahujících kombinaci uhlíkových řetězců C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (běžně zařazované jako C12-C14) a směsí převážně obsahujících kombinaci uhlíkových řetězců C16-C18, v současnosti kódů KN ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 a ex 3823 70 00 (kódy TARIC 2905168510, 2905190060, 3823700011 a 3823700091), pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie.
2. Sazba konečného antidumpingového cla pro výrobek popsaný v odstavci 1 a vyrobený níže uvedenými společnostmi je následující:
Země
Společnost
Konečné antidumpingové clo (EUR/t čisté hmotnosti)
Doplňkový kód TARIC
Indie
VVF Ltd, Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Všechny ostatní společnosti
86,99
B999
Indonésie
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Všechny ostatní společnosti
80,34
B999
Malajsie
KL-Kepong Oleomas Sdn Bhd, Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Všechny ostatní společnosti
61,01
B999
3. V případech, kdy dojde k poškození zboží před propuštěním do volného oběhu, a kdy je proto cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena, poměrně rozdělena za účelem určení celní hodnoty podle článku 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (11), se výše antidumpingového cla, vypočtená na základě výše stanovených částek, sníží o procento, které odpovídá poměrnému rozdělení ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla uloženého podle nařízení (EU) č. 446/2011 se vyberou s konečnou platností. Částky, které byly zajištěny nad rámec konečných sazeb antidumpingového cla, se uvolní.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 8. listopadu 2011.
UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 1138/2011 VAN DE RAAD
van 8 november 2011
tot instelling van een definitief antidumpingrecht en definitieve inning van het voorlopige recht op bepaalde vetalcoholen en mengsels daarvan, van oorsprong uit India, Indonesië en Maleisië
DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Verordening (EG) nr. 1225/2009 van de Raad van 30 november 2009 betreffende beschermende maatregelen tegen invoer met dumping uit landen die geen lid zijn van de Europese Gemeenschap (1) („de basisverordening”), en met name artikel 9,
Gezien het voorstel van de Europese Commissie („de Commissie”), ingediend na raadpleging van het Raadgevend Comité,
Overwegende hetgeen volgt:
A. PROCEDURE
1. Voorlopige maatregelen
(1)
De Commissie heeft bij Verordening (EU) nr. 446/2011 (2) („de voorlopige verordening”) een voorlopig antidumpingrecht ingesteld op bepaalde vetalcoholen en mengsels daarvan (FOH), van oorsprong uit India, Indonesië en Maleisië („de betrokken landen”).
(2)
De procedure werd ingeleid middels een bericht van inleiding, dat op 13 augustus 2010 (3) is gepubliceerd naar aanleiding van een klacht die op 30 juni 2010 was ingediend door twee producenten van de Unie, Cognis GmbH (Cognis) en Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Sasol), (gezamenlijk „de klagers”). Deze twee ondernemingen vertegenwoordigen een groot deel, in dit geval meer dan 25 %, van de totale productie van de Unie van het onderzochte product.
(3)
Zoals in overweging 9 van de voorlopige verordening is vermeld, had het onderzoek naar de dumping en de schade betrekking op de periode van 1 juli 2009 tot en met 30 juni 2010 (het „onderzoektijdvak” of „OT”). Het onderzoek naar de ontwikkelingen die relevant zijn voor de schadebeoordeling had betrekking op de periode van 1 januari 2007 tot het einde van het OT (de „beoordelingsperiode”).
2. Vervolg van de procedure
(4)
Na de mededeling van de belangrijkste feiten en overwegingen op grond waarvan was besloten voorlopige antidumpingmaatregelen in te stellen („mededeling van de voorlopige bevindingen”), hebben verschillende belanghebbende partijen schriftelijke opmerkingen over de voorlopige bevindingen ingediend. De partijen die verzochten te worden gehoord, zagen hun verzoek ingewilligd.
(5)
De Commissie heeft vervolgens alle informatie die zij voor haar definitieve bevindingen noodzakelijk achtte, verzameld en gecontroleerd.
(6)
Vervolgens zijn alle belanghebbende partijen in kennis gesteld van de belangrijkste feiten en overwegingen op basis waarvan de Commissie voornemens was de aanbeveling te doen een definitief antidumpingrecht op de invoer van bepaalde vetalcoholen en mengsels daarvan, van oorsprong uit India, Indonesië en Maleisië, in te stellen en de bedragen waarvoor uit hoofde van het voorlopige recht zekerheid was gesteld, definitief te innen („mededeling van de definitieve bevindingen”). De partijen konden hierover binnen een bepaalde termijn na deze mededeling opmerkingen maken.
(7)
Met de mondelinge en schriftelijke opmerkingen van de belanghebbenden werd waar nodig rekening gehouden.
B. BETROKKEN PRODUCT EN SOORTGELIJK PRODUCT
1. Betrokken product
(8)
Zoals beschreven in de overwegingen 10 en 11 van de voorlopige verordening, gaat het bij het betrokken product om verzadigde vetalcoholen met een koolstofketenlengte van C8, C10, C12, C14, C16 of C18 (exclusief vertakte isomeren), waaronder afzonderlijke verzadigde vetalcoholen (ook „zuivere fracties” genoemd) en mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (doorgaans gecategoriseerd als C8-C10), mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (doorgaans gecategoriseerd als C12-C14) en mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C16-C18, van oorsprong uit India, Indonesië en Maleisië, momenteel ingedeeld onder GN-codes ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 en ex 3823 70 00.
(9)
Nadat de voorlopige maatregelen waren ingesteld, hebben sommige partijen geklaagd over de dubbelzinnigheid van de omschrijving van het betrokken product. Zij beweerden dat volgens het bericht van inleiding alleen lineaire FOH opgenomen zijn in de productomschrijving, en dat dus FOH die vertakte isomeren bevatten, of vertakte FOH, werden uitgesloten. Andere partijen beweerden dat het onzinnig is FOH die vertakte isomeren bevatten die zijn geproduceerd op basis van het oxoproces, uit te sluiten, omdat deze op dezelfde manier gebruikt worden en op de markt concurreren met lineaire FOH.
(10)
Vastgesteld is dat alle soorten FOH waarop dit onderzoek betrekking heeft, zoals omschreven in overweging 8, ondanks mogelijke verschillen ten aanzien van de gebruikte grondstoffen en het productieproces, dezelfde of sterk gelijkende fysische, chemische en technische basiseigenschappen hebben en voor dezelfde doelen worden gebruikt. De mogelijke variaties in het betrokken product veranderen niets aan zijn basisdefinitie en eigenschappen of aan het beeld dat de verschillende partijen ervan hebben.
(11)
Derhalve dient het voorlopige besluit om FOH die vertakte isomeren bevatten, uit te sluiten van de productomschrijving, zoals opgenomen in het bericht van inleiding, en om de productie van vertakte FOH door deze ondernemingen uit te sluiten van de omschrijving van de productie van de Unie (met inbegrip van ondernemingen die FOH produceren op basis van het oxoproces) te worden gehandhaafd. Aangezien er geen andere opmerkingen over het betrokken product werden ontvangen, worden de overwegingen 10 en 11 van de voorlopige verordening bevestigd.
2. Soortgelijk product
(12)
Er wordt aan herinnerd dat in overweging 13 van de voorlopige verordening is bepaald dat lineaire FOH en vertakte FOH geen soortgelijke producten zijn en dat de gegevens inzake producenten die uit vertakte isomeren bestaande FOH produceren, moeten worden uitgesloten van de schadeanalyse.
(13)
Aangezien er geen andere opmerkingen over het soortgelijk product werden ontvangen, worden de overwegingen 12 en 13 van de voorlopige verordening bevestigd.
C. DUMPING
1. India
1.1. Normale waarde
(14)
Aangezien er geen opmerkingen over de vaststelling van de normale waarde werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in de overwegingen 14 tot en met 18 van de voorlopige verordening bevestigd.
1.2. Uitvoerprijs
(15)
Aangezien er geen opmerkingen over de vaststelling van de uitvoerprijs werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in overweging 19 van de voorlopige verordening bevestigd.
1.3. Vergelijking
(16)
Na de mededeling van de voorlopige en de definitieve bevindingen herhaalden beide Indiase producenten-exporteurs hun argument dat hun verkoop aan een van de oorspronkelijke klagers in de EU tijdens het OT bij de berekening van de dumpingmarge moest worden genegeerd (zie overweging 22 van de voorlopige verordening). De bedrijven baseerden hun argument op het feit dat in artikel 9, lid 1, van de Antidumpingovereenkomst van de WTO wordt bepaald dat het bedrag aan rechten dat moet worden ingesteld, de volledige dumpingmarge of minder moet zijn. De Indiase producenten-exporteurs verwezen ook naar artikel 2, lid 4, van de Antidumpingovereenkomst van de WTO, ingevolge waarvan een billijke vergelijking moet worden gemaakt tussen de uitvoerprijs en de normale waarde. Op grond hiervan beweerden zij dat de klager op het moment dat deze de klacht aan het opstellen was, met hen had onderhandeld over de koop van grote hoeveelheden tegen een zeer lage prijs en dat de prijzen van deze transacties derhalve niet op billijke wijze tot stand zijn gekomen en om die reden niet mogen worden opgenomen in de dumpingberekeningen.
(17)
Allereerst moet worden opgemerkt dat het feit dat de Antidumpingovereenkomst van de WTO voorziet in de mogelijkheid om een recht op te leggen onder de volledige dumpingmarge, nog geen verplichting creëert om dit ook werkelijk te doen. Ingevolge artikel 9, lid 4, van de basisverordening wordt slechts een verplichting opgelegd om het antidumpingrecht te beperken tot hetgeen toereikend is om een einde te maken aan de schade. Bovendien was er geen bewijs dat er tussen de partijen niet vrij onderhandeld was over de prijzen. Uit onderzoek naar de algehele inkopen van de desbetreffende klager is tevens gebleken dat de prijzen die waren overeengekomen met de twee Indiase producenten-exporteurs overeenstemden met de prijzen die door de desbetreffende klager waren overeengekomen voor de aanschaf van vergelijkbare producten van overige leveranciers. Daarnaast werd vastgesteld dat de klager het betrokken product al een aantal jaren van de Indiase producenten-exporteurs invoerde en niet alleen gedurende het OT. Bovendien gaf een van de producenten-exporteurs in een door de bevoegde ambtenaar voorgezeten hoorzitting aan dat de prijzen voor de desbetreffende klager structureel lager waren dan de prijzen die in rekening werden gebracht aan andere klanten. Samenvattend is er geen bewijs dat de prijzen niet op billijke wijze tot stand zijn gekomen om de enkele reden dat was verkocht aan een klager, en wordt bevestigd dat het argument wordt afgewezen.
(18)
Na de mededeling van de voorlopige en de definitieve bevindingen herhaalden de beide Indiase producenten-exporteurs hun verzoek om een correctie op de valutaomrekening overeenkomstig artikel 2, lid 10, onder j), van de basisverordening, waarbij zij aanvoerden dat er vanaf november 2009 een aanhoudende opwaardering van de Indiase roepie (INR) ten opzichte van de euro (EUR) had plaatsgevonden, hetgeen een verstorend effect zou hebben gehad op de dumpingberekeningen (zie overweging 23 van de voorlopige verordening). Beide producenten-exporteurs erkenden dat hun verkoopprijzen in de tweede helft van het OT hoger waren dan in de eerste helft van het OT, maar beweerden dat deze trend uitsluitend te wijten was aan een stijging van de kosten van grondstoffen en aan de algehele verbetering van de marktvoorwaarden na de economische crisis, en geen weerslag vormde van de opwaardering van de INR ten opzichte van de EUR. Bovendien beweerden beide bedrijven dat zelfs als zij hun prijzen regelmatig en met korte tussenpozen konden wijzigen, zij nooit precies de ontwikkelingen van de wisselkoersen voor een toekomstige periode konden voorspellen.
(19)
Uit het onderzoek blijkt dat ook al nam de waarde van de INR gedurende de tweede helft van het OT progressief toe ten opzichte van de EUR, de prijzen voor alle Indiase producenten-exporteurs voor de verkoop van de voornaamste producten aan diverse belangrijke klanten van maand tot maand wijzigden, met name gedurende de tweede helft van het OT. Daarom zijn er geen aanwijzingen dat de prijzen voor de verkoop aan de EU niet tegelijkertijd hadden kunnen worden aangepast, teneinde binnen zestig dagen rekening te houden met duurzame veranderingen van de wisselkoersen, zoals bepaald in artikel 2, lid 10, onder j), van de basisverordening en artikel 2, lid 4, onder 1), van de Antidumpingovereenkomst van de WTO. Aangezien de prijzen in verschillende gevallen frequent werden gewijzigd, hadden eventuele veranderingen in de wisselkoersen ook kunnen zijn verrekend. Bovendien toont dit aan dat de FOH-markt over het algemeen open staat om frequent prijswijzigingen te accepteren. Daarom zijn er, zelfs in gevallen dat de prijzen minder frequent werden gewijzigd, geen aanwijzingen dat dit geen commerciële keuze van de partijen was. Het feit dat de prijzen snel kunnen worden gewijzigd als weerslag van de gewijzigde marktomstandigheden (in dit geval vermeende veranderingen in de wisselkoersen), gaf de Indiase producenten-exporteurs de gelegenheid deze wijzigingen in hun verkoopprijzen te verrekenen indien zij dat hadden gewild en zoals zij het in een aantal gevallen kennelijk ook hebben gedaan. Gelet op het voorgaande is een correctie op de valutaomrekening niet gerechtvaardigd en wordt het argument afgewezen.
(20)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen beweerde één Indiase producent-exporteur dat een op grond van artikel 2, lid 10, onder b), van de basisverordening toegekende correctie voor verschillen in indirecte belastingen, die was gemaakt ten aanzien van bepaalde productsoorten, ook zou moeten worden gemaakt ten aanzien van producten en mengsels met een ketenlengte van C12 en C14, aangezien het recht dat op de voor deze producten gebruikte grondstoffen werd betaald, bij uitvoer van het product werd terugbetaald. Tijdens het onderzoek is echter geen informatie ingediend die ter plaatse kon worden gecontroleerd, en waaruit bleek dat dergelijke rechten inderdaad vervolgens waren terugbetaald. Na de mededeling van de definitieve bevindingen beweerde de onderneming dat haar opmerkingen verkeerd begrepen waren en dat alle grondstoffen voor de vervaardiging van producten en mengsels met ketenlengtes van C12 en C14 rechtenvrij waren ingevoerd. Aangezien indirecte belastingen moeten worden betaald indien die grondstoffen vervolgens worden gebruikt in producten die worden verkocht op de binnenlandse markt, stelt de onderneming dat voor die specifieke soorten producten de normale waarde moet worden aangepast. Uit het bewijsmateriaal dat tijdens de verificatie is overgelegd, blijkt echter dat de specifieke grondstoffen die nodig zijn voor de productie van de soorten producten met een ketenlengte van C12 en C14 en die tijdens het OT rechtenvrij zijn ingevoerd, slechts volstonden voor de vervaardiging van een fractie van de producten die de onderneming tijdens het OT heeft uitgevoerd. Derhalve staat vast dat ten minste twee derden van de uitgevoerde producten met een ketenlengte van C12 en C14 zijn vervaardigd uit grondstoffen waarvoor invoerrechten waren betaald. Daar de onderneming niets heeft aangevoerd waaruit blijkt dat enige van die rechtenvrij ingevoerde grondstoffen zijn gebruikt voor de uitvoer naar de Unie en niet voor de uitvoer naar derde landen, wordt het argument afgewezen.
(21)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de vergelijking werden ontvangen, worden de overwegingen 20 en 23 van de voorlopige verordening bevestigd.
1.4. Dumpingmarge
(22)
Aangezien er geen opmerkingen over de berekening van de dumpingmarge werden ontvangen, wordt de inhoud van de overwegingen 24 tot en met 26 van de voorlopige verordening bevestigd.
(23)
De volgende definitieve dumpingmarges worden vastgesteld, in procenten van de cif-nettoprijs, franco grens Unie, vóór inklaring:
Onderneming
Definitieve dumpingmarge
Godrej Industries Limited
9,3 %
VVF Limited
4,8 %
Alle andere ondernemingen
9,3 %
2. Indonesië
2.1. Normale waarde
(24)
Na de mededeling van de voorlopige en de definitieve bevindingen beweerde één Indonesische producent-exporteur dat voor de toetsing van de winstgevendheid van trasacties de verkoopkosten, algemene kosten en administratiekosten (VAA-kosten) niet op basis van de omzet aan individuele transacties hadden mogen worden toegewezen, en dat een aantal transacties daarom als niet winstgevend waren beschouwd. Dit argument is onderzocht, maar de bevinding was dat toewijzing van de VAA-kosten aan individuele transacties op basis van de omzet passender is gelet op de aard van die kosten, die meer waarde- dan volumegerelateerd zijn. Hierbij zij aangemerkt dat het totale bedrag aan VAA-kosten dat aan elk product is toegewezen, gelijk blijft ongeacht welke van de twee methoden wordt gebruikt voor toewijzing van de VAA-kosten aan elke transactie. Tot slot zijn de transacties waarvoor de producent-exporteur de uitkomst van de winstgevendheidstoetsing in twijfel trok, opnieuw beoordeeld en is bevestigd dat de transacties niet winstgevend waren. Het argument wordt daarom afgewezen.
(25)
Dezelfde Indonesische producent-exporteur beweerde eveneens dat bij de bepaling van het winstniveau dat wordt gebruikt voor de berekening van de normale waarde, de winst uit verkoop waarvan op productniveau wordt bepaald dat deze niet in het kader van normale handelstransacties heeft plaatsgevonden, niet mag worden uitgesloten, aangezien ruim 80 % van de algehele binnenlandse verkoop winstgevend was. Aangaande dit argument wordt eraan herinnerd dat het vaststellen van de verkopen die in het kader van normale handelstransacties hebben plaatsgevonden, per productsoort geschiedt, zoals uitgelegd in de overwegingen 29 tot en met 32 van de voorlopige verordening, aangezien dit de beste manier is om de verkoopprijzen nauwkeurig te doen aansluiten bij de desbetreffende productiekosten. Bovendien belet artikel 2, lid 6, van de basisverordening niet dat het onderzochte product waar nodig in soorten producten wordt onderverdeeld. Daarom worden verkopen waarvan is vastgesteld dat zij niet in het kader van normale handelstransacties hebben plaatsgevonden, op productsoortniveau uitgesloten van de berekening van de winst die wordt gebruikt voor de berekening van de normale waarde. Het argument wordt daarom afgewezen.
(26)
Dezelfde Indonesische producent-exporteur beweerde eveneens dat bij de berekening van de normale waarde van bepaalde productsoorten, de correcties die zijn gemaakt om de normale waarde terug te brengen tot af-fabriekniveau, niet in mindering zijn gebracht. Het argument werd aanvaard en de berekening werd dienovereenkomstig gewijzigd.
(27)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de vaststelling van de normale waarde werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in de overwegingen 27 tot en met 33 van de voorlopige verordening, gecorrigeerd zoals aangegeven in overweging 26 van de onderhavige verordening, bevestigd.
2.2. Uitvoerprijs
(28)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen beweerde één Indonesische producent-exporteur dat er geen rechtvaardiging was gegeven voor het feit dat de prijs voor een verbonden invoerbedrijf in de EU onbetrouwbaar werd geacht, alsmede voor de vaststelling van de uitvoerprijs met betrekking tot dergelijke verkopen overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening. In dit verband moet worden opgemerkt dat de verrekenprijzen tussen verbonden partijen niet betrouwbaar worden geacht, omdat zij kunstmatig op een andere hoogte kunnen worden gesteld, afhankelijk van wat voordeliger is voor de desbetreffende verbonden bedrijven. Om deze reden worden bij de berekening van de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening met behulp van een redelijke winstmarge die losstaat van de werkelijke winst die voortvloeit uit verrekenprijzen, alle eventuele verstorende effecten geëlimineerd die voort kunnen komen uit verrekenprijzen. Het argument wordt daarom afgewezen.
(29)
Ten aanzien van de uitvoerverkopen aan de EU door middel van verbonden, in de EU gevestigde importeurs, beweerden beide Indonesische exporteurs na de mededeling van de voorlopige bevindingen dat de winstmarge die was gebruikt voor de berekening van de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening niet juist was. Beide betoogden dat de in de voorlopige fase gehanteerde winst slechts gold voor een deels samenwerkende importeur en niet is gecontroleerd, en daarom niet betrouwbaar was. Dienovereenkomstig stelden zij voor een winst van 5 % te gebruiken, zoals ook in andere onderzoeken is gedaan. Gelet op de geringe samenwerking door onafhankelijke importeurs in dit onderzoek, is het argument geaccepteerd en is een winstniveau van 5 % toegepast, hetgeen overeenkomt met de winstniveaus die voor dezelfde sector in eerdere onderzoeken zijn gebruikt.
(30)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de vergelijking werden ontvangen, worden de overwegingen 34 en 36 van de voorlopige verordening - gecorrigeerd zoals aangegeven in overweging 29 van de onderhavige verordening - bevestigd.
2.3. Vergelijking
(31)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen brachten beide Indonesische exporteurs naar voren dat niet overeenkomstig artikel 2, lid 10, onder i), een correctie had mogen worden gemaakt voor verschillen in commissies in verband met de verkoop via de respectieve verbonden handelaars in een derde land. Beide ondernemingen argumenteerden dat de productiebedrijven in Indonesië en de respectieve verbonden handelaars in Singapore één enkele economische eenheid vormen en dat de handelaars in derde landen optreden als de uitvoerafdeling van hun verbonden Indonesische ondernemingen. In beide gevallen wordt de binnenlandse verkoop, evenals een deel van de uitvoerverkoop naar derde landen, direct gefactureerd door de producent in Indonesië en ontvangen de handelaars is Singapore een specifieke commissie. Voor een van de Indonesische ondernemingen wordt die commissie genoemd in een contract dat enkel de uitvoerverkoop betreft. Bovendien verkopen de handelaars in het derde land ook producten die zijn vervaardigd door andere producenten, in één geval ook van niet-verbonden producenten. Daarom hebben beide verbonden handelaars in Singapore duidelijk een functie die vergelijkbaar is met die van een op commissiebasis werkende agent. Het argument wordt daarom afgewezen.
(32)
Na de mededeling van de definitieve bevindingen herhaalden de Indonesische regering en een Indonesische producent-exporteur het in de vorige overweging aangehaalde argument dat sprake was van één enkele economische eenheid. Zij stelden dat het Hof in het arrest Matsushita (4) heeft geoordeeld dat het feit dat de producent zelf bepaalde verkoopfuncties verricht, niet betekent dat een producent en een verkoopmaatschappij niet één enkele economische eenheid kunnen vormen. Verder stelden zij dat de verkoop aan derde landen die de exporteur rechtstreeks verricht zonder dat de handelaar in Singapore daaraan te pas komt, slechts een klein deel van de uitvoerverkopen vertegenwoordigt en dat het Gerecht van eerste aanleg in het arrest Interpipe (5) heeft geoordeeld dat een kleine hoeveelheid rechtstreekse verkopen door de producent niet rechtvaardigt dat er geen sprake is van één enkele economische eenheid. Ten slotte stelden zij dat in het arrest Canon/Raad (6) het feit dat een verkoopmaatschappij ook optrad als distributeur van producten van andere ondernemingen niet afdeed aan de vaststelling dat sprake was van één enkele economische eenheid.
(33)
Hoewel het Hof in het arrest Matsushita heeft geoordeeld dat de instellingen een producent en één of meer door hem gecontroleerde distributiemaatschappijen in die zaak als een economische eenheid mochten beschouwen, ook al werden bepaalde verkoopfuncties door de producent zelf verricht, volgt daaruit niet noodzakelijkerwijs dat een producent en zijn verbonden verkoopmaatschappijen altijd als één enkele economische eenheid moeten worden beschouwd. Anders dan de Indonesische producent-exporteur verrichtte de producent in de zaak Matsushita bovendien zelf geen rechtstreekse verkopen. Verder was de omstandigheid dat de rechtstreekse verkopen door de producent-exporteur in de zaak Interpipe slechts een klein percentage van de totale verkoop aan de Unie vertegenwoordigde, slechts één factor die door het Gerecht van eerste aanleg is onderzocht. Belangrijker nog, het Gerecht beklemtoonde dat die rechtstreekse verkopen in de nieuwe lidstaten slechts tijdens een overgangsfase plaatsvonden. In deze zaak blijkt uit het beschikbare bewijsmateriaal integendeel dat de rechtstreekse verkopen van de producent aan derde landen geen tijdelijk fenomeen zijn, maar - althans in beginsel - van structurele, d.w.z. permanente aard zijn. Bovendien vertegenwoordigen die verkopen voor elke betrokken producent een aanzienlijk percentage van zijn binnenlandse verkopen. Ten slotte omvatte de verkoop door de verkoopmaatschappij van de producent-exporteur op de binnenlandse markt in de zaak Canon ook andere producten die weliswaar onder een andere merknaam werden verkocht maar niettemin door de producent-exporteur zelf waren vervaardigd. Het argument wordt daarom wederom afgewezen.
(34)
Een Indonesische onderneming beweerde verder dat de Commissie, ook als het concept van één enkele economische eenheid niet wordt geaccepteerd, een „dubbele marge” heeft opgelegd door van de uitvoerprijs aan onafhankelijke klanten in de EU zowel een winst voor de verbonden invoerder in de EU als een commissie voor de verbonden handelaar in het derde land af te trekken. De twee posten werden echter om verschillende redenen meegerekend en werden apart in mindering gebracht. Zoals uiteengezet in overweging 28, wordt de verkoopprijs voor uitvoerverkoop via verbonden importeurs in de EU overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening berekend op basis van de prijs waartegen de ingevoerde producten zijn doorverkocht aan de eerste onafhankelijke koper. In die gevallen wordt een correctie voor de winst toegepast, teneinde een betrouwbare uitvoerprijs aan de grens van de EU vast te stellen. De commissie voor de verbonden handelaar in het derde land was daarentegen overeenkomstig artikel 2, lid 10, onder i), van de basisverordening in mindering gebracht. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(35)
De onderneming beweerde verder dat indien de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 10, onder i), zou worden gecorrigeerd voor de commissie van de verbonden handelaar in het derde land, op de normale waarde een identieke correctie moet worden toegepast, aangezien de handelaar ook de binnenlandse verkoop coördineert. De schriftelijke overeenkomst tussen de handelaar en de producent in Indonesië dekt echter uitsluitend de uitvoerverkoop. Bovendien wordt de binnenlandse verkoop gefactureerd door de onderneming in Indonesië. Het argument wordt daarom afgewezen.
(36)
Wat de correctie overeenkomstig artikel 2, lid 10, onder i), van de basisverordening betreft, wordt het passend geacht een redelijke winstmarge te gebruiken die losstaat van de werkelijke winst die voortvloeit uit verrekenprijzen, teneinde alle eventuele verstorende effecten te elimineren die voort kunnen komen uit verrekenprijzen. Daarom is de werkelijke winstmarge van de handelaars in het derde land, die is gebruikt in de voorlopige fase, zoals in eerdere zaken (7) vervangen door een winst van 5 %, hetgeen voor activiteiten van handelsmaatschappijen in de chemische sector als een redelijke winst wordt beschouwd.
(37)
Een andere Indonesische onderneming beweerde dat de Commissie twee maal commissiekosten in mindering had gebracht voor verkoop via een verbonden importeur in de EU. De onderneming beweerde dat bij de berekening van de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening een correctie is toegepast voor zowel de VAA-kosten van de verbonden importeur als de commissiekosten als directe verkoopkosten. Daar de commissiekosten reeds waren opgenomen in de VAA-kosten, resulteerde die in een dubbele aftrek voor commissiekosten. Dit argument werd gerechtvaardigd bevonden en de berekening werd dan ook dienovereenkomstig gewijzigd.
(38)
Een van de ondernemingen herhaalde haar verzoek om een correctie voor verschillen in de fysische eigenschappen omdat zij het betrokken product in zowel vloeibare als vaste vorm uitvoerde naar de Unie, terwijl zij het op de binnenlandse markt enkel in vaste vorm verkocht en de prijzen voor de vloeibare vorm lager liggen dat die voor de vaste vorm van het onderzochte product (zie overweging 39 van de voorlopige verordening). Ter ondersteuning van haar argument diende de onderneming kopieën in van twee facturen voor de verkoop naar andere uitvoermarkten. Dat bewijsmateriaal kon in deze late fase van de procedure echter niet meer worden gecontroleerd, en evenmin kon worden nagegaan of het getoonde verschil gold in alle gevallen waarin voornoemde verschillen in fysische eigenschappen bestonden. Het argument wordt daarom afgewezen.
(39)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen voerde één Indonesische exporteur aan dat de rentevoet die in de voorlopige verordening werd gebruikt voor de berekening van de kredietkosten van zijn verbonden importeur in de EU, onevenredig was en stelde hij voor een rentevoet te hanteren op basis van cijfers die voor het OT door de Deutsche Bundesbank worden gepubliceerd. Daar de rentevoet die in de voorlopige verordening is gebruikt voor de berekening van de kredietkosten voor deze onderneming was gebaseerd op informatie die was verstrekt door andere partijen en daarom een weerslag vormt van hun specifieke financiële situatie, die niet zonder meer hoeft te gelden voor de desbetreffende verbonden importeur, werd dit argument aanvaard en werd de berekening dienovereenkomstig gewijzigd.
(40)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de vergelijking werden ontvangen, worden de overwegingen 37 tot en met 40 van de voorlopige verordening - gecorrigeerd zoals aangegeven in de overwegingen 36, 37 en 39 van de onderhavige verordening - bevestigd.
2.4. Dumpingmarge
(41)
Aangezien geen andere opmerkingen over de berekening van de dumpingmarge werden ontvangen, wordt de inhoud van de overwegingen 41 en 42 van de voorlopige verordening bevestigd.
(42)
De volgende definitieve dumpingmarges worden vastgesteld, in procenten van de cif-nettoprijs, franco grens Unie, vóór inklaring:
Onderneming
Voorlopige dumpingmarge
P.T. Ecogreen Oleochemicals
7,3 %
P.T. Musim Mas
5,4 %
Alle andere ondernemingen
7,3 %
3. Maleisië
3.1. Normale waarde
(43)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen beweerde één Maleisische producent-exporteur dat voor het onderzoek van de winstgevendheid van de normale handelstransacties (zie overweging 46 van de voorlopige verordening) niet had mogen worden uitgegaan van de gewogen gemiddelde jaarlijkse productiekosten, maar dat, gelet op de dagelijkse prijsschommelingen van de belangrijkste grondstoffen, had moeten worden gebruikgemaakt van de afzonderlijke kosten van elke binnenlandse transactie. Wat dit argument betreft, moet worden onderstreept dat het de vaste praktijk van de Commissie is om de gewogen gemiddelde productiekosten als maatstaf voor de winstgevendheidstoetsing te gebruiken. Deze methode is door de onderneming gebruikt in haar antwoord op de vragenlijst en vormde de basis voor de verificatie ter plaatse, waarbij de door de onderneming gerapporteerde gegevens zijn vergeleken met de rekeningen van de onderneming. Het argument om productiekosten op transactiebasis te gebruiken, hetgeen een aanzienlijke afwijking van de gangbare praktijk van de Commissie zou vormen, werd voor het eerst aangevoerd in de opmerkingen van de onderneming over het document van de voorlopige bevindingen en de desbetreffende cijfers konden daarom niet ter plaatse worden geverifieerd. Ook moet worden opgemerkt dat de kostenoverzichten op basis van afzonderlijke transacties die door de onderneming zijn ingediend ter ondersteuning van haar argumentatie, grotendeels uitgaan van schattingen en derhalve geen nauwkeurigere en representatievere kostengegevens vormen dan de gegevens die aanvankelijk door de onderneming zijn gerapporteerd en die ter plaatse zijn gecontroleerd. Tot slot moet worden opgemerkt dat het nieuwe kostenoverzicht vanwege zijn afwijkende structuur niet kan worden verzoend met het deel van de managementverslagen dat ter plaatste is gecontroleerd. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(44)
De Maleisische exporteur zonder binnenlandse verkoop (zie overweging 51 van de voorlopige verordening) beweerde dat de bedragen voor de VAA-kosten en de winst die zijn gebruikt voor de berekening van de normale waarde, niet zouden mogen uitgaan van het gewogen gemiddelde van de werkelijke bedragen die zijn vastgesteld voor de twee overige producenten-exporteurs die op de Maleisische markt soortgelijke producten verkopen. De onderneming beweert dat deze cijfers niet representatief zijn, omdat de onderneming andere productiemethoden hanteert, waarbij andere grondstoffen worden gebruikt. Ten aanzien van dit argument wordt eraan herinnerd dat voor de berekening van de normale waarde de eigen productiekosten van de onderneming zijn gebruikt. Alleen de bedragen van de VAA-kosten zijn gebaseerd op de cijfers die zijn verkregen van de overige twee Maleisische producenten-exporteurs. Het bedrag van de winst is bepaald volgens de in overweging 45 van de onderhavige verordening omschreven methode. Verder heeft de onderneming verzuimd het vermeende effect van de gebruikte productiemethode op de VAA-kosten te verklaren. Bovendien moet worden opgemerkt dat slechts voor een beperkt deel van de productie van de onderneming de naar haar zeggen andere productiemethode wordt gebruikt, terwijl een substantieel deel van de productie wordt vervaardigd met hetzelfde productieproces en uit dezelfde grondstoffen als bij de overige twee Maleisische producenten. Daarom wordt geconcludeerd dat de onderneming er niet in is geslaagd aan te tonen dat de cijfers niet representatief zijn, en wordt het desbetreffende argument verworpen.
(45)
Dezelfde Maleisische exporteur beweerde verder dat indien de Commissie niettemin de gegevens van de andere twee exporteurs zou gebruiken om de VAA te bepalen, die gegevens gebaseerd moesten zijn op de gewogen gemiddelde cijfers van alle binnenlandse transacties van die producenten-exporteurs en niet alleen op de winstgevende transacties. Dat argument is in beginsel aanvaard. Wat VAA betreft, wordt dan ook bevestigd dat voor de berekening van de normale waarde de gemiddelde VAA-kosten voor alle binnenlandse transacties van de twee Maleisische producenten-exporteurs zijn gebruikt. De voor die berekening gebruikte cijfers zijn gecontroleerd tijdens verificaties bij de respectieve Maleisische ondernemingen. Met betrekking tot de bepaling van de winst moet worden opgemerkt dat het niet mogelijk was een bedrag voor de winst vast te stellen op basis van de bedragen die de twee andere producenten-exporteurs ontvingen en uitgaven. Die berekening geeft namelijk een verlies te zien. Op die grondslag kon derhalve geen winstcijfer worden bepaald. In dat verband wordt het argument van de Maleisische exporteur afgewezen dat voor de berekening van de normale waarde als winst een negatief cijfer kan worden gehanteerd. Het begrip winst impliceert immers noodzakelijkerwijs een positief bedrag. Onderzocht is ook of het winstbedrag kon worden bepaald aan de hand van de winstgevende verkopen van de producent-exporteur in Maleisië, maar die benadering is verlaten aangezien zij in strijd zou zijn met de bevindingen van de WTO in de zaak betreffende de invoer van katoenhoudend beddenlinnen van oorsprong uit India (8). Daarom moet de berekening van de winst overeenkomstig artikel 2, lid 6, onder c), van de basisverordening worden gebaseerd op elke andere redelijke methode, en bij afwezigheid van andere beschikbare gegevens werd het langlopende commerciële rentetarief in Maleisië beschouwd als de meest passende basis voor het vaststellen van de winst. Deze methode werd beschouwd als behoudend, redelijk en het meest passend in de zin van artikel 2, lid 6, onder c), van de basisverordening. Opgemerkt wordt dat de aldus bepaalde winstmarge niet hoger ligt dan de winst die andere producenten-exporteurs maken op de verkoop van producten van dezelfde algemene categorie op de binnenlandse markt van het land van oorsprong.
(46)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de vaststelling van de normale waarde werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in de overwegingen 44 tot en met 51 van de voorlopige verordening, met uitzondering van de correctie zoals uiteengezet in overweging 45 van de onderhavige verordening, bevestigd.
3.2. Uitvoerprijs
(47)
Ten aanzien van de uitvoerverkopen aan de EU door middel van verbonden, in de EU gevestigde importeurs, beweerden de twee Maleisische exporteurs na de mededeling van de voorlopige bevindingen dat de winstmarge die werd gebruikt voor de berekening van de uitvoerprijs overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening, ongeschikt was. Een van de ondernemingen ondersteunde haar argumenten met cijfers over de winstgevendheid tijdens het OT van een aantal van haar Europese niet-verbonden handelaars. In dit opzicht moet worden opgemerkt dat deze cijfers niet als representatief kunnen worden beschouwd, omdat genoemde handelaars handelden in een breder scala aan chemische producten en omdat in één geval de handelaar ook producent was. Daarom werden zij als betrouwbare maatstaf verworpen. De andere onderneming beweerde dat haar verbonden handelaar in de Unie niet mocht worden behandeld als distributeur, maar als gelieerde handelsagent en dat de correctie van de VAA-kosten en de winst in de berekening van de uitvoerprijs het percentage aan commissie dat normaal wordt betaald aan onafhankelijke handelsagenten die in de sector actief zijn, niet mag overschrijden. Deze onderneming stelde als maatstaf haar contracten met onafhankelijke handelsagenten voor. Het argument is na de mededeling van de definitieve bevindingen aldus verder ontwikkeld dat in de zaak wolfraamelektroden (9) de winst van een verbonden importeur betrouwbaar werd geacht en is aanvaard bij de berekening van de uitvoerprijs.
In antwoord op dit argument moet worden opgemerkt dat artikel 2, lid 9, van de basisverordening niet voorziet in verschillende behandelingen tussen importeurs die als distributeur zouden opereren en importeurs die als agenten zouden handelen. Ingevolge artikel 2, lid 9, moet voor alle tussen invoer en wederverkoop gemaakte kosten en voor de winst een correctie worden toegepast. Daarnaast moet worden opgemerkt dat het onderzoek aantoont dat de verbonden onderneming in de Unie gevestigd is. Deze bemoeit zich onder andere met de klantenorders en de facturering van het door de verbonden exporteur geproduceerde betrokken product en is verantwoordelijk voor het afwikkelen van de inklaring in de Unie. Het feit dat bepaalde activiteiten voorafgaand aan de invoer door de verbonden exporteur worden verricht, betekent nog niet dat de uitvoerprijs niet kan worden gereconstrueerd op basis van de wederverkoopprijs aan de eerste onafhankelijke klant, met inachtneming van de nodige correcties overeenkomstig artikel 2, lid 9. De verschillen in functie ten opzichte van andere verbonden importeurs waar de onderneming op wijst, worden doorgaans meegerekend in de VAA-kosten, waarvoor de Commissie de werkelijke gegevens van de onderneming heeft gebruikt. Daarom kan dit argument niet worden aanvaard. Tevens moet worden opgemerkt dat de verbonden importeur in de wolfraamelektrodenzaak verder geïntegreerd was in het door de verbonden groep geproduceerde downstreamproduct en ook andere activiteiten dan die van een verkoopmaatschappij verrichtte. Voor een dergelijke complexe structuur werd de winst van niet-verbonden importeurs dan ook niet representatief genoeg geacht. De situatie in die zaak is niet vergelijkbaar met de situatie van de betrokken Maleisische verbonden importeur, die enkel verkoopfuncties verricht. Niettemin is om de in overweging 29 uiteengezette redenen de desbetreffende winstmarge gecorrigeerd naar 5 %. Aangezien er geen andere opmerkingen over de vaststelling van de uitvoerprijs werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in de overwegingen 52 tot en met 54 van de voorlopige verordening, met uitzondering van de correctie zoals hiervoor uiteengezet, bevestigd.
3.3. Vergelijking
(48)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen heeft één Maleisische exporteur zijn argument (zie ook overweging 57 van de voorlopige verordening) herhaald dat zijn verbonden importeur in de EU in feite de uitvoerafdeling van de producent is en dat er buitensporige bedragen in mindering worden gebracht bij de berekening van de uitvoerprijs af-fabriek indien overeenkomstig artikel 2, lid 9, van de basisverordening de volledige correcties voor de VAA-kosten en de winst worden toegepast. De onderneming beweert dat integendeel een vergelijkbare correctie moet worden toegepast bij de berekening van de normale waarde. Dat argument is herhaald in de opmerkingen die na de mededeling van de definitieve bevindingen zijn ingediend. Er zijn echter geen nieuwe argumenten aangevoerd die tot een wijziging van de desbetreffende conclusies zouden kunnen leiden. In het bijzonder wordt in herinnering gebracht dat door de verbonden onderneming facturen zijn verzonden aan klanten in de EU en dat de verbonden onderneming betalingen heeft ontvangen van klanten in de EU. Verder zij opgemerkt dat de verkopen door de verbonden onderneming een handelsmarge omvatten. Ook bleek uit de jaarrekening van de verbonden onderneming dat er tussen invoer en wederverkoop normale VAA-kosten zijn opgelopen. Derhalve verricht de verbonden onderneming inderdaad de typische functies van een importeur. Tot slot moet worden opgemerkt dat de producent in Maleisië ook rechtstreeks verkocht aan onafhankelijke klanten in de EU en andere landen. Wat dit laatste betreft, verwees de onderneming naar het arrest Interpipe en haalde zij soortgelijke argumenten aan als de Indonesische producenten-exporteurs. Om de in overweging 33 van de onderhavige verordening genoemde redenen verschillen de omstandigheden in deze zaak van de omstandigheden die in het arrest Interpipe aan de orde waren. Bovendien is het argument van de Maleisische exporteur dat over de onafhankelijke verkopen van de onderneming werd onderhandeld door haar verbonden importeur in de Unie die optrad als de afdeling voor uitvoerverkopen van de Maleisische onderneming in strijd met de uitleg die is verstrekt tijdens het verificatiebezoek, waarbij dienaangaande integendeel de nadruk is gelegd op de centrale rol van de moedermaatschappij in Japan. Op grond daarvan moet worden geconcludeerd dat de correctie voor VAA en winst moet worden gehandhaafd en dat een vergelijkbare correctie voor de berekening van de normale waarde niet gerechtvaardigd is.
(49)
Dezelfde onderneming beweerde ook dat bepaalde verkoopkosten van haar verbonden importeur bij de herberekening van de uitvoerprijs twee maal in mindering zijn gebracht. De berekeningen zijn gecontroleerd en zijn, omdat deze bewering gerechtvaardigd bleek, dienovereenkomstig gecorrigeerd.
(50)
Een van de Maleisische exporteurs beweerde dat de vergelijking tussen de normale waarde en de uitvoerprijs niet mocht worden gebaseerd op productsoorten op grond van productcontrolenummers („PCN’s”), maar op productsoorten op grond van de eigen productcodes van de onderneming. Volgens deze onderneming geven de in het onderzoek gebruikte PCN’s niet in voldoende detail de specificaties van de productieprocessen en de verschillen in de kosten en prijzen weer. Ter ondersteuning van dit argument verwees de onderneming naar een aantal van haar producten, die zijn geproduceerd met behulp van verschillende productieprocessen en verschillende grondstoffen, hetgeen resulteerde in hogere productiekosten per eenheid. Opgemerkt moet worden dat dit argument noch in de voorlopige fase van het onderzoek, noch tijdens het controlebezoek is aangevoerd. Bovendien lost het gebruik van de eigen productcodes van de onderneming in de berekening het probleem van de verschillende productiemethodes niet op, aangezien de onderneming zelf ook dezelfde productiecodes gebruikt voor producten die zijn vervaardigd op basis van verschillende productieprocessen. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(51)
Aangezien er geen opmerkingen over de vergelijking werden ontvangen, worden de voorlopige bevindingen in de overwegingen 55 tot en met 58 van de voorlopige verordening, met uitzondering van de correctie zoals uiteengezet in overweging 49 van de onderhavige verordening, bevestigd.
3.4. Dumpingmarge
(52)
Na de mededeling van de voorlopige bevindingen maakte een Maleisische producent die niet uitvoerde naar de Unie bezwaar tegen overweging 60 van de voorlopige verordening, op basis van het argument dat er in Maleisië andere producenten van het betrokken product zijn. In dit verband moet worden opgemerkt dat het bestaan van nog een producent in Maleisië, die echter niet naar de Unie exporteert, niet afdoet aan de bevindingen aangaande de mate van samenwerking in Maleisië, aangezien geen bewijzen zijn overgelegd waaruit blijkt dat de onderzochte ondernemingen niet de gehele uitvoer van het betrokken product naar de Unie in het OT voor hun rekening namen. Verder betwistte die Maleisische producent dat producenten als hijzelf, die tijdens het OT niet naar de Unie hadden uitgevoerd, aan het residuele recht onderworpen zouden zijn. Dienaangaande moet worden opgemerkt dat voor ondernemingen die tijdens het OT niet naar de Unie hebben uitgevoerd, geen individueel recht kan worden vastgesteld. Zodra die ondernemingen gaan uitvoeren of een onherroepelijke verbintenis aangaan om aan de Unie te verkopen, kunnen zij echter erom verzoeken dat overeenkomstig artikel 11, lid 4, van de basisverordening een herzieningsprocedure ten behoeve van een nieuwe producent wordt ingeleid, die ertoe kan leiden dat een individueel recht wordt vastgesteld indien aan de voorwaarden van dat artikel is voldaan.
(53)
Een van de Maleisische producenten beweerde dat de cif-waarde die gebruikt was als basis voor de berekening van het dumpingmargepercentage, niet gebaseerd mocht worden op de prijs die bij de douane was aangegeven, maar dat deze juist berekend moest worden op basis van de wederverkoopprijs, na aftrek van de post-invoerkosten in de Unie. Omdat de cif-prijs gebruikt werd als basis voor de waardeaangifte bij de douane aan de Uniegrens, en niet incorrect lijkt te zijn aangegeven, moet echter deze zelfde prijs worden gebruikt als basis voor de berekening van het dumpingmargepercentage. De onderneming stelde dat er een tijdsinterval bestaat tussen verbonden leveringen uit Maleisië en de inklaring met het oog op wederverkoop in de Unie. Zelfs indien de facturen voor de inklaring later worden opgesteld, waarbij de prijzen worden bepaald aan de hand van de FIFO-voorraadwaarderingsmethode, blijft echter de verrekenprijs en niet de verkoopprijs de basis van de berekening van de douanewaarde. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(54)
Aangezien geen andere opmerkingen over de berekening van de dumpingmarge werden ontvangen, wordt de inhoud van de overwegingen 59 en 60 van de voorlopige verordening bevestigd.
(55)
De volgende definitieve dumpingmarges worden vastgesteld, in procenten van de cif-nettoprijs, franco grens Unie, vóór inklaring:
Onderneming
Definitieve dumpingmarge
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd.
3,3 %
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
5,3 %
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
5,7 %
Alle andere ondernemingen
5,7 %
D. SCHADE
1. Voorafgaande opmerkingen
(56)
Na de bekendmaking van de voorlopige verordening bleek dat als gevolg van een schrijffout een aantal kleine correcties aan de verbruikscijfers moest worden doorgevoerd. Dit leidde tot kleine wijzigingen in het verkoopvolume, het marktaandeel van de bedrijfstak van de Unie en het marktaandeel van de betrokken landen. Deze correcties hebben echter geen aanmerkelijk effect op de trends en de conclusies zoals die zijn vastgesteld ten aanzien van het verbruik, het verkoopvolume, het marktaandeel van de bedrijfstak van de Unie en het marktaandeel van de betrokken landen gedurende de periode dat de Uniemarkt werd beoordeeld.
2. Productie in de Unie en bedrijfstak van de Unie
(57)
Zoals vermeld in overweging 62 van de voorlopige verordening, bleek dat het soortgelijke product werd geproduceerd door de twee klagers en door kleine producenten in de EU. Zoals vermeld in de overwegingen 11 en 12 van de onderhavige verordening, zijn producenten die FOH produceren die vertakte isomeren bevatten, uitgesloten van de omschrijving van de productie van FOH in de Unie. Ondanks het gestelde in overweging 58 van de onderhavige verordening, wordt de bedrijfstak van de Unie zoals omschreven in de overwegingen 62 en 63 van de voorlopige verordening bevestigd.
(58)
Een van de twee klagers is overgenomen door een onderneming die als gebruiker deelneemt aan de huidige procedure. Die klager heeft na de bekendmaking van de voorlopige verordening een neutrale positie ingenomen.
(59)
Daarom trokken sommige partijen de mate van steun voor of de representativiteit van het onderzoek in twijfel, op grond dat de steun voor het onderzoek gedurende het gehele onderzoek moet aanhouden.
(60)
Na onderzoek bleek dat de resterende klager ruim 40 % van de totale productie in de Unie vertegenwoordigt, en dus meer dan 25 % van de totale productie in de Unie en 100 % van de producenten van de Unie van FOH die de klacht steunen of zich ertegen verzetten. Derhalve wordt volledig aan de ingevolge artikel 5, lid 4, van de basisverordening verplichte drempels van 25 % en 50 % voldaan en kan de representativiteit worden bevestigd.
(61)
Sommige partijen beweerden dat de beide klagers niet als onderdeel van de bedrijfstak van de Unie mochten worden beschouwd omdat zij het betrokken product tijdens de OT hadden geïmporteerd. Gebleken is echter dat het percentage van het door deze ondernemingen uit de betrokken landen geïmporteerde product niet substantieel was in vergelijking met hun productie van het soortgelijke product. Bovendien was deze invoer voornamelijk van tijdelijke aard. Daarom kan worden bevestigd dat de kernactiviteit van deze ondernemingen de productie en verkoop van het soortgelijke product is. Bijgevolg worden de overwegingen 62 en 63 van de voorlopige verordening bevestigd.
3. Verbruik in de Unie
(62)
Aangezien geen opmerkingen over het verbruik in de Unie werden ontvangen, worden de overwegingen 64 tot en met 66 van de voorlopige verordening bevestigd.
4. Invoer in de Unie uit de betrokken landen en prijsonderbieding
4.1. Cumulatie
(63)
Een aantal partijen maakte bezwaar tegen het feit dat in de voorlopige verordening voor de drie betrokken landen een cumulatieve beoordeling werd verricht. Volgens hen was niet voldaan aan de voorwaarden voor cumulatie zoals vastgelegd in artikel 3, lid 4, van de basisverordening. Zij beweerden in het bijzonder dat de negatieve prijsonderbieding die in een van de landen was geconstateerd, cumulatie uitsloot. Daarnaast voerden zij aan dat de trends in verkoopvolumes voor de drie uitvoerende landen gedurende de beoordelingsperiode uiteenliepen en dat de toegang tot de grondstoffen en de in de drie uitvoerende landen gebruikte grondstoffen eveneens verschilden. Tot slot werd erop gewezen dat de uitvoerverkoop van een van de betrokken landen via verbonden ondernemingen verliep. Volgens hen waren er op de Uniemarkt verschillende concurrentievoorwaarden voor de betrokken landen. Artikel 3, lid 4, van de basisverordening bepaalt dat wanneer de invoer van een product uit meer dan één land terzelfder tijd aan een antidumpingonderzoek wordt onderworpen, de gevolgen van deze invoer uitsluitend cumulatief worden beoordeeld indien wordt vastgesteld dat: a) de dumpingmarge voor het uit elk land ingevoerde product meer dan minimaal is in de zin van artikel 9, lid 3, van die verordening en dat de uit elk land ingevoerde hoeveelheid niet te verwaarlozen is; en b) een cumulatieve beoordeling van de gevolgen van de invoer gezien de concurrentieverhoudingen tussen de ingevoerde producten onderling en tussen de ingevoerde producten en het soortgelijke product uit de Unie, opportuun is.
a)
Zoals uiteengezet in punt 4.3.2. van de voorlopige verordening, was het volume van gedumpte invoer voor elk betrokken land niet verwaarloosbaar en bleef de aanwezigheid van gedumpte invoer gedurende de beoordelingsperiode aanzienlijk.
b)
Geconstateerd werd dat de concurrentievoorwaarden en de prijsstelling van de betrokken landen gelijk waren voor de ingevoerde producten en de soortgelijke producten, met name tijdens het OT. Zoals uiteengezet in overweging 127 van de voorlopige verordening lagen alle schademarges die voor de betrokken landen zijn vastgesteld, aanzienlijk boven de de-minimisdrempel van 2 %. De prijsonderbieding vormde derhalve geen exacte weerslag van de situatie die zich op de markt zou voordoen in het geval van effectieve prijsconcurrentie. Bovendien zijn de verkoopkanalen en de prijstrends voor elk van de betrokken landen onderzocht en is geconstateerd dat deze vergelijkbaar zijn, zoals in onderstaande tabel wordt weergegeven. De invoerprijzen van de betrokken landen volgden een dalende trend en waren met name laag gedurende het OT, afgezet tegen de gemiddelde prijzen van de bedrijfstak van de Unie.
Invoer op basis van Eurostatgegevens (zoals gecorrigeerd om alleen het betrokken product te dekken)
2007
2008
2009
OT
Gemiddelde prijs Maleisië in EUR/t
911
944
799
857
Index: 2007 = 100
100
104
88
94
Jaarlijkse Δ %
3,6
-15,4
7,3
Gemiddelde prijs Indonesië in EUR/t
996
1 169
899
912
Index: 2007 = 100
100
117
90
92
Jaarlijkse Δ %
17,3
-23,1
1,4
Gemiddelde prijs India in EUR/t
997
1 141
897
915
Index: 2007 = 100
100
114
90
92
Jaarlijkse Δ %
14,4
-21,4
2,1
(64)
Bijgevolg worden de overwegingen 67 tot en met 70 van de voorlopige verordening bevestigd.
4.2. Hoeveelheid, prijs en marktaandeel van de invoer met dumping uit de betrokken landen
(65)
Aangezien er geen opmerkingen over de hoeveelheid, de prijs en het marktaandeel van de invoer met dumping uit de betrokken landen werden ontvangen, worden de overwegingen 71 tot en met 73 van de voorlopige verordening bevestigd.
4.3. Prijsonderbieding
(66)
De partijen beweerden dat er verschillen in de grondstoffenprijzen waren tussen FOH die geproduceerd zijn op basis van natuurlijke oliën en vetten en FOH die geproduceerd zijn uit synthetische bronnen zoals aardolie en petroleum, en dat een aanvullend criterium voor een productcontrolenummer (PCN) zou moeten worden geïntroduceerd om rekening te houden met de verschillen in productiekosten als gevolg van verschillende productieprocessen. De PCN’s zijn echter bepaald op basis van de individuele eigenschappen van elke subcategorie producten die valt binnen de desbetreffende productomschrijving en niet op basis van de prijs van elk van die producten. Bovendien bleek dat er geen substantiële verschillen waren in de zin van de basiseigenschappen van FOH die geproduceerd zijn op basis van natuurlijke oliën en vetten en FOH die geproduceerd zijn uit aardolie of petroleum, en bleek tevens dat het verschil in productiekosten evenmin zodanig was dat een differentiatie van het PCN gerechtvaardigd was. Dit argument wordt daarom afgewezen.
(67)
Sommige partijen beweerden dat de cijfers van de post-invoerkosten die werden gebruikt om de mate van onderbieding door de betrokken landen vast te stellen en die ongeveer 3 % van de invoerprijs bedroegen, onduidelijk waren en in dit geval niet passend leken. De tijdens het onderzoek gecontroleerde informatie wees echter uit dat de invoerende partijen, zoals importeurs en gebruikers, een dergelijk bedrag aan post-invoerkosten moesten betalen om het betrokken product vrij te geven voor vrije circulatie op de Uniemarkt. Bovendien leverden de partijen geen bewijs waaruit bleek dat de post-invoerkosten in dit geval niet juist waren vastgesteld. Het argument werd derhalve afgewezen. De in de overwegingen 74 en 75 van de voorlopige verordening beschreven methode voor berekening van de prijsonderbieding wordt dan ook bevestigd.
5. Economische situatie van de bedrijfstak van de Unie
5.1. Voorafgaande opmerkingen
(68)
Ondanks de verandering van eigenaar waarvan sprake is in overweging 58, werd geoordeeld dat de gegevens die zijn geleverd door de klager die zich heeft teruggetrokken en die in diens kantoren zijn gecontroleerd, niet automatisch mochten worden uitgesloten van de schadeanalyse, aangezien zijn productie deel blijft uitmaken van de productie van de Unie.
(69)
Sommige partijen beweerden dat bepaalde door de bedrijfstak van de Unie verstrekte gegevens, met name ten aanzien van de aankoop van het betrokken product in India, Maleisië en Indonesië, moeten worden uitgesloten van de schadeanalyse en de berekening van de schademarge, omdat alle vermeende schade met betrekking tot deze aankopen door de bedrijfstak zelf veroorzaakt is. Zoals gesteld in overweging 63 van de voorlopige verordening, zijn deze aankopen echter voornamelijk verricht als gevolg van de tijdelijke sluiting van een van de productielocaties van een van de producenten. Bovendien waren deze aankopen niet substantieel vergeleken met de totale productie van de klagers. Daarom waren er geen dwingende redenen om de aankopen van genoemde producent van de schadeanalyse of de berekening van de schademarge uit te sluiten.
(70)
De voorlopige opmerkingen in overweging 76 van de voorlopige verordening worden derhalve bevestigd.
5.2. Productie, productiecapaciteit, bezettingsgraad, verkoop en marktaandeel
(71)
Aangezien er geen opmerkingen over de productie, de productiecapaciteit, de bezettingsgraad, de verkoop en het marktaandeel werden ontvangen, worden de overwegingen 77 tot en met 81 van de voorlopige verordening bevestigd.
5.3. Gemiddelde prijzen per eenheid van de bedrijfstak van de Unie
(72)
Na de bekendmaking van de voorlopige verordening bleek dat als gevolg van een schrijffout de gemiddelde prijzen per eenheid van de bedrijfstak van de Unie moesten worden gecorrigeerd. Onderstaande tabel geeft de gewijzigde trend van de prijzen per eenheid in de bedrijfstak van de Unie tijdens de beoordelingsperiode weer.
Eenheidsprijs, verkoop in de Uniemarkt aan niet-verbonden partijen
2007
2008
2009
OT
Index: 2007 = 100
100
123
102
96
Jaarlijkse Δ%
22,6 %
-16,9 %
-5,3 %
Bron: antwoorden op de vragenlijst
(73)
In tegenstelling tot wat in overweging 84 van de voorlopige verordening wordt vermeld, zijn de prijzen van de bedrijfstak van de Unie tijdens de beoordelingsperiode met 4 % gedaald. De daling was aanzienlijk van 2008 tot 2009, terwijl gedurende het OT de prijzen verder daalden. In dat tijdvak daalde de verkoopprijs met 22 %. Die wijziging heeft geen effect op de conclusie inzake de economische situatie van de bedrijfstak van de Unie. Aangezien geen opmerkingen over de gemiddelde prijzen per eenheid van de bedrijfstak van de Unie werden ontvangen, worden de overwegingen 82 en 83 van de voorlopige verordening bevestigd.
5.4. Voorraden, werkgelegenheid, lonen en productiviteit, winstgevendheid, kasstromen, investeringen, rendement van investeringen en vermogen om kapitaal aan te trekken, groei en hoogte van de werkelijke dumpingmarge
(74)
Sommige partijen beweerden dat de bedrijfstak van de Unie onmogelijk schade had kunnen lijden, aangezien ondernemingen die deel uitmaken van die bedrijfstak verticaal geïntegreerd zijn en zij het betrokken product hebben ingevoerd vanuit derde landen. Daarom konden zij het ingevoerde product gebruiken voor hun eigen downstreamproductie en hun niet-winstgevende productie verkopen.
(75)
Er zij op gewezen dat in bepaalde antidumpingonderzoeken producenten zoals staalproducenten en producenten van chemische producten die zijn opgenomen in de omschrijving van de bedrijfstak van de Unie, in dergelijke gevallen een downstreamactiviteit hebben en dat een deel van hun productie van het betrokken product voor intern gebruik bestemd is. Niettemin wordt in een dergelijke situatie het mogelijke bestaan van materiële schade voor de bedrijfstak van de Unie uitsluitend onderzocht voor de productie en de verkoop van het betrokken product. In het onderhavige geval is materiële schade aan de bedrijfstak van het betrokken product geconstateerd, zoals uiteengezet in de overwegingen 77 tot en met 93 van de voorlopige verordening. De partijen hebben geen bewijsmateriaal overgelegd waaruit blijkt dat de bevindingen in die overwegingen niet juist zijn en dat de bedrijfstak van de Unie gedurende het OT geen materiële schade heeft geleden. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(76)
Sommige partijen beweerden dat de sluiting van bepaalde productiecapaciteit door de klagers een misleidend beeld geeft van de schade die zou zijn geleden. Zij voerden aan dat er andere producenten in de Unie waren die bijdroegen aan de capaciteit van de Unie en dat de capaciteit van de bedrijfstak van de Unie is toegenomen als gevolg van investeringen in nieuwe capaciteit. Dit is niet echt kenmerkend voor een bedrijfstak die schade heeft geleden. Andere partijen beweerden dat de verminderde investeringen niet wezen op schade, maar op een verplaatsing van de productie naar buiten de Unie.
(77)
Op basis van het onderzoek werd in overweging 78 van de voorlopige verordening vastgesteld dat de productiecapaciteit van de bedrijfstak van de Unie in 2008 toenam met 9 %, maar vervolgens gedurende het OT afnam met 10 %. Dit was het resultaat van besluiten die waren genomen om de concurrentie uit de betrokken landen het hoofd te bieden, alsmede van het feit dat de daaropvolgende tijdelijke sluitingen ook het gevolg waren van druk die werd uitgeoefend door de invoer met dumping. Aangaande de investeringen is in overweging 89 van de voorlopige verordening vastgesteld dat de investeringen door de bedrijfstak van de Unie in de EU in de beoordelingsperiode met 35 % zijn verminderd. Dit is een van de schadefactoren op basis waarvan in de overwegingen 92 en 93 van de voorlopige verordening is geconcludeerd dat de bedrijfstak van de Unie gedurende het OT materiële schade heeft geleden.
(78)
Aangezien er geen andere opmerkingen werden ontvangen over de voorraden, de werkgelegenheid, de lonen en de productiviteit, de winstgevendheid, de kasstromen, de investeringen, het rendement van investeringen en het vermogen om kapitaal aan te trekken, de groei en de hoogte van de werkelijke dumpingmarge, worden de overwegingen 85 tot en met 91 van de voorlopige verordening bevestigd.
5.5. Ontwikkelingen na het OT
(79)
Sommige partijen beweerden dat er geen bewijs was van de door de bedrijfstak van de Unie geleden materiële schade en dat het feit dat een van de twee oorspronkelijke klagers zijn steun aan het onderzoek heeft ingetrokken, erop duidt dat deze klager geen schade heeft geleden. Ook werd beweerd dat de schade-indicatoren voor de resterende klager geen beeld van schade te zien gaven.
(80)
Opgemerkt zij dat de desbetreffende onderneming geen bezwaar maakte tegen het onderzoek, maar een neutraal standpunt innam. Zoals uiteengezet in overweging 57, werd het dan ook passend geacht om beide Unieproducenten als onderdeel van de bedrijfstak van de Unie te blijven beschouwen.
(81)
Gesteld is dat er zich een duidelijke prijsstijging voordeed in de periode na het OT en dat de prijsontwikkelingen in die periode direct werden vertaald naar winsten voor de klagers, die zelf ook in hun gepubliceerde stukken voor de periode 2010-2011 betere resultaten aankondigden.
(82)
Sommige partijen hielden staande dat de toestand van de bedrijfstak van de Unie in de periode na het OT aanzienlijk is verbeterd, en wezen erop dat bepaalde ondernemingen van plan waren in de Unie nieuwe fabrieken te bouwen. Ook beweerden ze dat, gelet op de recente stijging van de invoerprijzen, de maatregelen moesten worden opgeschort of de vorm van een minimuminvoerprijs (MIP) moesten aannemen.
(83)
Gebeurtenissen die zich voordoen na het OT, worden normaal gesproken niet betrokken bij een antidumpingonderzoek. Bovendien is er geen bewijs geleverd waaruit blijkt dat voornoemde gebeurtenissen van na het OT duidelijk, onbetwist en blijvend zijn. Een eventuele opschorting van de definitieve maatregelen wordt alleen in aanmerking genomen bij ontwikkelingen van na het OT die van blijvende aard zijn.
(84)
Wat de oplegging van een MIP betreft, wordt in de overwegingen 123 tot en met 126 uiteengezet dat zulks in de gegeven omstandigheden niet gerechtvaardigd is. Alle voornoemde argumenten worden daarom van de hand gewezen.
6. Conclusie inzake schade
(85)
Uit het onderzoek is gebleken dat de meeste schade-indicatoren van de bedrijfstak van de Unie tijdens de beoordelingsperiode een negatieve ontwikkeling lieten zien. Op basis van het voorgaande wordt de in de overwegingen 92 en 93 van de voorlopige verordening getrokken conclusie dat de bedrijfstak van de Unie in het OT materiële schade heeft geleden, bevestigd.
E. OORZAKELIJK VERBAND
1. Gevolgen van de invoer met dumping
(86)
Een partij merkte op dat de analyse in overweging 108 van de voorlopige verordening mank loopt omdat deze een algehele en aanhoudende afname van de consumptie lijkt te koppelen aan een toename van de invoer, terwijl de invoer uit de betrokken landen volgens deze partij parallel liep met de consumptie.
(87)
Daarbij zij aangemerkt dat de consumptie, zoals vermeld in de overwegingen 64 tot en met 66 van de voorlopige verordening, gedurende de beoordelingsperiode in het algemeen toenam met 2 %. Dit doet echter niets af van het feit dat er gedurende de beoordelingsperiode een belangrijke algehele toename van het volume en het marktaandeel van de laaggeprijsde gedumpte invoer uit de betrokken landen plaatsvond (zie overweging 96 van de voorlopige verordening), terwijl de marktomvang praktisch ongewijzigd bleef en de bedrijfstak van de Unie een aanzienlijk deel van zijn marktaandeel verloor, met name tussen 2009 en het OT.
(88)
Sommige partijen voerden het argument aan dat de trends van de invoer uit de betrokken landen geen verband houden met de verslechtering van de economische situatie van de bedrijfstak van de Unie, met name ten aanzien van het verkoopvolume, de verkoopwaarde en de winstgevendheid. Zij beweerden dat de winstgevendheid van de bedrijfstak van de Unie verbeterde toen de invoer in 2008 toenam en vervolgens aanzienlijk verslechterde toen de invoer stabiel bleef.
(89)
In tegenstelling tot de voorgaande bewering wees het onderzoek op een algemene correlatie tussen de laaggeprijsde invoer met dumping en de door de bedrijfstak van de Unie als geheel gedurende de beoordelingsperiode geleden schade (zie overwegingen 95 tot en met 98 van de voorlopige verordening). Het onderzoek wees ook uit dat de bedrijfstak van de Unie zich in de beoordelingsperiode niet kon herstellen als gevolg van de toegenomen aanwezigheid van laaggeprijsde invoer met dumping op de Uniemarkt. Het argument moet daarom worden afgewezen.
(90)
Ook werd beweerd dat er reeds verschillende invoertrends bestonden, afhankelijk van de soorten alcohol die door sommige producenten-exporteurs werden geproduceerd, en dat derhalve een afzonderlijke schadeanalyse voor deze alcoholen moest worden verricht. De verschillende soorten in de productomschrijving hebben echter dezelfde basiskenmerken. Het onderzoek gaf geen substantieel verschil te zien tussen FOH die worden geproduceerd uit verschillende grondstoffen. Er zijn in dit geval derhalve geen redenen om per alcoholsoort een afzonderlijke analyse van de trends te verrichten.
(91)
Verder werd aangevoerd dat de schade niet aan India kan worden toegerekend omdat de invoer uit dat land gedurende de beoordelingsperiode niet toenam, met name wanneer de aankopen door de klagers niet worden meegerekend. Geconstateerd werd echter dat de invoer uit India naar de Uniemarkt plaatsvond tegen een dumpingprijs en dat de schademarge aanzienlijk boven het de-minimisniveau van 2 % lag. Zoals reeds uiteengezet in de overwegingen 63 tot en met 65, was voor de betrokken landen voldaan aan de voorwaarden voor cumulatieve beoordeling. Dit argument moet dus van de hand worden gewezen.
(92)
Daarnaast werd beweerd dat de schade niet kon worden toegerekend aan ondernemingen waarvan de afzonderlijke prijsonderbiedingsmarge negatief was of, om die reden, aan de invoer uit Indonesië in zijn geheel.
(93)
Zoals reeds is uiteengezet in de overwegingen 63 tot en met 65, was voldaan aan alle voorwaarden voor cumulatieve beoordeling van de invoer. Dienovereenkomstig werden de gevolgen van de laaggeprijsde invoer met dumping uit de betrokken landen voor de bedrijfstak van de Unie gezamenlijk beschouwd ten behoeve van de schadeanalyse en de oorzaak van de schade. Bovendien sluit de afwezigheid van onderbieding het bestaan van materiële schade aan de bedrijfstak van de Unie niet uit. Zoals in de overwegingen 124 tot en met 127 van de voorlopige verordening is uiteengezet, werd geoordeeld dat de prijs die door de bedrijfstak van de Unie werd aangerekend, niet volstond om alle productiekosten te dekken en de redelijke winstmarge te behalen die hij zonder de invoer met dumping gedurende het OT had kunnen behalen. Dit argument wordt daarom afgewezen.
(94)
Aangezien er geen andere opmerkingen over de gevolgen van de invoer met dumping werden ontvangen, worden de overwegingen 95 tot en met 98 van de voorlopige verordening bevestigd.
2. Gevolgen van andere factoren
(95)
Verschillende partijen beweerden dat de werkelijke oorzaak van de door de bedrijfstak van de Unie geleden schade moest worden gezocht in de financiële crisis, aangezien de grootste schade aan de industrie plaatsvond toen de invoer uit de betrokken landen reeds was gestabiliseerd. Ook werd aangevoerd dat de verslechtering van de winstgevendheid van de bedrijfstak van de Unie vergelijkbaar was met wat werd waargenomen bij andere ondernemingen in de chemische sector.
(96)
De crisis heeft een rol gespeeld bij de prestaties van de bedrijfstak van de Unie. Trends in schadefactoren zoals de bezettingsgraad en het verkoopvolume laten zien dat de toestand van de bedrijfstak van de Unie verslechterde tijdens de crisis en weer enigszins verbeterde met het herstel op de markt. Uit het onderzoek is echter gebleken dat ondanks de verbetering een herstel van de bedrijfstak van de Unie niet echt mogelijk was omdat hij ver verwijderd was van de economische situatie die heerste bij het begin van de beoordelingsperiode. Zoals in overweging 89 reeds is uiteengezet, was 2008, kort voordat de financiële crisis uitbrak, het jaar met de grootste toename van de invoer met dumping uit de betrokken landen en met de scherpste daling van het verkoopvolume van de bedrijfstak van de Unie. De bedrijfstak van de Unie heeft zich na dat jaar niet hersteld en de invoer met dumping bleef nadrukkelijk aanwezig op de Uniemarkt. Om deze redenen is het duidelijk dat ongeacht andere factoren de invoer met dumping in grote mate heeft bijgedragen aan de materiële schade die de bedrijfstak van de Unie in het OT heeft geleden. Dit argument wordt daarom afgewezen.
(97)
Verschillende partijen beweerden tevens dat de werkelijke oorzaak van de vermeende schade van de bedrijfstak van de Unie eerder gelegen was in de invoer uit andere derde landen, de daling van de vraag, de gestegen grondstoffenprijzen en het gebrek aan goede toegang tot deze grondstoffen, verkeerde strategische beslissingen van de bedrijfstak van de Unie, de concurrentiedruk op hun downstreammarkt, de afname van de productie van het betrokken product voor intern gebruik, de algemene wijziging in de marktomstandigheden en de concurrentiesituatie op de Uniemarkt.
(98)
Vermeldenswaard is dat die partijen hun beweringen niet konden staven en niet konden aantonen dat andere factoren dan de laaggeprijsde invoer met dumping uit de betrokken landen het oorzakelijk verband tussen de door de bedrijfstak van de Unie geleden schade en de invoer met dumping verbreken.
(99)
Sommige partijen beweerden dat de Commissie het mogelijke effect dat de verkoop van vertakte FOH had op de verkoop van het betrokken product door de bedrijfstak van de Unie en de gevolgen daarvan voor de economische situatie, niet heeft geanalyseerd. Het onderzoek was toegespitst op het product zoals het in de overwegingen 8 tot en met 12 is omschreven en geen enkele partij heeft betrouwbare gegevens verstrekt op grond waarvan de mogelijke ongunstige gevolgen van vertakte FOH voor de economische situatie van de bedrijfstak van de Unie konden worden beoordeeld. Dit argument wordt bijgevolg verworpen.
(100)
Aangezien er geen opmerkingen over de gevolgen van andere factoren werden ontvangen, worden de overwegingen 99 tot en met 106 van de voorlopige verordening bevestigd.
3. Conclusie inzake het oorzakelijk verband
(101)
Het onderzoek wees niet uit dat er andere factoren dan de laaggeprijsde invoer met dumping uit de betrokken landen zijn die het oorzakelijk verband tussen de door de bedrijfstak van de Unie geleden materiële schade en de invoer met dumping verbreken.
(102)
Aangezien er geen opmerkingen over de conclusie inzake het oorzakelijk verband werden ontvangen, worden de overwegingen 107 tot en met 110 van de voorlopige verordening bevestigd.
F. BELANG VAN DE UNIE
1. Bedrijfstak van de Unie
(103)
Aangezien er geen opmerkingen over het belang van de bedrijfstak van de Unie werden ontvangen, worden de overwegingen 112 en 113 van de voorlopige verordening bevestigd.
2. Importeurs
(104)
Aangezien er geen opmerkingen over het belang van de importeurs werden ontvangen, worden de overwegingen 115 en 116 van de voorlopige verordening bevestigd.
3. Gebruikers
(105)
Er wordt aan herinnerd dat het onderzoek, teneinde het mogelijke effect van de antidumpingmaatregelen op de gebruikers binnen de EU te beoordelen, voornamelijk uitging van het geheel van gegevens die zijn verstrekt door vijf grote ondernemingen die in de voorlopige fase zijn bezocht.
(106)
Daarvan uitgaande was de voorlopige bevinding dat het aandeel van de kosten van het betrokken product in de totale productiekosten van deze groep aanzienlijk was en, afhankelijk van het eindproduct, varieerde van 10 % tot 20 %. De beschikbare gegevens zijn echter opnieuw bekeken en op basis van enerzijds nieuwe berekeningen en anderzijds de correctie van sommige cijfers blijkt dit bereik eerder te liggen tussen 15 % en 25 %. Evenzo bedraagt op basis van de gegevens van de groep van vijf bezochte ondernemingen de gemiddelde winstmarge van de bedrijfstak die gebruikmaakt van het betrokken product, ongeveer 6 %; de nieuwe berekeningen laten een hogere gemiddelde winstmarge zien van ongeveer 7,5 %. Tot slot is ook het gemiddelde deel van de bedrijfstak die het betrokken product gebruikt ten opzichte van de gehele bedrijfstak gecorrigeerd. Dit percentage bedroeg in de voorlopige bevindingen 22 %, terwijl op basis van de nieuwe berekeningen een percentage van 25 % werd geconstateerd.
(107)
Na de bekendmaking van de voorlopige verordening kwamen er van een aantal gebruikers reacties en opmerkingen binnen ten aanzien van de definitieve bevindingen. Zij maakten bezwaar tegen de selectie van de vijf in overweging 118 van de voorlopige verordening genoemde gebruikers, op basis van het argument dat de gegevens die zijn gebruikt om het mogelijke effect van de maatregelen op de verwerkende ondernemingen te beoordelen, niet transparant waren en niet uitgingen van representatieve partijen, maar slechts van een kleine groep partijen. Aangevoerd werd dat de analyse rekening zou moeten houden met de gegevens zoals verstrekt door alle aan het onderzoek meewerkende gebruikers.
(108)
Zoals vermeld in de overwegingen 117 en 118 van de voorlopige verordening vertegenwoordigden de 21 aan het onderzoek meewerkende ondernemingen gedurende het OT ongeveer 25 % van de totale aankopen van het betrokken product in de Unie, terwijl de vijf ondernemingen waarvan is uitgegaan om het belang van de gebruikers te meten, ongeveer 18 % van deze aankopen vertegenwoordigden, en 72 % van de aankopen van het betrokken product door de meewerkende ondernemingen. Deze vijf gebruikers waren niet alleen representatief voor het aankoopvolume van het betrokken product, maar zij gaven ook zeer goed de verschillende sectoren van de verwerkende ondernemingen weer. Sterker nog, de vijf bezochte ondernemingen vormen een heterogene groep die niet alleen bestaat uit eerste gebruikers, zoals producenten van oppervlakteactieve stoffen, maar ook uit gebruikers van deze stoffen en andere gebruikers nog verder downstream.
(109)
Niettemin is een bredere analyse verricht, waarbij rekening werd gehouden met de gegevens van alle meewerkende gebruikers. In het bijzonder is een specifieke beoordeling van het mogelijke effect van de antidumpingrechten op de producenten van oppervlakteactieve stoffen verricht, aangezien deze groep potentieel het meest wordt getroffen door eventuele maatregelen. Nog weer een afzonderlijke analyse is verricht voor een tweede groep gebruikers, die bestond uit alle overige verwerkende ondernemingen die hebben meegewerkt aan het onderzoek.
(110)
Vervolgens is een simulatie verricht van het mogelijke effect van een gemiddeld recht van 5 % op de invoer van FOH voor eerst alle deelnemende gebruikers en vervolgens de twee afzonderlijke groepen. De uitkomst van de simulatie liet zien dat het uiteindelijke effect van dit gemiddeld recht op de totale productiekosten voor ondernemingen die het betrokken product gebruiken, ongeveer 0,09 % bedraagt voor alle gebruikers, terwijl het effect van hetzelfde recht op downstreamproducenten die het product gebruiken voor de groep van oppervlakteactieve stoffen ongeveer 0,05 % en voor de tweede groep ondernemingen ongeveer 0,29 % bedraagt.
(111)
De analyse liet eveneens zien dat de producenten van oppervlakteactieve stoffen een lagere winstmarge behaalden in de sectoren die het onderzochte product verwerken. Die groep voerde in het OT uit de betrokken landen echter niet meer dan ongeveer 2,6 % van de totale aankopen van het onderzochte product in. Bovendien bedroeg het percentage van de activiteiten op het vlak van oppervlakteactieve stoffen met behulp van FOH ten opzichte van de gehele omzet ongeveer 24 %. Zelfs met toepassing van een gemiddeld dumpingrecht van 5 % is het uiteindelijke effect op de productiekosten van producten waarin het onderzochte product is verwerkt zeer beperkt en op de totale winstgevendheid zelfs verwaarloosbaar.
(112)
Sommige producenten van oppervlakteactieve stoffen beweerden niettemin dat de antidumpingrechten hen ervan weerhouden vrijelijk grondstoffen in te kopen, waardoor een verstoring van hun marktsegment ontstaat.
(113)
Zoals gesteld in overweging 120 van de voorlopige verordening creëren de hoogte van de dumpingrechten en het mogelijke effect daarvan op de verwerkende ondernemingen en de downstreammarkt, geen ernstige barrières voor de invoer van het betrokken product. In het onderzoek werd bevestigd dat de definitieve antidumpingrechten geen verstoring van de downstreammarkt konden veroorzaken. Tegelijkertijd zou het voor producenten van oppervlakteactieve stoffen niet moeilijk moeten zijn deze vrij geringe stijging van de kosten door te berekenen naar de eindprijs van hun producten. Daarom wordt het argument dat de antidumpingrechten een verstoring van de downstreammarkt zouden veroorzaken, verworpen.
(114)
Na de mededeling van de definitieve bevindingen hielden sommige gebruikers staande dat de producenten van de Unie hadden geweigerd aan hen te leveren, en dat er slechts weinig alternatieve bevoorradingsbronnen zijn. Zoals in overweging 120 van de voorlopige verordening is gesteld, sluit het vrij lage niveau van de voorgestelde maatregelen echter niet uit dat het betrokken product verder wordt ingevoerd. Bovendien produceerden de producenten van de Unie tijdens de beoordelingsperiode niet op volle capaciteit. Daarbij komt nog dat ook kan worden ingevoerd uit andere derde landen waarvoor de maatregelen niet gelden, en de cijfers van Eurostat betreffende de invoer van FOH uit de rest van de wereld na het OT tonen aan dat die invoer toeneemt, hetgeen erop wijst dat het gestelde risico dat de bevoorrading in gevaar komt, niet bestaat. Dit argument werd daarom afgewezen.
(115)
Enkele verenigingen van gebruikers die zich niet binnen de in punt 5.3 van het bericht van inleiding gestelde termijn hadden bekendgemaakt, betoogden dat hun opvattingen, met name wat de mogelijke weerslag van de maatregelen op kleine en middelgrote ondernemingen en op specifieke sectoren betreft, bij de beoordeling van het belang van de Unie niet in aanmerking waren genomen. Opgemerkt moet echter worden dat tijdens dit onderzoek met alle opmerkingen van die verenigingen rekening is gehouden. Bovendien is, zoals in overweging 109 is vermeld, bij de beoordeling van het belang van de Unie rekening gehouden met de gegevens van alle meewerkende gebruikers. Dit argument werd daarom afgewezen.
(116)
Verschillende partijen betoogden dat de duur van de maatregelen, mochten die worden ingesteld, tot maximum twee jaar beperkt moesten blijven. Krachtens de basisverordening wordt een definitief antidumpingrecht gewoonlijk voor vijf jaar opgelegd. Daar geen van de partijen heeft aangetoond dat een periode van twee jaar zou volstaan om de schadeveroorzakende dumping te neutraliseren, zoals artikel 11, lid 1, van de basisverordening vereist, lijkt er geen goede reden te zijn om af te wijken van de normale duur van de maatregelen. Dit argument werd daarom afgewezen.
(117)
Aangezien geen andere opmerkingen over het belang van de gebruikers werden ingediend, wordt bevestigd dat het instellen van definitieve maatregelen ten aanzien van de invoer van het betrokken product niet tegen het belang van de Unie ingaat, en worden de overwegingen 117 tot en met 121 van de voorlopige verordening bevestigd.
4. Conclusie inzake het belang van de Unie
(118)
Op basis van het voorgaande kan de conclusie in overweging 122 van de voorlopige verordening worden bevestigd. Er zijn geen dwingende redenen tegen het instellen van definitieve antidumpingrechten op FOH uit de betrokken landen.
G. DEFINITIEVE ANTIDUMPINGMAATREGELEN
1. Schademarge
(119)
Er wordt aan herinnerd dat de winstmarge die in de voorlopige fase is gebruikt voor de berekening van de streefwinst 7,7 % bedroeg. De klagers stelden dat een streefwinst van 15 % passender zou zijn. In dit verband moet worden vermeld dat zij hebben verzuimd controleerbare bewijsstukken in te dienen ter ondersteuning van hun bewering dat de streefwinst te laag was. Derhalve wordt voorgesteld de voorlopige streefwinst van 7,7 %, die uitgaat van de winstmarge die is gerealiseerd voor het geheel van de alcoholactiviteiten van de ene klager over het laatste winstgevende jaar vóór de golf van laaggeprijsde invoer met dumping, te bevestigen.
(120)
Sommige partijen beweerden dat 7,7 % niet realistisch was, en juist te hoog. Zij stelden voor om voor de berekening van de schademarge een lagere winstmarge van tussen 3 % en 5 % te hanteren. Dit argument werd echter niet onderbouwd met enige bewijsstukken waaruit bleek dat de voorgestelde winst de winst was die de bedrijfstak van de Unie bij afwezigheid van invoer met dumping op de Uniemarkt zou kunnen realiseren, en is daarom verworpen.
(121)
Bepaalde partijen beweerden dat de Commissie de schademarge ten onrechte had berekend op basis van de prijsbederfmarge, terwijl zij de prijsonderbiedingsmarge had moeten gebruiken. In het onderhavige geval werd de prijsonderbiedingsmarge niet als een passende basis beschouwd om de schademarge voor de bedrijfstak van de Unie te berekenen aangezien deze niet het prijsniveau weergeeft dat zou kunnen worden verkregen bij afwezigheid van invoer met dumping op de Uniemarkt. Het argument werd dan ook van de hand gewezen.
(122)
Op grond hiervan kunnen de voorlopige schademarges, in procenten van de cif-prijs grens Unie, vóór inklaring, zoals vermeld in overweging 127 van de voorlopige verordening, worden bevestigd.
2. Definitieve maatregelen
2.1. Vorm van de definitieve maatregelen
(123)
Zoals in de overwegingen 79 tot en met 84 is vermeld, stelden sommige partijen onder meer dat de huidige maatregelen moeten worden opgeschort omdat gebeurtenissen van na het OT met betrekking tot de prijsstijging van het betrokken product op de Uniemarkt duidelijk, onbetwist en blijvend zijn. Zij betoogden ook dat definitieve maatregelen niet de vorm van een ad-valoremrecht mochten aannemen, maar veeleer in de vorm van een MIP moesten worden ingesteld.
(124)
In dit bijzondere geval moet evenwel worden geoordeeld dat de omstandigheden de oplegging van een minimuminvoerprijs niet rechtvaardigen. Gelet op de aard van het betrokken product en de complexe bedrijfsstructuur van de betrokken exporteurs zou die vorm van de maatregel gemakkelijk kunnen worden omzeild.
(125)
Evenwel wordt erkend dat de markt voor het product in kwestie in zekere mate prijsgevoelig is en dat het dus redelijk is de impact van de definitieve maatregelen voor de gebruikers in de Unie in het geval van eventuele grote prijsstijgingen van het betrokken product te minimaliseren. Derhalve is het passend de vorm van de definitieve maatregelen van ad-valoremrechten te veranderen in specifieke rechten.
(126)
Van die vorm van de maatregelen kan worden verwacht dat indien de prijzen aanzienlijk en snel zouden stijgen, mogelijke onterechte ongunstige gevolgen voor de gebruikers in zekere mate worden beperkt. Indien de prijzen daarentegen zouden dalen, bieden de specifieke rechten de producenten in de Unie nog steeds voldoende bescherming. De specifieke rechten zijn gebaseerd op de cif-waarde van de uitvoer van de meewerkende ondernemingen naar de Unie in het OT, omgerekend in EUR aan de hand van maandelijkse wisselkoersen, vermenigvuldigd met ofwel de dumpingmarge ofwel de schademarge, overeenkomstig de regel van het laagste recht.
(127)
In dat verband stelden twee producenten-exporteurs dat in plaats van de maandelijkse wisselkoers de gemiddelde jaarlijkse wisselkoers moet worden gebruikt. Overeenkomstig de vaste praktijk worden valuta in antidumpingonderzoeken echter omgerekend aan de hand van de maandelijkse wisselkoersen. Dat is ook in dit onderzoek gebeurd. Het argument is daarom van de hand gewezen.
(128)
De klager betoogde dat bij de vaststelling van de specifieke rechten de huidige FOH-prijzen moesten worden gebruikt, en niet de cif-waarden tijdens het OT. Opgemerkt moet worden dat specifieke rechten worden ingestemd op basis van de berekening van de dumping en de schade tijdens het OT. Er zijn geen onderbouwde argumenten aangevoerd om de berekening van de specifieke rechten in dit geval op een tijdvak na het OT te baseren. Dit argument werd daarom afgewezen.
2.2. Instelling van de definitieve maatregelen
(129)
Na de bekendmaking van de voorlopige maatregelen meldde zich een potentiële producent-exporteur, die beweerde dat het residuele recht gelijk moest zijn aan het hoogste ingestelde recht en niet aan de hoogste dumpingmarge die voor Indonesië werd gevonden. Het residuele recht wordt echter gelijkgesteld aan de residuele dumpingmarge dan wel de residuele schademarge op basis van de regel van het laagste recht. Het argument is daarom van de hand gewezen.
(130)
Gelet op het voorgaande wordt geoordeeld dat, overeenkomstig artikel 9, lid 4, van de basisverordening, definitieve antidumpingmaatregelen moeten worden ingesteld op de invoer van het betrokken product, welke op basis van de regel van het laagste recht overeen moeten stemmen met de dumpingmarge of met de schademarge indien deze lager is.
(131)
De Commissie heeft alle partijen in kennis gesteld van de belangrijkste feiten en overwegingen op basis waarvan zij voornemens was de instelling van definitieve antidumpingrechten aan te bevelen. De partijen konden hierover binnen een bepaalde termijn na de mededeling van de definitieve bevindingen opmerkingen maken. De opmerkingen van de partijen werden naar behoren onderzocht en waar nodig werden de bevindingen dienovereenkomstig gewijzigd.
(132)
De voorgestelde definitieve antidumpingrechten zijn als volgt:
Land
Onderneming
Definitief specifiek antidumpingrecht (EUR per ton netto)
India
VVF Limited
46,98
Alle andere ondernemingen
86,99
Indonesië
P.T. Musim Mas
45,63
Alle andere ondernemingen
80,34
Maleisië
KL-Kepong Oleomas Sdn.Bhd.
35,19
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd.
61,01
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd.
51,07
Alle andere ondernemingen
61,01
(133)
De individuele antidumpingrechten voor ondernemingen die in deze verordening met naam worden genoemd, zijn uitsluitend van toepassing op de invoer van het betrokken product dat door deze ondernemingen en dus door de specifiek vermelde rechtspersonen is vervaardigd. Deze rechten zijn niet van toepassing op het ingevoerde betrokken product dat is vervaardigd door andere, niet specifiek in deze verordening met naam en adres genoemde ondernemingen, ook al gaat het hierbij om entiteiten die verbonden zijn met de specifiek genoemde ondernemingen; op die producten moet het recht van toepassing zijn dat geldt voor „alle andere ondernemingen”.
(134)
Verzoeken in verband met de toepassing van een individueel antidumpingrecht (bijvoorbeeld na een naamswijziging van de onderneming of na de oprichting van een nieuwe productie- of handelsmaatschappij) moeten onverwijld aan de Commissie (10) worden gericht en vergezeld gaan van alle relevante gegevens, met name over wijzigingen in de activiteiten van de onderneming die verband houden met de productie, de binnenlandse verkoop en de uitvoer die bijvoorbeeld tot die naamswijziging of de oprichting van een productie- of handelsmaatschappij hebben geleid. Indien het verzoek gerechtvaardigd is, moet deze verordening dienovereenkomstig worden gewijzigd door bijwerking van de lijst van ondernemingen waarvoor een individueel antidumpingrecht geldt.
3. Verbintenissen
(135)
Een Indiase en een Maleisische producent-exporteur met zijn verbonden importeur hebben overeenkomstig artikel 8, lid 1, van de basisverordening een prijsverbintenis aangeboden. De beide aangeboden verbintenissen omvatten een groot aantal productgroepen (bepaald door de chemische specificatie), met voor elke groep een andere minimuminvoerprijs (MIP), waarbij de prijsverschillen tussen de groepen oplopen tot 25 % voor de Maleisische exporteur en tot 100 % voor de Indiase exporteur. Voorts bedroeg het prijsverschil binnen de verschillende groepen tot 20 %, hetgeen een groot gevaar voor kruiscompensatie creëert. Ook is opgemerkt dat het aanbod van de Indiase exporteur geen rekening hield met de prijsgevoeligheid van het betrokken product. Meer gevaar voor kruiscompensatie werd vastgesteld met betrekking tot de Maleisische exporteur en zijn verbonden importeur in de Unie, die het betrokken product niet alleen betrekt van de Maleisische exporteur, maar ook van andere leveranciers. Ten slotte zou het voor de douane moeilijk zijn om zonder individuele analyse de chemische specificaties van het product te bepalen, waardoor het toezicht moeilijk of zelfs onmogelijk zou worden. De aangeboden prijsverbintenissen werden daarom van de hand gewezen. Nadat was voorgesteld de vorm van de maatregelen te veranderen, wijzigde een producent-exporteur zijn verbintenissenaanbod, waarbij voor alle productsoorten een gemiddelde MIP werd voorgesteld en werd aangevoerd dat er niet langer een gevaar voor kruiscompensatie zou bestaan. De andere producent-exporteur handhaafde zijn aanbod. Gelet op het aantal productsoorten en de prijsverschillen daartussen, zou een MIP echter de doeltreffendheid van de maatregelen in gevaar brengen. Bovendien vormt de hiervoor omschreven structuur van de ondernemingen en van hun aanbiedingen nog steeds een belemmering voor het aanvaarden van een verbintenis. De door een exporteur voorgestelde regeling voor verslaglegging en prijzen komt niet aan die bezorgdheid tegemoet en zou de controle hoe dan ook zeer moeilijk of zelfs onmogelijk maken. Bijgevolg kunnen de aangeboden verbintenissen niet worden aanvaard.
4. Definitieve inning van de voorlopige antidumpingrechten
(136)
Gezien de hoogte van de vastgestelde dumpingmarges en de ernst van de schade die de bedrijfstak van de Unie heeft geleden, wordt het noodzakelijk geacht de bedragen die als zekerheid zijn gesteld uit hoofde van het bij de voorlopige verordening ingestelde voorlopige antidumpingrecht, definitief te innen tot het bedrag van de bij deze verordening ingestelde definitieve rechten. Wanneer het definitieve recht lager is dan het voorlopige recht, moeten de voorlopige, als zekerheid gestelde bedragen die het bedrag van het definitieve recht overschrijden, worden vrijgegeven,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
1. Er wordt een definitief antidumpingrecht ingesteld op verzadigde vetalcoholen met een koolstofketenlengte van C8, C10, C12, C14, C16 of C18 (exclusief vertakte isomeren), waaronder afzonderlijke verzadigde vetalcoholen (ook „zuivere fracties” genoemd) en mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C6-C8, C6-C10, C8-C10, C10-C12 (doorgaans gecategoriseerd als C8-C10), mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C12-C14, C12-C16, C12-C18, C14-C16 (doorgaans gecategoriseerd als C12-C14) en mengsels met overwegend een combinatie van koolstofketenlengtes C16-C18, momenteel ingedeeld onder GN-codes ex 2905 16 85, 2905 17 00, ex 2905 19 00 en ex 3823 70 00 (Taric-codes 2905168510, 2905190060, 3823700011 en 3823700091) en van oorsprong uit India, Indonesië en Maleisië.
2. Het definitieve antidumpingrecht op de in lid 1 omschreven, door onderstaande ondernemingen vervaardigde producten is als volgt:
Land
Onderneming
Definitief specifiek antidumpingrecht (EUR per ton netto)
Aanvullende Taric-code
India
VVF Ltd, Taloja, Maharashtra
46,98
B110
Alle andere ondernemingen
86,99
B999
Indonesië
P.T. Musim Mas, Tanjung Mulia, Medan, Sumatera Utara
45,63
B112
Alle andere ondernemingen
80,34
B999
Maleisië
KL-Kepong Oleomas Sdn. Bhd., Pelabuhan Klang, Selangor Darul Ehsan
35,19
B113
Emery Oleochemicals (M) Sdn. Bhd., Kuala Langat, Selangor
61,01
B114
Fatty Chemical Malaysia Sdn. Bhd. Prai, Penang
51,07
B117
Alle andere ondernemingen
61,01
B999
3. Indien goederen zijn beschadigd voor zij in het vrije verkeer worden gebracht en de werkelijk betaalde of te betalen prijs dientengevolge overeenkomstig artikel 145 van Verordening (EEG) nr. 2454/93 van de Commissie van 2 juli 1993 houdende vaststelling van enkele bepalingen ter uitvoering van Verordening (EEG) nr. 2913/92 van de Raad tot vaststelling van het communautair douanewetboek (11), voor het bepalen van de douanewaarde verhoudingsgewijze wordt verlaagd, wordt het bedrag van het antidumpingrecht, berekend op basis van de voorgenoemde bedragen, verlaagd met een percentage dat overeenstemt met de verhoudingsgewijze verlaagde werkelijk betaalde of te betalen prijs.
4. Tenzij anders vermeld zijn de geldende bepalingen inzake douanerechten van toepassing.
Artikel 2
De bedragen die als zekerheid zijn gesteld voor de voorlopige antidumpingrechten die op grond van Verordening (EU) nr. 446/2011 zijn ingesteld, worden definitief geïnd. De bedragen die als zekerheid zijn gesteld en die het bedrag van het definitieve antidumpingrecht overschrijden, worden vrijgegeven.
Artikel 3
Deze verordening treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 8 november 2011.