ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. března 2011
o státní podpoře C 39/07, kterou Itálie poskytla společnosti Legler SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 1758)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/51/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí, kterým Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU ve věci předmětné podpory (1),
po vyzvání zúčastněných stran, aby podle výše uvedených ustanovení předložily své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 5. dubna 2007, šest měsíců poté, co byla poskytnuta podpora na záchranu schválená Komisí, neboť byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem (2), Itálie oznámila plán restrukturalizace společnosti Legler SpA.
(2)
Dne 25. září 2007 Komise zahájila formální vyšetřovací řízení týkající se restrukturalizace (3). Dne 30. listopadu 2007 obdržela připomínky ze strany Itálie.
(3)
Dne 10. prosince 2007 Komise obdržela připomínky zúčastněné třetí strany, které byly Itálii předány dne 3. března 2008 a na něž Itálie odpověděla dne 20. května 2008.
(4)
Dne 23. července 2008 italské orgány stáhly oznámení plánu restrukturalizace a prohlásily, že jej nebudou provádět.
(5)
Ve dnech 8. srpna 2008, 22. října 2008, 9. února 2009, 4. září 2009 a 17. března 2010 Komise požádala o další informace a italské orgány odpověděly dopisy ze dne 26. září 2008, 1. prosince 2008, 3. června 2009, 6. října 2009, 24. února 2010 a 20. dubna 2010.
II. POPIS
II.1 Příjemce
(6)
Legler SpA je mateřská společnost skupiny zabývající se výrobou textilu (dále jen „Legler“, „skupina“ nebo „společnost“) založené v roce 1863, která se v době, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, skládala z různých právnických subjektů, zejména ze společností Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA a Legler Macomer SpA. Společnost Legler SpA byla držitelkou menšinového podílu ve společnosti Legler Maroc SA a vlastnila 40 % podíl ve společnosti Legler Ottana SpA. Většinovou účast ve společnosti Legler SpA měl holding Piltar Ltd (dále jen „Piltar“).
(7)
V roce 2007 měla společnost Legler 1 213 pracovních jednotek (4) a vlastnila závody na Sardinii (konkrétně v obci Macomer v provincii Oristano a v obcích Siniscola a Ottana v provincii Nuoro) a v Lombardii (v obci Ponte San Pietro v provincii Bergamo). Tržba celé skupiny dosahovala v roce 2006 částky 101 milionů EUR a v září 2007 částky 30,9 milionu EUR.
(8)
Hlavní činnost společnosti Legler spočívá ve výrobě vysoce kvalitního denimu, v níž měla společnost vedoucí postavení v Itálii a v Německu, a byla důležitým dodavatelem do Francie a Beneluxu. Podle italských orgánů má trh s denimem dvě části: konfekci pro známé značky (odvětví, v němž společnost Legler hlavně působila) a výrobky pro širokou spotřebu, tedy odvětví, kde je konkurence založena hlavně na ceně. Hlavními konkurenty společnosti Legler byli Italové, Řekové, Francouzi, Tunisané, Turci a Japonci. První problémy zažila společnost Legler v roce 2003, kdy byla značná část výroby přesunuta do Asie nebo do jižního Středomoří.
(9)
Dne 30. května 2007 bylo ve správní radě společnosti SFIRS SpA, což je investiční společnost oblasti Sardinie, rozhodnuto, že společnost SFIRS získá za 450 000 EUR pohledávku společností Intex SpA v likvidaci v nominální hodnotě rovnající se 17 milionům EUR vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA.
(10)
Na tomtéž zasedání bylo dále rozhodnuto, že část z celkového dluhu 17 milionů EUR, tedy 14,5 milionů EUR, bude přeměněna na kapitál společnosti Legler.
(11)
Dne 31. května 2007 se společnost SFIRS stala na valné hromadě akcionářů společnosti Legler akcionářem společnosti Legler. Přeměnou části dluhu na kapitál (debt to equity swap) v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR společnost SFIRS získala 49 % kmenových akcií (a 100 % mimořádných akcií (5)) společnosti Legler SpA. Zbývajících 51 % měla v držení společnost Piltar.
(12)
V lednu 2008 se společnost SFIRS rozhodla postoupit svou vlastní účast ve společnosti Legler SpA a zbývající vlastní pohledávky vůči společnosti Legler a zveřejnila výzvu k vyjádření zájmu o společný nákup její účasti a jejích pohledávek.
(13)
Vítězná nabídka společnosti Ferratex s.r.l. (dále jen „Ferratex“) představovala celkovou částku 2 000 001 EUR. Podle italských orgánů cena odrážela tržní hodnotu pohledávek společnosti SFIRS vůči společnosti Legler a jejím dceřiným společnostem, které nezávislý odborník ocenil na 2 miliony EUR, k nimž se připočetla symbolická cena 1 EUR za účast společnosti SFIRS ve společnosti Legler, která se rovněž shodovala s odhadem nezávislého odborníka. K prodeji došlo dne 25. ledna 2008.
(14)
Společnost Legler ještě v období od prosince 2007 do srpna 2008 ukončila činnost v různých závodech a od té doby jsou všechny tyto závody uzavřeny.
(15)
Dne 23. července 2008 společnost Legler SpA změnila název na Texfer SpA a tato změna měla dopad na dceřiné společnosti, z nichž se staly Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(16)
Dne 18. srpna 2008 byla mateřská společnost skupiny prohlášena příslušným soudem za platebně neschopnou a dne 13. listopadu 2008 bylo vůči ní a jejím dceřiným společnostem zahájeno úpadkové řízení zvané „nucená správa“.
(17)
Záruku poskytnutou jako podporu na záchranu podniku banka uplatnila krátce po zjištění, že společnost Legler nesplatila úvěr poskytnutý na záchranu. Zodpovědné ministerstvo proto splatilo úvěr s příslušnými úroky dne 16. září 2008.
(18)
Dne 21. října 2010 společnost Texfer SpA vyhlásila úpadek a totéž proběhlo ve dnech 17. a 18. listopadu 2010 ve společnostech Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(19)
V roce 2006 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek ve výši 8,6 milionu EUR, zatímco v roce 2005 byl zůstatek ještě pozitivní (17,2 milionu EUR). Ztráty společnosti dosáhly v roce 2006 výše 25,9 milionu EUR, zatímco v roce 2005 se rovnaly částce 28,1 milionu EUR. Hrubá marže podnikání (EBITDA) dosáhla v roce 2006 - 10,9 a v roce 2005 - 0,7. Stouply i finanční poplatky.
(20)
Dne 30. listopadu 2007 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek 16,3 milionů EUR. Ztráty za období 2003-2007 dosáhly 94,9 milionu EUR a situace společnosti se neustále zhoršovala, jak se zvětšovaly ztráty a klesala tržba.
(21)
Od 13. listopadu 2008 byla skupina v souladu s vnitrostátními právními předpisy v úpadkovém řízení, které vedlo k vyhlášení úpadku (viz 16.-18. bod odůvodnění).
II.2 Opatření na restrukturalizaci
(22)
Plán restrukturalizace, „průmyslový plán“ (dále jen „plán“), který Itálie oznámila, měl trvat tři roky (2007-2009) a sestával ze tří opatření: i) 13 milionů EUR jako střednědobá záruka na období restrukturalizace náhradou za šestiměsíční záruku schválenou jako podporu na záchranu podniku (6), ii) 13,2 milionu EUR jako přímá dotace a iii) 13 milionů EUR jako přeměna dluhu na kapitál. Dne 31. května 2007 ale společnost SFIRS provedla přeměnu dluhu na kapitál v nominální výši 14,5 milionu EUR.
(23)
I když byl „průmyslový plán“ předložen na období 2007-2009, italské orgány tvrdily, že období restrukturalizace začíná 1. června 2007 a skončí koncem roku 2012. Jako důkaz o tom, jak má restrukturalizace společnosti probíhat v letech 2009 až 2012, byly uvedeny pouze pokladní toky a pasiva nově vytvořené společnosti (Newco).
(24)
Z tohoto širšího pohledu dosahovaly celkové náklady plánu pro nově vytvořenou společnost vzniklou spojením společnosti Legler SpA s jejími dceřinými společnostmi na Sardinii částky 106,2 milionu EUR, z čehož bylo 86,7 milionu určeno na rozsáhlou reorganizaci skupiny a zbývající část na obnovu kapitálu a na pokrytí ztrát.
(25)
Hlavní činnost nově vytvořené společnosti se soustředí na nejsilnější oblast výroby společnosti, tedy na vysoce kvalitní denim, zatímco oba další směry výroby (manšestr a hladká bavlna) budou zrušeny. I zeměpisné rozmístění skupiny bude soustředěno pouze do dvou výrobních závodů (Siniscola a Ottana), které jsou oba v jednom regionu. Zbylé činnosti budou prodány a společnost Legler tak zároveň z vlastních zdrojů přispěje na omezení nákladů za energii, dopravu a zaměstnance. Plán nezahrnoval závod v Macomeru (7).
(26)
Plán stanovil rovněž přistoupení nového akcionáře společně se společností SFIRS a uváděl nezbytnost několika soukromých úvěrových linek na předpokládanou reorganizaci.
II.3 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(27)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že v přeměně dluhu na kapitál nebyly přítomny prvky státní podpory. Komise pochybovala, že soukromý investor by byl ochoten za těchto podmínek vyměnit svou pohledávku za kapitálový podíl, zejména proto, že bylo zjištěno, že činnost části podniku byla již několik měsíců zastavena a že italské orgány nepředložily Komisi alternativní scénář, který by z pohledu společnosti SFIRS ukázal, jak by mohla být investice do skupiny Legler a převzetí nákladů na restrukturalizaci z hospodářského hlediska výhodnější než likvidace skupiny.
(28)
Co se týče slučitelnosti podpory s vnitřním trhem na základě Pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (8) (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“), Komise měla především pochybnosti, zda většinový akcionář, společnost Piltar, může vyřešit potíže společnosti Legler a zda může uvnitř skupiny dojít k vlastnímu rozdělení nákladů.
(29)
Komise dále pochybovala o tom, že by plán mohl v dlouhodobém výhledu obnovit výnosnost, neboť předpokládané postoupení aktiv a výrobních linek vypadalo poměrně neurčitě a mnohé hypotézy týkající se budoucích provozních podmínek vypadaly téměř nereálně vzhledem k tomu, že výroba společnosti Legler byla pozastavena. Vyjadřovala kromě toho pochybnosti o tom, zda jsou navrhovaná kompenzační opatření realistická a zda jdou dále, než opatření nezbytná pro obnovení výnosnosti, zda je výše vlastního příspěvku dostatečná a zda je dodržena zásada podpory „jednou a dost“.
(30)
Komise nakonec požádala italské orgány, aby poskytly informace o skutečnostech, které vyvolaly její pochybnosti (původ úvěrů společnosti SFIRS, podrobné informace o společnosti Piltar a rozdělení nákladů uvnitř skupiny, kompenzační opatření, konkrétní možnosti, jak nalézt nového akcionáře a jak se dostat k soukromým finančním prostředkům nezbytným pro restrukturalizaci společnosti Legler).
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ ZÚČASTNĚNÝMI TŘETÍMI STRANAMI
(31)
V dopise ze dne 14. prosince 2007 vyjádřila zúčastněná třetí strana připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a zdůraznil škodlivý dopad uvedených opatření. Tvrdila, že pro toto odvětví je typická situace nadměrných kapacit. Poskytla navíc údaje o celosvětových kapacitách ve výrobě denimu v roce 2006 a uvedla, že na celosvětové úrovni jsou kapacity vyšší o 27 %.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
(32)
Italské orgány především vysvětlily, jak se společnost SFIRS stala většinovým akcionářem společnosti Legler. V březnu 2007 společnost SFIRS získala za cenu 450 000 EUR pohledávku, kterou měla společnost Intex SpA v likvidaci vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA. Dne 31. května 2007 společnost SFIRS použila první část této pohledávky v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR a přeměnila ji v kapitál, čímž získala 49 % řádných akcií společnosti Legler (zatímco společnost Piltar byla držitelem zbývajících 51 %) a 100 % mimořádných akcií (9).
(33)
Italské orgány zadruhé uvedly, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem řízeným fyzickými osobami. Společnost byla založena za účelem získání podílů ve společnosti Legler a nevyvíjela žádnou jinou obchodní činnost. Italské orgány kromě toho zdůraznily, že společnost Piltar měla po určitou dobu v úmyslu nepodporovat finančně společnost a postupně předávat svůj podíl na skupině. Společně s podílem 49 % by společnost SFIRS získala právo koupit zbývající 51 % řádný podíl.
(34)
Zatřetí, italské orgány se zavázaly poskytnout informace o kompenzačních opatřeních.
(35)
Začtvrté, Itálie poukázala na povzbudivé tendence, které se objevily v těch oblastech výroby, v nichž společnost Legler stanovila opatření na obnovení výnosnosti na základě plánu restrukturalizace, jak je popsáno v 25. bodě odůvodnění, a na úmysl společnosti nalézt soukromé úvěrové linky a nového akcionáře na financování části plánu a činnosti, které již byly v tomto směru vykonány.
(36)
V odpovědi na připomínky zúčastněné třetí strany italské orgány následně zdůraznily, že podíl společnosti Legler na trhu se v roce 2006 omezil na 0,27 %. Doplnily, že plán stanovil jako kompenzační opatření snížení kapacit společnosti o 22 % ve srovnání s rokem 2006 a o 40 % ve srovnání s rokem 2005. Proto se domnívaly, že podpora nevyvolá narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem.
(37)
V komentářích následujících po stažení plánu restrukturalizace italské orgány argumentovaly, že přeměna dluhu na kapitál neproběhla jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, neboť společnost SFIRS jednala v souladu se zásadou investora působícího v tržních podmínkách. Podle italských orgánů by soukromý investor jednal stejně, aby co nejúčinněji odvrátil úpadek a zachránil alespoň část svých pohledávek a společně s novým soukromým investorem a s novou úvěrovou linkou by restrukturalizoval společnost.
V. POSOUZENÍ
(38)
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (10) může zúčastněný členský stát stáhnout oznámení podle článku 2 dříve, než Komise přijme rozhodnutí podle článku 4 nebo 7.
(39)
V takovém případě Komise prohlásí formální vyšetřovací řízení, které případně zahájila, za skončené podle čl. 8 odst. 2.
(40)
Komise podotýká, že Itálie neposkytla přímou dotaci ve výši 13,2 milionu EUR a že Itálie takový plán podpory neuskuteční. Po stažení plánu restrukturalizace tedy nemá smysl pokračovat ve formálním vyšetřovacím řízení, které bylo v této věci zahájeno.
(41)
Vzhledem k tomu, že Itálie protiprávně prováděla další dvě restrukturalizační opatření, musí Komise při uzavření formálního vyšetřovacího řízení stanovit, zda jde o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a v případě, že ano, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(42)
Článek 107 odst. 1 Smlouvy stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(43)
V případech, kdy by měla být nebo byla státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy poskytnuta podniku, jenž má obtíže, je třeba posoudit její slučitelnost na základě pokynů pro záchranu a restrukturalizaci podniků. Podpora může být proto považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen v případě, že jsou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.
V.1 Existence podpory
(44)
Záruka poskytnutá jako podpora na záchranu podniku ve výši 13 milionů EUR nebyla po uplynutí šestiměsíčního období, na něž byla Komisí schválena, zrušena a zůstala aktivní i poté, co bylo staženo oznámení o plánu (viz 17. bod odůvodnění).
(45)
Prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku bylo oznámeno jako opatření na náklady příslušného ministerstva a financováno ze státního rozpočtu. Proto byla poskytnuta z veřejných prostředků a lze ji připisovat státu. Záruka představuje selektivní výhodu, neboť umožnila společnosti Legler přístup k finančním zdrojům, které by jinak vzhledem ke své finanční situaci nikdy neobdržela. Zbavila tak společnost Legler výdajů, které by jinak musela nést. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách zdůraznila škodlivý účinek opatření a upozornila navíc na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(46)
Komise se proto domnívá, že prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku, která představuje rovněž restrukturalizační opatření, je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(47)
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách (11), v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
(48)
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru (12).
(49)
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování (13). Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala. Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu. Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(50)
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
(51)
Podle ustálené judikatury (14) je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
(52)
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003-2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
(53)
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika. Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
(54)
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě (15) vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS. V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
(55)
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
(56)
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku. Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
(57)
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
(58)
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku. To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
(59)
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách. Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
(60)
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
(61)
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(62)
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků. Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler. Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450 000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383 850 EUR (tedy 85,3 % ze 450 000 EUR). Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383 850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
V.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(63)
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(64)
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
(65)
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
(66)
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
(67)
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících. Itálie však oznámení stáhla. Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku. Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
(68)
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault (16) a věc Huta Cynku (17)), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
(69)
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
(70)
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
(71)
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
(72)
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
(73)
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
(74)
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
a)
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
b)
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
c)
kde nehledě na to, o jaký typ společnosti se jedná, podnik splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(75)
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě. Komise dospěla v jednom z předchozích případů (18) k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích. V rozsudku Biria (19) Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
(76)
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
(77)
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
(78)
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila. Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
(79)
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(80)
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
(81)
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler. Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny. Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
(82)
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(83)
Vzhledem k tomu, že společnost Legler je způsobilá pro podporu na restrukturalizaci, je třeba posoudit, zda jsou dodržována kritéria stanovená v bodech 32-51 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci pro účely slučitelnosti podpory na restrukturalizaci.
(84)
Itálie ovšem stáhla plán restrukturalizace společnosti Legler a neexistuje tedy žádný plán restrukturalizace, který by zavazoval členský stát ve smyslu bodu 35 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci. Komise proto nemůže provést posouzení protiprávně poskytnuté podpory ve světle kritérií stanovených v bodech 32-51 těchto pokynů.
(85)
Komise se navíc domnívá, že veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál nelze na žádném jiném právním základě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
VI. ZÁVĚR
(86)
Formální vyšetřovací řízení, které bylo zahájeno podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a které se týká přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR, musí být ukončeno vzhledem k tomu, že Itálie stáhla své vlastní oznámení a nemá v úmyslu uskutečnit dotyčný plán podpory.
(87)
Komise má za to, že na veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál se vztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(88)
Provedením těchto dvou opatření Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(89)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, že členský stát musí zrušit nebo změnit podporu (20), jestliže se ukáže, že je neslučitelná s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti členského státu zrušit podporu v případech, kdy Komise prohlásí podpory za neslučitelné s vnitřním trhem, obnovit dřívější stav (21). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce vrátil všechny prostředky, které mu byly neoprávněně poskytnuty, a ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byl tak obnoven stav před poskytnutím podpory (22).
(90)
V souladu s touto judikaturou stanoví článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 (23), že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(91)
Vzhledem k tomu, že dotyčná opatření je třeba považovat za protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, částky těchto dvou podpor, rovnající se 13 milionům EUR a 383 850 EUR, musí být vráceny, aby byl obnoven stav na trhu před poskytnutím podpor.
(92)
Co se týče veřejné záruky, její navrácení musí mít účinnost ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci, tedy od 24. července 2008, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
(93)
Co se týče přeměny dluhu na kapitál, navrácení musí mít účinnost ode dne, kdy byla podpora poskytnuta příjemci, tedy od 31. května 2007, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy týkající se přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR určené pro společnost Legler SpA je skončeno.
Článek 2
Veřejná záruka na částku 13 milionů EUR a přeměna dluhu na kapitál v objemu 383 850 EUR, jejichž poskytnutím společnosti Legler SpA porušila Itálie čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Příjemce vrátí Itálii podpory podle článku 2.
2. Vrácené podpory zahrnují úroky až do účinného splacení.
Co se týče veřejné záruky, úroky nabíhají ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci.
Pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, úroky nabíhají ode dne, kdy byla podpora poskytnuta k dispozici příjemci.
3. Úroky se vypočítávají na smíšeném základě podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (24) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (25), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinností ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie zruší všechny platby stanovené pro účely podpory podle článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory podle článku 2 je okamžité a účinné.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí předloží Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 2 dokončeno. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Itálie okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Předloží také podrobné informace o výši podpory a úrocích, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. března 2011.
BESLUIT VAN DE COMMISSIE
van 23 maart 2011
betreffende steunmaatregel C 39/07 die Italië ten uitvoer heeft gelegd ten gunste van Legler SpA
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2011) 1758)
(Slechts de tekst in de Italiaanse taal is authentiek)
(Voor de EER relevante tekst)
(2012/51/EU)
DE EUROPESE COMMISSIE
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie (hierna het „Verdrag”), en met name de eerste alinea van artikel 108, lid 2,
Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, en met name artikel 62, lid 1, onder a),
Gezien het besluit van de Commissie tot inleiding van de procedure van artikel 108, lid 2, van het EG-Verdrag ten aanzien van steunmaatregel C 4/03 (ex NN 102/02) (1),
Na de belanghebbenden overeenkomstig de genoemde artikelen te hebben aangemaand hun opmerkingen kenbaar te maken, en gezien deze opmerkingen,
Overwegende hetgeen volgt:
I. PROCEDURE
(1)
Op 5 april 2007, zes maanden nadat reddingssteun was verleend die door de Commissie was goedgekeurd omdat deze verenigbaar met de interne markt was bevonden (2), heeft Italië een herstructureringsplan ten gunste van Legler SpA. aangemeld.
(2)
Op 25 september 2007 heeft de Commissie een formele onderzoeksprocedure ten aanzien van dit herstructureringsplan ingeleid (3). Op 30 november 2007 heeft zij de opmerkingen van Italië ontvangen.
(3)
Op 10 december 2007 heeft de Commissie opmerkingen van een belanghebbende ontvangen die op 3 maart 2008 aan Italië zijn doorgezonden. Op 20 mei 2008 heeft Italië hierop gereageerd.
(4)
Op 23 juli 2008 hebben de Italiaanse autoriteiten de aanmelding van het herstructureringsplan ingetrokken, waarbij zij hebben verklaard dat zij ervan hadden afgezien.
(5)
Op 8 augustus 2008, 22 oktober 2008, 9 februari 2009, 4 september 2009 en 17 maart 2010 heeft de Commissie om aanvullende informatie verzocht. De Italiaanse autoriteiten hebben bij brieven van 26 september 2008, 1 december 2008, 3 juni 2009, 6 oktober 2009, 24 februari 2010 en 20 april 2010 hierop geantwoord.
II. BESCHRIJVING
II.1. De begunstigde onderneming
(6)
Legler SpA is de moedermaatschappij van een textielgroep (hierna „Legler”, „de groep” of „de onderneming”) die in 1863 is opgericht en die op het tijdstip waarop de formele onderzoeksprocedure werd ingeleid uit verscheidene ondernemingen bestond, met name uit Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA en Legler Macomer SpA. Legler SpA bezat een minderheidsdeelneming in Legler Maroc SA en een participatie van 40 % in Legler Ottana SpA. Het meerderheidsaandeel in Legler SpA was in handen van de holding Piltar Ltd (hierna: „Piltar”).
(7)
In 2007 had Legler een personeelsbestand van 1 213 personen (4) en bezat de onderneming installaties op Sardinië (preciezer gezegd in Macomer, in de provincie Oristano, en in Siniscola en Ottana, in de provincie Nuoro) en in Lombardije (in Ponte San Pietro, in de provincie Bergamo). De omzet van de groep beliep in 2006 101 miljoen EUR en in september 2007 30,9 miljoen EUR.
(8)
Legler, dat is gespecialiseerd in de productie van hoogkwalitatief denim, was de leidende onderneming op de Italiaanse en de Duitse markt en heeft in Frankrijk en de Benelux omvangrijke hoeveelheden afgezet. Volgens de Italiaanse autoriteiten bestaat de markt voor denim uit twee segmenten: de prêt à porter, voor zeer bekende merken (sector waar Legler voornamelijk actief was) en het segment van de massaconsumptiegoederen, waar de concurrentie hoofdzakelijk op de prijzen is gebaseerd. De voornaamste concurrenten van Legler waren Italianen, Grieken, Fransen, Tunesiërs, Turken en Japanners. De groep geraakte voor het eerst in moeilijkheden in 2003 toen een aanzienlijk deel van de productie naar Azië of naar het zuidelijke deel van het Middellandse-zeegebied werd overgebracht.
(9)
Op 30 mei 2007 werd tijdens de bijeenkomst van de raad van bestuur van SFIRS SpA, een investeringsmaatschappij in de regio Sardinië, besloten om voor een bedrag van 450 000 EUR een schuldvordering over te nemen met een nominale waarde van 17 miljoen EUR van het in liquidatie verkerende Intex SpA op Legler SpA en Legler Siniscola SpA.
(10)
Tijdens dezelfde bijeenkomst is besloten een deel van de schuldvordering, ten belope van 14,5 miljoen EUR van de totale vordering van 17 miljoen EUR ten gunste van Legler in kapitaal om te zetten.
(11)
Op 31 mei 2007 werd SFIRS tijdens de aandeelhoudersvergadering van Legler aandeelhouder van Legler. Door een deel van de schuldvordering in kapitaal om te zetten („debt for equity swap”) voor een nominale waarde van 14,5 miljoen EUR, heeft SFIRS 49 % van de gewone aandelen van Legler SpA verworven (en 100 % van de preferente aandelen (5)). De resterende 51 % was in handen van Piltar.
(12)
In januari 2008 besloot SFIRS afstand te doen van haar deelneming in Legler SpA en van haar resterende schuldvordering op Legler en deed zij een oproep tot het indienen van blijken van belangstelling voor de gezamenlijke overname van haar deelneming en haar schuldvorderingen.
(13)
Het winnende bod van de onderneming Ferratex s.r.l. (hierna: „Ferratex”) betrof een totaalbedrag van 2 000 001 EUR. Volgens de Italiaanse autoriteiten weerspiegelde de prijs de marktwaarde van het totaal aan schuldvorderingen dat SFIRS op Legler en haar dochterondernemingen had en dat door een onafhankelijke deskundige werd geraamd op 2 miljoen EUR, waaraan de symbolische prijs van 1 EUR werd toegevoegd voor de deelneming van SFIRS in Legler, die eveneens conform de raming van een onafhankelijke deskundige was. De verkoop vond plaats op 25 januari 2008.
(14)
Legler heeft niettemin tussen december 2007 en augustus 2008 haar activiteiten gestaakt in haar verschillende vestigingen. Alle installaties zijn sedertdien niet meer gebruikt.
(15)
Op 23 juli 2008 veranderde Legler SpA haar naam in Texfer SpA, een wijziging die gevolgen had voor de benaming van haar dochterondernemingen, die de namen Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA respectievelijk Texfer Macomer SpA kregen.
(16)
Op 18 augustus 2008 werd de moedermaatschappij van de groep door de bevoegde rechtbank insolvent verklaard en op 13 november 2008 werd de onderneming, tezamen met haar dochterondernemingen, toegelaten tot de insolventieprocedure, de procedure van „buitengewoon beheer” genoemd.
(17)
De bank heeft op de bij wijze van reddingssteun verleende garantie een beroep gedaan kort nadat was geconstateerd dat de reddingslening die aan Legler is verstrekt, niet door de onderneming was terugbetaald. Het bevoegde ministerie heeft daarom op 16 september 2008 de lening en rente daarover terugbetaald.
(18)
Op 21 oktober 2010 werd Texfer SpA failliet verklaard en op 17 en 18 november 2010 werden Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA en Texfer Macomer SpA eveneens failliet verklaard.
(19)
In 2006 stonden de netto-activa van Legler op - 8,6 miljoen EUR, terwijl zij in 2005 nog positief stonden (17,2 miljoen EUR). In 2006 bedroegen de verliezen van de onderneming 25,9 miljoen EUR, tegenover 28,1 miljoen EUR in 2005. In hetzelfde jaar beliep de omzet 101,4 miljoen EUR, tegen 124,2 miljoen EUR in 2005. De bruto-exploitatie (EBITDA) beliep - 10,9 in 2006 en - 0,7 in 2005. De rentelasten stegen eveneens.
(20)
Op 30 november 2007 stonden de netto-activa van Legler op - 16,3 miljoen EUR. In de periode 2003-2007 beliepen de verliezen 94,9 miljoen EUR en werd de situatie van de onderneming steeds slechter, met stijgende verliezen en een afnemende omzet.
(21)
Vanaf 13 november 2008 is de groep het voorwerp van een collectieve procedure overeenkomstig de nationale wetgeving die eindigde met het faillissement van de onderneming (zie de overwegingen 16-18).
II.2. De herstructureringsmaatregelen
(22)
Het door Italië aangemelde herstructureringsplan (businessplan) (hierna: „het plan”) zou over een periode van (2007-2009) worden uitgevoerd en bestond uit drie maatregelen: i) een garantie op middellange termijn van 13 miljoen EUR voor de duur van de herstructurering ter vervanging van de garantie van zes maanden die als reddingssteun was goedgekeurd (6), ii) een rechtstreekse subsidie van 13,2 miljoen EUR en iii) omzetting van de schuld in kapitaal ten belope van 13 miljoen EUR. Desondanks heeft SFIRS op 31 mei 2007 een schuld met een nominale waarde van de 14,5 miljoen EUR in kapitaal omgezet.
(23)
Hoewel hadden de Italiaanse autoriteiten het „businessplan” voor de periode 2007-2009 hadden gepresenteerd, hielden zij staande dat de herstructureringsperiode op 1 juni 2007 zou beginnen en eind 2012 zou aflopen. De enige elementen die zijn meegedeeld om aan te tonen hoe de herstructurering van de onderneming van 2009 tot 2012 zou verlopen, zijn de kasstromen en de ontwikkeling van de passiva van de nieuw opgerichte onderneming (Newco).
(24)
In deze bredere context bedroegen de totale kosten van het plan voor de uit de fusie van Legler SpA en haar Sardische dochterondernemingen ontstane nieuwe onderneming 106,2 miljoen EUR, waarvan 86,7 miljoen EUR bestemd was voor een grootschalige reorganisatie van de groep en het resterende deel zou dienen voor het herstel van het bedrijfskapitaal en om de verliezen te dekken.
(25)
De activiteiten van de nieuw opgerichte onderneming zouden voornamelijk gericht zijn op de kernactiviteit van de groep, namelijk de productie van hoogkwalitatief denim, terwijl de twee andere productielijnen (ribfluweel en vlakke stoffen) zouden worden stopgezet. Uit geografisch oogpunt zouden de activiteiten van de groep in slechts twee productie-installaties (Siniscola en Ottana) in dezelfde regio worden geconcentreerd. Door de verkoop van de resterende activa zou de eigen bijdrage van Legler gewaarborgd zijn en zouden terzelfder tijd de energie-, vervoers- en personeelskosten kunnen worden verminderd. De fabriek in Macomer was niet in het plan inbegrepen (7).
(26)
In het plan was tevens vastgelegd dat er naast SFIRS een nieuwe aandeelhouder zou komen; ook gaf het plan aan dat de private kredietlijnen nodig waren om de beoogde reorganisatie te financieren.
II.3. Redenen voor de inleiding van de formele onderzoeksprocedure
(27)
In het besluit tot inleiding van de procedure uitte de Commissie er twijfels over dat de omzetting van de schuld geen steunelementen bevatte. De Commissie betwijfelde of een particuliere investeerder onder de huidige omstandigheden bereid zou zijn om zijn schuldvordering in kapitaalaandelen om te zetten, met name omdat een deel van de activiteiten van de onderneming al sinds enkele maanden was stopgezet en de Italiaanse autoriteiten geen ander scenario aan de Commissie hadden voorgelegd waaruit bleek dat de investering in de Legler-groep en de overname van de herstructureringskosten uit economisch oogpunt voordeliger waren voor SFIRS dan de liquidatie van de groep.
(28)
Wat de verenigbaarheid van de steun met de interne markt op basis van de Communautaire richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun aan ondernemingen in moeilijkheden (8) (hierna: „richtsnoeren betreffende reddings- en herstructureringssteun”) betreft, betwijfelde de Commissie vooral of de meerderheidsaandeelhouder Piltar de moeilijkheden van Legler kon oplossen en of er van willekeurige kostenverdeling binnen de groep sprake is.
(29)
Ten tweede betwijfelde de Commissie of met het plan de levensvatbaarheid op lange termijn kon worden hersteld, aangezien de geplande vervreemding van activa en productielijnen vrij onduidelijk was en een groot aantal hypothesen over de toekomstige exploitatievoorwaarden weinig realistisch leken, temeer daar Legler de productie had stopgezet. Daarnaast had zij twijfels over de vraag of de voorgestelde compenserende maatregelen reëel waren en verder gingen dan hetgeen nodig was om de levensvatbaarheid op lange termijn te herstellen, of de eigen bijdrage voldoende was en of het beginsel van eenmalige steun in acht was genomen.
(30)
Tot slot verzocht de Commissie de Italiaanse autoriteiten haar informatie te verschaffen over de punten die bij haar twijfels hadden doen ontstaan (herkomst van de schuldvorderingen van SFIRS, gedetailleerde informatie over Piltar, kostenallocatie binnen het concern, compenserende maatregelen en concrete mogelijkheden om een nieuwe aandeelhouder te vinden en de voor de herstructurering van Legler benodigde particuliere financiering te verkrijgen).
III. OPMERKINGEN VAN BELANGHEBBENDEN
(31)
Bij brief van 14 december 2007 heeft een belanghebbende zijn opmerkingen gemaakt over het besluit tot inleiding van de procedure en nadrukkelijk gewezen op het concurrentieverstorende effect van de maatregelen in kwestie, waarbij hij staande hield dat in de sector van overcapaciteit sprake was. Voorts verstrekte de belanghebbende gegevens over de wereldwijde productiecapaciteit voor denimstoffen in 2006 en verklaarde hij dat de overcapaciteit wereldwijd 27 % bedroeg.
IV. OPMERKINGEN VAN ITALIË
(32)
De Italiaanse autoriteiten hebben allereerst uiteengezet op welke wijze SFIRS de meerderheidsaandeelhouder van Legler was geworden. In maart 2007 had SFIRS voor de prijs van 450 000 EUR een schuldvordering van het zich in liquidatie bevindende Intex SpA op Legler SpA en Legler Siniscola SpA overgenomen. Op 31 mei 2007 had SFIRS een deel van deze vordering, met een nominale waarde van 14,5 miljoen EUR, in kapitaal omgezet en verwierf de maatschappij aldus 49 % van de gewone aandelen van Legler (waarvan Piltar de resterende 51 % bezat) en 100 % van de preferente aandelen (9).
(33)
Ten tweede gaven de Italiaanse autoriteiten aan dat Piltar een door natuurlijke personen gecontroleerde onderneming was, die alleen een instrumentele functie had. De onderneming zou met het oog op de verwerving van een deelneming in Legler zijn opgericht en oefende geen enkele andere commerciële activiteit uit. Ook wezen de Italiaanse autoriteiten er met klem op dat Piltar al sedert lange tijd zijn voornemen te kennen had gegeven de onderneming niet verder financieel te ondersteunen en haar aandelen in de groep geleidelijk te verkopen. Met de deelneming van 49 % zou SFIRS inderdaad ook het recht hebben verworven de resterende 51 % van de gewone aandelen te kopen.
(34)
Ten derde hebben de Italiaanse autoriteiten zich ertoe verbonden gegevens over de compenserende maatregelen te verschaffen.
(35)
In de vierde plaats heeft Italië gewezen op de bemoedigende trends die zijn waargenomen in de segmenten waar Legler voornemens was maatregelen in het kader van het herstructureringsplan te nemen om de rentabiliteit? te herstellen, zoals is beschreven in overweging 24, op het voornemen van de onderneming om particuliere kredietlijnen en een nieuwe aandeelhouder te vinden om een deel van het plan te financieren, en op de reeds in die zin genomen initiatieven.
(36)
Vervolgens hebben de Italiaanse autoriteiten, in antwoord op de opmerkingen van een belanghebbende, onderstreept dat het marktaandeel van Legler in 2006 beperkt was tot 0,27 %. Zij voegden daaraan toe dat in het plan, bij wijze van compenserende maatregel, een vermindering van de productiecapaciteit van de onderneming van 22 % ten opzichte van 2006 en van 40 % ten opzichte van 2005 was voorzien en dat de steun derhalve geen concurrentieverstoringen zou hebben veroorzaakt die het gemeenschappelijk belang zouden hebben geschaad.
(37)
In hun opmerkingen na de intrekking van het herstructureringsplan stelden de Italiaanse autoriteiten dat de omzetting van de schuld in kapitaal niet als staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU moet worden beschouwd, omdat SFIRS volgens het beginsel van de investeerder tegen marktvoorwaarden had gehandeld. Volgens de Italiaanse autoriteiten zou een particuliere investeerder op dezelfde wijze hebben gehandeld om het faillissement te voorkomen en op de meest doeltreffende wijze ten minste een deel van zijn schuldvordering te innen, dat wil zeggen door deze in kapitaal om te zetten en door de onderneming samen met een nieuwe investeerder en met een nieuwe kredietlijn te herstructureren.
V. BEOORDELING
(38)
Overeenkomstig artikel 8, lid 1, van Verordening (EG) nr. 659/1999 (10) kan de betrokken lidstaat, zolang de Commissie geen besluit heeft vastgesteld overeenkomstig de artikelen 4 of 7, de aanmelding in de zin van artikel 2 ten gepaste tijde intrekken.
(39)
In dat geval beëindigt de Commissie, overeenkomstig artikel 8, lid 2, de eventueel door haar ingeleide formele onderzoeksprocedure.
(40)
De Commissie stelt vast dat Italië de rechtstreekse subsidie van 13,2 miljoen EUR niet heeft uitgekeerd en dit steunvoornemen niet zal uitvoeren. Aangezien het herstructureringsplan is ingetrokken, is er geen reden meer om de formele onderzoeksprocedure voort te zetten.
(41)
Aangezien de twee andere aangemelde herstructureringsmaatregelen onrechtmatig door Italië zijn uitgevoerd, moet de Commissie, voordat zij de formele onderzoeksprocedure kan afsluiten, nagaan of zij staatssteun vormen in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag en, zo ja, of de steun verenigbaar is met de interne markt.
(42)
Overeenkomstig artikel 107, lid 1, van het Verdrag zijn steunmaatregelen van de staten of in welke vorm ook met staatsmiddelen bekostigd, die de mededinging door begunstiging van bepaalde ondernemingen of bepaalde producties vervalsen of dreigen te vervalsen, onverenigbaar met de interne markt, voor zover deze steun het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt.
(43)
Wanneer staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag aan een onderneming in moeilijkheden moet worden verleend of is verleend, moet de verenigbaarheid ervan aan de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun worden getoetst. De steun kan dus slechts op basis van artikel 107, lid 3, onder c), van het Verdrag verenigbaar worden verklaard indien aan de voorwaarden in die richtsnoeren is voldaan.
V.1. Is er sprake van staatssteun?
(44)
De als reddingssteun verleende garantie ten belope van 13 miljoen EUR is na afloop van de periode van zes maanden waarvoor zij door de Commissie werd goedgekeurd niet afgeschaft, maar was ook nadat de aanmelding van het herstructureringsplan was ingetrokken nog steeds beschikbaar (zie overweging 17).
(45)
De verlenging van de bij wijze van reddingssteun verleende garantie werd aangemeld als maatregel ten laste van de begroting van het bevoegde ministerie, en dus uit de staatsbegroting gefinancierd. Zij is dan ook met staatsmiddelen verleend en is toe te rekenen aan de staat. De garantie vormt een selectief voordeel omdat Legler op deze wijze toegang kon krijgen tot financiële middelen die de onderneming, gezien haar financiële situatie, anders niet zou hebben verkregen. Op deze wijze werden Legler kosten bespaard die de onderneming anders had moeten dragen. Aangezien Legler daarenboven was begonnen met de uitvoering van een op de productieactiviteit gericht herstructureringsproject, kon de steun concurrentieverstoringen op de markt van de Unie met zich brengen en het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloeden. Een belanghebbende heeft in zijn opmerkingen het verstorende effect van de maatregel beklemtoond en erop gewezen dat de sector door overcapaciteit wordt gekenmerkt.
(46)
De Commissie is derhalve van oordeel dat de verlenging van de bij wijze van reddingssteun verleende garantie, die ook een herstructureringsmaatregel is, staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag is.
(47)
Voor de bepaling van het steunbedrag verwijst de Commissie naar punt 4.1, onder a), van de mededeling van de Commissie betreffende de garanties (11) waarin wordt bepaald dat „in het geval van ondernemingen in moeilijkheden, een eventuele garant op de markt op het tijdstip van de garantieverstrekking een hoge premie in rekening zal brengen, gelet op het te verwachten risico op niet-terugbetaling dat hij loopt. Wordt de waarschijnlijkheid dat de kredietnemer niet in staat is de lening terug te betalen bijzonder groot, dan is dit marktpercentage misschien niet meer voorhanden en in uitzonderlijke omstandigheden kan het steunbestanddeel van de garantie uiteindelijk even hoog blijken te zijn als het daadwerkelijk door die garantie gedekte bedrag”.
(48)
Gelet op de ernstige financiële moeilijkheden van Legler op het tijdstip waarop de garantie werd verleend (toenemende verliezen, terugloop van de omzet en negatief eigen vermogen, zoals aangegeven in de overwegingen 19-21 en 51), is de Commissie van mening dat het uiterst onwaarschijnlijk is dat de onderneming zonder overheidsingrijpen op de markt een banklening had kunnen krijgen en concludeert zij dat het steunbedrag met het totale bedrag van de lening overeenkomt (12).
(49)
De Commissie merkt op dat de omzetting is verricht door SFIRS, een openbaar orgaan waarin de regio Sardinië een meerderheid van de aandelen bezit en op de besluiten waarvan zij een overheersende invloed uitoefent (13). Italië heeft dit feit nooit ontkend. De Commissie komt dan ook tot de conclusie dat de maatregel in kwestie aan de staat valt toe te rekenen en met staatsmiddelen is toegekend. Aangezien de maatregel één enkele onderneming, namelijk Legler, begunstigt, is zij selectief. Aangezien Legler bovendien bezig was met een herstructureringsproces waarmee werd beoogd de productieactiviteit weer op gang te brengen, kon de steun concurrentieverstoringen op de markt van de Unie met zich brengen en het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloeden. Het potentieel verstorende effect van de maatregel werd ook benadrukt in de opmerkingen van een belanghebbende, die er daarnaast op heeft gewezen dat de sector door overcapaciteit wordt gekenmerkt.
(50)
Italië hield daarentegen in zijn opmerkingen staande dat de maatregel Legler geen voordeel had verschaft omdat zij in overeenstemming was met het beginsel van de investeerder in een markteconomie.
(51)
Volgens vaste rechtspraak (14), moet, om vast te stellen of Legler met staatsmiddelen een voordeel heeft verkregen, worden beoordeeld of, in soortgelijke omstandigheden, een particulier investeerder die vergelijkbare kenmerken heeft als SFIRS bereid zou zijn geweest om de schuld in kapitaal om te zetten, gelet op de op het tijdstip van de transactie beschikbare gegevens en te verwachten ontwikkelingen.
(52)
Allereerst stelt de Commissie, op basis van de jaarrekening van Legler, vast dat het kapitaal van de onderneming in 2007 1,8 miljoen EUR bedroeg en haar de netto-activa op - 16,3 miljoen EUR stonden, dat in de periode 2003-2007 de verliezen 94,9 miljoen EUR beliepen en de situatie van de onderneming steeds slechter werd met stijgende verliezen en een afnemende omzet.
(53)
De Commissie merkt voorts op dat SFIRS, ondanks de hierboven beschreven kritieke financiële situatie, geen alomvattende analyse had gemaakt van de rentabiliteit van de transactie noch een risicobeoordeling had uitgevoerd. De Italiaanse autoriteiten hebben inderdaad, ondanks de talrijke verzoeken van de Commissie in die zin, nooit een ander scenario aan haar voorgelegd waaruit had kunnen blijken dat de keuze van SFIRS verkieslijker was de liquidatie van Legler.
(54)
Soortgelijke opmerkingen zijn gemaakt door de Italiaanse centrale bank in een verslag (15) dat na een onderzoek naar de activiteiten van SFIRS was opgesteld. In het verslag bekritiseert de bank de handelwijze van SFIRS wegens de onvolledigheid van haar eerdere analyse van de omzetting van de schuldvordering in kapitaal en de tegenstrijdigheid die inherent is aan het doen van een „investering” die geen concrete vooruitzichten op rendement biedt.
(55)
Afgezien nog van deze beoordeling lijkt de financiële situatie van de onderneming van zodanige aard te zijn dat een voorzichtige investeerder in een markteconomie niet tot een dergelijk transactie zou zijn overgegaan.
(56)
De Commissie stelt wat dit betreft bovendien vast dat het door de onderneming aangemelde plan niet als betrouwbare basis voor een realistische prognose van de toekomstige ontwikkeling van de onderneming kan worden beschouwd. Alleen al het feit dat het plan niet de gehele herstructureringsperiode omvatte, maar slechts een deel daarvan, en dat het geen informatie over het verdere verloop van de herstructurering bevatte (zie overweging 23), toont duidelijk aan dat zo’n gebrek aan informatie een particuliere investeerder ervan zou hebben weerhouden de transactie in kwestie tot stand te brengen.
(57)
Ten tweede kan niet worden voorbijgegaan aan het feit dat, wat de concrete vooruitzichten betreft op invordering van de schuldvordering die SFIRS op Legler had, SFIRS na de omzetting van de schuldvordering in kapitaal zich als aandeelhouder in een zwakkere positie bevond dan toen de maatschappij preferente schuldeiser was.
(58)
De waarde en de vooruitzichten voor het aandelenbezit van SFIRS op het tijdstip van de omzetting van de schuldvordering in kapitaal leken te beperkt om een tegenwicht te bieden tegen de hierboven beschreven risico’s, met name gezien de kritieke financiële situatie van de onderneming. Dit kwam duidelijk naar voren in een rapport van een onafhankelijk deskundige over de waarde van de onderneming, die op het symbolische bedrag van 1 EUR werd vastgesteld.
(59)
Uit het voorgaande kan worden afgeleid dat SFIRS, door de schuldvordering in kapitaal om te zetten, niet heeft gehandeld als een particuliere investeerder onder normale marktvoorwaarden. Een particuliere investeerder zou een soortgelijke transactie niet hebben verricht zonder een betrouwbare en realistische voorafgaande beoordeling waarmee zou worden aangetoond dat de omzetting van de schuld in kapitaal gunstiger was dan de preferente schuldeiser van Legler te blijven.
(60)
Door de schuld in kapitaal om te zetten heeft SFIRS dus een voordeel aan Legler verschaft.
(61)
Hieruit volgt dat de omzetting staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag is.
(62)
Wat de berekening van het steunbedrag betreft moet worden opgemerkt dat het begrip staatssteun beperkt is tot met staatsmiddelen bekostigde financiële steun. Het steunbedrag moet worden berekend op basis van de marktwaarde van de schuld die door SFIRS in kapitaal van Legler werd omgezet. Indien de schuldvordering van SFIRS op Legler een nominale waarde van 17 miljoen EUR had, terwijl haar marktwaarde op de dag voor de omzetting slechts 450 000 EUR bedroeg, komt de door SFIRS verrichte omzetting van 85,3 % van het totaalbedrag van de schuldvordering (dat wil zeggen een nominaal bedrag van 14,5 miljoen EUR) in kapitaal overeen met een marktwaarde van 383 850 EUR (dat wil zeggen 85,3 % van 450 000 EUR). Het met staatsmiddelen toegekende voordeel is dus 383 850 EUR. De nominale waarde van de omgezette schuldvordering kan daarentegen alleen in boekhoudtechnisch opzicht als voordeel worden beschouwd.
V.2. Verenigbaarheid van de steun met de interne markt
(63)
Aangezien is vastgesteld dat de aangemelde maatregelen (overheidsgarantie en omzetting van de schuld in kapitaal) staatssteun zijn in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag, moet de Commissie beoordelen of de steun verenigbaar is met de interne markt.
(64)
De verenigbaarheid van de steunmaatregelen in kwestie met de interne markt moet worden beoordeeld op basis van de richtsnoeren betreffende reddings- en herstructureringssteun.
(65)
Wat de overheidsgarantie betreft moet, om de verenigbaarheid ervan te onderzoeken, een onderscheid worden gemaakt tussen verlenging van de reddingssteun enerzijds, en het verlenen van staatssteun in de vorm van een garantie op middellange termijn, wat eveneens een herstructureringsmaatregel is (voor de duur van de herstructureringsperiode), anderzijds.
(66)
Wat de verlenging van de reddingssteun betreft, wordt in punt 26 van de richtsnoeren bepaald dat, wanneer de lidstaat een herstructureringsplan heeft ingediend binnen zes maanden na de goedkeuring van de reddingssteun of, in het geval van niet-aangemelde steun, na de tenuitvoerlegging van de maatregel, de termijn voor de terugbetaling van de lening of het stopzetten van de garantie wordt verlengd totdat de Commissie over het plan een besluit heeft genomen, tenzij de Commissie besluit dat een dergelijke verlenging niet is gerechtvaardigd.
(67)
De aanmelding van het herstructureringsplan maakte verlenging van de reddingssteun tot na de zes maanden mogelijk. Italië trok de aanmelding evenwel in. Uit punt 26 van de richtsnoeren vloeit voort dat de aanmelding van een herstructureringsplan een conditio sine qua non voor de verlenging van reddingssteun is. Daarom moet, indien een aangemeld herstructureringsplan later wordt ingetrokken, de verlenging van de reddingssteun worden onderbroken.
(68)
Uit de tot op heden door de Commissie vastgestelde besluiten (zaak Ernault (16) en zaak Huta Cynku (17)) blijkt dat, indien bij haar geen herstructureringsplan of vereffeningsplan is ingediend of indien, zoals in het onderhavige geval, het vereffeningsplan is ingetrokken, de herstructureringsteun niet meer rechtmatig kan worden verlengd vanaf de datum waarop de lidstaat de aanmelding van het herstructureringsplan heeft ingetrokken.
(69)
Aangezien de garantie op middellange termijn, die voor de duur van het herstructureringsplan was verleend en als herstructureringsteun was aangemeld, een verlenging was van de als reddingssteun verleende garantie, is zij tot de intrekking door Italië van de aanmelding van het plan verenigbaar.
(70)
Derhalve moet de verenigbaarheid worden onderzocht van de verlengde, als staatssteun verleende, garantie vanaf de dag volgend op de dag van de intrekking van de aanmelding door Italië (dat wil zeggen vanaf 24 juli 2008).
(71)
Verlening van staatssteun aan een onderneming in moeilijkheden kan alleen op grond van artikel 107, lid 3, onder c), van het Verdrag als met de interne markt verenigbaar worden beschouwd, indien aan alle in de richtsnoeren reddings- en herstructureringssteun vastgelegde voorwaarden is voldaan.
(72)
Overeenkomstig punt 12, onder a), en punt 14 van die richtsnoeren komen alleen ondernemingen in moeilijkheden voor herstructureringssteun in aanmerking.
(73)
Volgens punt 9 van de richtsnoeren gaat de Commissie er van uit dat een onderneming in moeilijkheden verkeert wanneer zij niet in staat is - noch met haar eigen middelen, noch met middelen die haar eigenaren/aandeelhouders of haar schuldeisers bereid zijn in te brengen - de verliezen te stelpen die, zonder externe steun van de overheid, vrijwel zeker tot het faillissement van de onderneming zouden leiden.
(74)
Overeenkomstig punt 10 van de richtsnoeren wordt een onderneming, in beginsel en ongeacht haar omvang, in de volgende gevallen als een onderneming in moeilijkheden beschouwd:
a)
in het geval van een vennootschap met beperkte aansprakelijkheid: wanneer meer dan de helft van het maatschappelijk kapitaal is verdwenen en meer dan een kwart van dit kapitaal tijdens de afgelopen twaalf maanden is verloren gegaan, of
b)
in het geval van een vennootschap waarvan tenminste enkele vennoten onbeperkte aansprakelijkheid voor de schulden van de vennootschap hebben: wanneer meer dan de helft van het eigen vermogen, zoals in de jaarrekening van de vennootschap wordt vermeld, is verdwenen en meer dan een kwart van dit vermogen tijdens de afgelopen twaalf maanden is verloren gegaan, of
c)
voor alle ondernemingsvormen: wanneer de onderneming volgens het nationale recht aan de voorwaarden voldoet om aan een collectieve procedure te worden onderworpen.
(75)
Uit punt 10, onder a), van de richtsnoeren vloeit voort dat een onderneming waarvan een wezenlijk deel van het vermogen verloren is gegaan zonder hulp van buitenaf onvermijdelijk op korte of middellange termijn haar activiteiten moet staken. In een eerdere zaak (18) kwam de Commissie tot de conclusie dat een onderneming met een negatief eigen vermogen a fortiori als een onderneming in moeilijkheden wordt beschouwd. In het arrest in de zaak-Biria (19) bevestigde het Gerecht voorts dat een aanmerkelijk verlies van vermogen inderdaad een teken van moeilijkheden is en dat de Commissie terecht van oordeel was dat een onderneming met een negatief vermogen een onderneming in moeilijkheden is.
(76)
Legler beantwoordde aan het criterium bedoeld in punt 10, onder a), van de richtsnoeren aangezien het in 2006 een negatief eigen vermogen had (zie overweging 19).
(77)
De Commissie wijst er voorts op dat Legler al op 22 mei 2007, de datum waarop de reddingssteun werd goedgekeurd, werd beschouwd als een onderneming in moeilijkheden overeenkomstig punt 10, onder a), van de richtsnoeren.
(78)
De financiële situatie van Legler is daarna niet verbeterd, aangezien de onderneming in 2008 door de bevoegde rechtbank insolvent werd verklaard (zie overweging 14).
(79)
De Commissie merkt voorts op dat Legler geen nieuw opgerichte onderneming in de zin van punt 12 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun is.
(80)
Overeenkomstig punt 13 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun komt een onderneming die deel uitmaakt van of die wordt overgenomen door een concern, in beginsel niet voor reddings- of herstructureringssteun in aanmerking, behalve wanneer kan worden aangetoond dat de moeilijkheden van de onderneming een specifiek karakter hebben en niet het gevolg zijn van een arbitraire kostenallocatie binnen het concern, en dat deze moeilijkheden van de onderneming te groot zijn om door het concern zelf te kunnen worden opgelost.
(81)
De Commissie merkt op dat Piltar een louter instrumentele functie had en naast de deelneming in het kapitaal van Legler geen andere economische activiteit uitoefende. Uit de gegevens waarover de Commissie beschikt blijkt niet dat de moeilijkheden van de onderneming het gevolg waren van een arbitraire kostenallocatie binnen het concern. Bovendien was Piltar, aangezien niet al haar aandelen in handen van particulieren waren en de onderneming naast de deelneming in het kapitaal van Legler geen andere economische activiteit uitoefende, niet in staat om aan de herstructurering van Legler bij te dragen.
(82)
Gelet op het voorgaande kan worden geconcludeerd dat aan punt 9 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun is voldaan.
(83)
Aangezien Legler voor herstructureringssteun in aanmerking komt, moet worden nagegaan of aan de in de punten 32 tot en met 51 van de richtsnoeren vastgelegde voorwaarden voor de verenigbaarheid van de herstructureringssteun is voldaan.
(84)
Aangezien het herstructureringsplan van Legler echter door Italië is ingetrokken, bestaat er derhalve geen herstructureringsplan meer waartoe de betrokken lidstaat zich overeenkomstig punt 35 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun verbindt. De Commissie kan derhalve de onrechtmatig verleende steun niet beoordelen in het licht van de in de punten 32 tot en met 51 van de richtsnoeren vervatte criteria.
(85)
Bovendien is de Commissie van mening dat er ook geen andere rechtsgrond bestaat op basis waarvan de overheidsgarantie en de omzetting van de schuld in kapitaal als met de interne markt verenigbaar kunnen worden beschouwd.
VI. CONCLUSIE
(86)
De formele onderzoeksprocedure op grond van artikel 108, lid 2, van het Verdrag ten aanzien van de rechtstreekse subsidie ten belope van 13,2 miljoen EUR, moet worden gesloten omdat Italië zijn aanmelding heeft ingetrokken en niet voornemens is de steunmaatregel in kwestie uit te voeren.
(87)
Naar de mening van de Commissie vallen de overheidsgarantie en de omzetting van de schuld in kapitaal binnen de werkingssfeer van artikel 107, lid 1, van het Verdrag.
(88)
Deze twee maatregelen zijn door Italië in strijd met artikel 108, punt 3, van het Verdrag uitgevoerd.
(89)
Volgens het Verdrag en de vaste rechtspraak van het Hof van Justitie mag de Commissie beschikken dat een land steun moet afschaffen of wijzigen (20) wanneer zij vaststelt dat deze onverenigbaar is met de interne markt. Daarnaast is volgens ’s Hofs rechtspraak de verplichting van een staat tot afschaffing van steun die door de Commissie onverenigbaar wordt geacht met de interne markt bedoeld om de vroegere toestand te herstellen (21). In dat licht heeft het Hof bepaald dat deze doelstelling is verwezenlijkt wanneer de begunstigde de als onrechtmatige steun toegekende bedragen heeft terugbetaald, zodat hij het marktvoordeel verliest dat hij ten opzichte van zijn concurrenten genoot en de toestand van vóór de steunverlening wordt hersteld (22).
(90)
In navolging van die jurisprudentie bepaalt artikel 14 van Verordening (EG) nr. 659/99 van de Raad (23): „Indien negatieve beschikkingen worden gegeven in gevallen van onrechtmatige steun beschikt de Commissie dat de betrokken lidstaat alle nodige maatregelen dient te nemen om de steun van de begunstigde terug te vorderen”.
(91)
Aangezien de maatregelen in kwestie als onrechtmatige en met de interne markt onverenigbare steun moeten worden beschouwd, moeten de bedragen van die maatregelen, ten belope van 13 miljoen EUR respectievelijk 383 850 EUR worden teruggevorderd om de toestand op de markt van vóór de steunverlening te herstellen.
(92)
Wat de overheidsgarantie betreft, dient de terugvordering te worden verricht vanaf de dag na de intrekking van de aanmelding van de herstructureringssteun door Italië, dat wil zeggen vanaf 24 juli 2008, en rente omvatten tot de daadwerkelijke terugbetaling ervan.
(93)
Wat de omzetting van de schuld in kapitaal betreft, dient de terugvordering te worden verricht vanaf het ogenblik waarop de steun ter beschikking van de begunstigde is gesteld, dat wil zeggen vanaf 31 mei 2007, en rente omvatten tot de daadwerkelijke terugbetaling ervan.
HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
De formele onderzoeksprocedure op grond van artikel 108, lid 2, van het Verdrag ten aanzien van de rechtstreekse subsidie ten belope van 13,2 miljoen EUR ten behoeve van Legler S.p.A. wordt gesloten.
Artikel 2
De overheidsgarantie ten belope van 13 miljoen EUR en de omzetting van schuldvorderingen in kapitaal ten belope van 383 850 EUR, die Italië in strijd met artikel 108, lid 3, van het Verdrag aan Legler SpA heeft toegekend, vormen met de interne markt onverenigbare staatssteun.
Artikel 3
1. Italië moet de in artikel 2 bedoelde steun van de begunstigde terugvorderen.
2. De terug te vorderen steun omvat rente tot de daadwerkelijke terugbetaling ervan.
Wat de overheidsgarantie betreft, wordt deze rente berekend vanaf de dag volgende op de intrekking van de aanmelding van de herstructureringssteun door Italië.
Wat de omzetting van schuldvorderingen in kapitaal betreft, wordt de rente berekend vanaf het tijdstip waarop de steun de begunstigde ter beschikking is gesteld.
3. De rente wordt berekend op samengestelde grondslag in overeenstemming met hoofdstuk V van Verordening (EG) nr. 794/2004 van de Commissie (24) en in overeenstemming met Verordening (EG) nr. 271/2008 van de Commissie (25) tot wijziging van Verordening (EG) nr. 794/2004.
4. Italië schrapt met ingang van de datum van de kennisgeving van dit besluit alle nog uitstaande betalingen voor de in artikel 2 genoemde steun.
Artikel 4
1. De terugvordering van de in artikel 2 bedoelde steun geschiedt onverwijld en daadwerkelijk.
2. Italië zorgt ervoor dat dit besluit binnen vier maanden na de kennisgeving ervan ten uitvoer wordt gelegd.
Artikel 5
1. Binnen twee maanden vanaf de kennisgeving van dit besluit verstrekt Italië de volgende informatie aan de Commissie:
a)
het totale van de begunstigde terug te vorderen bedrag (hoofdsom en terugvorderingsrente);
b)
een gedetailleerde beschrijving van de reeds genomen of de voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen;
c)
documenten waaruit blijkt dat de begunstigde werd gelast de steun terug te betalen.
2. Italië houdt de Commissie op de hoogte van de ontwikkelingen met betrekking tot de nationale maatregelen die het land heeft genomen om dit besluit ten uitvoer te leggen, totdat de in artikel 2 bedoelde steun volledig is teruggevorderd. Het verstrekt, op eenvoudig verzoek van de Commissie, onverwijld informatie over de reeds genomen en de voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen. Het verstrekt tevens gedetailleerde informatie over de reeds van de begunstigde teruggevorderde steunbedragen en de rentepercentages voor terugvordering.
Artikel 6
Het onderhavige besluit is gericht tot de Italiaanse Republiek.
Gedaan te Brussel, 23 maart 2011.