NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 578/2010
ze dne 29. června 2010,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad (2), bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že jsou nezbytné další změny, mělo by být uvedené nařízení nahrazeno.
(2)
Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (3) stanoví, že v míře nezbytné pro umožnění vývozu některých zemědělských produktů ve formě určitého zpracovaného zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, na základě kurzů nebo cen za tyto produkty na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami v Unii pokryt vývozní náhradou. Poskytování náhrad pro všechny tyto zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by proto mělo podléhat společným pravidlům.
(3)
Za účelem zajištění jednotného používání nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o poskytování vývozních náhrad, by se tyto náhrady neměly poskytovat na zboží ze třetích zemí používané při výrobě zboží, které se vyváží poté, co bylo ve volném oběhu v Unii.
(4)
Vývozní náhrady by se měly vyplácet na zboží, které se získává přímo ze základních produktů, z produktů získaných zpracováním základních produktů a z produktů obdobných kterékoliv z těchto kategorií. V každém z těchto případů by se měl určit způsob stanovení výše vývozní náhrady.
(5)
Nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (4), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (5), se obecně používají u zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Je proto nezbytné vymezit, jak se určitá ustanovení uvedených nařízení mají používat.
(6)
V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1670/2006 ze dne 10. listopadu 2006, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin (6), je sazba vývozní náhrady sazba, která je použitelná v den, kdy jsou obiloviny určené k výrobě lihovin podrobeny celní kontrole. Umístění obilovin určených k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 pod celní dohled by proto mělo být pro účel poskytnutí vývozní náhrady považováno za rovnocenné vývozu.
(7)
Lihoviny jsou ve srovnání s jiným zbožím považovány za méně citlivé na cenu zemědělských produktů používaných při jejich výrobě. Protokol 19 k Aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že se musí rozhodnout o nezbytných opatřeních, aby se usnadnilo používání obilovin Unie při výrobě lihovin získávaných z obilovin.
(8)
Mnohé zboží, které vyrábí podnik za jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, se řídí obvyklým schématem vývozu. K usnadnění vývozních formalit by se pro takové zboží měl přijmout zjednodušený postup, pomocí něhož by výrobce příslušným orgánům sděloval informace, které tyto orgány považují za nezbytné, pokud jde o podmínky výroby zboží. Pro případy, kdy se množství zemědělských produktů skutečně použitá při výrobě vyváženého zboží evidují u příslušných orgánů, by se mělo začlenit ustanovení týkající se každoročního potvrzování tohoto zaevidování, aby se snížilo riziko spojené s případným nesdělením změn těchto množství.
(9)
Celá řada zemědělských produktů podléhá přírodním a sezónním výkyvům. V důsledku toho se může obsah zemědělských produktů ve vyváženém zboží lišit. Výše náhrady by se proto měla stanovit na základě množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity při výrobě vyváženého zboží. U některého zboží jednoduchého a poměrně stálého složení by se však výše náhrady kvůli správnímu zjednodušení měla určovat na základě pevně stanovených množství zemědělských produktů.
(10)
K získání nároku na náhradu je nutné, aby se použité zemědělské produkty, a zejména zboží vyrobené z těchto produktů, vyvezly. Jakákoli výjimka z tohoto pravidla by měla být vykládána restriktivně. Během procesu výroby zboží však výrobcům mohou vzniknout ztráty u surovin, za které přesto byly zaplaceny ceny Unie, zatímco ztráty vzniklé výrobcům, kteří jsou usazeni mimo Unii, se omezují na ceny na světovém trhu. Kromě toho během procesu výroby vznikají určité vedlejší produkty, které se z hlediska hodnoty výrazně liší od hlavních produktů. V některých případech lze tyto vedlejší produkty používat pouze jako krmivo. Je tudíž nezbytné stanovit společná pravidla pro vymezení pojetí množství produktů skutečně použitých při procesu výroby vyváženého zboží.
(11)
Pro účely čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1216/2009 je nezbytné stanovit, že náhrady pro základní produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I, by měly být určeny pro totéž období, jaké je stanoveno pro náhrady pro zemědělské produkty vyvážené nezpracované. Je však rovněž třeba stanovit možnost odchýlit se od uvedeného pravidla za okolností narušení trhu, které se určí v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
(12)
Při stanovování sazby náhrady pro základní produkty nebo obdobné produkty by se měly brát v úvahu podpory nebo jiná opatření s podobným účinkem, použitelná v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
(13)
Bramborový škrob by měl být pro účely stanovení vývozní náhrady považován za obdobný kukuřičnému škrobu. Mělo by však být možné stanovit zvláštní sazbu náhrady pro bramborový škrob v situacích na trhu, kdy je jeho cena podstatně nižší než cena kukuřičného škrobu.
(14)
V souladu s čl. 162 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 nesmí být náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů použitých ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, vyšší než náhrady, které by byly vyplatitelné na tyto produkty v případě, že by se vyvážely nezpracované. Na tuto okolnost by měl být brán ohled při stanovení sazeb náhrad a při vytváření pravidel pro to, aby produkt mohl být považován za obdobný jinému produktu.
(15)
Některé zboží, které má podobné vlastnosti, mohlo být získáno pomocí různých technologií z různých základních materiálů. Od vývozců by se mělo požadovat, aby uvedli povahu základních materiálů a poskytli určité údaje týkající se výrobního procesu, pokud jsou takové informace nezbytné pro stanovení nároku na náhradu či příslušné sazby náhrady, která se má použít.
(16)
Při výpočtu množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity, je vhodné brát ohled na obsah sušiny v případě škrobů a některých glukózových a maltodextrinových sirupů.
(17)
Pokud tak vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky některých trhů nebo dohody o mezinárodním obchodu, mělo by být možné rozlišovat náhradu pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, podle místa určení.
(18)
S ohledem na řízení výše náhrad, které mohou být poskytovány během rozpočtového roku pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mělo být umožněno stanovit různé sazby pro vývoz se stanovením nebo bez stanovení sazby náhrady předem, a to na základě vývoje na trhu Unie nebo na světových trzích.
(19)
Výše náhrad, kterou lze poskytovat v kterémkoli rozpočtovém roce, je omezena v souladu s mezinárodními závazky Unie. Vývoz zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by se měl umožnit za podmínek, které jsou známy předem. Zejména by mělo být možné, aby hospodářské subjekty získaly ujištění o tom, že tento vývoz je způsobilý pro náhradu slučitelnou se závazky Unie. V případech, kdy takové ujištění již nemůže být poskytnuto, by měli být vývozci informováni s dostatečným předstihem. Vydávání osvědčení o náhradě umožňuje sledovat žádosti o náhradu a zaručit jejich držitelům, že jim bude poskytnuta náhrada až do výše, na kterou je osvědčení vydáno, pokud splní všechny ostatní podmínky pro náhradu stanovené v právních předpisech Unie.
(20)
Měla by být stanovena řídicí opatření pro systém osvědčení o náhradě. Mělo by se zejména vytvořit ustanovení týkající se koeficientu snížení, který se použije, pokud žádosti o osvědčení o náhradě překročí dostupné částky. Pro některé případy by se mělo vytvořit ustanovení týkající se pozastavení vydávání osvědčení o náhradě.
(21)
Osvědčení o náhradě slouží k zajištění shody s mezinárodními závazky Unie. Rovněž umožňují stanovení náhrady předem, kterou lze poskytovat pro zemědělské produkty použité při výrobě zboží vyváženého do třetích zemí. Tento účel se v některých ohledech liší od záměrů vývozních licencí vydávaných pro základní produkty vyvážené nezpracované, které podléhají mezinárodním závazkům týkajícím se množstevních omezení. Je proto nezbytné přesně stanovit, která obecná ustanovení použitelná u zemědělských licencí a osvědčení, v současné době stanovená v nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (7), by se neměla vztahovat na osvědčení o náhradě.
(22)
Sazby náhrad se většinou stanovují nebo upravují vždy ve čtvrtek. Je nezbytné snížit nebezpečí, že budou žádosti o stanovení náhrady předem pro produkty předkládány ze spekulativních důvodů. Proto v případě, že je žádost o stanovení náhrady předem předložena ve čtvrtek, měla by být žádost považována za předloženou následující pracovní den.
(23)
Aby se členským státům usnadnil provoz režimu vývozních náhrad, měly by být sazby náhrad pro různé základní produkty použité ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I, simultánně stanoveny předem.
(24)
Žádosti o osvědčení mohou být předkládány pro částky vyšší než částky, které mohou být poskytnuty. Rozpočtový rok by se proto měl rozdělit na období tak, aby se osvědčení mohla dát k dispozici jak hospodářským subjektům, které vyvážejí na konci rozpočtového roku, tak i těm, které vyvážejí na začátku rozpočtového roku. Je-li to vhodné, měl by se u všech částek požadovaných během určitého období uplatňovat koeficient snížení.
(25)
V případech, kdy je celková částka náhrad, o niž se žádá ohledně konkrétní tranše, nižší než částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, mělo by být hospodářským subjektům umožněno předložit každý týden žádosti o osvědčení o náhradě ohledně jakékoliv zbývající částky v rámci dané tranše.
(26)
Je nezbytné stanovit způsob, jakým by se měla některá ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 vztahující se k osvědčením stanovícím vývozní náhradu předem, o které se žádá v souvislosti s nabídkovým řízením vypsaným v dovážející třetí zemi, vztahovat na osvědčení o náhradě.
(27)
Měly by být stanoveny podmínky pro uvolnění jistoty, která je složena v souvislosti s osvědčeními o náhradě. Uvedené podmínky by měly zahrnovat povinnosti považované za základní požadavky, na jejichž základě se jistota skládá, a důkazy, které je třeba předložit, aby se prokázalo splnění uvedených povinností.
(28)
Většině vývozců je v náhradách poskytováno méně než 100 000 EUR ročně. Dohromady má tento vývoz malý hospodářský význam a tvoří jen malou část celkové výše náhrad poskytovaných pro zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. V takových případech by proto mělo být možné osvobodit malé vývozce od požadavku předkládat osvědčení. V zájmu zjednodušení by v určitých případech měli být oprávněni využívat osvědčení o náhradě, aniž by pozbyli statusu malého vývozce. V zájmu zamezení zneužívání je však nezbytné používání tohoto osvobození omezit na členský stát, v němž je malý vývozce usazen.
(29)
Měl by se vytvořit režim monitorování, založený na zásadě, že by vývozce při každém vývozu zboží měl učinit prohlášení příslušným orgánům ohledně množství produktů použitých při výrobě vyváženého zboží. Příslušné orgány by měly učinit veškerá opatření, která považují za nezbytná, k ověření správnosti těchto prohlášení.
(30)
Orgány odpovědné za kontrolu prohlášení vývozce nemusí mít k dispozici dostatečné důkazy, které by jim umožňovaly přijmout prohlášení o použitých množstvích, i kdyby se zakládalo na chemické analýze. Tyto situace velmi pravděpodobně vyvstanou v případech, kdy zboží k vývozu bylo vyrobeno v jiném členském státě, než je vyvážející členský stát. Příslušné orgány vyvážejícího členského státu by proto měly být schopny získat v případě potřeby přímo od příslušných orgánů druhého členského státu všechny informace, které jsou příslušné orgány druhého členského státu schopny získat a které se týkají podmínek výroby zboží.
(31)
Po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž je zboží vyrobeno, by se hospodářským subjektům mělo povolit podání zjednodušeného prohlášení o použitých produktech, a to ve formě souhrnných množství těchto produktů, pokud povedou podrobné záznamy o použitých produktech a dají je k dispozici uvedeným orgánům.
(32)
Není vždy možné, aby vývozce znal přesná množství použitých zemědělských produktů, ohledně kterých může žádat o náhradu, a to zejména pokud sám není výrobce. Vývozce tudíž není vždy schopen podat prohlášení o těchto množstvích. Je proto nezbytné, aby se stanovila náhradní metoda výpočtu náhrady, o jejíž použití může dotyčná osoba požádat. Tato metoda by se omezovala na některé zboží, a to na základě chemické analýzy tohoto zboží a za použití tabulky za tímto účelem vytvořené.
(33)
V souladu s článkem 28 nařízení (ES) č. 612/2009 nemá být poskytnuta žádná náhrada pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení. Za účelem zajištění jednotného používání tohoto pravidla by se mělo jasně stanovit, že pro poskytnutí náhrady pro některé produkty živočišného původu, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (8) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu (9), a které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, by měly být dotčené produkty živočišného původu připravené v souladu s požadavky uvedených nařízení a nést požadované označení zdravotní nezávadnosti.
(34)
Je nutné, aby Komise byla schopna monitorovat veškerá přijatá opatření, která se týkají poskytnutých vývozních náhrad. Příslušné orgány členských států by proto měly Komisi předávat určité statistické informace. Měl by být přesně stanoven formát a rozsah těchto informací.
(35)
V souladu s čl. 12 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 612/2009 složky jiné než produkty v odvětví cukru uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě iii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, pro které je poskytnuta vývozní náhrada, musí pocházet z Unie. Měla by být proto stanovena opatření, kterými se zajistí splnění uvedeného požadavku.
(36)
Existuje velké množství žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s tímto nařízením. Většina zboží, ohledně kterého se tyto žádosti předkládají, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaevidovaly a potvrdily příslušné orgány. Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle tohoto nařízení je vhodné poskytnout členským státům větší flexibilitu používáním článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o maximální hodnoty, pod jejichž úrovní mohou členské státy osvobodit hospodářké subjekty od povinnosti předložit požadovaný doklad, jiný než přepravní doklad.
(37)
Je vhodné, aby se na celém území Unie zajistilo jednotné používání ustanovení o poskytování náhrad pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Každý členský stát by za tímto účelem měl informovat Komisi o režimu monitorování, který uplatňuje na svém území u různých druhů vyváženého zboží.
(38)
Na přechod od administrativních opatření týkajících se osvědčení o náhradě podle nařízení (ES) č. 1043/2005 k administrativním opatřením stanoveným v tomto nařízení by měla být poskytnuta dostatečná doba. Toto nařízení by se proto mělo použít na žádosti o osvědčení předložené od prvního dne prvního období pro předkládání v rozpočtovém roce 2011 a uvedeného dne vstoupit v platnost.
(39)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad vytvořený podle nařízení (ES) č. 1234/2007.
Použije se na vývoz základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3 tohoto nařízení, pokud jsou tyto produkty vyváženy ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení.
2. Vývozní náhrada uvedená v odstavci 1 se neposkytuje na zboží propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 29 Smlouvy, které je znovu vyvezeno.
Na toto zboží se neposkytuje žádná náhrada v případě, že se vyváží po zpracování nebo po zapracování do jiného zboží.
3. Kromě případu obilovin se na produkty používané při výrobě alkoholu, který je obsažen v lihovinách uvedených v příloze II a spadajících do kódu KN 2208, neposkytuje žádná náhrada.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„rozpočtovým obdobím“ období od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího;
b)
„rozpočtovým rokem“ období od 16. října jednoho roku do 15. října roku následujícího;
c)
„základními produkty“ produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení;
d)
„složkami“ základní produkty, produkty získané jejich zpracováním nebo produkty obdobné těmto dvěma kategoriím, které se používají při výrobě zboží a jsou uvedeny v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodech i), ii), iii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007;
e)
„zbožím“ produkty, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení;
f)
„dohodou“ Dohoda o zemědělství uzavřená během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
g)
„potravinovou pomocí“ projekty potravinové pomoci, které splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 dohody;
h)
„rezidui“ produkty výrobního procesu, jejichž složení se jasně odlišuje od skutečně vyváženého zboží a které nelze uvádět na trh;
i)
„vedlejšími produkty“ produkty nebo zboží získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení nebo vlastnosti se odlišují od skutečně vyváženého zboží a které jsou způsobilé pro uvádění na trh;
j)
„ztrátami“ množství produktů nebo zboží vzniklých z výrobního procesu od fáze, při které se zemědělské produkty používají nezpracované při výrobě, kromě množství skutečně vyváženého zboží a kromě reziduí a vedlejších produktů, a které nelze uvádět na trh.
2. Pro účely odst. 1 písm. h), i) a j) se za uváděné na trh nepovažují produkty získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení je odlišné od zboží skutečně vyváženého a které jsou prodány proti platbě představující výhradně náklady vzniklé v souvislosti s jejich likvidací.
Pro účely odst. 1 písm. j) jsou produkty nebo zboží vzniklé z výrobního procesu, které lze použít pouze jako krmivo, ať už proti platbě nebo nikoli, považovány za obdobné ztrátám.
Článek 3
1. Bramborový škrob kódu KN 1108 13 00 přímo vyráběný z brambor, kromě vedlejších produktů, se považuje za obdobný produktu získanému zpracováním kukuřice.
2. Syrovátka kódů KN 0404 10 48 až 0404 10 62, nezahuštěná, též zmrazená, se považuje za obdobnou syrovátce v prášku uvedené v příloze I (dále jen „skupina produktů 1“).
3. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku nepřesahujícím 1,5 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 2“):
a)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 51 a 0404 90 21, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 0,1 % hmotnostních;
b)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 11 a 0404 90 21, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 1,5 % hmotnostních.
4. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku 26 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 3“):
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 a 0404 90 23, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 0,1 %, avšak nepřesahujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 a 0404 90 29 v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku vyšším než 1,5 %, avšak nižším než 45 % hmotnostních.
5. Následující produkty se považují za obdobné skupině produktů 6:
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 a 0404 90 29, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 19 a 0404 90 29, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nejméně 45 % hmotnostních;
c)
máslo a ostatní mléčné tuky kódů KN 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 a 0405 90 90 o obsahu mléčného tuku jiném než 82 % hmotnostních, avšak nejméně 62 % hmotnostních.
6. Mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11 až 0403 10 19, 0403 90 51 až 0403 90 59 a 0404 90 21 až 0404 90 29, zahuštěné, jiné než v prášku, v granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, se považují za obdobné skupině produktů 2, pokud jde o obsah beztučné sušiny v daném produktu. Pokud jde o složku mléčného tuku v takovém produktu, považuje se za obdobnou skupině produktů 6.
První pododstavec se vztahuje také na sýry a tvaroh.
7. Loupaná rýže kódu KN 1006 20 a poloomletá rýže kódů KN 1006 30 21 až 1006 30 48 se považuje za obdobnou celoomleté rýži kódů KN 1006 30 61 až 1006 30 98.
8. Pokud následující produkty splňují při vývozu v nezpracovaném stavu podmínky způsobilosti pro náhradu stanovené v nařízení (ES) č. 1234/2007 a v nařízení Komise (ES) č. 951/2006 (10), považují se za obdobné bílému cukru kódu KN 1701 99 10:
a)
surový řepný nebo třtinový cukr kódu KN 1701 11 90 nebo kódu KN 1701 12 90 a o obsahu sacharózy v sušině nejméně 92 % hmotnostních podle polarimetrické metody;
b)
cukr kódu KN 1701 91 00 nebo kódu KN 1701 99 90;
c)
produkty uvedené v písm. c) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007;
d)
produkty uvedené v písm. d) a g) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1234/2007.
Článek 4
Kromě ustanovení tohoto nařízení se použije také nařízení (ES) č. 612/2009 a nařízení EHS) č. 2220/85, pokud čl. 39 odst. 4 a článek 50 tohoto nařízení nestanoví jinak.
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ NÁHRADY
ODDÍL 1
Metoda výpočtu
Článek 5
1. Výše náhrady poskytované pro množství každého základního produktu vyváženého ve formě stejného druhu zboží, určené v souladu s oddílem 2, se získá vynásobením uvedeného množství sazbou náhrady pro základní produkt vypočítanou na jednotku hmotnosti v souladu s oddílem 3.
2. Pokud jsou podle čl. 15 odst. 2 stanoveny různé sazby náhrady pro určitý základní produkt, pro každé z množství základního produktu, pro něž existuje odlišná sazba náhrady, se vypočítá samostatná výše.
3. Pokud se při výrobě vyváženého zboží používá zboží, sazba náhrady, která se má použít při výpočtu částky vztahující se ke každému ze základních produktů, k produktům získaným jejich zpracováním nebo produktům obdobným jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly použity při výrobě vyváženého zboží, je sazba použitelná v případě, že se zboží použité při výrobě vyváží nezpracované.
ODDÍL 2
Referenční množství
Článek 6
Co se týče zboží, množství každého ze základních produktů, které má sloužit jako základ pro výpočet výše náhrady (dále jen „referenční množství“), se určí v souladu s články 7, 8 a 9 s výjimkou případů, kdy je učiněn odkaz na přílohu III, nebo případů, kdy se použije čl. 47 odst. 2.
Článek 7
V případě použití základního nezpracovaného produktu nebo obdobného produktu je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, přičemž se zohlední přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII.
Článek 8
1. V případě použití produktu, jehož se týká čl. 1 odst. 1 písm. a) a část I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo čl. 1 odst. 1 písm. b) a část II přílohy I nařízení (ES).1234/2007, je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, upraveným tak, aby odpovídalo množství základního produktu, pomocí použití koeficientů uvedených v příloze V tohoto nařízení, pokud se na dotyčný produkt vztahuje jedno z těchto písmen:
a)
produkt vzniká zpracováním základního produktu nebo produktu obdobného uvedenému základnímu produktu;
b)
produkt je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu;
c)
produkt vzniká zpracováním produktu, který je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu.
2. Odchylně od odstavce 1 odpovídá referenční množství u obilných destilátů obsažených v lihovinách kódu KN 2208 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 9
1. S výhradou článku 11 se v případě použití kteréhokoli z následujících produktů referenční množství pro každý ze základních produktů rovná množství, které stanoví příslušné orgány v souladu s článkem 45:
a)
produkt, na nějž se nevztahuje příloha I Smlouvy, získaný zpracováním produktu uvedeného v článku 7 nebo 8 tohoto nařízení;
b)
produkt získaný ze směsi nebo zpracováním několika produktů uvedených v článku 7 nebo 8 nebo produktů uvedených v písmeni a) tohoto pododstavce.
Referenční množství se určí na základě množství produktu, které bylo skutečně použito při výrobě vyváženého zboží.
Za účelem výpočtu uvedeného množství se použijí přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII, případně zvláštní pravidla pro výpočet, poměry rovnocennosti a koeficienty uvedené v článku 8.
2. Odchylně od odstavce 1 u lihovin na bázi obilovin obsažených v lihovinách kódu KN 2208 referenční množství odpovídá 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 10
1. Pro účely článků 6 až 9 se produkty, které se používají nezpracované při výrobě vyváženého zboží, považují za skutečně použité.
2. Pokud je během jedné z fází výroby tohoto zboží samotný základní produkt zpracován na jiný důkladněji zpracovaný základní produkt a použit v pozdější fázi, potom se za skutečně použitý považuje pouze tento důkladněji zpracovaný základní produkt.
3. Množství skutečně použitých produktů ve smyslu odstavce 1 se určují pro každé vyvážené zboží.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 v případě pravidelného vývozu zboží, které vyrábí určitý podnik podle jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, lze daná množství na základě dohody s příslušnými orgány určovat buď z výrobního plánu pro zboží, nebo z průměrných množství produktu použitých během stanovené doby při výrobě daného množství tohoto zboží. Množství produktů takto určená zůstávají základem pro výpočet, pokud nedojde k žádné změně podmínek, za kterých se zboží vyrábí.
S výjimkou případu, kdy daná množství úředně schválí příslušný orgán, se množství produktů takto stanovená potvrzují alespoň jednou za rok.
Článek 11
1. Pokud jde o zboží uvedené v příloze III, referenční množství v kilogramech základního produktu na 100 kg zboží je množství v uvedené příloze u každého druhu tohoto zboží.
V případě čerstvých těstovin se však množství základních produktů stanovená v příloze III sníží na rovnocenné množství sušených těstovin vynásobením těchto množství procentním podílem sušiny z těstovin a jejich vydělením číslem 88.
2. Pokud bylo zboží uvedené v příloze III vyrobeno částečně z produktů, u kterých se vyplácení vývozní náhrady řídí nařízením (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů, referenční množství týkající se těchto prvně jmenovaných produktů se určí v souladu s články 6 až 10.
Článek 12
1. Pro účely stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí odstavce 2 a 3.
2. Všechny zemědělské produkty použité ve smyslu článku 10, u kterých vzniká nárok na náhradu a které se v obvyklém průběhu výrobního procesu ztrácejí v takových formách, jako je pára nebo kouř, nebo přeměnou na neobnovitelný prach nebo popel, jsou způsobilé pro náhradu ohledně všech použitých množství.
3. Každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, není způsobilé pro náhrady ohledně skutečně použitých množství zemědělských produktů.
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, může se použít poměrné snížení množství zemědělských produktů skutečně použitých při výrobě druhého jmenovaného zboží.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 jsou ztráty v hodnotě nejvýše 2 % hmotnostních, které jsou nedílnou součástí výroby tohoto zboží, způsobilé pro náhrady.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr hmotnosti sušiny všech použitých surovin, po odečtení množství uvedených v čl. 12 odst. 2, k hmotnosti sušiny skutečně vyvezeného zboží nebo pomocí použití jakékoli jiné metody výpočtu vhodné s ohledem na podmínky výroby zboží.
2. Pokud jsou ztráty, které jsou nedílnou součástí výroby zboží, vyšší než 2 %, není nadměrná ztráta způsobilá pro náhrady, pokud jde o množství skutečně použitých zemědělských produktů. Příslušné orgány členských států však mohou přijmout řádně odůvodněné vyšší ztráty. Členské státy oznámí Komisi případy, ve kterých příslušné orgány přijaly vyšší ztráty, jakož i důvody, proč tak učinily.
3. Pro náhrady jsou způsobilá skutečně použitá množství zemědělských produktů obsažená v reziduích.
4. V případech, kdy vznikají vedlejší produkty, se množství skutečně použitých zemědělských produktů připisují k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům, a to v uvedeném pořadí.
ODDÍL 3
Sazby náhrady
Článek 14
1. Sazbu náhrady pro základní produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jak je stanoveno v článku 164 nařízení (ES) č. 1234/2007, stanoví Komise na 100 kg základního produktu na stejnou dobu jako v případě náhrad pro takové produkty vyvážené nezpracované.
2. Odchylně od odstavce 1 může být náhrada stanovena podle jiného časového rozvrhu určeného v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
Článek 15
1. Sazbu náhrady stanoví Komise se zvláštním ohledem na následující skutečnosti:
a)
průměrné náklady vzniklé zpracovatelským odvětvím v souvislosti se získáváním dodávek základních produktů na trhu Unie a ceny existující na světovém trhu;
b)
úroveň náhrady pro vývoz zpracovaných zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, které jsou vyráběny za podobných podmínek;
c)
potřeba zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže mezi odvětvími, která používají produkty Unie, a těmi, která používají produkty ze třetích zemí v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
na jedné straně vývoj rozpočtových výdajů a na straně druhé vývoj cen základních produktů na trhu v Unii a na světovém trhu;
e)
shoda s omezeními plynoucími z dohod uzavřených v souladu s článkem 218 Smlouvy.
2. Při stanovování sazeb náhrady se, je-li to vhodné, u základních produktů nebo u obdobných produktů berou v úvahu podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
3. Náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů obsažených ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, nesmí být vyšší než náhrady, které jsou vyplatitelné na tyto produkty v případě, že se vyvážejí nezpracované.
Článek 16
1. V případě bramborového škrobu kódu KN 1108 13 00 se sazba náhrady stanoví odděleně, v ekvivalentu kukuřice, a to postupem podle čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 tak, že se použijí kritéria stanovená v čl. 15 odst. 1 tohoto nařízení. Použitá množství bramborového škrobu se převádějí na ekvivalentní množství kukuřice v souladu s článkem 8 tohoto nařízení.
2. V případě směsí D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60, pokud dotyčná strana nevypracuje prohlášení uvedené v článku 45, v němž uvede informace požadované podle čl. 48 odst. 1 písm. d), nebo pokud dotyčná strana své prohlášení uspokojivě nedoloží, sazba náhrady pro tyto směsi je sazbou pro základní produkt, u něhož se uplatňuje nejnižší sazba náhrady.
Článek 17
1. Náhrada pro škroby kódů KN 1108 11 00 až 1108 19 90 nebo produkty uvedené v písm. d) části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 vzniklé zpracováním těchto škrobů se poskytne pouze na základě předložení prohlášení dodavatele těchto produktů, v němž se potvrzuje, že tyto produkty byly vyrobeny přímo z obilovin, brambor nebo rýže, kromě veškerého použití vedlejších produktů získaných při výrobě jiných zemědělských produktů nebo zboží.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se až do odvolání vztahuje ke všem dodávkám téhož výrobce. Ověřuje se v souladu s článkem 45.
Článek 18
1. Pokud obsah sušiny bramborového škrobu obdobného kukuřičnému škrobu podle čl. 3 odst. 1 činí nejméně 80 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 80 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/80 procenta skutečné sušiny.
U všech ostatních škrobů o obsahu sušiny nejméně 87 % je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 87 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/87 procenta skutečné sušiny.
2. Pokud obsah sušiny v glukózových nebo maltodextrinových sirupech kódů KN 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 nebo 2106 90 55 činí nejméně 78 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny těchto sirupů nižší než 78 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/78 procenta sušiny.
3. Pro účely odstavce 1 se obsah sušiny u škrobů určí pomocí metody uvedené v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 687/2008 (11) a obsah sušiny glukózových nebo maltodextrinových sirupů se určí pomocí metody 2 uvedené v příloze II směrnice Komise 79/796/EHS (12) nebo kterékoli jiné vhodné metody analýzy, která poskytuje přinejmenším stejné záruky.
4. Je-li předloženo prohlášení uvedené v článku 45, nahlásí žadatel obsah sušiny u použitých škrobů nebo glukózových nebo maltodextrinových sirupů.
Článek 19
1. Náhrady pro kasein kódu KN 3501 10, kaseináty kódu KN 3501 90 90 nebo pro vaječný albumin kódu KN 3502 11 90 a 3502 19 90 vyvážené v nezměněném stavu se mohou lišit podle místa určení, pokud si to vyžaduje některá z těchto skutečností:
a)
situace ve světovém obchodě ohledně těchto druhů zboží;
b)
specifické požadavky určitých trhů;
c)
dohody o mezinárodním obchodu.
2. Sazba náhrad pro zboží kódů KN 1902 11 00, 1902 19 a 1902 40 10 se může lišit podle místa určení.
3. Náhrada se může lišit podle toho, zda je či není stanovena předem v souladu s článkem 26.
Článek 20
1. Sazba náhrady je sazbou platnou v den, kdy se zboží vyváží, s výjimkou následujících případů:
a)
v souladu s článkem 26 byla podána žádost o to, aby sazba náhrady byla stanovena předem;
b)
v souladu s čl. 37 odst. 2 byla podána žádost a sazba náhrady byla stanovena předem v den, kdy byla žádost o osvědčení o náhradě předložena.
2. Pokud se uplatňuje systém stanovení sazby náhrady předem, sazba platná v den, kdy byla předložena žádost o stanovení náhrady předem, se použije u zboží vyváženého později během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s čl. 35 odst. 2.
V případě zpracovaných výrobků z obilovin a rýže se sazba náhrady upraví za použití stejných pravidel, která se použijí při stanovení náhrad předem pro základní produkty vyvážené nezpracované, avšak za použití přepočítacích koeficientů stanovených v příloze V.
3. Na výpisy z osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení (ES) č. 376/2008 se nevztahuje stanovení náhrady předem bez ohledu na osvědčení, z nichž pocházejí.
KAPITOLA III
OSVĚDČENÍ O NÁHRADĚ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy vydávají žadateli bez ohledu na jeho místo usazení v Unii osvědčení o náhradě, která jsou platná na celém území Unie.
Osvědčení o náhradě zaručují vyplacení náhrady za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v kapitole V. Podmínky mohou obsahovat i stanovení sazeb náhrad předem. Osvědčení jsou platná pouze na jedno rozpočtové období.
2. Poskytování náhrad pro vývoz základních produktů ve formě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení nebo pro obiloviny umístěné pod celní dohled určené k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě vydaným v souladu s článkem 24 tohoto nařízení.
Obiloviny uvedené v prvním pododstavci se považují za vyvezené.
První pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 nebo na vývoz uvedený v kapitole IV tohoto nařízení.
3. Poskytování náhrady v rámci systému stanovení náhrad předem podle čl. 20 odst. 2 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě, ve kterém se uvádí stanovení sazeb náhrad předem.
Článek 22
1. Nařízení (ES) č. 376/2008 se vztahuje na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
2. Ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 o právech a povinnostech vyplývajících z osvědčení o náhradě vyjádřených v množstvích se použijí obdobně na práva a povinnosti vyplývající z osvědčení o náhradě uvedených v tomto nařízení pro částky vyjádřené v eurech, přičemž se zohlední příloha VI tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku se čl. 7 odst. 2 a 4, články 8, 11 a 13, čl. 17 odst. 1, články 20, 23, 31, 32 a 34, čl. 35 odst. 6 a články 41, 45, 46 a 48 nařízení (ES) č. 376/2008 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
4. Pro účely článků 39 a 40 nařízení (ES) č. 376/2008 nelze prodloužit platnost osvědčení, která vyprší 30. září.
V těchto případech se osvědčení na všechny částky, o které nebylo požádáno z důvodu vyšší moci, zruší a příslušná jistota se uvolní.
Článek 23
1. Žádosti o osvědčení o náhradě, kromě žádostí týkajících se projektů potravinové pomoci uvedených v článku 36, jsou platné pouze tehdy, pokud byla složena jistota rovnající se 10 % částky, o kterou se žádá, v souladu s podmínkami stanovenými v článku 14 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. Jistota se uvolňuje v souladu s podmínkami stanovenými v článku 40 tohoto nařízení.
Článek 24
1. Žádost o osvědčení o náhradě a samotné osvědčení o náhradě vychází z tiskopisu „Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem“ uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008 a udává částku v eurech.
Uvedené dokumenty se vyplňují v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI tohoto nařízení.
2. Pokud žadatel nemá v úmyslu vyvážet zboží z jiného členského státu, než je stát, v němž žádá o osvědčení o náhradě, může příslušný orgán vzniklé osvědčení o náhradě uchovávat, zejména v elektronické podobě. V takovém případě informuje příslušný orgán žadatele o tom, že jeho osvědčení o náhradě bylo zaevidováno, a poskytne mu informace uvedené ve vyhotovení osvědčení o náhradě určeném pro držitele (dále jen „vyhotovení č. 1“). Vyhotovení osvědčení o náhradě určené pro vydávající orgány (dále jen „vyhotovení č. 2“) se nevydává.
Příslušný orgán zaznamená všechny informace z osvědčení o náhradě uvedených v oddílech III a IV přílohy VI a částky požadované na základě osvědčení.
Článek 25
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné. Práva vyplývající z osvědčení může převádět jejich držitel během doby jejich platnosti za předpokladu, že práva vyplývající z každého osvědčení či výpisu z osvědčení jsou převedena pouze na jediného nabyvatele. Tento převod se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu.
2. Nabyvatelé nesmí svá práva dále převádět, mohou je ale převádět zpět na držitele. Zpětný převod na držitele se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu. V těchto případech zapíše vydávající orgán v kolonce 6 osvědčení jeden z údajů stanovených v příloze VIII.
3. V případě žádosti držitele o převod práv nebo v případě zpětného převodu práv nabyvatelem na držitele uvede vydávající orgán nebo subjekt či subjekty jmenované každým členským státem na osvědčení nebo případně na výpisu z osvědčení toto:
a)
jméno a adresu nabyvatele podle odstavce 1 nebo údaj uvedený v odstavci 2;
b)
datum převodu nebo zpětného převodu na držitele potvrzené razítkem orgánu nebo subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod na držitele nabývá platnosti dnem uvedení daného údaje podle odst. 3 písm. b).
Článek 26
1. Žádosti o stanovení sazeb náhrady předem se dotýkají všech platných sazeb náhrady.
2. Žádost o stanovení náhrady předem se může předkládat buď v době žádosti o osvědčení o náhradě, nebo kdykoli po dni, kdy bylo osvědčení o náhradě poskytnuto.
3. Žádosti o stanovení náhrady předem se podávají v souladu s oddílem II přílohy VI za použití tiskopisu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Stanovení náhrady předem se nevztahuje na vývoz, který se uskutečnil přede dnem, kdy byla žádost předložena.
4. Žádosti o stanovení náhrady předem předložené ve čtvrtek se považují za předložené následující pracovní den.
Článek 27
1. Držitel osvědčení o náhradě může žádat o výpis z osvědčení v podobě uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Žádost musí obsahovat informace uvedené v bodě 3 oddíle II přílohy VI tohoto nařízení.
Částka, na kterou se o výpis žádá, se zaznamená na původním osvědčení.
2. Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 376/2008, výpisy platné v celé Unii se mohou vyhotovovat z osvědčení, která se evidují jako platná osvědčení v jednom členském státě.
Článek 28
1. Každý vývozce vyplňuje zvláštní žádost o platbu ve smyslu článku 46 nařízení (ES) č. 612/2009. Předkládá se orgánu, který je odpovědný za platbu, společně s odpovídajícími osvědčeními, s výjimkou případu zaevidování osvědčení podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení nebo v případě vývozu, který není pokryt osvědčeními o náhradě.
Příslušný orgán nemusí zvláštní žádost považovat za podklady pro výplatu uvedené v čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Příslušný orgán může považovat zvláštní žádost za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009. V takovém případě je den, kdy orgán odpovědný za platbu podle odstavce 2 tohoto článku obdrží zvláštní žádost, dnem, kdy uvedený orgán obdrží vývozní prohlášení. Ve všech ostatních případech musí zvláštní žádost obsahovat podrobné údaje z vývozního prohlášení, včetně referenčního čísla vývozního prohlášení.
2. Orgán odpovědný za platbu určuje částku požadovanou na základě informací obsažených ve zvláštní žádosti, přičemž se za základ považuje výhradně množství a povaha vyváženého(vyvážených) základního(základních) produktu(ů) a platná(é) sazba(y) náhrady(náhrad). Zmíněné údaje se ve vývozním prohlášení uvedou jasně nebo se v něm na ně jasně odkáže.
Orgán odpovědný za platbu zaznamená uvedenou částku na osvědčení o náhradě do šesti měsíců ode dne obdržení zvláštní žádosti.
Osvědčení se zapisuje na zadní straně vyhotovení č. 1. Kolonky 28, 29 a 30 musí obsahovat částku v eurech místo množství.
Třetí pododstavec se použije obdobně na osvědčení vedená v elektronické podobě.
3. Není-li osvědčení o náhradě po zapsání zaevidováno podle čl. 24 odst. 2, vyhotovení č. 1 osvědčení se vrací držiteli nebo je na žádost vývozce uchovává platební orgán.
4. Jistota zadržená ohledně částky, která byla zapsána do osvědčení o náhradě vzhledem k vyvezenému zboží, se může uvolnit nebo může být převedena tak, aby zaručovala vyplacení náhrady předem v souladu s hlavou II kapitolou 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Článek 29
1. O osvědčení o náhradě vydaná pro jediné rozpočtové období se může žádat odděleně v šesti tranších. Žádosti o osvědčení se mohou předkládat nejpozději dne:
a)
7. září, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. října;
b)
7. listopadu, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. prosince;
c)
7. ledna, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. února;
d)
7. března, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. dubna;
e)
7. května, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. června;
f)
7. července, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. srpna.
2. O osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty žádat pouze v souvislosti s tranší, která odpovídá prvnímu termínu po dni podání žádosti uvedenému v odst. 1.
Článek 30
Termín pro oznámení žádostí o osvědčení členskými státy Komisi je tento:
a)
14. září, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
14. listopadu, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
14. ledna, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
14. března, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
14. května, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
14. července, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. f).
Článek 31
1. Celková částka, ohledně které lze osvědčení o náhradě vydat pro každé rozpočtové období, se určí v souladu s odstavcem 2.
2. Od částky, která představuje maximální výši náhrad, stanovenou v souladu s čl. 9 odst. 2 dohody, se odečítají tyto složky:
a)
částka převyšující maximální částku a neoprávněně poskytnutá během předchozího rozpočtového roku;
b)
částka vyhrazená k pokrytí vývozu podle kapitoly IV tohoto nařízení;
c)
částky, ohledně kterých byla vydána osvědčení o náhradě platná během dotčeného rozpočtového období.
3. Částka, ohledně které byla vydaná osvědčení podle článku 41 vrácena, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
4. Jakákoliv částka vyhrazená k pokrytí vývozu uvedeného v kapitole IV, která zůstává nevyužita, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
5. Pokud ohledně částek uvedených v odst. 2 písm. a), b) a c) panuje nejistota, zohlední se tato skutečnost při určování konečné částky.
Článek 32
Celková částka, ohledně které lze osvědčení vydat pro každou z tranší uvedených v článku 29, je:
a)
30 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. září, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
27 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. listopadu, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
32 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. ledna, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
44 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. března, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
67 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. května, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
100 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. července, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f).
ODDÍL 2
Žádost o vydání osvědčení o náhradě
Článek 33
1. Pokud celková částka požadovaná v žádostech obdržených pro jedno z dotčených období převyšuje maximální částku uvedenou v čl. 31 odst. 2, stanoví Komise koeficient snížení použitelný u všech žádostí předložených před odpovídajícím datem uvedeným v článku 29 tak, aby byla dodržena maximální částka uvedená v článku 31.
Komise zveřejní koeficient v Úředním věstníku Evropské unie do pěti pracovních dnů ode dnů uvedených v článku 30.
2. Pokud Komise stanoví koeficient snížení, osvědčení se vydávají na požadovanou částku vynásobenou 1 mínus koeficient snížení stanovený podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 34 odst. 3 písm. a).
Pokud však jde o tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f), mohou žadatelé stahovat své žádosti do pěti pracovních dnů od zveřejnění koeficientu v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna částky uvedené v žádostech o osvědčení o náhradě, stažených podle odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 34
1. Pokud po termínu pro předložení žádostí o osvědčení o náhradě vzhledem ke konkrétní tranši uvedené v čl. 29 odst. 1 nebyl zveřejněn koeficient snížení podle čl. 33 odst. 1, hospodářské subjekty mohou předložit žádost o vydání osvědčení o náhradě na jakoukoli zbývající částku, která je k dispozici v rámci uvedené tranše a o niž ještě nebylo žádáno.
Žádost se předloží během období do dalšího termínu uvedeného v čl. 29 odst. 1.
2. Členské státy oznámí Komisi žádosti předložené v průběhu každého týdne vždy následující pondělí. Odpovídající osvědčení se mohou vydávat počínaje středou následující po oznámení, nevydá-li Komise jiné pokyny.
3. Pokud celková částka, ohledně které jsou obdrženy žádosti v konkrétním týdnu podávání žádostí, překročí zbývající částku, která je k dispozici, uvedenou v odstavci 1, Komise přijme jedno z následujících opatření:
a)
stanoví koeficient snížení použitelný u žádostí o osvědčení o náhradě, předložených v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které byly oznámeny Komisi a pro které dosud nebyla vydána osvědčení o náhradě;
b)
nařídí členským státům, aby zamítly žádosti předložené v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které se teprve musí oznámit Komisi;
c)
pozastaví předkládání žádostí o osvědčení o náhradě.
4. Každé nařízení přijaté podle odstavce 3 se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie do tří dnů po oznámení žádostí uvedených v odstavci 2.
Článek 35
1. Osvědčení o náhradě jsou platná ode dne vydání, jak je stanoveno v čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. S výhradou druhého pododstavce jsou osvědčení o náhradě platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla podána žádost o osvědčení, nebo do posledního dne rozpočtového období podle toho, který den nastane dříve.
Osvědčení o náhradě uvedená v článku 36 jsou platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla žádost o osvědčení podána.
3. Jsou-li sazby náhrady stanoveny předem v souladu s článkem 26, zůstávají v platnosti do posledního dne platnosti osvědčení.
Článek 36
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 (13) se použije na žádosti o osvědčení o náhradě a osvědčení o náhradě vydaná na vývoz zboží, které je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody.
Článek 37
1. Pro účely článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Od 1. října každého rozpočtového období se podle tohoto článku mohou mimo období stanovená v článcích 29 a 34 podávat žádosti o osvědčení v souvislosti s nabídkovým řízením vyhlášeným v dovážející třetí zemi, obsahující stanovení vývozní náhrady předem v den předložení žádosti, pokud souhrn částek odpovídající jednomu nabídkovému řízení, ohledně něhož jeden nebo více vývozců podalo jednu nebo více žádostí o osvědčení o náhradě a ohledně něhož dosud nebylo vydáno žádné osvědčení, nepřevyšuje částku 2 milionů EUR.
Uvedené omezení se však může zvýšit na 4 miliony EUR, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od začátku rozpočtového období a uvedených v čl. 33 odst. 1 nebo v čl. 34 odst. 3 nepřesahuje 50 %.
3. Částka, ohledně které se osvědčení žádá nebo žádají, nesmí přesahovat množství uvedené v nabídkovém řízení, vynásobené odpovídající(mi) sazbou(sazbami) náhrady, stanovenou(stanovenými) předem v den předložení žádosti. Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Kromě údajů uvedených v čl. 47 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 376/2008 členské státy sdělí neprodleně Komisi částky, ohledně kterých byly podány žádosti o každé osvědčení, a den a dobu předložení každé žádosti.
5. Pokud částky oznámené podle odstavce 4 po připočtení k částkám, ohledně kterých již byly v rámci téhož nabídkového řízení podány žádosti o jedno či více osvědčení, překročí příslušné omezení podle odstavce 2, informuje Komise členské státy do dvou pracovních dnů ode dne obdržení dodatečné informace podle odstavce 4 o tom, že osvědčení o náhradě nebude hospodářskému subjektu vydáno.
6. Komise může pozastavit používání odstavce 2, pokud kumulovaný součet částek v osvědčeních o náhradě, která mohou být vydána v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008, převyšuje 4 miliony EUR v jednom rozpočtovém období. Rozhodnutí o pozastavení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Odchylně od čl. 35 odst. 1 a 2 tohoto nařízení jsou osvědčení o náhradě vydaná podle článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 platná ode dne, kdy jsou vydána ve smyslu čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 376/2008. Osvědčení o náhradě jsou platná do konce osmého měsíce po měsíci vydání nebo do 30. září podle toho, který den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou platné do posledního dne platnosti osvědčení.
8. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady na základní produkt, která je stanovena předem a odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení.
9. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. b) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu platnosti osvědčení a období, během něhož se má použít sazba náhrady stanovené předem, až do 30. září.
10. Pokud vybraný účastník nabídkového řízení předloží důkaz v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. c) nařízení (ES) č. 376/2008, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nejvíce o 10 % menší než množství odpovídající částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
První pododstavec se použije za podmínky, že sazba náhrady stanovená předem ohledně základního produktu, která odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, je vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení. V těchto případech se sazba ve výši 95 % uvedená v čl. 40 odst. 3 a 5 tohoto nařízení nahrazuje sazbou ve výši 90 %.
11. Pro účely odstavců 1 až 10 tohoto článku činí lhůta 21 dnů uvedená v čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 376/2008 44 dnů.
ODDÍL 3
Jistoty
Článek 38
1. Vydání osvědčení o náhradě zavazuje držitele k tomu, aby žádal o náhrady na zboží vyvážené během doby platnosti osvědčení o náhradě rovnající se částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
Složí se jistota uvedená v článku 23, aby se zaručilo dodržení závazku uvedeného v prvním pododstavci.
2. Závazek uvedený v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se považuje za zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 39
1. Zásadní požadavek se považuje za splněný, pokud vývozce odeslal zvláštní žádost vztahující se na zboží vyvezené během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s podmínkami stanovenými v článku 28 a v oddílu V přílohy VI.
2. Pokud zvláštní žádost není vývozním prohlášením, musí být předložena do tří měsíců ode dne uplynutí doby platnosti osvědčení o náhradě, jehož číslo je vyplněné na zvláštní žádosti, s výjimkou případů vyšší moci.
Není-li dodržena lhůta tří měsíců stanovená v prvním pododstavci, zásadní požadavek nelze považovat za splněný.
3. Doklad o splnění zásadního požadavku se poskytuje tak, že se příslušnému orgánu předloží vyhotovení č. 1 osvědčení o náhradě řádně zaevidovaného v souladu s čl. 28 odst. 2. Uvedený doklad se předloží do konce dvanáctého měsíce po skončení období platnosti osvědčení o náhradě.
První pododstavec se obdobně použije na osvědčení zaevidovaná podle čl. 24 odst. 2.
4. Odchylně od čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 jistota stanovená v článku 23 tohoto nařízení propadá v poměru k částce, ohledně níž nebyl předložen požadovaný doklad ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
Článek 40
1. Pokud se používá koeficient snížení podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 3 písm. a), část jistoty rovnající se složené částce vynásobené koeficientem snížení se uvolní okamžitě.
2. Stáhne-li žadatel svou žádost o osvědčení v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem, uvolní se 80 % původní jistoty.
3. Jistota se uvolní v plné výši, jakmile držitel osvědčení požádá o náhrady, které celkem činí 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno.
4. Členské státy mohou na žádost držitele uvolnit jistotu ve splátkách v poměru k částkám, ohledně kterých byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3 za předpokladu, že byl předložen doklad o tom, že bylo požádáno o částku rovnající se nejméně 5 % částky uvedené v osvědčení.
5. Pokud byly podány žádosti o náhrady na méně než 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno, část jistoty, která se rovná 10 % rozdílu mezi 95 % částky, na niž bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou náhrad, propadá.
6. Je-li částka, ohledně níž byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3, nižší než 5 % částky uvedené v osvědčení, celá jistota propadá.
7. Pokud celková částka jistoty, která má propadnout, dosahuje 100 EUR nebo méně na dané osvědčení, dotyčný členský stát uvolní celou jistotu.
Článek 41
1. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající počátečním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 40 %, přičemž se pro tyto účely započítává jakákoli část dne jako celý den.
2. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající poslední třetině jeho doby platnosti nebo během měsíce po datu skončení platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 25 %.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí pouze na osvědčení a výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu orgánu během rozpočtového období, na které byla tato osvědčení vydána, za předpokladu, že se vrátí nejpozději do 31. srpna uvedeného období.
KAPITOLA IV
VÝVOZ NEKRYTÝ OSVĚDČENÍM
Článek 42
1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u kterého žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 100 000 EUR.
2. Osvědčení se nevyžadují pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009.
3. Odstavce 1 a 2 se rovněž použijí na vývoz uskutečňovaný hospodářskými subjekty, které získaly osvědčení o náhradě během dotyčného rozpočtového období nebo které byly držiteli takového osvědčení v den vývozu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí pouze v členském státě, ve kterém je hospodářský subjekt usazen.
Článek 43
1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 40 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.
2. Náhrady pro vývoz, který je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody, a náhrady pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 se nezohlední při stanovení výše výdajů v rámci rezervy uvedené v odstavci 1.
Článek 44
1. Pokud součet částek, které členské státy oznámí v souladu s článkem 53, dosahuje 30 milionů EUR, může Komise při zohlednění mezinárodních závazků Unie pozastavit používání čl. 43 odst. 1 u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě nejvýše na 20 pracovních dnů.
2. Za podmínek stanovených v odstavci 1 může Komise v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009 pozastavit používání čl. 43 odst. 1 tohoto nařízení u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě na období delší než 20 pracovních dnů.
KAPITOLA V
ZÁVAZKY VÝVOZCE
Článek 45
1. Před vývozem zboží podává dotyčná strana prohlášení o množstvích základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly skutečně použity, ve smyslu článku 10, při výrobě tohoto zboží, na které bude žádat o náhradu, nebo odkáže na uvedené složení, bylo-li určeno v souladu s čl. 10 odst. 4.
2. Pokud bylo při výrobě zboží k vývozu použito zboží, v prohlášení dotyčné strany se uvede skutečně použité množství zboží a povaha a množství každého ze základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním a/nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, z níž bylo zboží získáno.
Dotyčná strana poskytne příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny dokumenty a informace, které tyto orgány považují za důležité. Dotčené dokumenty a informace mohou být uchovávány a předkládány v elektronické podobě.
Příslušné orgány ověří správnost prohlášení jakýmikoli vhodným způsobem.
3. Na žádost příslušných orgánů členského státu, na jehož území se provádějí celní formality při vývozu, jim příslušné orgány jiného členského státu přímo sdělí všechny informace, které jsou schopny získat, aby bylo možné ověřit prohlášení předložené dotyčnou stranou.
Článek 46
Odchylně od článku 45 a po poradě s příslušnými orgány lze prohlášení o použitých produktech nebo zboží nahradit souhrnným prohlášením o množstvích použitých produktů nebo odkazem na prohlášení o těchto množstvích, pokud již byla určena podle čl. 10 odst. 4 a pod podmínkou, že výrobce dá orgánům k dispozici všechny informace nezbytné k ověření prohlášení.
Článek 47
1. Pokud vývozce nevypracuje prohlášení uvedené v článku 46 nebo neposkytne uspokojivé informace na podporu svého prohlášení, nemá nárok na náhradu.
2. Odchylně od odstavce 1 může dotyčná strana na svou výslovnou žádost obdržet náhradu, je-li dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy IV. Povaha a množství základních produktů vzatých v úvahu pro výpočet této náhrady se určuje z analýzy zboží k vývozu a v souladu s tabulkou v příloze IV. Příslušný orgán rozhodne o podmínkách, za kterých se provede analýza, a o informacích, které se mají poskytnout na podporu žádosti.
3. Náklady na tuto analýzu hradí vývozce.
Článek 48
1. Článek 45 se nepoužije na množství zemědělských produktů určená v souladu s přílohou III, s výjimkou následujícího:
a)
množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 vyvážených ve formě zboží získaného částečně z produktů, u kterých je platba vývozní náhrady upravena v nařízení (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2;
b)
množství vajec nebo vaječných výrobků vyvážených ve formě těstovin kódu KN 1902 11 00;
c)
množství sušiny v čerstvých těstovinách, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1;
d)
povaha základních produktů skutečně použitých při výrobě D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60 a, v případě potřeby, podíl D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) získaného ze škrobových produktů a sacharózy;
e)
množství kaseinu vyváženého ve formě zboží kódu KN 3501 90 90;
f)
stupeň Bg piva ze sladu kódu KN 2202 90 10;
g)
množství nesladového ječmene přijatá příslušnými orgány.
Při popisu zboží uvedeného na vývozním prohlášení a v žádosti o náhradu na zboží uvedené v příloze III se zohlední nomenklatura v uvedené příloze.
2. Při analýze zboží pro účely článků 45, 46, 47 nebo odstavců 1 nebo 3 tohoto článku se použijí metody analýzy uvedené v nařízení Komise (ES) č. 904/2008 (14) nebo, v případě jejich neexistence, metody uvedené v nařízení Komise (ES) č. 900/2008 (15) nebo, v případě jejich neexistence, metody použitelné u klasifikace podobného zboží dováženého do Unie podle společného celního sazebníku.
3. Na dokumentu potvrzujícím vývoz se uvedou množství vyvezeného zboží a množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 nebo odkaz na složení určené v souladu s čl. 10 odst. 4. Pokud se však používá čl. 47 odst. 2, druhá jmenovaná množství se nahradí množstvími základních produktů uvedených ve sloupci 4 přílohy IV, která odpovídají výsledkům analýzy vyvezeného zboží.
4. Aby mohla být poskytnuta náhrada na zboží kódů KN 0403 10 51 až 0403 10 99, 0403 90 71 až 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 a 3502 19 90, musí toto zboží splňovat požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a nařízení (ES) č. 853/2004, včetně požadavku, aby bylo připraveno ve schváleném zařízení a vyhovovalo požadavkům označení zdravotní nezávadnosti uvedeným v oddílu I přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004.
5. Pro účely článků 45 a 46 každý členský stát informuje Komisi o kontrolách různých druhů vyváženého zboží provedených na svém území. Komise podle toho informuje ostatní členské státy.
Článek 49
1. Podle článků 45 a 46 tohoto nařízení a za použití článku 12 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o zboží, které obsahuje obiloviny, rýži, mléko a mléčné výrobky nebo vejce uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě i), ii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, předloží dotyčná strana prohlášení o tom, že žádná z těchto složek nebyla dovezena ze třetích zemí, nebo přesně stanoví množství těchto produktů dovezených ze třetích zemí.
2. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 10 odst. 4, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
3. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 11 odst. 1 nebo v souladu s čl. 47 odst. 2, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
4. Prohlášení podle odstavců 1 až 3 musí být ověřena příslušnými orgány jakýmkoli vhodným způsobem.
KAPITOLA VI
PLATBA NÁHRADY
Článek 50
1. V případě zboží vyvezeného mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku se náhrady nevyplatí před 16. říjnem.
Pokud se jedná o zboží vyvezené na základě předložení osvědčení o náhradě vydaného na rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že existuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, platby náhrady naplánované po skončení uvedeného období se neprovedou před 16. říjnem. V tom případě se lhůty uvedené v čl. 46 odst. 8 nařízení (ES) č. 612/2009 mohou dočasně prodloužit na tři měsíce a 15 dní prostřednictvím nařízení, které se vyhlásí přede dnem 20. září v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009 platí částka stanovená v čl. 24 odst. 1 písm. a) bodě ii) nařízení (ES) č. 612/2009 bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a)
v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (16), jež buď uvádí dovozce do země určení, nebo jehož text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b)
v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 3, vyváží zboží, které neobsahuje více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se vyplácí náhrada, které má stejný osmimístný kód KN a směřuje ke stejnému příjemci či stejným příjemcům.
3. V případech uvedených v odstavci 2 mohou členské státy na základě žádosti udělit úřední povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 17 nařízení (ES) č. 612/2009 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné. Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky v něm uvedené.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 485/2008 (17).
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 28 tohoto nařízení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 2 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na veškerý vývoz, na nějž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1276/2008 (18).
5. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009, se zboží považuje za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho z dokladů uvedených v čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými v Unii, který potvrzuje, že platba odpovídající vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
6. Pro účely použití článku 27 nařízení (ES) č. 612/2009 členské státy přihlédnou k odstavci 5.
KAPITOLA VII
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 51
1. Členské státy oznámí Komisi před desátým dnem každého měsíce toto:
a)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých byla vrácena osvědčení o náhradě během předchozího měsíce v souladu s čl. 41 odst. 1;
b)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých bylo během předchozího měsíce stanoveno, že zásadní požadavek uvedený v článku 38 nebyl splněn;
c)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce, jak je uvedeno v článku 35;
d)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008.
Částky uvedené v prvním pododstavci písm. b) se rozlišují podle odkazu na rozpočtové období osvědčení o náhradě, k němuž se vztahují.
2. Před 1. listopadem každého roku oznámí členské státy Komisi celkové částky, vyjádřené v eurech, zapsané před 1. říjnem téhož roku do osvědčení o náhradě vydaných v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího kalendářního roku.
Článek 52
1. Členské státy nejpozději do konce měsíce po každém měsíci kalendářního roku sdělí Komisi prostřednictvím Systému výměny údajů, známého jako DEX (Data Exchange System), statistické údaje o zboží, na které se vztahuje toto nařízení a na něž byly v předchozím měsíci poskytnuty vývozní náhrady, přičemž údaje se rozepisují podle osmimístných kódů KN a zahrnují:
a)
množství tohoto zboží, vyjádřená v tunách nebo jiné stanovené měrné jednotce;
b)
výši vývozních náhrad, vyjádřenou v eurech, poskytnutých v předchozím měsíci na každý z dotyčných základních zemědělských produktů;
c)
množství každého ze základních zemědělských produktů, vyjádřená v tunách, pro která byly poskytnuty náhrady.
2. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky náhrad, vyjádřené v eurech, které skutečně poskytly během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, ve vztahu ke zboží vyvezenému v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího roku, a během jakýchkoli předchozích rozpočtových období, která nebyla dosud oznámena, přičemž dotyčná období uvedou.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 poskytnuté náhrady zahrnují platby předem.
4. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky, vyjádřené v eurech, zpětných uhrazení náhrad vyplacených neoprávněně, jež byly získány během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, přičemž uvedou dotyčné období (dotyčná období).
Článek 53
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od šestnáctého dne do konce předchozího měsíce a nejpozději do dvacátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od prvního do patnáctého dne daného měsíce. Je-li to vhodné, členské státy informují Komisi o tom, že mezi příslušnými dny nebyly poskytnuty žádné částky.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 55
Toto nařízení vstupuje v platnost druhým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na žádosti předkládané od 8. července 2010 o osvědčení k použití od 1. října 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. června 2010.
VERORDENING (EU) Nr. 578/2010 VAN DE COMMISSIE
van 29 juni 2010
tot uitvoering van Verordening (EG) nr. 1216/2009 van de Raad, met betrekking tot de regeling aangaande de toekenning van restituties bij uitvoer van bepaalde landbouwproducten, uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, en de criteria voor de vaststelling van de restitutiebedragen
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gelet op het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gelet op Verordening (EG) nr. 1216/2009 van de Raad van 30 november 2009 tot vaststelling van de handelsregeling voor bepaalde, door verwerking van landbouwproducten verkregen goederen (1), en met name op artikel 8, lid 3, eerste alinea,
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Verordening (EG) nr. 1043/2005 van de Commissie van 30 juni 2005 houdende de tenuitvoerlegging van Verordening (EG) nr. 3348/93 van de Raad met betrekking tot de regeling aangaande de toekenning van restituties bij uitvoer van bepaalde landbouwproducten, uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, en de criteria voor de vaststelling van de restitutiebedragen (2), is herhaaldelijk en ingrijpend gewijzigd. Omdat nieuwe wijzigingen noodzakelijk zijn, moet zij worden vervangen.
(2)
Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van 22 oktober 2007 houdende een gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten en specifieke bepalingen voor een aantal landbouwproducten („Integrale-GMO-verordening”) (3) bepaalt dat, voor zover dit nodig is om de uitvoer van de bepaalde landbouwproducten in de vorm van niet in bijlage I bij het Verdrag vermelde goederen mogelijk te maken op basis van de noteringen of de prijzen van eerstgenoemde producten op de wereldmarkt, het verschil tussen deze noteringen of prijzen en de prijzen in de Unie kan worden overbrugd door een restitutie bij uitvoer. De toekenning van restituties voor alle landbouwproducten die worden uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, moet daarom aan gemeenschappelijke regels worden onderworpen.
(3)
Om een uniforme toepassing van Verordening (EG) nr. 1234/2007 met betrekking tot de toekenning van uitvoerrestituties te waarborgen, moeten goederen uit derde landen die zijn verwerkt in goederen die worden uitgevoerd na eerst in de Unie in het vrije verkeer te zijn geweest, van deze restituties worden uitgesloten.
(4)
Uitvoerrestituties moeten worden betaald voor goederen die worden verkregen hetzij rechtstreeks uit basisproducten, hetzij uit door de verwerking daarvan verkregen producten, hetzij uit met een van deze categorieën gelijkgestelde producten. De methode ter bepaling van het bedrag van de uitvoerrestitutie moet in elk van die gevallen worden vastgesteld.
(5)
Verordening (EG) nr. 612/2009 van de Commissie van 7 juli 2009 houdende gemeenschappelijke uitvoeringsbepalingen van het stelsel van restituties bij uitvoer voor landbouwproducten (4) en Verordening (EEG) nr. 2220/85 van de Commissie van 22 juli 1985 tot vaststelling van gemeenschappelijke uitvoeringsbepalingen inzake de regeling voor het stellen van zekerheden voor landbouwproducten (5) zijn in het algemeen van toepassing op goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen. Daarom moet worden gespecificeerd op welke wijze sommige bepalingen van die verordeningen moeten worden toegepast.
(6)
Ingevolge Verordening (EG) nr. 1670/2006 van de Commissie van 10 november 2006 tot vaststelling van uitvoeringsbepalingen van Verordening (EG) nr. 1784/2003 van de Raad voor wat de vaststelling en de toekenning van aangepaste restituties voor in de vorm van bepaalde alcoholhoudende dranken uitgevoerde granen betreft (6) is de uitvoerrestitutievoet die welke geldt op de dag waarop de granen onder controle worden geplaatst voor de bereiding van alcoholhoudende dranken. Voor de toekenning van uitvoerrestituties moet de plaatsing van granen onder douanecontrole voor de bereiding van de in artikel 2 van Verordening (EG) nr. 1670/2006 bedoelde alcoholhoudende dranken derhalve gelijkwaardig aan uitvoer worden geacht.
(7)
Alcoholhoudende dranken worden geacht minder gevoelig dan andere producten te zijn voor de prijs van de landbouwproducten die voor de bereiding ervan worden gebruikt. In protocol 19 van het Verdrag betreffende de toetreding van het Verenigd Koninkrijk, Ierland en Denemarken wordt evenwel bepaald dat de noodzakelijke maatregelen moeten worden vastgesteld om het gebruik van granen uit de Unie voor de bereiding van alcoholhoudende dranken uit granen te vergemakkelijken.
(8)
Tal van goederen die door een bepaalde onderneming in welomschreven technische omstandigheden worden geproduceerd en die constante kenmerken en een constante kwaliteit bezitten, worden volgens een vast patroon uitgevoerd. Om de uitvoerformaliteiten te versoepelen, moet voor de betrokken goederen een vereenvoudigde procedure worden ingesteld, waarbij de fabrikant aan de bevoegde instanties de gegevens betreffende de fabricagevoorwaarden van genoemde goederen meedeelt die deze instanties nodig achten. Indien de hoeveelheden landbouwproducten die bij de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk zijn gebruikt, bij de bevoegde instanties worden geregistreerd, moet worden voorzien in een jaarlijkse bevestiging van deze registratie, teneinde de risico's te verminderen die resulteren uit niet-mededeling van een wijziging van deze hoeveelheden.
(9)
Vele landbouwproducten zijn aan natuurlijke en seizoenschommelingen onderhevig. Daardoor kan de samenstelling uit landbouwproducten van uitgevoerde goederen variëren. Het restitutiebedrag moet derhalve worden bepaald naar gelang van de hoeveelheden landbouwproducten die bij de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk zijn gebruikt. Wat bepaalde goederen van eenvoudige en betrekkelijk constante samenstelling betreft, moet dit bedrag echter met het oog op administratieve vereenvoudiging worden bepaald op basis van forfaitair vastgestelde hoeveelheden landbouwproducten.
(10)
Om voor een restitutie in aanmerking te komen, moeten de gebruikte landbouwproducten en vooral de uit die producten verkregen goederen worden uitgevoerd. Uitzonderingen op deze regel moeten beperkt worden uitgelegd. Tijdens de vervaardiging van de goederen kunnen de fabrikanten echter grondstoffen verliezen waarvoor niettemin Unieprijzen zijn betaald, terwijl de verliezen van buiten de Unie gevestigde fabrikanten beperkt blijven tot de wereldmarktprijzen. Bovendien worden tijdens de productie bepaalde bijproducten verkregen die in waarde duidelijk verschillen van de hoofdproducten. In sommige gevallen kunnen deze bijproducten alleen als veevoer worden gebruikt. Derhalve moeten voor het bepalen van de hoeveelheid producten die bij de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk is gebruikt, gemeenschappelijke regels worden vastgesteld.
(11)
Met het oog op de toepassing van artikel 8, lid 3, tweede alinea, van Verordening (EG) nr. 1216/2009 moeten de restituties voor basisproducten die worden uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, worden vastgesteld voor dezelfde periode als die welke voor restituties voor in ongewijzigde staat uitgevoerde landbouwproducten geldt. Er moet echter ook worden voorzien in de mogelijkheid op die regel een uitzondering te maken wanneer er sprake is van een marktverstoring die wordt vastgesteld volgens de procedure van artikel 16, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1216/2009.
(12)
Bij de vaststelling van de restitutievoet voor basisproducten of daarmee gelijkgestelde producten moet rekening worden gehouden met steunmaatregelen of andere maatregelen van gelijke werking die overeenkomstig Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van toepassing zijn.
(13)
Aardappelzetmeel moet voor de vaststelling van de uitvoerrestituties met maiszetmeel worden gelijkgesteld. De mogelijkheid moet evenwel bestaan voor aardappelzetmeel een specifieke restitutievoet vast te stellen in marktsituaties waarin de prijs voor dat zetmeel aanzienlijk lager is dan de prijs van maiszetmeel.
(14)
Overeenkomstig artikel 162, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1234/2007 mogen restituties die worden toegekend voor de uitvoer van landbouwproducten die zijn verwerkt in goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, niet hoger zijn dan de restituties die voor die producten zouden moeten worden betaald wanneer zij in ongewijzigde staat worden uitgevoerd. Daarmee moet rekening worden gehouden bij de vaststelling van de restitutievoeten en bij de opstelling van de regels voor de gelijkstelling.
(15)
Sommige goederen die vergelijkbare kenmerken hebben, kunnen door middel van diverse technieken uit verschillende basismaterialen verkregen zijn. De exporteurs moeten worden verplicht de aard van de basismaterialen te specificeren en bepaalde aangiften te doen met betrekking tot het fabricageproces indien dergelijke informatie nodig is om het recht op restitutie vast te stellen of de juiste toepasselijke restitutievoet te bepalen.
(16)
Bij de berekening van de werkelijk gebruikte hoeveelheden landbouwproducten moet rekening worden gehouden met het drogestofgehalte in het geval van zetmeel en bepaalde glucose- en maltodextrinestropen.
(17)
Wanneer de situatie op de wereldmarkt, de specifieke eisen van bepaalde markten of internationale handelsovereenkomsten dit noodzakelijk maken, moet de mogelijkheid bestaan de restitutie voor bepaalde landbouwproducten, uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, te differentiëren naar gelang van de bestemming.
(18)
Met het oog op het beheer van de restitutiebedragen die in de loop van een begrotingsjaar kunnen worden toegekend voor de uitvoer van bepaalde landbouwproducten in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, moet het mogelijk zijn op basis van de ontwikkeling van de marktsituatie in de Unie en in de wereld verschillende uitvoerrestitutievoeten vast te stellen met of zonder vaststelling vooraf van de restitutievoet.
(19)
Het bedrag aan restituties dat in een begrotingsjaar kan worden toegekend, is ingevolge de internationale verbintenissen van de Unie beperkt. Het moet mogelijk worden gemaakt goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen uit te voeren onder voorwaarden die vooraf bekend zijn. Met name moeten marktdeelnemers de garantie kunnen krijgen dat deze uitvoer in aanmerking komt voor een restitutie die in overeenstemming is met de verplichtingen van de Unie. Wanneer een dergelijke garantie niet meer kan worden gegeven, moeten de exporteurs daarvan lang genoeg van tevoren in kennis worden gesteld. De afgifte van restitutiecertificaten maakt het mogelijk de restitutieaanvragen te volgen en de houders te garanderen dat zij een restitutie zullen kunnen ontvangen tot het bedrag waarvoor het certificaat wordt afgegeven, mits zij voldoen aan de andere in voorschriften van de Unie vastgestelde voorwaarden voor de toekenning van restituties.
(20)
Voor het systeem van restitutiecertificaten moeten beheersmaatregelen worden vastgesteld. Met name moet worden voorzien in een verlagingscoëfficiënt die moet worden toegepast wanneer de aanvragen van restitutiecertificaten de beschikbare bedragen overschrijden. In bepaalde omstandigheden moet worden voorzien in de schorsing van de afgifte van restitutiecertificaten.
(21)
Restitutiecertificaten dienen om de naleving van de internationale verbintenissen van de Unie te waarborgen. Zij maken het ook mogelijk van tevoren de restitutie te bepalen die kan worden toegekend voor landbouwproducten die worden gebruikt bij de vervaardiging van goederen die naar derde landen worden uitgevoerd. Dit doel verschilt in bepaalde opzichten van het doel van de uitvoercertificaten die worden afgegeven voor basisproducten die in ongewijzigde staat worden uitgevoerd en die onderworpen zijn aan internationale verplichtingen die kwantitatieve beperkingen impliceren. Derhalve moet worden gespecificeerd welke algemene bepalingen die van toepassing zijn op certificaten in de landbouwsector, en die zijn opgenomen in Verordening (EG) nr. 376/2008 van de Commissie van 23 april 2008 houdende gemeenschappelijke uitvoeringsbepalingen inzake het stelsel van invoer-, uitvoer- en voorfixatiecertificaten voor landbouwproducten (7), niet van toepassing zijn voor restitutiecertificaten.
(22)
De meeste restitutievoeten worden donderdags vastgesteld of gewijzigd. Het risico dat aanvragen tot vaststelling vooraf voor producten om speculatieve redenen worden ingediend, moet worden verkleind. Aanvragen om vaststelling vooraf die donderdags worden ingediend, worden daarom geacht op de volgende werkdag te zijn ingediend.
(23)
Om de toepassing van het stelsel van restituties bij uitvoer door de lidstaten te vergemakkelijken, moeten de restitutievoeten voor de verschillende basisproducten die zijn verwerkt in goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, vooraf op hetzelfde moment worden vastgesteld.
(24)
Het is mogelijk dat certificaataanvragen worden ontvangen voor grotere bedragen dan kunnen worden toegekend. Het begrotingsjaar moet daarom worden verdeeld in perioden, zodat zowel aan betrokkenen die aan het einde van het begrotingsjaar als aan betrokkenen die in het begin van het begrotingsjaar uitvoeren, de mogelijkheid kan worden gegeven certificaten te verkrijgen. In voorkomend geval moet tevens worden voorzien in de vaststelling van een coëfficiënt ter verlaging van het totaal van de gedurende een bepaalde periode aangevraagde bedragen.
(25)
Wanneer het totale bedrag van de voor een bepaalde tranche aangevraagde restituties lager is dan het voor die tranche beschikbare bedrag, moet de indiening van aanvragen van restitutiecertificaten op weekbasis worden toegestaan voor het resterende bedrag dat voor die tranche beschikbaar is.
(26)
Gespecificeerd moet worden hoe sommige bepalingen van Verordening (EG) nr. 376/2008 met betrekking tot certificaten waarin de uitvoerrestitutie vooraf wordt vastgesteld en die worden aangevraagd in verband met een aanbesteding die in een invoerend derde land is uitgeschreven, op restitutiecertificaten moeten worden toegepast.
(27)
Er moeten voorwaarden voor het vrijgeven van de zekerheid die voor restitutiecertificaten is gesteld, worden vastgesteld. Deze voorwaarden moeten onder meer betrekking hebben op de verplichtingen die worden beschouwd als primaire eisen waarvoor een zekerheid wordt gesteld, alsmede op de documenten die moeten worden overgelegd om de nakoming van de verplichtingen aan te tonen.
(28)
De meeste exporteurs ontvangen per jaar voor minder dan 100 000 euro aan restituties. De desbetreffende exporten zijn van geringe economische betekenis en hebben betrekking op niet meer dan een klein deel van de restitutiebedragen die worden toegekend voor landbouwproducten die worden uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen. In die gevallen moet het daarom mogelijk zijn kleine exporteurs vrij te stellen van de verplichting tot het overleggen van een certificaat. Met het oog op vereenvoudiging moeten zij onder bepaalde omstandigheden het recht krijgen restitutiecertificaten te gebruiken zonder de status van kleine exporteur te verliezen. Om misbruik te voorkomen, moet de toepassing van die uitzondering echter worden beperkt tot de lidstaat waar de kleine exporteur gevestigd is.
(29)
Er moeten toezichtregelingen worden ingesteld uitgaande van het beginsel dat de exporteur bij iedere uitvoer bij de bevoegde instanties aangifte doet van de hoeveelheden producten die bij de vervaardiging van de uit te voeren goederen zijn verwerkt. De bevoegde instanties moeten alle nodig geachte maatregelen nemen om de juistheid van deze aangiften te verifiëren.
(30)
Het kan voorkomen dat de bevoegde instanties die met de controle op de uitvoeraangifte belast zijn, niet over voldoende bewijsstukken beschikken om de aangifte van de gebruikte hoeveelheden te aanvaarden, zelfs als deze gebaseerd is op een scheikundige analyse. Dergelijke situaties dreigen zich vooral voor te doen wanneer de uit te voeren goederen in een andere lidstaat dan de lidstaat van uitvoer zijn vervaardigd. Zo nodig moeten de bevoegde instanties van de lidstaat van uitvoer rechtstreeks van de bevoegde instanties van de andere lidstaten alle bij die instanties beschikbare gegevens over de vervaardiging van bedoelde goederen kunnen verkrijgen.
(31)
In overleg met de bevoegde instanties van de lidstaat waar de goederen worden vervaardigd, moet worden toegestaan dat een vereenvoudigde aangifte van de gebruikte producten wordt ingediend in de vorm van de gecumuleerde hoeveelheden van die producten, op voorwaarde dat de betrokken fabrikanten de gedetailleerde informatie over de gebruikte producten ter beschikking van de genoemde instanties houden.
(32)
De exporteur van de goederen kan niet altijd de precieze hoeveelheid gebruikte landbouwproducten kennen waarvoor hij restitutie kan vragen, met name wanneer hij niet de fabrikant is. Hij is daarom niet altijd in staat de hoeveelheden aan te geven. Daarom moet een alternatieve regeling voor de berekening van de restitutie worden ingevoerd, waarvoor de belanghebbende kan vragen in aanmerking te komen, die slechts geldt voor bepaalde goederen en uitgaat van een scheikundige analyse van deze goederen en waarbij van een voor dat doel opgestelde tabel gebruik wordt gemaakt..
(33)
Ingevolge artikel 28 van Verordening (EG) nr. 612/2009 wordt geen restitutie verleend indien de producten op de dag waarop de aangifte ten uitvoer wordt aanvaard, niet van gezonde handelskwaliteit zijn. Om ervoor te zorgen dat dit voorschrift op eenvormige wijze wordt toegepast, moet worden verduidelijkt dat het voor de toekenning van een restitutie voor bepaalde dierlijke producten die vallen onder Verordening (EG) nr. 852/2004 van het Europees Parlement en de Raad van 29 april 2004 inzake levensmiddelenhygiëne (8) en onder Verordening (EG) nr. 853/2004 van het Europees Parlement en de Raad van 29 april 2004 houdende vaststelling van specifieke hygiënevoorschriften voor levensmiddelen van dierlijke oorsprong (9), en die zijn opgenomen in bijlage II bij deze verordening, noodzakelijk is dat die dierlijke producten bereid zijn overeenkomstig de voorschriften van die verordeningen en van het vereiste keurmerk zijn voorzien.
(34)
Het is van wezenlijk belang de Commissie in staat te stellen toezicht te houden op de vastgestelde maatregelen betreffende de toegekende uitvoerrestituties. Daarom moeten de bevoegde instanties van de lidstaten de Commissie bepaalde statistische gegevens toezenden. Het formaat en de omvang van deze gegevens moeten worden vastgelegd.
(35)
Ingevolge artikel 12, leden 1 en 4, van Verordening (EG) nr. 612/2009 moeten bestanddelen, andere dan de suikerproducten bedoeld in artikel 162, lid 1, onder a) iii) en onder b), van Verordening (EG) nr. 1234/2007, waarvoor een uitvoerrestitutie wordt toegestaan, van oorsprong uit de Unie moeten zijn. Er moeten daarom maatregelen worden vastgesteld die de naleving van deze voorwaarde waarborgen.
(36)
Het aantal aanvragen op grond waarvan restituties overeenkomstig deze verordening worden toegekend, is hoog. De meeste goederen waarvoor die aanvragen worden ingediend, worden in welomschreven technische omstandigheden geproduceerd, bezitten constante kenmerken en een constante kwaliteit en worden volgens een vast patroon uitgevoerd, terwijl hun wijze van vervaardiging door de bevoegde instanties geregistreerd en bevestigd is. Gezien deze bijzondere omstandigheden moeten de lidstaten ter vereenvoudiging van het administratieve werk dat met de toekenning van uitvoerrestituties in het kader van deze verordening gepaard gaat, bij de toepassing van artikel 24 van Verordening (EG) nr. 612/2009 meer flexibiliteit krijgen met betrekking tot de drempels waaronder zij de marktdeelnemers kunnen vrijstellen van het verstrekken van de vereiste bewijsstukken met uitzondering van het vervoersdocument.
(37)
Er moet worden gezorgd voor eenvormige toepassing in de gehele Unie van de bepalingen inzake de toekenning van restituties voor goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen. Hiertoe moet elke lidstaat de Commissie mededeling doen van de toezichtregelingen waarvan hij voor de verschillende soorten uitgevoerde goederen op zijn grondgebied gebruikmaakt.
(38)
Er moet voldoende tijd worden gegeven voor de omschakeling van de administratieve regelingen voor restitutiecertificaten van Verordening (EG) nr. 1043/2005 naar de administratieve regeling van deze verordening.
(39)
De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Comité van beheer voor horizontale vraagstukken inzake het handelsverkeer in verwerkte landbouwproducten die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
HOOFDSTUK I
ONDERWERP EN DEFINITIES
Artikel 1
1. Deze verordening stelt de bepalingen vast tot uitvoering van Verordening (EG) nr. 1216/2009, met betrekking tot de regeling aangaande de toekenning van restituties bij uitvoer krachtens Verordening (EG) nr. 1234/2007.
Zij is van toepassing op de uitvoer van basisproducten, van door de verwerking daarvan verkregen producten of van overeenkomstig artikel 3 van deze verordening met een van deze twee categorieën gelijkgestelde producten, wanneer die producten worden uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, maar zijn vermeld in bijlage XX, delen I tot en met V, bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 en in bijlage II bij deze verordening.
2. De in lid 1 bedoelde uitvoerrestitutie wordt niet verleend voor goederen die overeenkomstig artikel 29 van het Verdrag in het vrije verkeer zijn gebracht en die opnieuw zijn uitgevoerd.
Er wordt geen restitutie voor deze goederen toegekend wanneer zij worden uitgevoerd na verwerking of wanneer zij in andere goederen zijn verwerkt.
3. Behalve voor granen worden geen restituties toegekend voor producten die worden gebruikt bij de vervaardiging van de alcohol die verwerkt is in de in bijlage II genoemde, onder GN-code 2208 vallende alcoholhoudende dranken.
Artikel 2
1. Voor de toepassing van deze verordening wordt verstaan onder:
a) „begrotingsperiode”: de periode van 1 oktober van een bepaald jaar tot en met 30 september van het daaropvolgende jaar;
b) „begrotingsjaar”: de periode van 16 oktober van een bepaald jaar tot en met 15 oktober van het daaropvolgende jaar;
c) „basisproducten”: de producten die zijn opgenomen in bijlage I bij deze verordening;
d) „bestanddelen”: basisproducten, door de verwerking daarvan verkregen producten of met een van deze beide categorieën gelijkgestelde producten die voor de vervaardiging van de goederen worden gebruikt en die zijn opgenomen in artikel 162, lid 1, onder a) i), ii), iii), v) en vii) en onder b), van Verordening (EG) nr. 1234/2007;
e) „goederen”: producten die niet vallen onder bijlage I bij het Verdrag, maar die zijn vermeld in bijlage XX, delen I tot en met V, bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 en in bijlage II bij deze verordening;
f) „de Overeenkomst”: de Overeenkomst inzake de landbouw die tijdens de Uruguayronde van multilaterale handelsbesprekingen is gesloten;
g) „voedselhulp”: voedselhulptransacties die voldoen aan de voorwaarden van artikel 10, lid 4, van de Overeenkomst;
h) „reststoffen”: de producten van het fabricageproces die een duidelijk andere samenstelling hebben dan de uitgevoerde goederen en die niet in de handel kunnen worden gebracht;
i) „bijproducten”: de tijdens het fabricageproces verkregen producten of goederen die een andere samenstelling of andere kenmerken hebben dan de uitgevoerde goederen en die in de handel kunnen worden gebracht;
j) „verliezen”: de hoeveelheden producten of goederen die het fabricageproces oplevert vanaf de fase waarin landbouwproducten onverwerkt bij de fabricage worden gebruikt, behalve de hoeveelheden goederen die worden uitgevoerd, en behalve de reststoffen en bijproducten die niet in de handel kunnen worden gebracht;
2. Voor de toepassing van lid 1, onder h), i) en j), worden de tijdens het betrokken fabricageproces verkregen producten met een andere samenstelling dan de uitgevoerde goederen, die worden verkocht tegen een vergoeding die uitsluitend de voor de verwijdering ervan gemaakte kosten vertegenwoordigt, niet beschouwd als in de handel gebracht.
Voor de toepassing van lid 1, onder j), worden producten of goederen die het fabricageproces oplevert en die, al d niet tegen vergoeding, alleen als veevoer kunnen worden afgezet, met verliezen gelijkgesteld.
Artikel 3
1. Aardappelzetmeel bedoeld bij GN-code 1108 13 00 dat rechtstreeks is verkregen uit aardappelen met uitsluiting van bijproducten, wordt gelijkgesteld met een verwerkingsproduct van mais.
2. Wei bedoeld bij de GN-codes 0404 10 48 tot en met 0404 10 62, niet ingedikt, ook indien bevroren, wordt gelijkgesteld met wei in poeder bedoeld in bijlage I, hierna „productgroep 1” genoemd.
3. De volgende producten worden gelijkgesteld met melk in poeder met een vetgehalte van niet meer dan 1,5 % bedoeld in bijlage I, hierna „productgroep 2” genoemd:
a)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 11, 0403 90 51 en 0404 90 21, niet ingedikt, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, ook indien bevroren, met een melkvetgehalte van niet meer dan 0,1 gewichtspercent;
b)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 11, 0403 90 11 en 0404 90 21, in poeder, in korrels of in andere vaste vorm, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, met een melkvetgehalte van niet meer dan 1,5 gewichtspercent.
4. De volgende producten worden gelijkgesteld met melk in poeder met een vetgehalte van 26% bedoeld in bijlage I, hierna „productgroep 3” genoemd:
a)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 en 0404 90 23, niet ingedikt, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, ook indien bevroren, met een melkvetgehalte van meer dan 0,1 doch niet meer dan 6 gewichtspercenten;
b)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes codes 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0404 90 19, 0404 90 23 en 0404 90 29, in poeder, in korrels of in andere vaste vorm, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, met een melkvetgehalte van meer dan 1,5 doch minder dan 45 gewichtspercenten.
5. De volgende producten worden gelijkgesteld met productgroep 6:
a)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 en 0404 90 29, niet ingedikt, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, met een melkvetgehalte van meer dan 6 gewichtspercenten;
b)
melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 19, 0403 90 19 en 0404 90 29, in poeder, in korrels of in andere vaste vorm, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, met een melkvetgehalte van niet minder dan 45 gewichtspercenten;
c)
boter en andere van melk afkomstige vetstoffen, met een melkvetgehalte van niet minder dan 62, maar niet gelijk aan 82 gewichtspercenten, bedoeld bij de GN-codes 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 en 0405 90 90.
6. Melk, room en zuivelproducten bedoeld bij de GN-codes 0403 10 11 tot en met 0403 10 19, 0403 90 51 tot en met 0403 90 59 en 0404 90 21 tot en met 0404 90 29, ingedikt, niet in poeder, in korrels of in andere vaste vorm, zonder toegevoegde suiker of andere zoetstoffen, worden, wat het niet-vette gedeelte van de droge stof van het product betreft, gelijkgesteld met productgroep 2. Het melkvetgedeelde van het product wordt gelijkgesteld met productgroep 6.
De eerste alinea geldt ook voor kaas en wrongel.
7. Gedopte rijst bedoeld bij GN-code 1006 20 en halfwitte rijst bedoeld bij de GN-codes 1006 30 21 tot en met 1006 30 48 worden gelijkgesteld met volwitte rijst bedoeld bij de GN-codes 1006 30 61 tot en met 1006 30 98.
8. Wanneer de volgende producten voldoen aan de bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 en Verordening (EG) nr. 951/2006 (10) van de Commissie vastgestelde voorwaarden om een restitutie te kunnen krijgen en in ongewijzigde staat worden uitgevoerd, worden zij gelijkgesteld met witte suiker bedoeld bij GN-code 1701 99 10:
a)
beetwortelsuiker of rietsuiker van GN-code 1701 11 90 of GN-code 1701 12 90 die in droge toestand 92 of meer gewichtspercenten sacharose bevat, bepaald met behulp van de polarimeter;
b)
suiker bedoeld bij de GN-codes 1701 91 00 of 1701 99 90;
c)
de producten bedoeld in bijlage I, deel III, onder c), van Verordening (EG) nr. 1234/2007, met uitsluiting van mengsels die gedeeltelijk zijn verkregen uit producten die onder bijlage I, deel I, bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 vallen;
d)
de producten bedoeld in bijlage I, deel III, onder d) en g), bij Verordening (EG) nr. 1234/2007, met uitsluiting van mengsels die gedeeltelijk zijn verkregen uit producten die onder bijlage I bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 vallen.
Artikel 4
Verordening (EG) nr. 612/2009 en Verordening (EEG) nr. 2220/85 zijn in aanvulling op deze verordening van toepassing, tenzij in artikel 39, lid 4, en artikel 50 van deze verordening anders is bepaald.
HOOFDSTUK II
UITVOERRESTITUTIES
AFDELING 1
Wijze van berekening
Artikel 5
1. Het bedrag van de restitutie, toegekend voor de overeenkomstig afdeling 2 bepaalde hoeveelheid van elk der basisproducten die, in de vorm van eenzelfde goed, worden uitgevoerd, wordt verkregen door deze hoeveelheid te vermenigvuldigen met de restitutievoet voor het desbetreffende basisproduct die overeenkomstig afdeling 3 per gewichtseenheid is berekend.
2. Wanneer overeenkomstig artikel 15, lid 2, verschillende restitutievoeten worden toegepast voor eenzelfde basisproduct, wordt een afzonderlijk bedrag berekend voor elke hoeveelheid van dit basisproduct waarop een afzonderlijke restitutievoet van toepassing is.
3. Wanneer een goed in uitgevoerde goederen is verwerkt, is de restitutievoet voor de berekening van het bedrag voor elk der basisproducten, voor uit de verwerking daarvan verkregen producten of voor producten die ingevolge artikel 3 met een van deze beide categorieën worden gelijkgesteld, die bij de vervaardiging van de uitgevoerde goederen zijn verwerkt, dezelfde als in geval van uitvoer van het eerstgenoemde goed in onverwerkte staat.
AFDELING 2
Referentiehoeveelheid
Artikel 6
Voor goederen wordt de voor de berekening van het restitutiebedrag in aanmerking te nemen hoeveelheid van elk der basisproducten, hierna „referentiehoeveelheid” genoemd, bepaald overeenkomstig de artikelen 7, 8 en 9, behalve wanneer wordt verwezen naar bijlage III of wanneer artikel 47, tweede alinea, van toepassing is.
Artikel 7
Bij gebruikmaking van een basisproduct in onverwerkte staat of van een daarmee gelijkgesteld product is de referentiehoeveelheid de voor de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk gebruikte hoeveelheid, met inachtneming van de in bijlage VII opgenomen omrekeningsnormen.
Artikel 8
1. Bij gebruikmaking van een product dat valt onder artikel 1, lid 1, onder a), en onder bijlage I, deel I, bij Verordening (EG) nr. 1234/2007 of onder artikel 1, lid 1, onder b) en onder bijlage I, deel II, bij Verordening (EG) nr. 1234/2007, is de referentiehoeveelheid de voor de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk gebruikte hoeveelheid, herleid tot een hoeveelheid van het basisproduct door toepassing van de in bijlage V bij deze verordening opgenomen coëfficiënten, indien voor het betrokken product een van de volgende gevallen geldt:
a)
het betrokken product wordt verkregen door verwerking van een basisproduct of van een daarmee gelijkgesteld product;
b)
het betrokken product wordt gelijkgesteld met een product dat wordt verkregen door verwerking van een basisproduct; of
c)
het betrokken product wordt verkregen door verwerking van een product dat wordt gelijkgesteld met een product dat wordt verkregen door verwerking van een basisproduct.
2. In afwijking van lid 1 bedraagt de referentiehoeveelheid voor alcohol uit granen die verwerkt is in alcoholhoudende dranken bedoeld bij GN-code 2208 3,4 kg gerst per volumeprocent alcohol uit granen per hectoliter uitgevoerde alcoholhoudende drank.
Artikel 9
1. Behoudens artikel 11, is bij gebruikmaking van een van de volgende producten de referentiehoeveelheid voor elk van de basisproducten gelijk aan de hoeveelheid die door de bevoegde instanties overeenkomstig artikel 45 is vastgesteld:
a)
een product dat niet onder bijlage I bij het Verdrag valt en dat wordt verkregen door verwerking van een in de artikelen 7 of 8 van deze verordening bedoeld product;
b)
een product verkregen door menging of verwerking van verscheidene in de artikelen 7 of 8 bedoelde producten, of van onder a), in deze alinea, bedoelde producten.
De referentiehoeveelheid wordt bepaald op basis van de hoeveelheid product die bij de vervaardiging van de uitgevoerde goederen werkelijk wordt gebruikt.
Voor de berekening van deze hoeveelheid zijn de in bijlage VII vastgestelde omrekeningsnormen of, naar gelang het geval, de in artikel 8 vastgestelde bijzondere berekeningsregels, gelijkwaardigheidsverhoudingen en coëfficiënten van toepassing.
2. In afwijking van lid 1 bedraagt de referentiehoeveelheid voor alcoholhoudende dranken op basis van granen, die zijn verwerkt in alcoholhoudende dranken bedoeld bij GN-code 2208 3,4 kg gerst per volumeprocent alcohol uit granen, per hectoliter uitgevoerde alcoholhoudende drank.
Artikel 10
1. Voor de toepassing van de artikelen 6 tot en met 9 worden als werkelijk gebruikt beschouwd, de producten die in onverwerkte staat in het productieproces van het uitgevoerde goed zijn gebruikt.
2. Indien in een fase van het productieproces van dit goed een basisproduct zelf wordt verwerkt tot een ander verder verwerkt basisproduct dat in een volgende fase wordt gebruikt, wordt alleen dit laatste basisproduct beschouwd als werkelijk gebruikt.
3. De werkelijk gebruikte hoeveelheden producten, in de zin van lid 1, worden bepaald voor elk van de uitgevoerde goederen.
4. In afwijking van de leden 1, 2 en 3 kunnen in geval van regelmatig plaatsvindende uitvoer van door een bepaalde onderneming in duidelijk omschreven technische omstandigheden vervaardigde goederen die constante kenmerken en een constante kwaliteit bezitten, die hoeveelheden met instemming van de bevoegde instantie worden bepaald, hetzij op basis van de wijze van vervaardiging van genoemde goederen, hetzij op basis van de gemiddelde hoeveelheden van de producten die over een bepaalde periode voor de vervaardiging van een gegeven hoeveelheid van deze goederen zijn gebruikt. De aldus bepaalde hoeveelheden producten worden in aanmerking genomen zolang er geen wijziging optreedt in de fabricageomstandigheden van de goederen.
De aldus bepaalde hoeveelheden producten moeten ten minste eenmaal per jaar worden bevestigd, tenzij de bevoegde instantie officieel toestemming heeft gegeven.
Artikel 11
1. Voor de in bijlage III genoemde goederen is de referentiehoeveelheid in kilogram basisproduct per 100 kg goederen de hoeveelheid die in die bijlage naast elk van die goederen is vermeld.
Voor verse deegwaren echter worden de in bijlage III vermelde hoeveelheden basisproducten omgerekend in een daarmee overeenkomende hoeveelheid droge deegwaren door deze hoeveelheden te vermenigvuldigen met het in procent uitgedrukte gehalte aan droge stof van de deegwaren en het resultaat te delen door 88.
2. Wanneer de in bijlage III vermelde goederen gedeeltelijk zijn vervaardigd van producten waarvoor de betaling van uitvoerrestitutie onder Verordening (EG) nr. 1234/2007 valt en gedeeltelijk van andere producten, wordt de referentiehoeveelheid voor de eerstgenoemde producten bepaald overeenkomstig de artikelen 6 tot en met 10.
Artikel 12
1. Voor het bepalen van de werkelijk gebruikte hoeveelheden landbouwproducten zijn de leden 2 en 3 van toepassing.
2. Alle landbouwproducten die worden gebruikt in de zin van artikel 10 en die recht geven op een restitutie, maar die tijdens het normale verloop van het productieproces verdwijnen in de vorm van damp of rook of door omzetting in poeder of as die niet terugwinbaar zijn, komen in aanmerking voor die restitutie voor alle gebruikte hoeveelheden.
3. De hoeveelheden goederen die niet worden uitgevoerd, komen niet in aanmerking voor restituties voor de werkelijk gebruikte hoeveelheden landbouwproducten.
Wanneer deze goederen dezelfde samenstelling hebben als de uitgevoerde goederen, kunnen de hoeveelheden landbouwproducten die bij de vervaardiging van de laatstgenoemde werkelijk zijn gebruikt, naar evenredigheid worden verminderd.
Artikel 13
1. In afwijking van artikel 12, lid 3, komen verliezen van 2 gewichtspercenten of minder die normaal optreden bij de vervaardiging van de goederen, voor restitutie in aanmerking.
De drempel van 2% wordt berekend als de verhouding tussen het gewicht van de droge stof van alle gebruikte grondstoffen, na aftrek van de in artikel 12, lid 2, bedoelde hoeveelheden, en het gewicht van de droge stof van de uitgevoerde goederen, of door middel van elke andere berekeningsmethode die is aangepast aan de omstandigheden waarin de goederen worden vervaardigd.
2. Wanneer de normaal bij de vervaardiging van de goederen optredende verliezen groter zijn dan 2%, bestaat voor de verliezen boven die drempel geen recht op restitutie voor de werkelijk gebruikte hoeveelheden landbouwproducten. De bevoegde instanties van de lidstaten kunnen echter naar behoren gerechtvaardigde hogere verliezen aanvaarden. De lidstaten delen de Commissie de gevallen mee waarin de instanties hogere verliezen hebben aanvaard, alsmede de redenen waarom zij deze hebben aanvaard.
3. De hoeveelheden werkelijk gebruikte landbouwproducten die in reststoffen aanwezig zijn, komen voor restitutie in aanmerking.
4. Wanneer bijproducten worden verkregen, worden de werkelijk gebruikte hoeveelheden landbouwproducten respectievelijk aan de uitgevoerde goederen en de bijproducten toegewezen.
AFDELING 3
Restitutievoeten
Artikel 14
1. De restitutievoet voor de in bijlage I bij deze verordening opgenomen producten die worden uitgevoerd in de vorm van goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, zoals bepaald in artikel 164 van Verordening (EG) nr. 1234/2007, wordt door de Commissie per 100 kg basisproduct vastgesteld voor dezelfde periode als voor de restituties voor die producten die in ongewijzigde staat worden uitgevoerd.
2. In afwijking van lid 1 kan de restitutie echter worden vastgesteld volgens een ander tijdschema, dat is vastgesteld volgens de in artikel 16, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1216/2009 bedoelde procedure.
Artikel 15
1. Bij de vaststelling van de restitutievoet houdt de Commissie met name rekening met:
a)
de gemiddelde kosten waartegen de verwerkende industrieën zich op de markt van de Unie van basisproducten kunnen voorzien, en de op de wereldmarkt geldende prijzen;
b)
de hoogte van de restituties voor de uitvoer van verwerkte landbouwproducten die onder bijlage I bij het Verdrag vallen en waarvan de vervaardiging in vergelijkbare omstandigheden geschiedt;
c)
de noodzaak gelijke mededingingsvoorwaarden te waarborgen tussen de industrieën die producten uit de Unie gebruiken en die welke producten uit derde landen onder regelingen inzake actieve veredeling gebruiken;
d)
de te verwachten ontwikkeling van de begrotingsuitgaven enerzijds en van de prijzen voor basisproducten in de Unie en op de wereldmarkt anderzijds;
e)
beperkingen voortvloeiende uit op grond van artikel 218 van het Verdrag gesloten akkoorden.
2. Bij de vaststelling van de restitutievoeten wordt in voorkomend geval rekening gehouden met de steunmaatregelen of andere maatregelen van gelijke werking, die voor de basisproducten of de daarmede gelijkgestelde producten in alle lidstaten uit hoofde van Verordening (EG) nr. 1234/2007 worden toegepast op basisproducten of daarmede gelijkgestelde producten.
3. De restituties die worden toegekend bij de uitvoer van landbouwproducten die zijn verwerkt in goederen die niet onder bijlage I bij het Verdrag vallen, mogen niet hoger zijn dan de restituties die voor die producten zouden moeten worden betaald wanneer zij in ongewijzigde staat worden uitgevoerd.
Artikel 16
1. In het geval van aardappelzetmeel bedoeld bij GN-code 1108 13 00 wordt de restitutievoet afzonderlijk vastgesteld in maisequivalenten overeenkomstig de procedure van artikel 195, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1234/2007 en overeenkomstig de in artikel 15, lid 1, van deze verordening genoemde criteria. De gebruikte hoeveelheden aardappelzetmeel worden overeenkomstig artikel 8 van deze verordening omgerekend in equivalente hoeveelheden mais.
2. Wanneer evenwel voor mengsels van D-glucitol (sorbitol) bedoeld bij de GN-codes2905 44 en 3824 60 de belanghebbende in de in artikel 45 bedoelde aangifte geen opgave doet van de in artikel 48, lid 1, onder d), vereiste gegevens of wanneer de betrokken partij bij de aangifte niet voldoende documenten verstrekt, wordt voor die mengsels de restitutievoet toegepast die geldt voor het basisproduct in het mengsel waarvoor de restitutievoet het laagste is.
Artikel 17
1. De restituties voor zetmeel bedoeld bij de GN-codes 1108 11 00 tot en met 1108 19 90 of voor de producten vermeld in bijlage I, deel I, onder d), bij Verordening (EG) nr. 1234/2007, die zijn verkregen door verwerking van dergelijk zetmeel, worden slechts toegekend na overlegging van een verklaring van de leverancier dat de producten rechtstreeks uit graan, aardappelen of rijst zijn verkregen met uitsluiting van het gebruik van bij de productie van andere landbouwproducten of goederen verkregen bijproducten.
2. De in lid 1 bedoelde verklaring geldt, behoudens herroeping, voor elke volgende levering afkomstig van dezelfde fabrikant. Zij wordt gecontroleerd overeenkomstig artikel 45.
Artikel 18
1. Indien het drogestofgehalte van aardappelzetmeel dat krachtens artikel 3, lid 1, met maiszetmeel wordt gelijkgesteld, gelijk is aan of hoger is dan 80%, is de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet van toepassing. Indien het drogestofgehalte lager is dan 80% is de restitutievoet gelijk aan de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet, vermenigvuldigd met het feitelijke percentage van het drogestofgehalte en gedeeld door 80.
Voor alle andere zetmeelsoorten is, indien het drogestofgehalte gelijk is aan of hoger is dan 87%, de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet van toepassing. Indien het drogestofgehalte lager is dan 87% is de restitutievoet gelijk aan de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet, vermenigvuldigd met het feitelijke percentage van het drogestofgehalte en gedeeld door 87.
2. Indien het drogestofgehalte van glucose- of maltodextrinestropen bedoeld bij de GN-codes 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 of 2106 90 55 78% of meer bedraagt, is de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet van toepassing. Indien het drogestofgehalte van dergelijke stropen minder is dan 78%, is de restitutievoet gelijk aan de volgens artikel 14 vastgestelde restitutievoet, vermenigvuldigd met het feitelijke percentage van het drogestofgehalte en gedeeld door 78.
3. Voor de toepassing van lid 1 wordt het drogestofgehalte van zetmeel bepaald volgens de in bijlage IV bij Verordening (EG) nr. 687/2008 (11) van de Commissie bedoelde methode en wordt het drogestofgehalte van glucose- of maltodextrinestropen bepaald volgens de in bijlage II bij Richtlijn 79/796/EEG (12) van de Commissie bedoelde methode 2 of elke andere geschikte analysemethode die ten minste dezelfde waarborgen biedt.
4. Bij de in artikel 45 bedoelde aangifte moet de aanvrager het drogestofgehalte van het gebruikte zetmeel of van de gebruikte glucose- of maltodextrinestropen aangeven.
Artikel 19
1. De restituties voor caseïne bedoeld bij GN-code 3501 10, caseïnaten bedoeld bij GN-code 3501 90 90 of ovoalbumine bedoeld bij de GN-codes 3502 11 90 en 3502 19 90, uitgevoerd in ongewijzigde staat, kunnen naar gelang van de bestemming worden gedifferentieerd als dat noodzakelijk is wegens:
a)
de toestand van de wereldhandel in die goederen;
b)
specifieke eisen van sommige markten;
c)
internationale handelsovereenkomsten.
2. De restitutievoet voor goederen bedoeld bij de GN-codes 1902 11 00, 1902 19 en 1902 40 10 kan naar gelang van de bestemming worden gedifferentieerd.
3. De restitutie kan verschillend zijn naargelang de restitutievoet overeenkomstig artikel 26 al dan niet vooraf is vastgesteld.
Artikel 20
1. De restitutievoet is die welke geldt op de dag waarop de goederen worden uitgevoerd, behalve in de volgende gevallen:
a)
overeenkomstig artikel 26 is verzocht om vaststelling vooraf van de restitutievoet;
b)
een aanvraag is gedaan overeenkomstig artikel 37, lid 2, en de restitutievoet is vooraf vastgesteld op de dag waarop de aanvraag van het restitutiecertificaat is ingediend.
2. In geval van toepassing van het stelsel van vaststelling vooraf van de restitutievoet, is de restitutievoet die geldt op de dag van de indiening van het verzoek om vaststelling vooraf, van toepassing op goederen die worden uitgevoerd op een latere datum tijdens de geldigheidsduur van het restitutiecertificaat zoals bepaald in artikel 35, lid 2.
Voor verwerkte producten op basis van granen en rijst wordt de restitutievoet aangepast volgens dezelfde regels als die welke worden toegepast bij de vaststelling vooraf van de restitutievoet voor basisproducten die in ongewijzigde staat worden uitgevoerd, evenwel met gebruikmaking van de in bijlage V vermelde omrekeningscoëfficiënten.
3. Voor uittreksels van restitutiecertificaten, in de zin van Verordening (EG) nr. 376/2008, kunnen geen vaststellingen vooraf worden verricht los van de certificaten waarop zij betrekking hebben.
HOOFDSTUK III
RESTITUTIECERTIFICATEN
AFDELING 1
Algemene bepalingen
Artikel 21
1. De lidstaten geven aan iedere aanvrager, ongeacht zijn plaats van vestiging in de Unie, restitutiecertificaten af die in de gehele Unie geldig zijn.
De restitutiecertificaten garanderen de betaling van de restitutie, mits de in hoofdstuk V vastgestelde voorwaarden zijn vervuld. In het certificaat kunnen de restitutievoeten vooraf worden vastgesteld. De certificaten zijn slechts in één begrotingsperiode geldig.
2. De toekenning van restituties voor de uitvoer van basisproducten in de vorm van in bijlage II vermelde goederen of voor onder douanecontrole geplaatste granen voor de vervaardiging van alcoholhoudende dranken bedoeld in artikel 2 van Verordening (EG) nr. 1670/2006, is afhankelijk van de overlegging van een overeenkomstig artikel 24 van deze verordening afgegeven restitutiecertificaat.
De in de eerste alinea bedoelde granen worden geacht te zijn uitgevoerd.
De eerste alinea is niet van toepassing op leveringen bedoeld in artikel 4, lid 1, tweede alinea, derde streepje, artikel 33, lid 1, artikel 37, lid 1, artikel 41, lid 1, en artikel 43, lid 1, van Verordening (EG) nr. 612/2009 en op de uitvoer bedoeld in hoofdstuk IV van deze verordening.
3. De toekenning van de restitutie uit hoofde van het in artikel 20, lid 2, bedoelde stelsel van vaststelling vooraf is afhankelijk van de overlegging van een restitutiecertificaat waarin de vaststelling vooraf van de restitutievoeten is opgenomen.
Artikel 22
1. Verordening (EG) nr. 376/2008 is van toepassing op de in deze verordening bedoelde restitutiecertificaten.
2. De bepalingen in Verordening (EG) nr. 376/2008 betreffende de rechten en de verplichtingen die voortvloeien uit de restitutiecertificaten die in hoeveelheden zijn gespecificeerd, zijn van overeenkomstige toepassing op de rechten en de verplichtingen die voortvloeien uit de in deze verordening bedoelde restitutiecertificaten die in euro’s zijn gespecificeerd, rekening houdend met bijlage VI bij deze verordening.
3. In afwijking van de leden 1 en 2 van dit artikel zijn artikel 7, leden 2 en 4, de artikelen 8, 11 en 13, artikel 17, lid 1, de artikelen 20, 23, 31, 32 en 34, artikel 35, lid 6, en de artikelen 41, 45, 46 en 48 van Verordening (EG) nr. 376/2008 niet van toepassing op de in deze verordening bedoelde restitutiecertificaten.
4. Voor de toepassing van de artikelen 39 en 40 van Verordening (EG) nr. 376/2008 kunnen certificaten die tot en met 30 september geldig zijn, niet worden verlengd.
In deze gevallen wordt het certificaat voor de als gevolg van overmacht niet aangevraagde bedragen geannuleerd en de desbetreffende zekerheid vrijgegeven.
Artikel 23
1. Aanvragen voor restitutiecertificaten, behalve die voor de in artikel 36 bedoelde voedselhulptransacties, zijn slechts geldig indien een zekerheid gelijk aan 10% van het aangevraagde bedrag wordt gesteld overeenkomstig de in artikel 14 van Verordening (EG) nr. 376/2008 vastgestelde voorwaarden.
2. De zekerheid wordt vrijgegeven overeenkomstig de in artikel 40 van deze verordening vastgestelde voorwaarden.
Artikel 24
1. De aanvragen voor restitutiecertificaten en de restitutiecertificaten zelf zijn gebaseerd op het in bijlage I bij Verordening (EG) nr. 376/2008 opgenomen formulier „Uitvoer- of voorfixatiecertificaat” en bevatten het bedrag in euro’s.
Deze documenten worden ingevuld overeenkomstig de aanwijzingen in bijlage VI bij deze verordening.
2. Wanneer de aanvrager niet voornemens is de uitvoer te verrichten vanuit een andere lidstaat dan die waar hij het restitutiecertificaat aanvraagt, kan de bevoegde instantie het opgestelde restitutiecertificaat bewaren, met name in de vorm van een elektronisch bestand. In dat geval deelt de bevoegde instantie de aanvrager mee, dat zijn restitutiecertificaat is geregistreerd en verstrekt zij hem de gegevens die zijn vermeld op het exemplaar van de houder van het restitutiecertificaat, hierna „exemplaar nr. 1” genoemd. Het exemplaar van het restitutiecertificaat van de instantie van afgifte, hierna „exemplaar nr. 2” genoemd, wordt niet afgegeven.
De bevoegde instantie registreert alle gegevens van de in de delen III en IV van bijlage VI bedoelde restitutiecertificaten, alsmede de afschrijvingen van het certificaat.
Artikel 25
1. De uit certificaten voortvloeiende verplichtingen zijn niet overdraagbaar. De uit certificaten voortvloeiende rechten kunnen door de houder gedurende de geldigheidsduur van het certificaat worden overgedragen, mits de uit elk certificaat of uittreksel daarvan voortvloeiende rechten slechts aan één enkele cessionaris worden overgedragen. Deze overdracht heeft betrekking op de nog niet op het certificaat of uittreksel afgeschreven hoeveelheden.
2. De cessionaris mag zijn recht niet op zijn beurt overdragen, maar mag het aan de houder retrocederen. Retrocessies hebben betrekking op de nog niet op het certificaat of uittreksel afgeschreven hoeveelheden. In dit geval brengt de instantie van afgifte in vak 6 van het certificaat een van de in bijlage VIII opgenomen vermeldingen aan.
3. Ingeval door de houder om overdracht of door de cessionaris om retrocessie wordt verzocht, nemen de instantie van afgifte of de door de lidstaat aangewezen instantie of een van de door de lidstaat aangewezen instanties, in het certificaat of, in voorkomend geval, in het uittreksel ervan, de volgende vermeldingen op:
a)
de naam en het adres van de cessionaris overeenkomstig lid 1, of de in lid 2 bedoelde vermelding;
b)
de datum van de overdracht of retrocessie, gewaarmerkt door plaatsing van het stempel van de instantie die de vermelding aanbrengt.
4. De overdracht of retrocessie is van kracht met ingang van de datum van de in lid 3, onder b), bedoelde vermelding.
Artikel 26
1. Aanvragen tot vaststelling vooraf van de restitutievoeten betreffen alle toepasselijke restitutievoeten.
2. De aanvraag tot vaststelling vooraf kan uitsluitend worden ingediend, tegelijk met de aanvraag van het restitutiecertificaat, dan wel op elk tijdstip vanaf de dag waarop het restitutiecertificaat wordt toegekend.
3. Aanvragen tot vaststelling vooraf worden ingediend overeenkomstig deel II van bijlage VI door middel van het formulier in bijlage I bij Verordening (EG) nr. 376/2008. De vaststelling vooraf is niet van toepassing op uitvoer die geschiedt vóór de dag waarop het verzoek wordt ingediend.
4. Aanvragen om vaststelling vooraf die donderdags zijn ingediend, worden geacht op de volgende werkdag te zijn ingediend.
Artikel 27
1. De houder van een restitutiecertificaat kan een uittreksel van het certificaat aanvragen, dat wordt opgesteld op het in bijlage I bij Verordening (EG) nr. 376/2008 opgenomen formulier. De aanvraag bevat de in bijlage VI, afdeling II, punt 3, bij deze verordening bedoelde gegevens.
Het bedrag waarvoor een uittreksel wordt aangevraagd, wordt in het oorspronkelijke certificaat vermeld.
2. Onverminderd artikel 9 van Verordening (EG) nr. 376/2008, kunnen van certificaten die in een van de lidstaten als geldig zijn geregistreerd, uittreksels worden gemaakt, die in de gehele Unie geldig zijn.
Artikel 28
1. Elke exporteur stelt een specifieke betalingsaanvraag op in de zin van artikel 46 van Verordening (EG) nr. 612/2009. Deze wordt, vergezeld van de desbetreffende certificaten, bij de tot betaling gemachtigde instantie ingediend, behalve bij registratie van de certificaten bedoeld in artikel 24, lid 2, van deze verordening, of bij uitvoer waarvoor geen restitutiecertificaten van toepassing zijn.
De bevoegde instantie kan oordelen dat de specifieke aanvraag niet het in artikel 46, lid 2, van Verordening (EG) nr. 612/2009 bedoelde dossier voor de betaling is.
De bevoegde instantie kan de specifieke aanvraag beschouwen als de aangifte ten uitvoer in de zin van artikel 5, lid 1, van Verordening (EG) nr. 612/2009. In dat geval geldt als datum van ontvangst van de specifieke aanvraag door de in lid 2 van dit artikel bedoelde tot betaling gemachtigde instantie, de datum waarop die instantie de aangifte ten uitvoer heeft ontvangen. In alle andere gevallen moet de specifieke aanvraag bijzonderheden betreffende de aangifte ten uitvoer bevatten, met inbegrip van het referentienummer van de verklaring ten uitvoer.
2. De tot betaling gemachtigde instantie bepaalt het aangevraagde bedrag op basis van de informatie in de specifieke aanvraag, en baseert zich hierbij uitsluitend op de hoeveelheid en de aard van de uitgevoerde basisproducten en op de geldende restitutievoeten. De aangifte ten uitvoer bevat een duidelijke vermelding van of verwijzing naar deze gegevens.
De tot betaling gemachtigde instantie boekt dit bedrag van het restitutiecertificaat af binnen een termijn van zes maanden vanaf de datum van ontvangst van de specifieke aanvraag.
De afboeking van het certificaat geschiedt op de keerzijde van exemplaar nr. 1. De vakken 28, 29 en 30 bevatten in plaats van de hoeveelheid het bedrag in euro’s.
De derde alinea is van overeenkomstige toepassing op certificaten die in elektronische vorm worden bewaard.
3. Indien het restitutiecertificaat niet is geregistreerd zoals bedoeld in artikel 24, lid 2, wordt exemplaar nr. 1 van het certificaat na afboeking teruggegeven aan de houder of, op aanvraag van de exporteur, door de tot betaling gemachtigde instantie bewaard.
4. De zekerheid die wordt ingehouden voor het bedrag dat op het restitutiecertificaat voor uitgevoerde goederen is afgeboekt, kan worden vrijgegeven of worden overgedragen als zekerheid voor betaling vooraf van de restitutie overeenkomstig titel II, hoofdstuk 2, van Verordening (EG) nr. 612/2009.
Artikel 29
1. Restitutiecertificaten die uit hoofde van eenzelfde begrotingsperiode worden afgegeven, kunnen afzonderlijk in zes tranches worden aangevraagd. De certificaataanvragen moeten uiterlijk worden ingediend op:
a)
7 september voor certificaten voor gebruik vanaf 1 oktober;
b)
7 november voor certificaten voor gebruik vanaf 1 december;
c)
7 januari voor certificaten voor gebruik vanaf 1 februari;
d)
7 maart voor certificaten voor gebruik vanaf 1 april;
e)
7 mei voor certificaten voor gebruik vanaf 1 juni;
f)
7 juli voor certificaten voor gebruik vanaf 1 augustus.
2. Marktdeelnemers mogen alleen restitutiecertificaten aanvragen voor de tranche die overeenstemt met de eerste in de eerste alinea, onder a) tot en met f), genoemde indieningsdatum die volgt op de datum van de aanvraag.
Artikel 30
De uiterste data waarop de lidstaten de Commissie van de certificaataanvragen in kennis stellen, zijn de volgende:
a)
14 september voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder a);
b)
14 november voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder b);
c)
14 januari voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder c);
d)
14 maart voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder d);
e)
14 mei voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder e);
f)
14 juli voor certificaten bedoeld in artikel 29, eerste alinea, onder f).
Artikel 31
1. Het totale bedrag waarvoor voor elke begrotingsperiode restitutiecertificaten kunnen worden afgegeven, wordt overeenkomstig lid 2 bepaald.
2. Van het cijfer dat het maximumbedrag van de restituties weergeeft, dat is bepaald overeenkomstig artikel 9, lid 2, van de Overeenkomst, worden de volgende bedragen afgetrokken:
a)
het bedrag waarmee het maximumbedrag is overschreden en dat in de loop van het voorgaande begrotingsjaar ten onrechte is toegekend;
b)
het voor uitvoer gereserveerde bedrag, bedoeld in hoofdstuk IV van deze verordening;
c)
de bedragen waarvoor in de loop van de in aanmerking genomen begrotingsperiode restitutiecertificaten zijn afgegeven.
3. Het bedrag waarvoor de in artikel 41 bedoelde afgegeven certificaten zijn teruggezonden, wordt bij het op grond van lid 2 verkregen cijfer opgeteld.
4. Het in hoofdstuk IV bedoelde voor uitvoer gereserveerde bedrag dat niet is gebruikt, wordt bij het op grond van lid 2 verkregen cijfer opgeteld.
5. Wanneer er onzekerheid bestaat over een van de in de lid 2, onder a), b) en c), bedoelde bedragen, wordt daar bij de vaststelling van het definitieve bedrag rekening mee gehouden.
Artikel 32
Het totale bedrag waarvoor certificaten voor elk van de in artikel 29 bedoelde tranches kunnen worden afgegeven, bedraagt:
a)
30 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 september, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder a), bedoelde tranche;
b)
27 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 november, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder b), bedoelde tranche;
c)
32 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 januari, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder c), bedoelde tranche;
d)
44 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 maart, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder d), bedoelde tranche;
e)
67 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 mei, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder e), bedoelde tranche;
f)
100 % van het overeenkomstig artikel 31 berekende bedrag, zoals vastgesteld op 14 juli, in het geval van de in artikel 29, eerste alinea, onder f), bedoelde tranche.
AFDELING 2
Aanvragen en afgifte van restitutiecertificaten
Artikel 33
1. Wanneer het totale bedrag dat wordt gevraagd in de in een van de desbetreffende periodes ontvangen aanvragen het in artikel 31, lid 2, bedoelde maximumbedrag overschrijdt, stelt de Commissie een verlagingscoëfficiënt vast, die van toepassing is op alle aanvragen die vóór de in artikel 29 genoemde respectieve data zijn ingediend, teneinde het in artikel 31 bedoelde maximum in acht te nemen.
De Commissie maakt de coëfficiënt binnen vijf werkdagen na de in artikel 30 bedoelde data bekend in het Publicatieblad van de Europese Unie.
2. Wanneer de Commissie een verlagingscoëfficiënt vaststelt, worden certificaten afgegeven tot het gevraagde bedrag, vermenigvuldigd met 1 minus de overeenkomstig lid 1 van dit artikel of artikel 34, lid 3, onder a), vastgestelde verlagingscoëfficiënt.
Voor de in artikel 29, eerste alinea, onder f), bedoelde tranche kan de aanvrager binnen vijf werkdagen na de bekendmaking van de coëfficiënt in het Publicatieblad van de Europese Unie zijn aanvraag echter intrekken.
3. De lidstaten delen de Commissie uiterlijk 1 augustus de bedragen mee waarvoor overeenkomstig lid 2, tweede alinea, certificaataanvragen zijn ingetrokken.
Artikel 34
1. Indien na de indieningsdatum voor aanvragen voor restitutiecertificaten voor een bepaalde in artikel 29, lid 1, bedoelde tranche geen verlagingscoëfficiënt uit hoofde van artikel 33, lid 1, is bekendgemaakt, kunnen de marktdeelnemers een aanvraag voor de afgifte van een restitutiecertificaat indienen voor het resterende bedrag dat voor die tranche nog beschikbaar is en waarvoor nog geen aanvraag is ingediend.
De aanvraag wordt ingediend in de periode tot de volgende in artikel 29, lid 1, bedoelde indieningsdatum.
2. De aanvragen die in de loop van een week zijn ingediend, worden de daaropvolgende maandag door de lidstaten aan de Commissie meegedeeld. De desbetreffende certificaten kunnen worden afgegeven vanaf de woensdag die volgt op de mededeling, tenzij de Commissie andere instructies geeft.
3. Wanneer het totale bedrag waarvoor in een bepaalde aanvraagweek aanvragen zijn ontvangen het in lid 1 bedoelde resterende beschikbare bedrag overschrijdt, neemt de Commissie een of meer van de volgende maatregelen:
a)
zij stelt een verlagingscoëfficiënt vast, die geldt voor de in die bepaalde aanvraagweek ingediende certificaataanvragen die aan de Commissie zijn meegedeeld en waarvoor nog geen restitutiecertificaten zijn afgegeven;
b)
zij geeft de lidstaten opdracht de in die bepaalde aanvraagweek ingediende aanvragen die nog niet aan de Commissie zijn meegedeeld, af te wijzen;
c)
zij schorst de indiening van aanvragen voor restitutiecertificaten.
4. De op grond van lid 3 vastgestelde verordeningen worden binnen drie dagen na mededeling van de in lid 2 bedoelde aanvragen bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Artikel 35
1. Restitutiecertificaten zijn geldig vanaf de datum van afgifte, zoals bepaald in artikel 22, lid 1, van Verordening (EG) nr. 376/2008.
2. Behoudens de tweede alinea zijn restitutiecertificaten geldig tot de laatste dag van de vijfde maand die volgt op de maand waarin de certificaataanvraag is ingediend, of tot de laatste dag van de begrotingsperiode indien deze op een eerdere datum valt.
De in artikel 36 bedoelde restitutiecertificaten zijn echter geldig tot de laatste dag van de vijfde maand die volgt op de maand waarin de certificaataanvraag is ingediend.
3. Indien de restitutievoeten vooraf worden vastgesteld overeenkomstig artikel 26, blijven deze geldig tot de laatste dag van de geldigheidstermijn van het certificaat.
Artikel 36
Verordening (EG) nr. 2298/2001 (13) van de Commissie is van toepassing op aanvragen voor restitutiecertificaten en restitutiecertificaten die zijn afgegeven voor de uitvoer van goederen die deel uitmaken van een internationale voedselhulptransactie in de zin van artikel 10, lid 4, van de Overeenkomst.
Artikel 37
1. De leden 2 tot en met 11 van dit artikel gelden voor de toepassing van artikel 47 van Verordening (EG) nr. 376/2008.
2. Vanaf 1 oktober van elke begrotingsperiode kunnen aanvragen voor certificaten in verband met een aanbesteding die in een importerend derde land is uitgeschreven, waarin de uitvoerrestitutie vooraf wordt vastgesteld op de dag waarop de aanvraag wordt ingediend, overeenkomstig dit artikel worden ingediend buiten de in de artikelen 29 en 34 vastgestelde perioden, indien de som van de bedragen die betrekking hebben op een enkele aanbesteding waarvoor een of meer exporteurs een of meer certificaataanvragen hebben ingediend en waarvoor nog geen certificaat is afgegeven, maximaal 2 miljoen euro bedraagt.
Dat maximum kan echter op 4 miljoen euro worden gebracht indien geen van de in artikel 33, lid 1, of artikel 34, lid 3, bedoelde verlagingscoëfficiënten die sinds het begin van de begrotingsperiode zijn bekendgemaakt, meer dan 50% bedraagt.
3. Het bedrag waarvoor het certificaat of de certificaten worden aangevraagd, mag niet hoger zijn dan de in de aanbesteding aangegeven hoeveelheid vermenigvuldigd met de desbetreffende restitutievoet of -voeten, die vooraf is of zijn vastgesteld op de dag waarop de aanvraag is ingediend. Met de in de inschrijvingen genoemde toleranties of opties wordt geen rekening gehouden.
4. Behalve de in artikel 47, lid 3, laatste alinea, van Verordening (EG) nr. 376/2008 bepaalde informatie delen de lidstaten de Commissie onverwijld de bedragen waarvoor elk certificaat wordt aangevraagd, alsmede de datum en het tijdstip van indiening van de aanvraag mee.
5. Wanneer de som van de overeenkomstig lid 4 meegedeelde bedragen en de bedragen waarvoor in het kader van dezelfde aanbesteding reeds een of meer certificaten zijn aangevraagd, het in lid 2 bedoelde toepasselijke maximumbedrag overschrijdt, deelt de Commissie de lidstaten binnen twee werkdagen na ontvangst van de in lid 4 bedoelde bijkomende mededeling mee dat het restitutiecertificaat niet aan de marktdeelnemers mag worden afgegeven.
6. De Commissie kan de toepassing van lid 2 schorsen indien de totale som van de bedragen van de restitutiecertificaten die overeenkomstig artikel 47 van Verordening (EG) nr. 376/2008 kunnen worden afgegeven, in een begrotingsperiode meer dan 4 miljoen euro bedraagt. Schorsingsbesluiten worden in het Publicatieblad van de Europese Unie bekendgemaakt.
7. In afwijking van artikel 35, leden 1 en 2, van deze verordening zijn restitutiecertificaten die overeenkomstig artikel 47 van Verordening (EG) nr. 376/2008 zijn afgegeven, geldig met ingang van de dag waarop zij zijn afgegeven in de zin van artikel 22, lid 2, van Verordening (EG) nr. 376/2008. Het restitutiecertificaat is geldig tot het einde van de achtste maand die volgt op de maand waarin het is afgegeven, of tot en met 30 september, indien deze datum eerder is. De vooraf vastgestelde restitutievoeten zijn geldig tot de laatste dag van de geldigheidsduur van het certificaat.
8. Wanneer overeenkomstig artikel 47, lid 9, onder a), van Verordening (EG) nr. 376/2008 ten genoegen van de bevoegde instantie is aangetoond dat de instelling die de aanbesteding heeft gehouden, het contract heeft verbroken om redenen die degene aan wie de levering is gegund niet zijn aan te rekenen, en die niet als overmacht worden beschouwd, geeft die bevoegde instantie de zekerheid vrij, in gevallen waarin de vooraf vastgestelde restitutievoet voor het basisproduct waarvan het restitutiebedrag vergeleken met de andere gebruikte basisproducten het hoogste is, hoger is dan of gelijk is aan de restitutievoet die geldt op de laatste dag van de geldigheidsduur van het certificaat.
9. Wanneer overeenkomstig artikel 47, lid 9, onder b), van Verordening (EG) nr. 376/2008 ten genoegen van de bevoegde instantie is aangetoond, dat de instelling die de aanbesteding heeft gehouden, degene aan wie de levering is gegund, om redenen die hem niet zijn aan te rekenen en die niet als overmacht worden beschouwd, wijzigingen van het contract heeft opgelegd, kan die bevoegde instantie de geldigheidsduur van het certificaat en de periode waarvoor de vooraf vastgestelde restitutie moet gelden, tot 30 september verlengen.
10. Wanneer degene aan wie de levering is gegund, overeenkomstig artikel 47, lid 9, onder c), van Verordening (EG) nr. 376/2008 het bewijs levert, dat de aanbesteding of het op grond van de gunning gesloten contract voorzag in een onderschrijdingstolerantie of een onderschrijdingsoptie van meer dan 5%, en dat de instelling die de aanbesteding heeft gehouden, van die bepaling gebruikmaakt, wordt de verplichting tot uitvoer beschouwd als te zijn nagekomen indien de uitgevoerde hoeveelheid ten hoogste 10% kleiner is dan de hoeveelheid waarvoor het certificaat is afgegeven.
De eerste alinea is van toepassing op voorwaarde dat de vooraf vastgestelde restitutievoet voor het basisproduct waarvan het restitutiebedrag vergeleken met de andere gebruikte basisproducten het hoogste is, hoger is dan of gelijk is aan de restitutievoet die geldt op de laatste dag van de geldigheidsduur van het certificaat. In dit geval wordt de in artikel 40, leden 3 en 5, van deze verordening genoemde 95% vervangen door 90%.
11. Voor de toepassing van de punten 1 tot en met 10 van dit artikel bedraagt de in artikel 47, lid 5, van Verordening (EG) nr. 376/2008 vastgestelde termijn 44 dagen in plaats van 21 dagen.
AFDELING 3
Zekerheden
Artikel 38
1. De afgifte van een restitutiecertificaat verplicht de houder om voor tijdens de geldigheidsduur van het certificaat uitgevoerde goederen restituties aan te vragen tot een bedrag dat gelijk is aan het bedrag waarvoor het restitutiecertificaat is afgegeven.
De naleving van de in de eerste alinea bedoelde verplichting wordt gegarandeerd door het stellen van de in artikel 23 bedoelde zekerheid.
2. De in de eerste alinea van lid 1 bedoelde verplichting wordt beschouwd als een primaire eis in de zin van artikel 20, lid 2, van Verordening (EEG) nr. 2220/85.
Artikel 39
1. De primaire eis wordt geacht te zijn vervuld indien de exporteur de specifieke aanvraag betreffende de tijdens de geldigheidsduur van het restitutiecertificaat uitgevoerde goederen overeenkomstig de voorwaarden van artikel 28 en deel V van bijlage VI heeft toegezonden.
2. In het geval dat de specifieke aanvraag niet de aangifte ten uitvoer is, moet zij, behoudens overmacht, worden ingediend binnen drie maanden na de vervaldatum van het restitutiecertificaat waarvan het nummer op de specifieke aanvraag is aangebracht.
Wanneer de in de eerste alinea bedoelde termijn van drie maanden niet wordt nageleefd, kan de primaire eis niet worden geacht te zijn vervuld.
3. Het bewijs dat de primaire eis is vervuld, wordt geleverd door overlegging aan de bevoegde instantie van exemplaar nr. 1 van het overeenkomstig artikel 28, lid 2, naar behoren afgeboekte restitutiecertificaat. Dit bewijs wordt uiterlijk aan het einde van de twaalfde maand volgende op het einde van de geldigheidsduur van het restitutiecertificaat geleverd.
De eerste alinea is van overeenkomstige toepassing op in overeenstemming met artikel 24, lid 2, geregistreerde certificaten.
4. In afwijking van artikel 22, lid 3, van Verordening (EEG) nr. 2220/85 wordt de in artikel 23 van deze verordening bedoelde zekerheid verbeurd in verhouding tot het bedrag waarvoor het vereiste bewijs niet binnen de in de leden 2 en 3 vermelde termijnen is geleverd.
Artikel 40
1. Bij toepassing van een verlagingscoëfficiënt op grond van artikel 33, lid 2, of artikel 34, lid 3, onder a), wordt het deel van de zekerheid dat gelijk is aan het gedeponeerde bedrag vermenigvuldigd met de verlagingscoëfficiënt, onverwijld vrijgegeven.
2. Wanneer de aanvrager zijn certificaataanvraag overeenkomstig artikel 33, lid 2, tweede alinea, intrekt, wordt 80% van de oorspronkelijke zekerheid vrijgegeven.
3. De zekerheid wordt geheel vrijgegeven wanneer de houder van het certificaat restituties heeft aangevraagd ten belope van 95% van het bedrag waarvoor het certificaat is afgegeven.
4. Op verzoek van de houder kunnen de lidstaten de zekerheid in gedeelten vrijgeven naar evenredigheid van de bedragen waarvoor aan de in artikel 39, leden 1 en 3, bedoelde voorwaarden is voldaan, mits het bewijs is geleverd dat een bedrag gelijk aan ten minste 5% van het in het certificaat vermelde bedrag is aangevraagd.
5. Wanneer aanvragen voor restituties zijn ingediend voor minder dan 95% van het bedrag waarvoor het certificaat is afgegeven, wordt een deel van de zekerheid, gelijk aan 10% van het verschil tussen 95% van het bedrag waarvoor het certificaat is afgegeven, en het daadwerkelijk gebruikte restitutiebedrag, verbeurd.
6. Wanneer het bedrag waarvoor aan de in artikel 39, leden 1 en 3, bedoelde voorwaarden is voldaan, echter lager is dan 5% van het in het certificaat vermelde bedrag, wordt de gehele zekerheid verbeurd.
7. Wanneer voor een certificaat het totale bedrag van de zekerheid dat zou zijn verbeurd, 100 euro of minder bedraagt, geeft de betrokken lidstaat de volledige zekerheid vrij.
Artikel 41
1. Wanneer het certificaat of een uittreksel van het certificaat tijdens het eerste tweederde deel van de geldigheidsduur ervan aan de instantie van afgifte wordt teruggezonden, wordt het dienovereenkomstige te verbeuren zekerheidsbedrag met 40% verminderd, met dien verstande dat elk dagdeel als een gehele dag wordt geteld.
2. Wanneer het certificaat of een uittreksel van het certificaat tijdens het laatste derde deel van de geldigheidsduur ervan of gedurende de maand volgende op het verstrijken van de geldigheidsduur, aan de instantie van afgifte wordt teruggezonden, wordt het desbetreffende te verbeuren zekerheidsbedrag met 25% verminderd.
3. De leden 1 en 2 gelden slechts voor certificaten en uittreksels van certificaten die gedurende de begrotingsperiode waarvoor de certificaten zijn afgegeven, aan de instantie van afgifte worden teruggezonden, mits zij uiterlijk op 31 augustus van die periode worden teruggezonden.
HOOFDSTUK IV
NIET DOOR CERTIFICATEN GEDEKTE UITVOER
Artikel 42
1. Certificaten zijn niet vereist voor uitvoer waarvoor aanvragen die de marktdeelnemer tijdens het begrotingsjaar indient, niet leiden tot betaling van meer dan 100 000 euro.
2. Certificaten zijn niet vereist voor leveringen die zijn bedoeld in artikel 4, lid 1, tweede alinea, derde streepje, en in artikel 33, lid 1, artikel 37, lid 1, artikel 41, lid 1, en artikel 43, lid 1, van Verordening (EG) nr. 612/2009.
3. De leden 1 en 2 zijn ook van toepassing op de uitvoer van marktdeelnemers die een restitutiecertificaat hebben gehad tijdens de desbetreffende begrotingsperiode of die een certificaat hebben op de dag van uitvoer.
4. De leden 1 tot en met 3 zijn alleen van toepassing in de lidstaat waar de marktdeelnemer is gevestigd.
Artikel 43
1. Voor elke begrotingsperiode komt de in artikel 42, lid 1, bedoelde uitvoer voor betaling van een restitutie in aanmerking binnen de grenzen van een totale reserve van 40 miljoen euro voor elk begrotingsjaar.
2. Restituties bij uitvoer in het kader van internationale voedselhulptransacties in de zin van artikel 10, lid 4, van de Overeenkomst en restituties op leveringen bedoeld in artikel 4, lid 1, tweede alinea, derde streepje, artikel 33, lid 1, artikel 37, lid 1, artikel 41, lid 1, en artikel 43, lid 1, van Verordening (EG) nr. 612/2009 worden bij de vaststelling van het uitgavenniveau in het kader van de in lid 1 bedoelde reserve buiten beschouwing gelaten.
Artikel 44
1. Wanneer het totaal van de door de lidstaten overeenkomstig artikel 53 meegedeelde bedragen oploopt tot 30 miljoen euro, kan de Commissie, rekening houdend met de internationale verplichtingen van de Unie, de toepassing van artikel 43, lid 1, op de niet door een restitutiecertificaat gedekte uitvoer gedurende maximaal 20 werkdagen schorsen.
2. Onder de in lid 1 bedoelde omstandigheden kan de Commissie overeenkomstig artikel 16, lid 2, van Verordening (EG) nr. 1216/2009 de toepassing van artikel 43, lid 1, van deze verordening op de niet door een restitutiecertificaat gedekte uitvoer gedurende een periode van meer dan 20 werkdagen schorsen.
HOOFDSTUK V
VERPLICHTINGEN VOOR DE EXPORTEUR
Artikel 45
1. De belanghebbende doet bij uitvoer van de goederen aangifte van de hoeveelheden basisproducten, van de door de verwerking daarvan verkregen producten of van de overeenkomstig artikel 3 met een van deze beide categorieën gelijkgestelde producten die bij de vervaardiging van de goederen werkelijk zijn gebruikt in de zin van artikel 10 en waarvoor restitutie wordt gevraagd, of verwijst op andere wijze naar deze samenstelling, wanneer deze overeenkomstig artikel 10, vierde alinea, is bepaald.
2. Wanneer bij de vervaardiging van de uit te voeren goederen andere goederen zijn verwerkt, vermeldt de aangifte van de belanghebbende niet alleen de hoeveelheid van de werkelijk gebruikte goederen, maar ook de aard en de hoeveelheid van elk der basisproducten, van de door verwerking daarvan verkregen producten en/of van de overeenkomstig artikel 3 met een van deze twee categorieën gelijkgestelde producten waarvan de goederen zijn vervaardigd.
Tot staving van zijn aangifte verstrekt de belanghebbende de bevoegde instanties alle door deze dienstig geachte documenten en inlichtingen. Deze documenten en inlichtingen kunnen in elektronische vorm worden opgeslagen en ingediend.
De bevoegde instanties controleren met alle passende middelen de juistheid van de aangifte.
3. Op verzoek van de bevoegde instanties van de lidstaat op het grondgebied waarvan de douaneformaliteiten bij uitvoer plaatsvinden, verschaffen de bevoegde instanties van de andere lidstaten hen rechtstreeks alle inlichtingen waarover zij kunnen beschikken om de controle van de aangifte van de belanghebbende mogelijk te maken.
Artikel 46
In afwijking van artikel 45 en met de instemming van de bevoegde instanties kan de aangifte van de gebruikte producten of goederen worden vervangen door de gecumuleerde aangifte van de hoeveelheden gebruikte producten of door een verwijzing naar de aangifte van die hoeveelheden, wanneer deze reeds op grond van artikel 10, vierde alinea, zijn bepaald en op voorwaarde dat de fabrikant alle nodige gegevens voor de controle van de aangifte ter beschikking van die instanties houdt.
Artikel 47
1. Wanneer de exporteur niet de in artikel 46 bedoelde aangifte doet of bij zijn aangifte niet voldoende gegevens verstrekt, heeft hij geen recht op een restitutie.
2. In afwijking van lid 1 kan, indien de betrokken goederen in de kolommen 1 en 2 van bijlage IV zijn opgenomen, de belanghebbende op zijn uitdrukkelijk verzoek een restitutie worden toegekend. De aard en de hoeveelheid van de basisproducten die voor de berekening van deze restitutie in aanmerking worden genomen, worden bepaald op basis van een analyse van de uit te voeren goederen en overeenkomstig de tabel in bijlage IV. De bevoegde instantie beslist over de voorwaarden waaronder de analyse moet worden uitgevoerd en over de tot staving van het verzoek te verstrekken gegevens.
3. De exporteur betaalt de kosten van bovengenoemde analyse.
Artikel 48
1. Artikel 45 is niet van toepassing op de overeenkomstig bijlage III vastgestelde hoeveelheden landbouwproducten, met uitzondering van:
a)
de hoeveelheden in artikel 45, lid 1, bedoelde producten, uitgevoerd in de vorm van goederen die gedeeltelijk zijn verkregen uit producten waarvoor de betaling van uitvoerrestitutie onder Verordening (EG) nr. 1234/2007 valt, en gedeeltelijk uit andere producten, overeenkomstig de in artikel 11, derde alinea, vastgestelde voorwaarden;
b)
de hoeveelheden eieren of eiproducten, uitgevoerd in de vorm van deegwaren bedoeld bij GN-code 1902 11 00;
c)
de hoeveelheid droge stof in verse deegwaren bedoeld in artikel 11, tweede alinea;
d)
de aard van de basisproducten die werkelijk zijn gebruikt bij de vervaardiging van D-glucitol (sorbitol) bedoeld bij de GN-codes 2905 44 en 3824 60, en, in voorkomend geval, de gehalten aan D-glucitol (sorbitol) verkregen uit respectievelijk zetmeel en zetmeelproducten en sacharose;
e)
de hoeveelheden caseïne, uitgevoerd in de vorm van goederen bedoeld bij GN-code 3501 90 90;
f)
het aantal graden Plato van bier van mout bedoeld bij GN-code 2202 90 10;
g)
de door de bevoegde instanties geaccepteerde niet-gemoute hoeveelheden gerst.
De beschrijving van de goederen op de aangifte ten uitvoer en de restitutieaanvraag voor in bijlage III bedoelde goederen moet in overeenstemming zijn met de nomenclatuur van die bijlage.
2. Indien voor de toepassing van de artikelen 45, 46, 47 of de leden 1 of 3 van dit artikel goederen worden geanalyseerd, worden de in Verordening (EG) nr. 904/2008 (14) van de Commissie bedoelde analysemethoden gebruikt of, bij gebreke daarvan, de in Verordening (EG) nr. 900/2008 (15) van de Commissie bedoelde methoden, of die welke gelden voor de indeling in het gemeenschappelijk douanetarief van gelijksoortige in de Unie ingevoerde goederen.
3. Het document waaruit de uitvoer blijkt, vermeldt enerzijds de hoeveelheden uitgevoerde goederen en anderzijds de hoeveelheden van de in artikel 45, lid 1, bedoelde producten of een verwijzing naar de receptuur bepaald overeenkomstig artikel 10, lid 4. Indien evenwel artikel 47, tweede alinea, wordt toegepast, vermeldt het document, in plaats van deze laatste hoeveelheden, die hoeveelheden van de in kolom 4 van bijlage IV genoemde basisproducten, die overeenkomen met de gegevens die de analyse van de uitgevoerde goederen oplevert.
4. Om voor restitutie in aanmerking te komen, moeten goederen die vallen onder de GN-codes 0403 10 51 tot en met 0403 10 99, 0403 90 71 tot en met 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 en 3502 19 90 voldoen aan de eisen van Verordening (EG) nr. 852/2004 en Verordening (EG) nr. 853/2004, waaronder de eis dat zij in een erkende inrichting moeten zijn bereid en aan de in bijlage II, sectie 1, bij Verordening (EG) nr. 853/2004 vermelde eisen betreffende het aanbrengen van het keurmerk moeten voldoen.
5. Voor de toepassing van de artikelen 45 en 46 deelt elke lidstaat de Commissie de controlemaatregelen mee waarvan op zijn grondgebied voor de verschillende soorten uitgevoerde goederen gebruik wordt gemaakt. De Commissie stelt de andere lidstaten daarvan in kennis.
Artikel 49
1. Overeenkomstig de artikelen 45 en 46 van deze verordening en krachtens artikel 12 van Verordening (EG) nr. 612/2009 legt de belanghebbende voor goederen die granen, rijst, melk, zuivelproducten of eieren bevatten zoals bedoeld in artikel 162, lid 1, onder a) i), ii), v) en vii), en b), van Verordening (EG) nr. 1234/2007, een verklaring over dat geen van de bestanddelen uit een derde land is ingevoerd, dan wel een specificatie van de hoeveelheden van die producten die uit derde landen zijn ingevoerd.
2. Wanneer een aanvraag is ingediend voor overeenkomstig artikel 10, lid 4, te bepalen hoeveelheden mag de bevoegde instantie genoegen nemen met een verklaring van de belanghebbende waarin deze verklaart dat de granen, rijst en zuivel- en eiproducten zoals bedoeld in lid 1 die uit een derde land zijn ingevoerd, niet zullen worden gebruikt.
3. Wanneer een aanvraag is ingediend voor overeenkomstig artikel 11, lid 1, of overeenkomstig artikel 47, lid 2, te bepalen hoeveelheden mag de bevoegde instantie genoegen nemen met een verklaring van de belanghebbende waarin deze verklaart dat de granen, rijst en zuivel- en eiproducten zoals bedoeld in lid 1 die uit een derde land zijn ingevoerd, niet zullen worden gebruikt.
4. De in de leden 1 tot en met 3 bedoelde verklaringen kunnen door de bevoegde instanties met alle passende middelen worden gecontroleerd.
HOOFDSTUK VI
BETALING VAN DE RESTITUTIE
Artikel 50
1. Voor tussen 1 en 15 oktober van elk jaar uitgevoerde goederen worden vóór 16 oktober geen restituties betaald.
Met betrekking de uitvoer van goederen met overlegging van een voor een begrotingsperiode afgegeven restitutiecertificaat worden, wanneer de Commissie van oordeel is dat er een gevaar bestaat dat de Unie haar internationale verbintenissen eventueel niet kan nakomen, de na het eind van die periode verschuldigde betalingen van restituties niet vóór 16 oktober verricht. In dit geval kan de in artikel 46, lid 8, van Verordening (EG) nr. 612/2009 bedoelde termijn tijdelijk worden verlengd tot drie maanden en 15 dagen bij een verordening die vóór 20 september in het Publicatieblad van de Europese Unie wordt bekendgemaakt.
2. Voor de in bijlage II bij deze verordening opgenomen goederen geldt in afwijking van artikel 24 van Verordening (EG) nr. 612/2009 het in artikel 24, lid 1, onder a) ii), van Verordening (EG) nr. 612/2009 vermelde bedrag ongeacht het land of grondgebied van bestemming waarnaar de goederen worden uitgevoerd:
a)
voor goederen die voor de verkoop in het klein zijn verpakt in verpakkingen met een netto-inhoud van niet meer dan 2,5 kg per onmiddellijke verpakking of in verpakkingen met een inhoud van niet meer dan 2 liter, met een etikettering in de zin van artikel 1, lid 3, onder a), van Richtlijn 2000/13/EG van het Europees Parlement en de Raad (16), waarop hetzij de importeur in het land van bestemming is vermeld, hetzij de tekst luidt in een officiële taal van het land van bestemming of in een taal die in dat land gemakkelijk kan worden begrepen;
b)
in gevallen waarin een bepaalde exporteur gedurende de twee jaar voorafgaande aan de datum van het verzoek om een vergunning als bedoeld in lid 3 ten minste twaalf keer naar dezelfde ontvanger(s) goederen heeft uitgevoerd die niet meer dan 90 gewichtspercenten bevatten van een van de basisproducten die voor restitutie in aanmerking komen en dezelfde GN-code met acht cijfers hebben.
3. In de in lid 2 bedoelde gevallen kunnen de lidstaten op verzoek een officiële vergunning verlenen waarbij de betrokken exporteur wordt vrijgesteld van het overleggen van de ingevolge artikel 17 van Verordening (EG) nr. 612/2009 vereiste documenten, met uitzondering van het vervoersdocument.
De in de eerste alinea bedoelde vergunning is, behoudens intrekking, gedurende maximaal twee jaar geldig, maar kan worden verlengd. De lidstaten kunnen de vergunning naar eigen goeddunken intrekken; zij doen dit onverwijld wanneer zij redelijke gronden hebben te vermoeden dat de exporteur de vergunningsvoorwaarden niet in acht neemt.
Ingevolge de eerste alinea verleende vrijstellingen worden beschouwd als risicofactoren waarmee rekening moet worden gehouden in het kader van artikel 2, lid 1, van Verordening (EG) nr. 485/2008 van de Raad (17).
Exporteurs die gebruikmaken van de vrijstelling vermelden het nummer van de vergunning op het enig document en op de specifieke betalingsaanvraag als bedoeld in artikel 28 van deze verordening.
4. In afwijking van lid 3 kunnen de lidstaten de betrokken exporteur in de in lid 2, onder b), bedoelde gevallen vrijstellen van het overleggen van de vervoersdocumenten voor alle uitvoer waarvoor een vergunning is afgegeven, mits van de betrokken exporteur wordt verlangd dat hij voor ten minste 10% van de bedoelde aangiften ten uitvoer of, indien dit meer is, voor één aangifte ten uitvoer per jaar vervoersdocumenten overlegt, die door de lidstaten worden geselecteerd aan de hand van de criteria in Verordening (EG) nr. 1276/2008 van de Commissie (18).
5. De in bijlage II bij deze verordening opgenomen goederen waarvoor de exporteur het in artikel 16, lid 1, van Verordening (EG) nr. 612/2009 bedoelde bewijs niet kan leveren, worden, wanneer de aangifte ten uitvoer uiterlijk op 30 september 2007 was goedgekeurd, geacht in een derde land te zijn ingevoerd wanneer zowel een kopie van het vervoersdocument wordt overgelegd als hetzij een van de in artikel 16, lid 2, van Verordening (EG) nr. 612/2009 genoemde documenten, hetzij een door een in de Unie gevestigde erkende tussenpersoon afgegeven bankdocument waaruit blijkt dat op de rekening die de exporteur bij hem heeft lopen het bedrag voor de uitvoer is gecrediteerd, of een bewijs van betaling.
6. Bij de toepassing van artikel 27 van Verordening (EG) nr. 612/2009 houden de lidstaten rekening met lid 5.
HOOFDSTUK VII
VERPLICHTING TOT KENNISGEVING
Artikel 51
1. De lidstaten delen de Commissie vóór de tiende van elke maand het volgende mee:
a)
de bedragen, uitgedrukt in euro’s, waarvoor in de loop van de vorige maand restitutiecertificaten zijn teruggegeven overeenkomstig artikel 41, lid 1;
b)
de bedragen, uitgedrukt in euro’s, waarvoor in de loop van de vorige maand werd vastgesteld dat niet was voldaan aan de in artikel 38 bedoelde primaire eis;
c)
de in artikel 35 bedoelde restitutiecertificaten, uitgedrukt in euro’s, die tijdens de vorige maand zijn afgegeven;
d)
de restitutiecertificaten, uitgedrukt in euro’s, die tijdens de vorige maand zijn afgegeven overeenkomstig artikel 47 van Verordening (EG) nr. 376/2008.
De in de eerste alinea, onder b), bedoelde bedragen worden gedifferentieerd door verwijzing naar de begrotingsperiode van het restitutiecertificaat waarop zij betrekking hebben.
2. Vóór 1 november van elk jaar delen de lidstaten de Commissie het totale bedrag, uitgedrukt in euro’s, mee dat vóór 1 oktober van dat jaar is afgeschreven op restitutiecertificaten die zijn afgegeven in de begrotingsperiode die eindigt op 30 september van het vorige kalenderjaar.
Artikel 52
1. De lidstaten zenden, door middel van het beveiligde gegevensuitwisselingssysteem bekend onder de naam DEX, uiterlijk aan het eind van de maand die volgt op elke kalendermaand statistische gegevens betreffende de onder deze verordening vallende goederen waarvoor in de vorige maand uitvoerrestituties zijn toegekend, ingedeeld volgens de GN-code met acht cijfers, aan de Commissie toe. De gegevens omvatten:
a)
de hoeveelheden van deze goederen, uitgedrukt in tonnen of in een andere maateenheid, met vermelding van de eenheid;
b)
het bedrag aan uitvoerrestituties dat in de vorige maand voor elk van de desbetreffende basislandbouwproducten is toegekend, uitgedrukt in euro’s;
c)
de hoeveelheden van elk van de basislandbouwproducten waarvoor restituties zijn toegekend, uitgedrukt in tonnen.
2. De lidstaten delen de Commissie vóór 31 december van elk jaar de totale restitutiebedragen, uitgedrukt in euro’s, mee die zij daadwerkelijk hebben toegekend tijdens de begrotingsperiode die eindigt op 30 september van dat jaar voor goederen die zijn uitgevoerd in de begrotingsperiode die eindigt op 30 september van het vorige jaar en in eerdere begrotingsperioden die nog niet zijn meegedeeld, onder opgave van de desbetreffende perioden.
3. Voor de toepassing van de leden 1 en 2 worden vooruitbetalingen als toegekende restituties beschouwd.
4. Elk jaar vóór 31 december delen de lidstaten de Commissie de totale bedragen, uitgedrukt in euro’s, mee van de terugbetalingen van ten onrechte betaalde restituties die werden geïnd tijdens de begrotingsperiode die eindigt op 30 september van dat jaar, onder opgave van de desbetreffende periode(n).
Artikel 53
De lidstaten delen de Commissie uiterlijk op de vijfde en de twintigste van elke maand, de restitutiebedragen mee die uit hoofde van artikel 43, lid 1, zijn toegekend gedurende de periode van de zestiende tot het eind van de voorafgaande maand, respectievelijk van de eerste tot en met de vijftiende van de lopende maand. In voorkomend geval delen de lidstaten de Commissie mee dat tussen de desbetreffende dagen geen bedragen zijn toegekend.
HOOFDSTUK VIII
SLOTBEPALINGEN
Artikel 54
Verordening (EG) nr. 1043/2005 wordt ingetrokken.
Verwijzingen naar de ingetrokken verordening gelden als verwijzingen naar deze verordening en worden gelezen volgens de concordantietabel in bijlage IX.
Artikel 55
Deze verordening treedt in werking op de dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Zij is van toepassing op aanvragen die worden ingediend vanaf 8 juli 2010 voor certificaten die worden gebruikt vanaf 1 oktober 2010.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 29 juni 2010.