NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 994/2010
ze dne 20. října 2010
o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu a o zrušení směrnice Rady 2004/67/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 194 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zemní plyn (dále jen „plyn“) je velmi významnou součástí dodávek energie v Evropské unii, představuje jednu čtvrtinu dodávek primární energie a využívá se především pro výrobu elektřiny, vytápění, jako surovina pro průmysl a jako palivo v dopravě.
(2)
Spotřeba plynu v Evropě v průběhu posledních desíti let rychle rostla. Se snížením domácí těžby vzrostl ještě rychleji dovoz plynu, čímž vznikla vyšší závislost na dovozu a potřeba zabývat se otázkami zajištění bezpečnosti jeho dodávek. Některé členské státy se navíc vzhledem k nedostatečnému propojení infrastruktury se zbytkem Unie ocitly v izolované oblasti („plynové ostrovy“).
(3)
Vzhledem k významu plynu ve skladbě zdrojů energie v Unii si toto nařízení klade za úkol ukázat odběratelům plynu, že byla učiněna veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit kontinuitu dodávek, především v případě náročných klimatických podmínek, a dojde-li k narušení jeho dodávek. Těchto cílů by mělo být dosaženo prostřednictvím nejhospodárnějších opatření, aby nebyla narušena relativní konkurenceschopnost tohoto paliva ve srovnání s ostatními palivy.
(4)
Směrnice Rady 2004/67/ES (3) poprvé stanovila na úrovni Společenství právní rámec pro zajištění bezpečnosti dodávek plynu, který měl zároveň přispět k řádnému fungování vnitřního trhu s plynem v případě narušení dodávek. Zřídila Koordinační skupinu pro otázky plynu, která se ukázala být užitečnou platformou pro výměnu informací a při vymezení společných opatření mezi členskými státy, Komisí, plynárenským odvětvím a spotřebiteli. Síť zpravodajů pro energetickou bezpečnost, kterou v prosinci 2006 schválila Evropská rada, zlepšila možnosti shromažďování informací a zavedla včasné varování při možném ohrožení bezpečnosti dodávek energie. Nové právní předpisy v oblasti vnitřního trhu s energií přijaté Evropským parlamentem a Radou v červenci 2009 představují významný krok k dotvoření vnitřního trhu s energií a jejich jednoznačným cílem je zlepšit bezpečnost dodávek energie v Unii.
(5)
Podle stávajících opatření v oblasti bezpečnosti dodávek plynu, která byla přijata na úrovni Unie, však mají členské státy při volbě opatření i nadále velkou volnost. Je-li ohrožena bezpečnost dodávek pro jeden členský stát, existuje jasné riziko, že jednostranná opatření uvedeného státu mohou ohrozit řádné fungování vnitřního trhu s plynem a dodávky plynu odběratelům. Nedávné zkušenosti ukazují, nakolik je toto riziko reálné. Aby mohl vnitřní trh s plynem fungovat i v případě nedostatečných dodávek, je nezbytné zajistit solidaritu a koordinaci v reakci na krize v oblasti dodávek, a to jak z hlediska prevence, tak reakce na konkrétní narušení dodávek.
(6)
Do některých oblastí Unie je dodáván málo výhřevný plyn. Z důvodu jeho vlastností nelze tento plyn využívat v zařízeních, která jsou určena pro vysoce výhřevný plyn. Je však možné využívat vysoce výhřevný plyn v zařízeních určených pro plyn málo výhřevný, pokud byl na něj přeměněn, například přidáním dusíku. Specifičnost málo výhřevného plynu by měla být vzata v úvahu na celostátní a regionální úrovni a měla by být zohledněna v posouzení rizik a v plánech preventivních opatření a plánech pro stav nouze na těchto úrovních.
(7)
K větší bezpečnosti dodávek na úrovni Unie jako celku i v jednotlivých členských státech je nezbytná diverzifikace tras pro přepravu plynu a zdrojů dodávek pro Unii. V budoucnu bude zabezpečení dodávek záviset na vývoji palivové skladby, na rozvoji těžby v Unii a ve třetích zemích, které zásobují plynem Unii, na investicích do skladovacích zařízení a na diverzifikaci tras pro přepravu plynu a zdrojů dodávek v Unii i mimo ni, včetně zařízení na zkapalněný zemní plyn (dále jen „LNG“). V této souvislosti je třeba věnovat zvláštní pozornost prioritním krokům v oblasti infrastruktury, jak jsou vymezeny ve sdělení Komise ze dne13. listopadu 2008 nazvaném „Druhý strategický přezkum energetické politiky - Akční plán EU pro zajištění bezpečnosti dodávek energie a jejich solidární využití“, například jižnímu plynovému koridoru (Nabucco a plynovod propojující Turecko, Řecko a Itálii), diverzifikovaným a přiměřeným dodávkám LNG do Evropy, účinnému propojení v Pobaltí, Středomořskému energetickému okruhu a přiměřenému severojižnímu propojení plynovodů ve střední a jihovýchodní Evropě.
(8)
Aby se snížil dopad případných krizí vyvolaných narušením dodávek plynu, měly by členské státy usnadnit diverzifikaci energetických zdrojů, dodavatelských tras a zdrojů dodávek plynu.
(9)
Velké narušení dodávek plynu do Unie může ovlivnit všechny členské státy, Unii jako celek a smluvní strany Smlouvy o Energetickém společenství (4), podepsané v Aténách dne 25. října 2005. Může také vážně poškodit hospodářství celé Unie. Narušení dodávek plynu může mít rovněž vážné sociální dopady, zejména pak na zranitelné skupiny zákazníků.
(10)
Někteří zákazníci, včetně domácností a zákazníků poskytujících klíčové sociální služby, jako jsou činnosti ve zdravotnictví, v oblasti péče o dítě, v oblasti vzdělávání a další sociální a pečovatelské služby, jakož i, které jsou nezbytné pro fungování členského státu, jsou obzvlášť zranitelní a mohou potřebovat ochranu. Široká definice těchto chráněných zákazníků by neměla být v rozporu s mechanismy evropské solidarity.
(11)
Zpráva o provádění evropské bezpečnostní strategie schválená Evropskou radou v prosinci 2008, upozorňuje na rostoucí závislost na energii z dovozu jako na značné dodatečné riziko pro bezpečnost dodávek energie v Unii a vyzdvihuje energetickou bezpečnost jako jeden z nových úkolů v oblasti bezpečnostní politiky. Vnitřní trh s plynem je klíčovým prvkem ke zvýšení bezpečnosti dodávek energie do Unie a ke snížení vystavení členských států škodlivým účinkům narušení dodávek.
(12)
V zájmu dobře fungujícího vnitřního trhu s plynem má zásadní význam, aby opatření k zabezpečení dodávek zemního plynu nepřiměřeně nenarušovala hospodářskou soutěž nebo účinné fungování vnitřního trhu s plynem.
(13)
Výpadek jediné největší plynárenské infrastruktury, takzvaná zásada N-1, je reálným scénářem. Členské státy by měly při analýze bezpečnosti dodávek plynu každého členského státu vycházet právě z výpadku takové infrastruktury, který by měl být srovnávacím kritériem schopnosti těchto států nalézt za daný výpadek náhradu.
(14)
Dostačující a diverzifikovaná plynárenská infrastruktura v členském státě i v rámci Unie, zejména včetně nové plynárenské infrastruktury propojující stávající izolované systémy, které tvoří izolované oblasti („plynové ostrovy“), se sousedními členskými státy, má zásadní význam při řešení situací, kdy dojde k narušení dodávek. Společná minimální kritéria pro zabezpečení dodávek plynu by měla při zohlednění vnitrostátních nebo regionálních specifických podmínek zajistit stejné podmínky při zabezpečování dodávek plynu pro všechny a vytvořit významné pobídky pro budování nezbytné infrastruktury a zlepšení úrovně připravenosti pro případ krize. Na zajištění dodávek energie se mohou významně podílet opatření na straně poptávky, například přechod na jiná paliva, pokud je možné tato opatření uplatnit rychle a značně snížit poptávku v reakci na narušení dodávek. Mělo by se více propagovat účinné využívání energie, především v případech, kdy je třeba přijmout opatření na straně poptávky. Mělo by se řádně zohlednit, jaký dopad budou mít navrhovaná opatření na straně nabídky a poptávky na životní prostředí, a měla by být co nejvíce upřednostňována opatření, jejichž dopad na životní prostředí bude nejnižší, přičemž se současně zohlední problematika zabezpečení dodávek plynu.
(15)
Měly by se silně podporovat investice do nové plynárenské infrastruktury, ovšem k jejich uskutečnění by se mělo přistoupit až na základě náležitého posouzení jejich dopadu na životní prostředí v souladu s příslušnými právními akty Unie. Tato nová infrastruktura by měla zlepšit zabezpečení dodávek plynu a zároveň zajistit řádné fungování vnitřního trhu s plynem. Investice by měly být v zásadě prováděny podniky a zakládat se na hospodářských pobídkách. Mělo by se řádně zohlednit, že je třeba usnadnit integraci plynu z obnovitelných zdrojů do infrastruktury plynárenské sítě. Do investic do infrastruktury, které jsou přeshraniční povahy, by měly být v oblastech své působnosti úzce zapojeny Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (dále jen „agentura“), zřízená nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 (5), a Evropská síť provozovatelů plynárenských přepravních soustav (dále jen „síť ENTSO pro zemní plyn“), zřízená nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám (6), aby se tak lépe zohlednily přeshraniční důsledky. Je nutno připomenout, že v souladu s nařízením (ES) č. 713/2009 může agentura vydávat ve své působnosti stanoviska či doporučení o přeshraničních otázkách. Agentura a síť ENTSO pro zemní plyn hrají společně s dalšími tržními subjekty významnou úlohu při vypracovávání a provádění desetiletého plánu rozvoje sítě pro celou Unii, který obsahuje mimo jiné výhled přiměřenosti dodávek v Evropě, a s ohledem na přeshraniční propojení by měl mimo jiné vycházet z přiměřených potřeb jednotlivých uživatelů sítě.
(16)
Příslušné orgány nebo členské státy by měly zajistit, aby došlo k testování trhu s plynem, jelikož se jedná o jeden z nezbytných kroků v rámci procesu dosahování souladu se standardem pro infrastrukturu.
(17)
Při plnění úkolů, jež stanoví toto nařízení, by měly příslušné orgány dle potřeby úzce spolupracovat s ostatními důležitými vnitrostátními orgány, především s národními regulačními orgány, aniž jsou dotčeny jejich pravomoci v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem (7).
(18)
V případě, že je třeba vytvořit nová přeshraniční propojení či rozšířit stávající propojení, měla by být v rané fázi zahájena úzká spolupráce mezi dotčenými členskými státy, příslušnými orgány a národními regulačními orgány v případě, že nejsou příslušnými orgány.
(19)
Za účelem podpory členských států při financování investic do těžby, infrastruktury a opatření týkajících se energetické účinnosti na regionální a místní úrovni mohou být k dispozici různé finanční prostředky Unie, zejména pak úvěry a záruky z Evropské investiční banky nebo financování z regionálních fondů, strukturálních fondů nebo Fondu soudržnosti. Evropská banka, jakož i nástroje vnější pomoci Společenství, například evropský nástroj sousedství a partnerství, nástroj předvstupní pomoci nebo finanční nástroj pro rozvojovou spolupráci, mohou taktéž financovat opatření ve třetích zemích s cílem zlepšit zabezpečení dodávek energie.
(20)
Toto nařízení by mělo umožnit plynárenským podnikům a odběratelům spoléhat se v případě narušení dodávek co nejdéle na tržní mechanismy. Mělo by rovněž stanovit nouzové mechanismy, které se použijí, pokud již trhy samy nedokáží přiměřeně reagovat na narušení dodávek plynu. Za účelem zmírňování účinků narušení dodávek by tržní nástroje měly být upřednostňovány i ve stavu nouze.
(21)
Po vstupu nových právních předpisů pro vnitřní trh s energií, přijatých v červenci 2009 v platnost, se na plynárenství budou vztahovat nová ustanovení, díky nimž budou mít členské státy, národní regulační orgány, provozovatelé přepravních soustav a agentura jasně vymezené úkoly a povinnosti a zároveň se zlepší transparentnost trhu v zájmu jeho účinného fungování, zajištění bezpečnosti dodávek a ochrany zákazníků.
(22)
Dotvořením vnitřního trhu s plynem a účinnou hospodářskou soutěží na tomto trhu zajistí Unie nejvyšší úroveň bezpečnosti dodávek do všech členských států, pokud bude trh moci plně fungovat v případě narušení dodávek, které se dotkne části Unie, ať už je příčina narušení jakákoli. Za tímto účelem je zapotřebí komplexního a účinného společného přístupu k bezpečnosti dodávek, především transparentnosti, solidarity a nediskriminujících politik, které jsou slučitelné s fungováním vnitřního trhu, aby se zabránilo jeho narušení a nedošlo k oslabení reakcí trhu na narušení dodávek.
(23)
Zajištění bezpečnosti dodávek plynu je v jejich oblastech činnosti a působnosti společným úkolem plynárenských podniků, členských států, především prostřednictvím jejich příslušných orgánů, a Komise. Tam, kde je to vhodné, by měly národní regulační orgány, pokud nejsou příslušnými orgány, rovněž napomáhat při zajišťování bezpečnosti dodávek plynu ve svých oblastech činnosti a působnosti v souladu se směrnicí 2009/73/ES. Odběratelé zemního plynu, kteří jej využívají k výrobě elektřiny nebo k průmyslovým účelům, mohou navíc hrát významnou úlohu také při zajišťování bezpečnosti dodávek plynu tím, že jsou schopni reagovat na krizi opatřeními na straně poptávky, například přerušitelnými smlouvami a přechodem na jiné palivo, která mají přímý dopad na rovnováhu nabídky a poptávky.
(24)
V zájmu zachování účinného fungování vnitřního trhu s plynem, zejména v případě narušení dodávek a v krizových situacích, má proto zcela klíčový význam, aby se přesně vymezily úkoly a povinnosti všech plynárenských podniků a příslušných orgánů. Úkoly a povinnosti by měly být stanoveny tak, aby se zajistilo, že je dodržován tříúrovňový přístup, který zahrnuje nejprve příslušné plynárenské podniky a průmysl, potom členské státy na vnitrostátní a regionální úrovni, a konečně Unii. V případě krizové situace v oblasti dodávek by měly mít tržní subjekty dostatečnou příležitost reagovat na situaci prostřednictvím tržních opatření. Pokud by reakce tržních subjektů nebyly dostatečné, měly by členské státy a jejich příslušné orgány přijmout opatření s cílem odstranit nebo zmírnit dopady dané krize v oblasti dodávek plynu. Pouze pokud by tato opatření nebyla dostatečná, měla by být přijata opatření na regionální úrovni nebo na úrovni Unie zaměřená na odstranění nebo zmírnění dopadů uvedené krize. Pokud to bude možné, měla by být upřednostňována regionální řešení.
(25)
V duchu solidarity bude za účelem uplatňování tohoto nařízení zavedena široká regionální spolupráce zahrnující orgány veřejné správy a plynárenské podniky, jejímž cílem bude optimalizovat přínosy, jež s sebou přináší koordinace opatření přijatých za účelem zmírnění známých rizik, a uplatňovat opatření, která budou pro zúčastněné strany co nejhospodárnější.
(26)
Stanoveny by měly být i dostatečně harmonizované standardy bezpečnosti dodávek, jež by se vztahovaly přinejmenším na situaci, která nastala v lednu 2009, a zohledňovaly rozdíly mezi členskými státy, přičemž by se přihlíželo k povinnostem veřejné služby a opatřením na ochranu zákazníků, jak jsou uvedeny v článku 3 směrnice 2009/73/ES. Aby poskytovaly nezbytnou právní jistotu, měly by být tyto standardy bezpečnosti dodávek plynu stabilní a jednoznačně vymezené, aniž by pro plynárenské podniky, včetně nových subjektů a malých podniků, nebo pro konečné odběratele představovaly neodůvodněnou a nepřiměřenou zátěž. Tyto standardy by měly také zaručit rovný přístup plynárenských podniků v Unii k zákazníkům z různých členských států. Opatření, která jsou nezbytná k zajištění toho, aby byl splněn standard pro dodávky, mohou zahrnovat doplňkové skladovací kapacity a objemy, skladování v potrubí, smlouvy o dodávkách, přerušitelné smlouvy a veškerá další opatření s podobným účinkem a také nezbytná technická opatření k zabezpečení dodávek plynu.
(27)
V zájmu účinného fungování trhu s plynem je nezbytné, aby plynárenské podniky uskutečnily včas nezbytné investice do domácí těžby a infrastruktur, jakými jsou například propojení, a to zejména ta, která poskytují přístup k plynárenské síti Unie, zařízení umožňující fyzické obousměrné toky plynu potrubím, zásobníky a zařízení na znovuzplynování LNG, a měly při těchto investicích na paměti možná narušení dodávek, například situaci z ledna 2009. Při prognóze budoucích finančních potřeb plynárenské infrastruktury ve vztahu k nástrojům Unie by měla Komise podle potřeby upřednostňovat projekty infrastruktury, které prohlubují integraci vnitřního trhu s plynem a zabezpečení jeho dodávek.
(28)
Provozovatelům přepravních soustav by nemělo být bráněno, aby zvážili případy, kdy by investice do vytvoření fyzických kapacit pro přepravu plynu v obou směrech (dále jen „obousměrná kapacita“) v rámci přeshraničních propojení se třetími zeměmi mohlo napomoci větší bezpečnosti dodávek, především v případě třetích zemí, které zajišťují tranzit plynu mezi dvěma členskými státy.
(29)
Je důležité, aby byly zachovány dodávky plynu, zejména pokud jde o zákazníky z domácností, jakož i o omezený počet dalších zákazníků, zejména zákazníků poskytujících klíčové sociální služby, které mohou dotyčné členské státy definovat, pokud jim dále není možné zajistit dodávky tržním způsobem. Je nezbytně nutné, aby byla vymezena opatření, která se přijmou během krize, a to ještě před tím, než jakákoli krize nastane a aby byly dodržovány bezpečnostní požadavky, včetně případů, kdy jsou chránění zákazníci připojeni ke stejné distribuční síti jako ostatní odběratelé. Je-li kapacita přístupu k infrastruktuře z technických důvodů omezená, mohou tato opatření zahrnovat uplatnění poměrného snížení původně rezervovaných kapacit.
(30)
Příslušné orgány by se obecně měly řídit svým plánem pro stav nouze. V řádně zdůvodněných mimořádných případech však mohou přijímat opatření, která se od těchto plánů odchylují.
(31)
Pro splnění povinností týkajících se zabezpečení dodávek si lze vybírat z mnoha nástrojů. Tyto nástroje by měly být podle potřeby využívány v celostátním a regionálním kontextu a v kontextu Unie, aby se dosáhlo konzistentního a hospodárného výsledku.
(32)
Bezpečnostními aspekty dodávek z hlediska dlouhodobého plánování investic do dostatečných přeshraničních kapacit a jiných infrastruktur zajišťujících dlouhodobou schopnost soustavy zaručit bezpečnost dodávek a uspokojovat přiměřenou poptávku se zabývá směrnice 2009/73/ES. Ke splnění standardů bezpečnosti dodávek může být zapotřebí přechodné období, aby bylo možné uskutečnit nezbytné investice. Základním nástrojem pro určení požadovaných investic potřebných na úrovni Unie je desetiletý plán rozvoje sítě pro celou Unii, který vypracovala síť ENTSO pro zemní plyn pod dohledem agentury, mimo jiné za účelem splnění požadavků na infrastrukturu stanovených v tomto nařízení.
(33)
Síť ENTSO pro zemní plyn a agentura by se ve své oblasti působnosti měly jako členové Koordinační skupiny pro otázky plynu plně zapojit do procesu spolupráce a konzultací na úrovni Unie.
(34)
Koordinační skupina pro otázky plynu je hlavním orgánem, který Komise konzultuje v souvislosti s vypracováváním plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze. Připomíná se, že síť ENTSO pro zemní plyn a agentura jsou členy Koordinační skupiny pro otázky plynu a budou v této souvislosti konzultovány.
(35)
Aby se zajistila co nejvyšší připravenost na narušení dodávek, měly by příslušné orgány po konzultaci s plynárenskými podniky vypracovat plány pro stav nouze. Tyto plány by měly být ve vzájemném souladu na národní, regionální nebo na úrovni Unie. Jejich obsah by měl vycházet z osvědčených postupů ve stávajících plánech a jasně by měl vymezit úlohy a povinnosti všech dotčených plynárenských podniků a příslušných orgánů. Je-li to možné a nutné, měly by být na regionální úrovni vypracovány společné plány pro stav nouze.
(36)
Za účelem prohloubení solidarity mezi členskými státy, dojde-li k vyhlášení stavu nouze pro Unii, a zejména s cílem podpořit členské státy, jež jsou vystaveny méně příznivým zeměpisným či geologickým podmínkám, by členské státy měly vytvořit opatření k uplatnění této solidarity. Plynárenské podniky by měly přijmout opatření, jako jsou obchodní dohody, které mohou zahrnovat zvýšený vývoz plynu nebo zvýšený odběr ze zásobníků. Je důležité podpořit uzavírání ujednání mezi plynárenskými podniky. Opatření obsažená v plánu pro stav nouze by měla zahrnovat mechanismy, které v případě potřeby zajistí spravedlivé kompenzace pro plynárenské podniky. Solidární opatření mohou být zvlášť vhodná mezi členskými státy, jimž Komise doporučuje vypracovat společné plány preventivních opatření nebo plány pro stav nouze na regionální úrovni.
(37)
V souvislosti s tímto nařízením má Komise významnou úlohu v případě stavu nouze, a to jak na úrovni Unie, tak na regionální úrovni.
(38)
Solidarita na evropské úrovni by případně měla mít rovněž podobu pomoci při civilní ochraně poskytované Unií a jejími členskými státy. Tuto pomoc by měl usnadnit a koordinovat mechanismus civilní ochrany Společenství vytvořený rozhodnutím Rady 2007/779/ES, Euratom (8).
(39)
Tímto nařízením nejsou dotčena svrchovaná práva členských států týkající se jejich vlastních přírodních zdrojů.
(40)
Směrnice Rady 2008/114/ES ze dne 8. prosince 2008 o určování a označování evropských kritických infrastruktur a o posouzení potřeby zvýšit jejich ochranu (9) stanoví postup, který má za cíl zlepšit v Unii ochranu označených evropských kritických struktur, včetně některých plynárenských infrastruktur. Směrnice 2008/114/ES společně se stávajícím nařízením přispívají k tvorbě komplexního přístupu k energetické bezpečnosti Unie.
(41)
Plány pro stav nouze je třeba pravidelně aktualizovat a zveřejňovat. Měly by být předmětem vzájemného hodnocení a zkoušek.
(42)
Koordinační skupina pro otázky plynu by měla být Komisi poradcem pro usnadňování koordinace opatření v oblasti zabezpečení dodávek pro případ stavu nouze v Unii. Rovněž by měla sledovat přiměřenost a vhodnost opatření přijatých podle tohoto nařízení.
(43)
Tímto nařízením by měly být plynárenské podniky a příslušné orgány členských států zmocněny k tomu, aby zajistily účinné a co nejdelší fungování vnitřního trhu s plynem při narušení dodávek, a to ještě před tím, než příslušné orgány přijmou opatření na řešení situace, v níž již trh není schopen zajistit požadované dodávky plynu. Tato výjimečná opatření by měla být plně v souladu s právem Unie a měla by být oznámena Komisi.
(44)
Vzhledem k tomu, že pro bezpečnost dodávek plynu v Unii jsou klíčové dodávky plynu ze třetích zemí, by měla Komise své kroky ve vztahu ke třetím zemím koordinovat, a společně se zeměmi těžby a tranzitními zeměmi by se měla podílet na ujednáních pro řešení krizových situací a zajistit stabilní tok plynu do Unie. Komise by měla být oprávněna, po konzultaci se zúčastněnými třetími zeměmi, využít monitorovací pracovní skupinu pro sledování toků plynu do Unie v krizových situacích, a při vzniku krize z důvodu obtíží ve třetí zemi se ujmout zprostředkování a usnadnění jednání.
(45)
Je důležité, aby podmínky dodávání plynu ze třetích zemí nevedly k narušení hospodářské soutěže a byly v souladu s pravidly vnitřního trhu.
(46)
Pokud existují důvěryhodné informace o situaci vně Unie, která ohrožuje zabezpečení dodávek jednomu nebo více členským státům, a mohla by spustit mechanismus včasného varování mezi Unií a třetí zemí, měla by Komise neprodleně informovat Koordinační skupinu pro otázky plynu, a Unie by měla přijmout vhodná opatření s cílem zmírnit následky této situace.
(47)
V únoru 2009 dospěla Rada ve složení pro energetiku k závěru, že transparentnost a spolehlivost by se měla zlepšit smysluplnou výměnou informací mezi Komisí a členskými státy o vztazích se třetími zeměmi v oblasti energetiky, včetně dlouhodobých ujednání o dodávkách, při zachování důvěrnosti obchodně citlivých informací.
(48)
Pravidla stanovená ve Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, především pravidla hospodářské soutěže, se uplatňují na služby obecného hospodářského zájmu, pokud to nebrání poskytování těchto služeb, přičemž členské státy si zachovávají rozsáhlou možnost volného uvážení při stanovování, zadávání a organizování povinností veřejné služby.
(49)
Vzhledem k tomu, že cíle tohoto nařízení, totiž zabezpečení dodávek plynu v Unii, nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni členských států, a proto jich lze z důvodu rozsahu a účinků tohoto nařízení lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(50)
Směrnice 2004/67/ES by měla být zrušena,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Cílem ustanovení tohoto nařízení je zajistit bezpečnost dodávek zemního plynu (dále jen „plyn“) zajištěním řádného a nepřetržitého fungování vnitřního trhu s plynem, připuštěním mimořádných opatření v situacích, v nichž trh nemůže zajistit požadované dodávky plynu, a jasným stanovením a rozdělením odpovědnosti mezi plynárenské podniky, členské státy a Unii, pokud jde o preventivní opatření a reakci na konkrétní narušení dodávek. Toto nařízení zavádí také transparentní mechanismy v duchu solidarity, které umožňují koordinovat přípravu a reakci na stav nouze na úrovni členského státu, regionu a Unie.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice obsažené ve směrnici 2009/73/ES, nařízení (ES) č. 713/2009 a nařízení (ES) č. 715/2009.
Kromě toho se použijí tyto definice:
1.
„chráněnými zákazníky“ se rozumějí všichni zákazníci z domácností, kteří jsou připojeni k distribuční síti; pokud tak dotyčný členský stát rozhodne, mohou jimi být i:
a)
malé a střední podniky, jsou-li připojeny k některé plynárenské distribuční soustavě, a klíčové sociální služby, jsou-li připojeny k plynárenské distribuční soustavě či přepravní soustavě, za předpokladu, že všichni tito dodateční zákazníci nepředstavují více než 20 % konečného využívání plynu;
b)
zařízení dálkového topení, pokud poskytují teplo domácnostem a zákazníkům uvedeným v písmenu a), nemohou přejít na jiné palivo a jsou připojena k plynárenské distribuční soustavě či přepravní soustavě.
Co nejdříve a nejpozději 3. prosince 2011 oznámí členské státy Komisi, zda hodlají zahrnout do definice chráněných zákazníků také zákazníky uvedené v písmenu a), písmenu b) nebo v obou písmenech;
2.
„příslušným orgánem“ se rozumí ústřední orgán státní správy nebo národní regulační orgán, kterému členský stát uloží odpovědnost za zajištění toho, aby byla prováděna opatření stanovená v tomto nařízení. Tím není dotčena možnost členských států umožnit příslušnému orgánu, aby některými úkoly stanovenými v tomto nařízení pověřil jiné subjekty. Takové úkoly musí být prováděny za dohledu příslušného orgánu a být upřesněny v plánech uvedených v článku 4.
Článek 3
Odpovědnost za bezpečnost dodávek plynu
1. Odpovědnost za bezpečnost dodávek plynu nesou ve svých oblastech činnosti a působnosti společně plynárenské podniky, členský státy, především prostřednictvím svých příslušných orgánů a Komise. Tato společná odpovědnost vyžaduje velkou míru vzájemné spolupráce.
2. Každý členský stát určí co nejdříve a nejpozději 3. prosince 2011 příslušný orgán, který zajišťuje provádění opatření stanovených tímto nařízením. Ve vhodných případech provádějí opatření, která má podle tohoto nařízení provádět příslušný orgán, až do jeho úředního určení vnitrostátní subjekty, jež za bezpečnost dodávek plynu odpovídají v současnosti. Tato opatření zahrnují vypracování posouzení rizik uvedeného v článku 9, vypracování plánů preventivních opatření na základě tohoto posouzení, vypracování plánu pro stav nouze a pravidelné sledování bezpečnosti dodávek plynu na vnitrostátní úrovni. Příslušné orgány navzájem spolupracují, aby se zabránilo narušení dodávek a omezily se případné škody způsobené takovým narušením. Nic nebrání členským státům přijímat prováděcí právní předpisy nezbytné pro splnění požadavků stanovených tímto nařízením.
3. Každý členský stát oznámí Komisi název příslušného orgánu neprodleně poté, co jej určí, a tam, kde je to vhodné, názvy vnitrostátních subjektů, jež odpovídají za bezpečnost dodávek plynu a dočasně zastávají funkci příslušného orgánu v souladu s odstavcem 2. Každý členský stát tato určení zveřejní.
4. Při provádění opatření stanovených tímto nařízením vymezí příslušný orgán úlohy a povinnosti jednotlivých účastníků tak, aby se zajistilo, že bude dodržován tříúrovňový přístup, který zahrnuje nejprve příslušné plynárenské podniky a průmysl, potom členské státy na celostátní a regionální úrovni a konečně Unii.
5. Tam, kde je to vhodné, koordinuje Komise v souladu s tímto nařízením opatření příslušných orgánů na regionální úrovni a na úrovni Unie, mimo jiné prostřednictvím Koordinační skupiny pro otázky plynu uvedené v článku 12 nebo skupiny pro krizové řízení podle čl. 11 odst. 4, a to zejména v případě stavu nouze na úrovni Unie či na regionální úrovni, jak jej definuje čl. 11 odst. 1.
6. Opatření na zabezpečení dodávek plynu obsažená v plánech preventivních opatření a plánech pro stav nouze musí být jasně vymezena, transparentní, přiměřená, nediskriminující a ověřitelná, nesmějí nepřiměřeně narušovat hospodářskou soutěž a účinné fungování vnitřního trhu s plynem a nesmějí ohrozit bezpečnost dodávek plynu jiným členským státům či Unii jako celku.
Článek 4
Vypracování plánu preventivních opatření a plánu pro stav nouze
1. Aniž je dotčen odstavec 3, vypracuje příslušný orgán každého členského státu po konzultaci s plynárenskými podniky, příslušnými organizacemi zastupujícími zájmy domácností a průmyslových odběratelů plynu a národním regulačním orgánem, není-li příslušným orgánem, na celostátní úrovni:
a)
plán preventivních opatření obsahující opatření, která jsou nezbytná k odstranění nebo ke zmírnění zjištěných rizik, v souladu s posouzením rizik vypracovaným na základě článku 9; a
b)
plán pro stav nouze obsahující opatření, která se mají přijmout ke zmírnění dopadu narušení dodávek plynu nebo k jeho odstranění v souladu s článkem 10.
2. Příslušné orgány si před přijetím plánu preventivních opatření a plánu pro stav nouze na vnitrostátní úrovni do3. června 2012 vymění své návrhy těchto plánů a povedou konzultace jak mezi sebou na odpovídající regionální úrovni, tak s Komisí, aby byl vyloučen nesoulad jimi navrhovaných plánů a opatření s plány preventivních opatření a s plány pro stav nouze ostatních členských států a aby byla dodržena ustanovení tohoto nařízení a dalších právních předpisů Unie. Tyto konzultace probíhají zejména mezi sousedícími členskými státy, obzvláště pak mezi izolovanými systémy tvořícími izolované oblasti („plynové ostrovy“) a jejich sousedními členskými státy, a mohou zahrnovat například členské státy uvedené na orientačním seznamu uvedeném v příloze IV.
3. Na základě konzultací uvedených v odstavci 2 a případných doporučení Komise mohou dotčené příslušné orgány rozhodnout o vypracování společných plánů preventivních opatření na regionální úrovni (dále jen „společné plány preventivních opatření“) a společných plánů pro stav nouze na regionální úrovni (dále jen „společné plány pro stav nouze“), které by doplňovaly plány vypracované na úrovni celostátní. V případě společných plánů dotčené příslušné orgány tam, kde je to vhodné, usilují o uzavření dohod s cílem naplňovat tuto regionální spolupráci. V případě potřeby tyto dohody formálně schválí členské státy.
4. Při vypracovávání a provádění plánu preventivních opatření a plánu pro stav nouze na celostátní nebo regionální úrovni příslušný orgán řádně zohlední nepřetržitý bezpečný provoz plynárenské soustavy a v uvedených plánech zohlední a uvede technická omezení, jimž provoz sítě podléhá, včetně technických a bezpečnostních důvodů, které mohou vést ke snížení toku v případě stavu nouze.
5. Plány preventivních opatření a plány pro stav nouze a případné společné plány musí být schváleny a zveřejněny do 3. prosince 2012. Tyto plány musí být neprodleně oznámeny Komisi. Komise o nich informuje Koordinační skupinu pro otázky plynu. Příslušné orgány zajistí pravidelné sledování provádění těchto plánů.
6. Do tří měsíců poté, co příslušné orgány oznámí plány uvedené v odstavci 5:
a)
Komise tyto plány vyhodnotí v souladu s písmenem b). Za tímto účelem Komise konzultuje Koordinační skupinu pro otázky plynu a řádně přihlédne k jejímu stanovisku. Komise podá o svém hodnocení plánů zprávu Koordinační skupině pro otázky plynu a
b)
v případě, že na základě těchto konzultací Komise
i)
shledá, že plán preventivních opatření nebo plán pro stav nouze neomezuje účinně rizika zjištěná v posouzení rizik, může dotčenému příslušnému orgánu nebo dotčeným příslušným orgánům doporučit, aby tento plán změnily,
ii)
shledá, že určitý plán preventivních opatření nebo plán pro stav nouze není v souladu s rizikovým scénářem nebo plánem jiného příslušného orgánu nebo že je v rozporu s tímto nařízením, či jiným právním předpisem Unie, požádá o jeho změnu,
iii)
shledá, že plán preventivních opatření ohrožuje zabezpečení dodávek plynu jinému členskému státu nebo celé Unii, přijme rozhodnutí požadující po příslušném orgánu, aby daný plán přehodnotil, přičemž může k jeho změně podat konkrétní doporučení. Komise své rozhodnutí podrobně zdůvodní.
7. Dotčený příslušný orgán změní svůj plán preventivních opatření nebo plán pro stav nouze do čtyř měsíců od oznámení žádosti Komise uvedené v odst. 6 písm. b) bodě ii) a buď oznámí Komisi pozměněný plán, nebojí sdělí důvody, proč s žádostí nesouhlasí. V případě neshody může Komise svou žádost do dvou měsíců od obdržení oznámení od příslušného orgánu vzít zpět nebo svolat schůzku s dotčenými příslušnými orgány, a pokud to považuje za nutné, i s Koordinační skupinou pro otázky plynu, aby s nimi záležitost projednala. Komise předloží podrobné odůvodnění své žádosti o změnu daného plánu. Příslušný orgán k postoji Komise náležitě přihlédne. V případě, že se konečné rozhodnutí příslušného orgánu od postoje Komise liší, tento orgán do dvou měsíců od obdržení postoje Komise předloží a zveřejní důvody svého rozhodnutí spolu se svým rozhodnutím a postojem Komise. Je-li daný plán změněn a je-li to na místě, příslušný orgán neprodleně zveřejní jeho pozměněné znění.
8. Dotčený příslušný orgán buď změní svůj plán preventivních opatření do tří měsíců od oznámení rozhodnutí Komise uvedeného v odst. 6 písm. b) bodě iii) a oznámí Komisi pozměněný plán, nebo jí sdělí důvody, proč s jejím rozhodnutím nesouhlasí. V případě neshody může Komise do dvou měsíců od obdržení odpovědi příslušného orgánu rozhodnout, že svou žádost změní nebo vezme zpět. Pokud Komise svou žádost potvrdí, musí dotčený příslušný orgán tento plán změnit do dvou měsíců od oznámení rozhodnutí Komise, přihlédnout přitom co nejvíce k doporučením Komise uvedeným v odst. 6 písm. b) bodě iii) a oznámit jej Komisi.
Komise při vypracovávání svého stanoviska k pozměněnému plánu, které musí být předloženo do dvou měsíců od oznámení od příslušného orgánu, informuje Koordinační skupinu pro otázky plynu a k jejím doporučením náležitě přihlíží. Dotčený příslušný orgán co nejvíce přihlíží ke stanovisku Komise a do dvou měsíců od obdržení tohoto stanoviska schválí a zveřejní výsledný pozměněný plán.
9. Důvěrnost obchodně citlivých informací musí být zachována.
Článek 5
Obsah národních a společných plánů preventivních opatření
1. Národní plány preventivních opatření a společné plány preventivních opatření musí obsahovat:
a)
výsledky posouzení rizik stanoveného v článku 9;
b)
opatření, objemy a kapacity nutné z hlediska splnění standardů pro infrastrukturu a standardů pro dodávky a jejich harmonogram, jak je uvedeno v článcích 6 a 8, případně včetně míry, do jaké mohou opatření na straně poptávky dostatečně a včas kompenzovat narušení dodávek plynu uvedené v čl. 6 odst. 2, určení jediné největší plynárenské infrastruktury společného zájmu v případě, kdy se uplatní čl. 6 odst. 3, a standard pro zvýšené dodávky plynu podle čl. 8 odst. 2;
c)
povinnosti uložené plynárenským podnikům a dalším příslušným subjektům, včetně povinností týkajících se bezpečného provozu plynárenských soustav;
d)
ostatní preventivní opatření, jako například opatření týkající se nutnosti lepšího propojení sousedících členských států a, je-li to vhodné, možnost diverzifikace tras přepravy plynu a zdrojů dodávek, k řešení zjištěných rizik s cílem zachovat dodávky plynu všem odběratelům v nejvyšší možné míře;
e)
tam, kde je to na místě, mechanismy spolupráce s jinými členskými státy zaměřené na vypracování a provádění společných plánů preventivních opatření a společných plánů pro stav nouze, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 3;
f)
informace o stávajících a budoucích propojeních, včetně propojení, která umožňují přístup do plynárenské soustavy Unie, o přeshraničních tocích plynu, o přeshraničním přístupu ke skladovacím zařízením a o fyzické kapacitě pro přepravu plynu oběma směry (dále jen „obousměrná kapacita“), zejména v případě stavu nouze;
g)
informace o veškerých příslušných povinnostech veřejné služby, které se týkají zabezpečení dodávek plynu.
2. Celostátní plány preventivních opatření a společné plány preventivních opatření, zejména opatření ke splnění standardu pro infrastrukturu stanoveného v článku 6, musí zohledňovat desetiletý plán rozvoje sítě pro celou Unii vypracovaný sítí ENTSO pro zemní plyn podle čl. 8 odst. 10 nařízení (ES) č. 715/2009.
3. Plány preventivních opatření a společné plány preventivních opatření musí být založeny především na tržních opatřeních a zohledňovat hospodářský dopad, účinnost a účelnost opatření, vliv na fungování vnitřního trhu s energií a dopad na životní prostředí a na odběratele a nesmějí představovat nepřiměřenou zátěž pro plynárenské podniky ani mít nepříznivý dopad na fungování vnitřního trhu s plynem.
4. Pokud okolnosti nevyžadují častější aktualizace, musí být vnitrostátní plány preventivních opatření a společné plány preventivních opatření aktualizovány každé dva roky a musí odrážet aktualizované posouzení rizik,. Před schválením aktualizovaného plánu probíhají konzultace mezi příslušnými orgány podle čl. 4 odst. 2.
Článek 6
Standard pro infrastrukturu
1. Členské státy, nebo pokud tak členský stát stanoví, příslušný orgán zajistí přijetí nezbytných opatření, aby v případě narušení jediné největší plynárenské infrastruktury měla zbývající infrastruktura stanovená na základě vzorce N-1 uvedeného v bodě 2 přílohy I, do 3. prosince 2014 kapacitu dodávat nezbytný objem plynu pro uspokojení celkové poptávky po plynu v oblasti výpočtu v den výjimečně vysoké poptávky po plynu, ke které dochází statisticky jednou za dvacet let, aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku. Tím nejsou dotčeny povinnosti provozovatelů plynárenské soustavy učinit tam, kde je to vhodné a nutné, odpovídající investice, ani povinnosti provozovatelů přepravní soustavy stanovené ve směrnici 2009/73/ES a v nařízení (ES) č. 715/2009.
2. Povinnost zajistit, aby měla zbývající infrastruktura kapacitu uspokojit celkovou poptávku po plynu, jak je uvedeno v odstavci 1, se též považuje za splněnou, pokud příslušný orgán v plánu preventivních opatření prokáže, že narušení dodávek lze dostatečně a včas nahradit vhodnými tržními opatřeními na straně poptávky. Za tímto účelem se použije vzorec uvedený v bodě 4 přílohy I.
3. Na základě posouzení rizik uvedeného v článku 9 mohou dotčené příslušné orgány, je-li to vhodné, rozhodnout, že povinnost uvedená v odstavci 1 tohoto článku musí být splněna na regionální úrovni, a nikoli na úrovni členského státu. V tomto případě se vypracují společné plány preventivních opatření podle čl. 4 odst. 3. Použije se bod 5 přílohy I.
4. Každý příslušný orgán po konzultaci s příslušnými plynárenskými podniky neprodleně vyrozumí Komisi o každém případě nedodržení povinností uvedených v odstavci 1 a informuje ji o důvodech tohoto nedodržení.
5. Provozovatelé přepravní soustavy co nejdříve a nejpozději 3. prosince 2013 umožní permanentní obousměrnou kapacitu ve všech přeshraničních propojeních mezi členskými státy, kromě případů, kdy:
a)
se jedná o připojení k těžebním zařízením, zařízením na zkapalněný zemní plyn (LNG) či distribučním soustavám nebo
b)
byla udělena výjimka podle článku 7.
Do 3. prosince 2013 přizpůsobí provozovatelé přepravních soustav fungování jejich částí nebo soustav jako celku, aby byl v místě přeshraničních propojení možný fyzický tok plynu oběma směry.
6. Pokud v místě určitého přeshraničního propojení již existuje obousměrná kapacita nebo se právě buduje, je povinnost uvedená v prvním pododstavci odstavce 5 považována v místě tohoto propojení za splněnou, ledaže jeden nebo více členských států požadují z důvodu zabezpečení dodávek plynu rozšíření kapacity. Pokud je vznesen požadavek na rozšíření kapacity, použije se postup stanovený v článku 7.
7. Členské státy, nebo pokud tak členský stát stanoví, příslušný orgán zajistí, že jako první krok je vždy transparentním, podrobným a nediskriminačním způsobem prozkoumán trh, aby se zjistilo, zda trh vyžaduje investice do infrastruktury, které jsou nutné ke splnění povinností stanovených v odstavcích 1 a 5.
8. Národní regulační orgány zohlední účelně vynaložené náklady na splnění povinností stanovených v odstavci 1 a náklady na umožnění permanentní obousměrné kapacity tím, že poskytnou přiměřené pobídky při stanovování nebo schvalování sazeb nebo metodik v souladu s čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73/ES a článkem 13 nařízení (ES) č. 715/2009. Pokud trh nevyžaduje investice k umožnění obousměrné kapacity nebo vzniknou-li touto investicí náklady ve více než jednom členském státě anebo v jednom členském státě tak, že prospěch z nich má jeden nebo několik dalších členských států, rozhodnou o rozložení nákladů společně národní regulační orgány všech dotčených členských států, a to před přijetím jakéhokoli rozhodnutí o dané investici. Při rozhodování o rozložení nákladů se přihlíží zejména k tomu, jakým způsobem se investice do infrastruktury podílejí na větší bezpečnosti dodávek plynu do příslušných členských států. Použije se čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 713/2009.
9. Příslušný orgán zajistí, aby jakákoli nová přepravní infrastruktura přispívala k zajištění bezpečnosti dodávek plynu na základě rozvoje důkladně propojené sítě, případně včetně dostatečného počtu hraničních vstupních a výstupních bodů, a to v závislosti na požadavcích trhu a zjištěných rizicích. Příslušný orgán podle potřeby v posouzení rizik uvede, kde se vyskytují problematická místa a zda jsou vstupní kapacity a infrastruktury jednotlivých členských států, zejména přepravní soustavy, schopny přizpůsobit průtok plynu v daném státě scénáři narušení jediné největší plynárenské infrastruktury, z kterého se vycházelo při posuzování rizik.
10. Lucembursko, Slovinsko a Švédsko nejsou výjimečně povinny splnit povinnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku při zajištění dodávky plynu chráněným zákazníkům podle článku 8, ale usilují o jejich splnění. Tato výjimka platí, pokud:
a)
v případě Lucemburska má tento členský stát alespoň dvě propojení s jinými členskými státy, alespoň dva různé zdroje dodávek plynu a žádné zařízení na skladování plynu ani zařízení na LNG na svém území;
b)
v případě Slovinska má tento členský stát alespoň dvě propojení s jinými členskými státy, alespoň dva různé zdroje dodávek plynu a žádné zařízení na skladování plynu ani zařízení na LNG na svém území;
c)
v případě Švédska tento členský stát nepřepravuje na svém území plyn do jiného členského státu a jeho vlastní roční hrubá spotřeba plynu nedosahuje 2 milionů tun ropného ekvivalentu a představuje méně než 5 % celkové primární spotřeby energie.
Tyto tři členské státy zajistí transparentním, podrobným a nediskriminačním způsobem pravidelné hodnocení trhu z hlediska investic do infrastruktury a výsledky tohoto hodnocení zveřejní.
Členské státy uvedené v prvním pododstavci informují Komisi o veškerých změnách podmínek uvedených ve zmíněném pododstavci. Výjimka stanovená v prvním pododstavci pozbývá platnosti, jestliže alespoň jedna z těchto podmínek již není splněna.
Každý z členských států uvedených v prvním pododstavci předá Komisi do 3. prosince 2018 zprávu, v níž bude popsána situace z hlediska příslušných podmínek uvedených ve zmíněném pododstavci a možnosti splnění povinností stanovených v odstavci 1, a to s přihlédnutím k hospodářským důsledkům splnění standardu pro infrastrukturu, výsledkům hodnocení trhu a vývoje trhu s plynem a projektům plynárenské infrastruktury v daném regionu. Na základě této zprávy, a pokud jsou i nadále splněny příslušné podmínky uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce, může Komise rozhodnout, že výjimka stanovená v prvním pododstavci může platit po dobu dalších čtyř let. V případě kladného rozhodnutí se postup stanovený v tomto pododstavci opakuje každé čtyři roky.
Článek 7
Postup pro umožnění obousměrné kapacity či pro žádost o udělení výjimky
1. Pro každé přeshraniční propojení mezi členskými státy kromě členských států, na něž se vztahuje výjimka podle čl. 6 odst. 5 písm. a), a kromě případů, kdy obousměrná kapacita již existuje nebo se právě buduje a kdy ani jeden členský stát nepožádal z důvodu bezpečnosti dodávek plynu o rozšíření kapacity, musí provozovatelé přepravních soustav po konzultaci se všemi dalšími dotčenými provozovateli přepravních soustav do 3. března 2012 předložit svým členským státům,nebo pokud tak členské státy stanoví, jejich příslušným orgánům nebo regulačním orgánům (v tomto článku společně jen „dotčené orgány“):
a)
návrh na vybudování obousměrné kapacity co do zpětného toku plynu (dále jen „kapacita zpětného toku“) nebo
b)
žádost o udělení výjimky z povinnosti umožnit obousměrnou kapacitu.
2. Návrh na vybudování kapacity zpětného toku nebo žádost o udělení výjimky podle odstavce 1 se musí zakládat na hodnocení požadavků trhu, prognózách ohledně poptávky a nabídky, technické proveditelnosti, nákladech na vybudování kapacity zpětného toku, včetně následného zvýšení kapacity přepravní soustavy, a na přínosu pro zajištění bezpečnosti dodávky plynu, přičemž. tam, kde je to vhodné, přihlížejí k tomu nakolik může kapacita zpětného toku spolu s dalšími možnými opatřeními přispět ke splnění standardu pro infrastrukturu stanoveného v článku 6 členskými státy, které mají prospěch z kapacity zpětného toku.
3. Dotčený orgán, kterému je předložen návrh nebo žádost o udělení výjimky, neprodleně vyrozumí dotčené orgány jiných členských států, které by podle posouzení rizik mohly mít prospěch z kapacity zpětného toku, a Komisi o daném návrhu nebo žádosti. Uvedený orgán poskytne dotčeným orgánům a Komisi možnost vydat do čtyř měsíců od tohoto vyrozumění stanovisko.
4. Na základě kritérií uvedených v odstavci 2 a posouzení rizik provedené v souladu s článkem 9, dotčený orgán do dvou měsíců od konce období uvedeného v odstavci 3 tohoto článku co nejvíce přihlédne ke stanoviskům obdrženým podle odstavce 3 tohoto článku a k hlediskům, které nejsou čistě ekonomické povahy, jako je zajištění bezpečnosti dodávek plynu a přispění k vnitřnímu trhu s plynem, a:
a)
udělí výjimku, pokud by kapacita zpětného toku nevedla k podstatně větší bezpečnosti dodávek plynu v žádném členském státě či regionu nebo pokud by byly investiční náklady podstatně vyšší než předpokládaný prospěch pro bezpečnost dodávek plynu, nebo
b)
přijme návrh na vybudování kapacity zpětného toku, nebo
c)
požádá provozovatele přepravní soustavy, aby svůj návrh přepracoval.
Dotčený orgán oznámí své rozhodnutí Komisi co nejdříve spolu s veškerými příslušnými informacemi o důvodech tohoto rozhodnutí, včetně stanovisek obdržených podle odstavce 3 tohoto článku. Dotčené orgány se vynasnaží zajistit, aby si rozhodnutí, která se týkají stejných propojení nebo propojených plynovodů a která na sobě vzájemně závisejí, vzájemně neodporovala.
5. Komise může do dvou měsíců od obdržení tohoto oznámení a v případě rozporu mezi rozhodnutím dotčeného orgánu a stanovisky jiných dotčených orgánů, kterých se to týká, požádat dotčený orgán o změnu rozhodnutí. Pokud si Komise vyžádá doplňující informace, může být tato lhůta prodloužena o jeden měsíc. Veškeré návrhy Komise, které požadují změnu rozhodnutí dotčeného orgánu, se musí zakládat na prvcích a kritériích uvedených v odstavci 2 a odst. 4 prvním pododstavci písm. a) a přihlížet k důvodům, z nichž vychází rozhodnutí dotčeného orgánu. Dotčený orgán žádosti vyhoví tím, že ve lhůtě čtyř týdnů své rozhodnutí změní. Pokud se Komise v uvedené dvouměsíční lhůtě nevyjádří, má se za to, že vůči rozhodnutí dotyčného orgánu nemá námitky.
6. Vyplývá-li z výsledků posouzení rizik provedené podle článku 9, že je nutná další kapacita zpětného toku, opakuje se na žádost provozovatele přepravní soustavy, dotčeného orgánu nebo Komise postup stanovený v odstavcích 1 až 5 tohoto článku.
7. Komise a dotčený orgán vždy zachovávají důvěrnost obchodně citlivých informací.
Článek 8
Standard pro dodávky
1. Příslušný orgán uloží plynárenským podnikům, které určí, povinnost přijmout opatření pro zajištění dodávek plynu chráněným zákazníkům členského státu v těchto případech:
a)
při mimořádných teplotních hodnotách v průběhu sedmidenního období poptávkových špiček, ke kterým dochází statisticky jednou za dvacet let;
b)
v období výjimečně vysoké poptávky po plynu v délce nejméně 30 dní, ke kterým dochází statisticky jednou za dvacet let, a
c)
v období v délce nejméně 30 dní v případě narušení jediné největší plynárenské infrastruktury za průměrných zimních podmínek.
Příslušný orgán určí plynárenské podniky uvedené v prvním pododstavci do 3. června 2012.
2. Standard pro zvýšené dodávky plynu nad 30 dní pro období uvedená v odst. 1 písm. b) a c) nebo jakékoli další povinnosti stanovené z důvodu zabezpečení dodávek plynu vycházejí z posouzení rizik uvedeného v článku 9, jsou předmětem plánu preventivních opatření a:
a)
musí být v souladu s čl. 3 odst. 6;
b)
nesmějí vést k nepřiměřenému narušení hospodářské soutěže ani poškozovat fungování vnitřního trhu s plynem;
c)
nesmějí mít nepříznivý vliv na schopnost kteréhokoli členského státu zásobovat v případě stavu nouze na vnitrostátní úrovni, na úrovni Unie nebo na regionální úrovni anebo své chráněné zákazníky podle tohoto článku a
d)
musí splňovat kritéria stanovená v čl. 11 odst. 5 v případě stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni.
Příslušný orgán v plánu preventivních opatření a plánu pro stav nouze v duchu solidarity stanoví, jak by bylo možné v případě stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni dočasně snížit zvýšený standard pro dodávky plynu nebo omezit další povinnosti uložené plynárenským podnikům.
3. Po obdobích, která příslušný orgán stanoví v souladu s odstavci 1 a 2, nebo za nepříznivějších podmínek, než jaké jsou uvedeny v odstavci 1, se příslušný orgán a plynárenské podniky vynasnaží v co nejvyšší míře zachovat dodávky plynu, zejména chráněným zákazníkům.
4. Povinnosti uložené plynárenským podnikům ke splnění standardu pro dodávky podle tohoto článku nesmějí být diskriminující ani představovat pro tyto podniky neúměrnou zátěž.
5. Plynárenské podniky mohou případně tyto povinnosti splnit na regionální úrovni nebo na úrovni Unie. Příslušný orgán nepožaduje splnění standardů uvedených v tomto článku pouze na základě infrastruktury umístěné v jeho územní působnosti.
6. Příslušný orgán zajistí, aby podmínky pro dodávky chráněným zákazníkům byly stanoveny, aniž by bylo dotčeno řádné fungování vnitřního trhu s plynem a za cenu zohledňující tržní hodnotu těchto dodávek.
Článek 9
Posouzení rizik
1. Každý příslušný orgán do 3. prosince 2011 plně posoudí na základě následujících společných prvků rizika ovlivňující bezpečnost dodávek plynu ve svém členském státě:
a)
uplatněním standardů uvedených v článcích 6 a 8, které ukazují výpočet vzorce N-1, použité předpoklady, včetně předpokladů pro výpočet vzorce N-1 na regionální úrovni, a údaje nutné pro tento výpočet;
b)
zvážením všech významných vnitrostátních a regionálních okolností, zejména velikosti trhu, konfigurace soustavy, skutečných toků plynu, včetně odtoku plynu z daného členského státu, kapacity fyzického toku plynu oběma směry, včetně možné budoucí nutnosti zvýšení kapacity přepravní soustavy, přítomnosti těžby a skladování a úlohy plynu ve skladbě zdrojů energie, zejména s ohledem na dálkové vytápění a výrobu elektřiny a na fungování průmyslových odvětví, a hledisek bezpečnosti dodávek a kvality plynu;
c)
simulací různých scénářů výjimečně vysoké poptávky po plynu a narušení dodávek, jako například poruchy hlavních přepravních infrastruktur, zásobníků nebo terminálů LNG a narušení dodávek od dodavatelů ze třetích zemí, s přihlédnutím k jejich výskytu v minulosti a pravděpodobnosti, ročnímu období, četnosti a době trvání jejich výskytu, případným geopolitickým rizikům, jakož i hodnocením pravděpodobných důsledků těchto scénářů;
d)
určením interakce a korelace rizik s ostatními členskými státy, mimo jiné otázky propojení, přeshraničních dodávek, přeshraničního přístupu ke skladovacím zařízením a obousměrné kapacity;
e)
přihlédnutím k maximální propojovací kapacitě všech hraničních vstupních a výstupních bodů.
2. V případě použití čl. 4 odst. 3 vypracují dotčené příslušné orgány společné posouzení rizik také na regionální úrovni.
3. Plynárenské podniky, průmysloví odběratelé plynu, příslušné organizace zastupující zájmy domácností a průmyslových odběratelů plynu, členské státy a národní regulační orgán není-li příslušným orgánem, spolupracují s příslušným orgánem a poskytují mu na požádání veškeré nezbytné informace pro posouzení rizik.
4. Posouzení rizik se poprvé aktualizuje nejpozději 18 měsíců po přijetí plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze uvedených v článku 4, a poté každé dva roky před 30. zářím daného roku, pokud okolnosti nevyžadují jeho častější aktualizaci. Posouzení rizik přihlíží k pokroku, jehož bylo dosaženo v oblasti investic nutných z hlediska splnění standardu pro infrastruktury uvedeného v článku 6, a k obtížím, s nimiž se jednotlivé členské státy setkaly při zavádění nových alternativních řešení.
5. Posouzení rizik, včetně jeho aktualizovaných verzí, se neprodleně poskytne Komisi.
Článek 10
Plán pro stav nouze a krizové úrovně
1. Plány pro stav nouze a společné plány pro stav nouze:
a)
vycházejí z krizových úrovní vymezených v odstavci 3;
b)
vymezují úlohu a povinnosti plynárenských podniků a průmyslových odběratelů plynu, včetně důležitých výrobců elektřiny, s přihlédnutím k tomu, do jaké míry jsou ovlivněny případným narušením dodávek plynu, a jejich interakci s příslušnými orgány a případně i s národními regulačními orgány na každé z krizových úrovní definovaných v odstavci 3;
c)
vymezují úlohu a povinnosti příslušných orgánů a dalších subjektů, které byly pověřeny úkoly podle čl. 2 bodu 2, na každé z krizových úrovní vymezených v odstavci 3 tohoto článku;
d)
zajišťují, aby měly plynárenské podniky a průmysloví odběratelé dostatečnou možnost reagovat na každé z krizových úrovní;
e)
stanoví, pokud je to vhodné, opatření a kroky, které je třeba přijmout s cílem zmírnit možný dopad narušení dodávek plynu na dálkové vytápění a na dodávky elektřiny vyráběné z plynu;
f)
stanoví podrobné postupy a opatření, kterými je nutno se řídit na každé krizové úrovni, včetně odpovídajících systémů týkajících se informačních toků;
g)
určí krizového manažera nebo skupinu a vymezí jeho úlohu;
h)
stanoví podíl tržních opatření, zejména opatření uvedených v příloze II na řešení situace na úrovni výstrahy a zmírňování situace ve stavu nouze;
i)
stanoví podíl jiných než tržních opatření, zejména opatření uvedených v příloze III, která se plánují nebo mají být provedena ve stavu nouze, a posoudí, v jaké míře je použití těchto jiných než tržních opatření zapotřebí k řešení krize, posoudí jejich účinky a vymezí postupy pro jejich provádění, přičemž zohledňují, že jiná než tržní opatření se mají použít, pouze pokud samotná tržní opatření již nemohou zajistit dodávky plynu především chráněným zákazníkům;
j)
obsahují popis použitých mechanismů pro spolupráci s ostatními členskými státy na všech krizových úrovních;
k)
upřesňují zpravodajské povinnosti, které jsou plynárenským podnikům uloženy na úrovni výstrahy a ve stavu nouze;
l)
stanoví seznam předem vymezených opatření pro poskytnutí plynu v případě stavu nouze, včetně obchodních dohod mezi stranami zapojenými do těchto opatření, a případně mechanismů kompenzace pro plynárenské podniky, s řádným ohledem na důvěrnost citlivých údajů. Tato opatření mohou zahrnovat přeshraniční dohody mezi členskými státy nebo plynárenskými podniky.
2. Nevyžadují-li okolnosti častější aktualizace, jsou národní plán pro stav nouze a společný plán pro stav nouze aktualizovány každé dva roky a musejí odrážet aktualizované posouzení rizik. Před přijetím aktualizovaných plánů probíhají konzultace mezi příslušnými orgány podle čl. 4 odst. 2.
3. Třemi hlavními krizovými úrovněmi jsou:
a)
úroveň včasného varování (včasné varování): pokud existují konkrétní, závažné a spolehlivé informace, že může dojít k situaci, která pravděpodobně povede k podstatnému zhoršení situace v oblasti dodávek plynu a k vyhlášení úrovně výstrahy či stavu nouze; úroveň včasného varování může být spuštěna mechanismem včasného varování;
b)
úroveň výstrahy (výstraha): pokud dojde k narušení dodávek nebo vznikne výjimečně vysoká poptávka po plynu, která vede k podstatnému zhoršení situace v oblasti dodávek plynu, ale trh je stále schopen se vypořádat s tímto narušením dodávek nebo zvýšenou poptávkou, aniž by bylo potřeba přijmout jiná než tržní opatření;
c)
úroveň stavu nouze (stav nouze): v případě výjimečně vysoké poptávky po plynu, závažného narušení jeho dodávek nebo jiného podstatného zhoršení situace v oblasti dodávek plynu a v případě, že byla uplatněna veškerá vhodná tržní opatření, avšak dodávky plynu nepostačují k tomu, aby pokryly zbývající poptávku po plynu, takže je nutné dodatečně přistoupit k jiným než tržním opatřením přijatým zejména s cílem zajistit dodávky plynu chráněným zákazníkům podle článku 8.
4. Národní plány pro stav nouze a společné plány pro stav nouze zajistí, aby byl v případě stavu nouze zachován v souladu s nařízením (ES) č. 715/2009 přeshraniční přístup k infrastruktuře, pokud je to technicky možné a bezpečné. Plány musí být v souladu s čl. 3 odst. 6 tohoto nařízení a nesmějí zavádět žádné opatření, které by nepřiměřeně omezovalo přeshraniční tok plynu.
5. Pokud příslušný orgán vyhlásí kteroukoli z krizových úrovní uvedených v odstavci 3, okamžitě uvědomí Komisi a poskytne jí veškeré nezbytné informace, zejména informace o opatřeních, která hodlá přijmout. V případě stavu nouze, který může vést k žádosti o pomoc od Unie a jejích členských států, to příslušný orgán dotyčného členského státu neprodleně oznámí Monitorovacímu a informačnímu středisku civilní ochrany Komise.
6. Pokud příslušný orgán vyhlásí stav nouze, musí se řídit předem vymezenými opatřeními podle plánu pro stav nouze a okamžitě Komisi informovat zejména o opatřeních, která hodlá uskutečnit podle odstavce 1. V řádně odůvodněných mimořádných případech však může příslušný orgán přijímat opatření, která se od plánu pro stav nouze odchylují. Příslušný orgán okamžitě informuje Komisi o veškerých takových opatřeních a odůvodní je.
7. Členské státy a zejména příslušné orgány zajistí, aby:
a)
nebyla zavedena žádná opatření, která by mohla kdykoli nepřiměřeně omezovat tok plynu na vnitřním trhu;
b)
nebyla zavedena žádá opatření, která by mohla závažným způsobem ohrozit situaci v oblasti dodávek plynu v jiném členském státě, a
c)
byl v souladu s nařízením (ES) č. 715/2009 zachován přeshraniční přístup k infrastruktuře, pokud je to technicky možné a bezpečné, v souladu s plánem pro stav nouze.
8. Komise co nejdříve a nejpozději do pěti dnů od obdržení informací od příslušného orgánu uvedeného v odstavci 5 ověří, zda je vyhlášení stavu nouze oprávněné podle odst. 3 písm. c) a zda se přijatá opatření co nepřesněji řídí kroky stanovenými v plánu pro stav nouze, nepředstavují pro plynárenské podniky neúměrnou zátěž a jsou v souladu s odstavcem 7. Komise může na žádost příslušného orgánu, plynárenských podniků nebo z vlastního podnětu požádat příslušný orgán, aby změnil opatření, která jsou v rozporu s podmínkami stanovenými v odstavci 7 a v první větě tohoto odstavce. Komise může rovněž příslušný orgán požádat, aby odvolal vyhlášení stavu nouze, pokud podle Komise není podle odst. 3 písm. c) oprávněné nebo již přestalo být oprávněné.
Příslušný orgán změní svá opatření do tří dnů od oznámení žádosti Komise a oznámí to Komisi, nebo Komisi uvede důvody, proč s žádostí nesouhlasí. V tomto případě může Komise do tří dnů svou žádost změnit nebo ji vzít zpět anebo svolat schůzku s dotčeným příslušným orgánem nebo případně příslušnými orgány, a pokud to považuje za nutné, i s Koordinační skupinou pro otázky plynu, aby s nimi záležitost projednala. Komise svou žádost o změnu příslušných opatření podrobně odůvodní. Příslušný orgán ke stanovisku Komise náležitě přihlédne. Pokud se konečné rozhodnutí příslušného orgánu liší od stanoviska Komise, příslušný orgán své rozhodnutí odůvodní.
Článek 11
Reakce na stav nouze na úrovni Unie a na regionální úrovni
1. Komise může na žádost příslušného orgánu, který vyhlásil stav nouze, a na základě ověření podle čl. 10 odst. 8 vyhlásit stav nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni pro zvláště postižený zeměpisný region. Na žádost nejméně dvou příslušných orgánů, které vyhlásily stav nouze, a na základě ověření podle čl. 10 odst. 8, a pokud důvody pro tento stav nouze spolu souvisejí, Komise vyhlásí podle potřeby stav nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni. Ve všech případech zjistí Komise za použití nejvhodnějších prostředků komunikace pro danou situaci názory ostatních příslušných orgánů a náležitě zohlední všechny relevantní informace, které od nich získá. Když Komise usoudí, že důvody pro stav nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni již neopodstatňují vyhlášení stavu nouze, vyhlásí konec stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni. Ve všech případech Komise uvede důvody svého rozhodnutí a uvědomí o něm Radu.
2. Komise svolá Koordinační skupinu pro otázky plynu, jakmile vyhlásí stav nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni. Během takového stavu nouze může Komise na žádost nejméně tří členských států omezit účast v Koordinační skupině pro otázky plynu na celé schůzce nebo její části na zástupce členských států a příslušné orgány.
3. V případě stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni, jak je uvedeno v odstavci 1, Komise koordinuje opatření příslušných orgánů a plně zohlední relevantní informace Koordinační skupiny pro otázky plynu a výsledky konzultací s ní. Komise zejména
a)
zajistí výměnu informací;
b)
zajistí konzistentnost a účinnost opatření na úrovni členského státu a regionu ve vztahu k Unii;
c)
koordinuje opatření vůči třetím zemím.
4. Komise může svolat skupinu pro krizové řízení složenou z krizových manažerů členských států, jichž se stav nouze týká uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. g). Komise může po dohodě s krizovými manažery přizvat k účasti další zúčastněné subjekty. Komise zajistí, aby Koordinační skupina pro otázky plynu byla o činnosti skupiny pro krizové řízení pravidelně informována.
5. Členské státy a zejména příslušné orgány zajistí, aby:
a)
nebyla zavedena žádná opatření, která by mohla kdykoli nepřiměřeně omezovat tok plynu na vnitřním trhu, zejména tok plynu na postižené trhy;
b)
nebyla zavedena žádná opatření, která by mohla závažným způsobem ohrozit situaci v oblasti dodávek plynu v jiném členském státě; a
c)
byl v souladu s nařízením (ES) č. 715/2009 zachován přeshraniční přístup k infrastruktuře, pokud je to technicky možné a bezpečné, v souladu s plánem pro stav nouze.
6. Pokud Komise na žádost příslušného orgánu nebo plynárenského podniku nebo z vlastního podnětu shledá, že v rámci stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni je opatření učiněné členským státem nebo příslušným orgánem nebo chování plynárenského podniku v rozporu s odstavcem 5, požádá daný členský stát nebo příslušný orgán, aby své opatření změnil nebo aby učinil opatření, která zajistí soulad s odstavcem 5, a svou žádost odůvodní. Náležitá pozornost musí být věnována nutnosti zajistit nepřetržitý bezpečný provoz plynárenské soustavy.
Členský stát nebo příslušný orgán změní své opatření do tří dnů od oznámení žádosti Komise a oznámí to Komisi, nebo Komisi uvede důvody, proč s žádostí nesouhlasí. V tom případě může Komise svou žádost do tří dnů změnit nebo vzít zpět anebo svolat schůzku s členským státem nebo příslušným orgánem, a pokud to považuje za nutné, i s Koordinační skupinou pro otázky plynu, aby s nimi záležitost projednala. Komise svou žádost o jakoukoli změnu opatření podrobně odůvodní. Členský stát a příslušný orgán ke stanovisku Komise náležitě přihlédnou. Pokud se konečné rozhodnutí příslušného orgánu nebo členského státu liší od stanoviska Komise, příslušný orgán nebo členský stát své rozhodnutí odůvodní.
7. Komise po konzultaci s Koordinační skupinou pro otázky plynu vytvoří stálý rezervní seznam pro monitorovací pracovní skupinu složenou z odborníků z odvětví a zástupců Komise. V případě potřeby může tato monitorovací pracovní skupina zahájit činnost mimo Unii a ve spolupráci s dodavatelskými a tranzitními třetími zeměmi sledovat toky plynu do Unie a podávat o nich zprávy.
8. Příslušný orgán poskytne Monitorovacímu a informačnímu středisku civilní ochrany Komise informace o případné potřebě pomoci. Monitorovací a informační středisko civilní ochrany posoudí celkovou situaci a poskytne poradenství ohledně pomoci, která by měla být poskytnuta nejvíce postiženým členským státům a případně i třetím zemím.
Článek 12
Koordinační skupina pro otázky plynu
1. Zřizuje se Koordinační skupina pro otázky plynu s cílem usnadnit koordinaci opatření v oblasti zabezpečení dodávek plynu. Skupina se skládá ze zástupců členských států, zejména jejich příslušných orgánů, a agentury, sítě ENTSO pro zemní plyn a subjektů zastupujících dotyčné odvětví a ze zástupců relevantních odběratelů. Komise po konzultaci s členskými státy rozhodne o složení skupiny tak, aby byla zaručena její plná reprezentativnost. Skupině předsedá Komise. Skupina přijme svůj jednací řád.
2. V souladu s tímto nařízením je Koordinační skupina pro otázky plynu konzultována a poskytuje Komisi pomoc v oblasti:
a)
bezpečnosti dodávek plynu, a to kdykoli a zvláště za stavu nouze;
b)
všech informací, které mají význam pro dodávky plynu na úrovni celostátní, regionální a úrovni Unie;
c)
osvědčených postupů a možných pokynů pro všechny dotčené subjekty;
d)
úrovně zabezpečení dodávek, srovnávacích kritérií a metodik posuzování;
e)
celostátních, regionálních a unijních scénářů a testování úrovní připravenosti;
f)
posouzení plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze a provádění opatření v nich stanovených;
g)
koordinace opatření pro řešení stavu nouze v rámci Unie, se třetími zeměmi, které jsou stranami Smlouvy o energetickém společenství, a s jinými třetími zeměmi;
h)
pomoci, kterou potřebují nejvíce postižené členské státy.
3. Komise svolává Koordinační skupinu pro otázky plynu pravidelně a sděluje jí informace, které obdržela od příslušných orgánů, přičemž zachová důvěrnost obchodně citlivých informací.
Článek 13
Výměna informací
1. Mají-li členské státy v současnosti povinnosti veřejné služby, které se týkají zajištění bezpečnosti dodávek plynu, zveřejní je do 3. ledna 2011. Všechny následné aktualizace nebo další povinnosti veřejné služby, které se týkají zajištění bezpečnosti dodávek plynu, se rovněž zveřejní, jakmile je členské státy přijmou.
2. Během stavu nouze zpřístupní dotyčné plynárenské podniky příslušnému orgánu každodenně zejména tyto informace:
a)
denní poptávku po plynu a prognózy nabídky na další tři dny;
b)
tok plynu za den ve všech hraničních vstupních a výstupních bodech, jakož i ve všech místech připojení zařízení na těžbu, zásobníku či terminálu LNG k síti, vyjádřený v milionech m3/den;
c)
období, vyjádřené počtem dnů, po které se předpokládá, že lze zajistit dodávky plynu chráněným zákazníkům.
3. Komise je v případě stavu nouze na úrovni Unie nebo na regionální úrovni oprávněna požádat příslušný orgán, aby jí neprodleně poskytl přinejmenším:
a)
informace stanovené v odstavci 2;
b)
informace o plánovaných opatřeních, která se mají uskutečnit, a opatřeních, která již provedl příslušný orgán s cílem zmírnit stav nouze, jakož i informace o jejich účinnosti;
c)
podané žádosti o dodatečná opatření, která mají uskutečnit další příslušné orgány;
d)
opatření provedená na žádost jiných příslušných orgánů.
4. Příslušné orgány a Komise zachovávají důvěrnost obchodně citlivých informací.
5. Po skončení stavu nouze příslušný orgán co nejdříve a nejpozději šest týdnů po odvolání stavu nouze poskytne Komisi podrobné posouzení stavu nouze a účinnosti provedených opatření, včetně posouzení hospodářského dopadu stavu nouze, dopadu na odvětví elektroenergetiky a pomoci poskytnuté Unii a jejím členským státům nebo obdržené od Unie a jejích členských států. Toto posouzení se zpřístupní Koordinační skupině pro otázky plynu a zohlední se v aktualizacích plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze.
Komise provede analýzu hodnocení příslušných orgánů a její výsledky předloží v souhrnné podobě členským státům, Evropskému parlamentu a Koordinační skupině pro otázky plynu.
6. Aby mohla Komise posoudit situaci v oblasti zabezpečení dodávek na úrovni Unie:
a)
členské státy jí do 3. prosince 2011 sdělí stávající mezivládní dohody uzavřené se třetími zeměmi, které mají dopad na rozvoj plynárenských infrastruktur a dodávek plynu. Pokud členské státy uzavírají nové mezivládní dohody, která mají takový dopad, uvědomí o nich Komisi;
b)
v případě stávajících smluv do 3. prosince 2011 a dále v případě nových smluv nebo změny stávajících smluv plynárenské podniky oznámí dotčeným příslušným orgánům tyto podrobné údaje ke smlouvám uzavřeným s dodavateli ze třetích zemí na dobu delší než jeden rok:
i)
dobu trvání smlouvy,
ii)
celkové smluvní objemy, v ročním vyjádření a v průměrném objemu za měsíc,
iii)
smluvně dohodnuté nejvyšší denní objemy pro případ vyhlášení výstrahy nebo stavu nouze,
iv)
smluvená místa dodávek.
Příslušný orgán oznámí tyto údaje v souhrnné podobě Komisi. V případě uzavření nových smluv nebo změn stávajících smluv by měl být celý soubor údajů pravidelně znovu oznámen v souhrnné podobě. Příslušný orgán a Komise zajistí zachování důvěrnosti těchto informací.
Článek 14
Sledování ze strany Komise
Komise nepřetržitě sleduje opatření týkající se bezpečnosti dodávek plynu a podává o nich zprávy, a to zejména prostřednictvím každoročního hodnocení zpráv uvedených v článku 5 směrnice 2009/73/ES a informací o uplatňování článku 11 a čl. 52 odst. 1 uvedené směrnice a po zpřístupnění i informací poskytovaných v posouzeních rizik a v plánech preventivních opatření a plánech pro stav nouze vytvořených podle tohoto nařízení.
Komise do 3. prosince 2014 na základě zprávy uvedené v čl. 4 odst. 6 a po konzultaci s Koordinační skupinou pro otázky plynu:
a)
vypracuje závěry týkající se možných prostředků ke zlepšení zajištění bezpečnosti dodávek plynu na úrovni Unie, vyhodnotí možnost provedení posouzení rizik a vypracování plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze na úrovni Unie a podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, včetně pokroku učiněného v oblasti propojenosti trhu, a
b)
podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o celkové konzistentnosti plánů preventivních opatření a plánů pro stav nouze členských států a o tom, jak přispívají k solidaritě a připravenosti z pohledu Unie.
Zpráva podle potřeby obsahuje doporučení na zdokonalení tohoto nařízení.
Článek 15
Zrušení
Aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt pro provedení a použitelnost směrnice 2004/67/ES, zrušuje se uvedená směrnice s účinkem ke dni 2. prosince 2010, s výjimkou čl. 4 odst. 1 a 2, které se uplatňují do doby, než příslušný členský stát definuje chráněné zákazníky podle čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení a určí plynárenské podniky podle č. 8 odst. 1 tohoto nařízení.
Bez ohledu na první pododstavec tohoto článku pozbývá čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice 2004/67/ES platnosti dnem 3. června 2012.
Článek 16
Odchylka
Toto nařízení se nevztahuje na Maltu a na Kypr do té doby, dokud nebude na jejich území dodáván plyn. Pro Maltu a Kypr se lhůty stanovené v čl. 2 druhém pododstavci bodě 1, čl. 3 odst. 2, čl. 4 odst. 2 a 5, čl. 6 odst. 1 a 5, čl. 8 odst. 1, čl. 9 odst. 1 a čl. 13 odst. 6 písm. a) a b) použijí takto:
a)
v případě čl. 2 druhého pododstavce bodu 1, čl. 3 odst. 2, čl. 9 odst. 1 a čl. 13 odst. 6 písm. a) a b): 12 měsíců;
b)
v případě čl. 4 odst. 2 a čl. 8 odst. 1: 18 měsíců;
c)
v případě čl. 4 odst. 5: 24 měsíců;
d)
v případě čl. 6 odst. 5: 36 měsíců;
e)
v případě čl. 6 odst. 1: 48 měsíců
ode dne, kdy bude na jejich území poprvé dodán plyn.
Článek 17
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení čl. 6 odst. 8, čl. 10 odst. 4 první věty a odst. 7 písm. c) a čl. 11 odst. 5 písm. c) se použijí ode dne 3. března 2011.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 20. října 2010.
VERORDENING (EU) Nr. 994/2010 VAN HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD
van 20 oktober 2010
betreffende maatregelen tot veiligstelling van de gaslevering en houdende intrekking van Richtlijn 2004/67/EG van de Raad
(Voor de EER relevante tekst)
HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name artikel 194, lid 2,
Gezien het voorstel van de Commissie,
Gezien het advies van het Europees Economisch en Sociaal Comité (1),
Na raadpleging van het Comité van de Regio’s,
Handelend volgens de gewone wetgevingsprocedure (2),
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Aardgas („gas”) is een essentieel onderdeel van de energievoorziening binnen de Europese Unie, maakt een vierde uit van de primaire energievoorziening binnen de Unie, draagt voornamelijk bij tot de elektriciteits- en warmteopwekking en is een belangrijke grondstof voor de industrie en brandstof voor het vervoer.
(2)
Het gasverbruik in Europa is de afgelopen tien jaar snel toegenomen. Aangezien de interne productie afneemt, is de gasinvoer nog sneller gestegen en is de afhankelijkheid van invoer dus groter geworden, wat het aspect van de gasleveringszekerheid steeds belangrijker heeft gemaakt. Bovendien bevinden sommige lidstaten zich wegens het ontbreken van infrastructuurconnecties met de rest van de Unie op een „gaseiland”.
(3)
Gezien het belang van gas in de energiemix in de Unie heeft deze verordening tot doel de gasgebruikers te laten inzien dat alle mogelijke maatregelen worden genomen om de continuïteit van hun levering te waarborgen, in het bijzonder in het geval van moeilijke klimaatomstandigheden en van verstoring van de gaslevering. Het is duidelijk dat deze doelstellingen moeten worden bereikt door middel van de meest kosteneffectieve maatregelen, teneinde het relatieve concurrentievermogen van deze brandstof ten opzichte van andere brandstoffen niet negatief te beïnvloeden.
(4)
Bij Richtlijn 2004/67/EG van de Raad (3) is voor het eerst op Gemeenschapsniveau een rechtskader ingesteld om de gasleveringszekerheid te waarborgen en bij te dragen tot de goede werking van de interne gasmarkt, in het geval van een verstoring van die levering. In het kader van de richtlijn is de Groep coördinatie gas opgericht, die nuttig is geweest bij de uitwisseling van informatie en voor het definiëren van gemeenschappelijke acties tussen de lidstaten, de Commissie, de gassector en de desbetreffende afnemers. Het Netwerk van correspondenten inzake energiezekerheid, dat krachtens de Europese Raad van december 2006 is opgericht, heeft de capaciteit vergroot om informatie te verzamelen en heeft vroegtijdige waarschuwingen in het geval van potentiële bedreigingen voor de energievoorzieningszekerheid mogelijk gemaakt. De nieuwe door het Europees Parlement en de Raad in juli 2009 vastgestelde wetgeving betreffende de interne energiemarkt is een belangrijke stap om de interne energiemarkt te voltooien en heeft als expliciete doelstelling de energievoorzieningszekerheid binnen de Unie te verbeteren.
(5)
In het kader van de huidige op Unieniveau vastgestelde bepalingen op het gebied van de gasleveringszekerheid beschikken de lidstaten echter nog steeds over een grote bewegingsmarge bij hun keuze van maatregelen. Wanneer de continuïteit van de levering aan een bepaalde lidstaat bedreigd wordt, ontstaat het risico dat unilateraal door die lidstaat getroffen maatregelen de goede werking van de interne gasmarkt en de gaslevering aan afnemers in het gedrang brengen. De recente ervaring heeft aangetoond dat dit risico reëel is. Om een goede werking van de interne gasmarkt mogelijk te maken, ook in het geval de gaslevering tekortschiet, is het noodzakelijk een solidair en gecoördineerd antwoord op leveringscrisissen te garanderen, zowel wat preventieve actie als reactiemaatregelen op concrete verstoringen van de levering betreft.
(6)
In sommige regio’s van de Unie wordt laagcalorisch gas geleverd. Dat gas kan vanwege zijn eigenschappen niet in voor hoogcalorisch gas ontworpen apparaten worden gebruikt. Hoogcalorisch gas kan echter wel in voor laagcalorisch gas ontworpen apparaten worden gebruikt, mits het eerst in laagcalorisch gas wordt omgezet, bijvoorbeeld door toevoeging van stikstof. De specifieke kenmerken van laagcalorisch gas moeten op nationaal en regionaal niveau worden bezien en er moet rekening mee worden gehouden bij de risico-evaluatie en bij de preventieve actieplannen en noodplannen op nationaal en regionaal niveau.
(7)
De diversificatie van de gasroutes en -bronnen voor levering aan de Unie is van cruciaal belang voor de verbetering van de voorzieningszekerheid van de Unie als geheel en van de afzonderlijke lidstaten. Voorzieningszekerheid hangt in de toekomst af van de ontwikkeling van de brandstofmix, de ontwikkeling van de productie in de Unie en in derde landen waaruit de Unie gas betrekt, de investeringen in opslagcapaciteit en in de diversificatie van leveringsroutes en -bronnen binnen en buiten de Unie, inclusief faciliteiten voor vloeibaar gas (LNG). In deze context moet bijzondere aandacht worden geschonken aan prioritaire acties inzake infrastructuurleveringen zoals die in de mededeling van de Commissie van 13 november 2008, getiteld „Tweede strategische toetsing van het energiebeleid - Een EU-actieplan inzake energiezekerheid en -solidariteit” zijn aangeduid, zoals de zuidelijke gascorridor (Nabucco en de gaskoppeling Turkije-Griekenland-Italië), gediversifieerde en adequate LNG-levering, effectieve interconnectie van de Baltische regio, de mediterrane energiering en adequate noord-zuidverbindingen voor gas in Midden- en Zuidoost-Europa.
(8)
Om de gevolgen van mogelijke crises als gevolg van de onderbreking van de gaslevering af te zwakken, zouden de lidstaten diversificatie van energiebronnen, aanvoerroutes en leveringsbronnen moeten stimuleren.
(9)
Een ernstige verstoring van de gaslevering binnen de Unie kan een effect hebben op alle lidstaten, de Unie in haar geheel en partijen bij het Verdrag tot oprichting van de Energiegemeenschap (4), ondertekend te Athene op 25 oktober 2005. Het kan eveneens resulteren in grote schade voor het geheel van de economie van de Unie. Een verstoring van de gaslevering kan ook ernstige sociale effecten hebben, met name voor kwetsbare gebruikersgroepen.
(10)
Bepaalde afnemers, zoals onder meer huishoudens en afnemers die essentiële sociale diensten leveren, zoals gezondheidszorg en kinderopvang, onderwijsactiviteiten en andere sociale en welzijnsdiensten alsook diensten die onmisbaar zijn voor het functioneren van een lidstaat, zijn in het bijzonder kwetsbaar en zouden bescherming nodig kunnen hebben. Een brede definitie van dergelijke beschermde afnemers zou niet in strijd moeten zijn met Europese solidariteitsmechanismen.
(11)
In het Verslag over de toepassing van de Europese veiligheidsstrategie, zoals goedgekeurd door de Europese Raad te Brussel in december 2008 wordt gewezen op de toenemende afhankelijkheid van de Unie van ingevoerde energie, wordt dit aspect als een aanzienlijk nieuw risico voor de continuïteit van de energievoorziening binnen de Unie omschreven en wordt de leveringszekerheid één van de nieuwe uitdagingen genoemd. De interne gasmarkt is een centraal element om de veiligstelling van de energievoorziening binnen de Unie te verbeteren en de blootstelling van afzonderlijke lidstaten aan de schadelijke effecten van verstoringen van de levering te verminderen.
(12)
Voor een goed functionerende interne gasmarkt is het van essentieel belang dat maatregelen tot veiligstelling van de gaslevering de mededinging en de goede werking van de interne gasmarkt niet onnodig verstoren.
(13)
Het uitvallen van de grootste afzonderlijke gasinfrastructuur, het zogenaamde N-1-principe, is een realistisch scenario. Wanneer het uitvallen van een dergelijke infrastructuur als toetssteen wordt genomen voor wat de lidstaten moeten kunnen compenseren, levert dat een goed startpunt op voor een analyse van de gasleveringszekerheid in elke lidstaat.
(14)
Een toereikende en gediversifieerde gasinfrastructuur binnen afzonderlijke lidstaten en over het geheel van de Unie, waaronder met name begrepen nieuwe gasinfrastructuren om bestaande geïsoleerde stelsels die „gaseilanden” vormen met hun buurlanden te verbinden, is essentieel om verstoring van de levering tegen te gaan. Gemeenschappelijke minimumcriteria met het oog op de continuïteit van de gaslevering moeten een gelijk speelveld voor die continuïteit waarborgen, terwijl tegelijkertijd ook rekening wordt gehouden met specifieke nationale of regionale omstandigheden, en moeten een krachtige aansporing leveren om de vereiste infrastructuur aan te leggen en de voorbereiding op crisissituaties te verbeteren. Maatregelen aan de vraagzijde, zoals brandstofomschakeling, kunnen een belangrijke rol spelen bij het veiligstellen van de energielevering wanneer zij voldoende snel kunnen worden toegepast en in het geval van een verstoring van de levering de vraag afdoende kunnen drukken. Doeltreffend energiegebruik moet verder worden bevorderd, met name wanneer er maatregelen aan de vraagzijde nodig zijn. Er moet de nodige aandacht worden besteed aan het milieueffect van de voorgestelde maatregelen aan vraag- en aanbodzijde en de voorkeur dient, voor zover mogelijk, uit te gaan naar maatregelen met het geringste milieueffect, terwijl ook rekening wordt gehouden met leveringszekerheidsaspecten.
(15)
Investeringen in nieuwe gasinfrastructuur moeten sterk worden bevorderd en mogen pas worden verricht nadat er overeenkomstig de desbetreffende rechtshandelingen van de Unie een adequate milieueffectbeoordeling is opgemaakt. Dergelijke nieuwe infrastructuren moeten erop gericht zijn de leveringszekerheid te verbeteren en te waarborgen dat de interne gasmarkt naar behoren kan functioneren. De investeringen dienen in beginsel door de bedrijven te worden gedaan en te stoelen op economische prikkels. Er moet terdege rekening worden gehouden met de noodzaak de opname van uit hernieuwbare energiebronnen gewonnen gas in de gasnetinfrastructuur te stimuleren. Wanneer een investering in infrastructuur een grensoverschrijdend karakter heeft, moeten het Agentschap voor de samenwerking tussen energieregulators („het Agentschap”), opgericht krachtens Verordening (EG) nr. 713/2009 van het Europees Parlement en de Raad (5), en het Europees netwerk van transmissiesysteembeheerders voor gas („ENTSB voor gas”), opgericht bij Verordening (EG) nr. 715/2009 van het Europees Parlement en de Raad van 13 juli 2009 betreffende de voorwaarden voor de toegang tot aardgastransmissienetten (6), binnen hun respectieve bevoegdheidsgebieden nauw bij de zaak worden betrokken opdat beter met de grensoverschrijdende effecten rekening wordt gehouden. Er zij aan herinnerd dat het Agentschap volgens Verordening (EG) nr. 713/2009 adviezen mag uitbrengen of aanbevelingen mag geven inzake grensoverschrijdende kwesties die binnen zijn bevoegdheidsgebieden vallen. Het Agentschap en het ENTSB voor gas spelen samen met andere markdeelnemers een belangrijke rol bij het opzetten en implementeren van het Uniebrede tienjaren netwerkontwikkelingsplan, in het kader waarvan onder meer de prognoses voor de Europese leveringstoereikendheid worden beoordeeld en dat, voor wat de grensoverschrijdende interconnecties betreft, onder meer moet uitgaan van de redelijke behoeften van de diverse netgebruikers.
(16)
Als een van de noodzakelijke fasen in het proces met het oog op de naleving van de infrastructuurnorm moeten de bevoegde instanties of de lidstaten ervoor zorgen dat de markt wordt onderzocht.
(17)
Bij de uitvoering van de in deze verordening genoemde taken moeten de bevoegde instanties in voorkomend geval nauw samenwerken met andere relevante nationale instanties, en met name de nationale regulerende instanties, onverminderd hun bevoegdheden krachtens Richtlijn 2009/73/EG van het Europees Parlement en de Raad van 13 juli 2009 betreffende gemeenschappelijke regels voor de interne markt voor aardgas (7).
(18)
Wanneer nieuwe grensoverschrijdende interconnecties nodig zijn of bestaande interconnecties moeten worden uitgebreid, moet in een vroeg stadium nauw worden samengewerkt tussen de betrokken lidstaten, de bevoegde instanties en de nationale regulerende instanties, indien deze niet de bevoegde instanties zijn.
(19)
Er zijn verschillende bronnen van financiering door de Unie beschikbaar om de lidstaten te ondersteunen bij de financiering van de vereiste investeringen in maatregelen met betrekking tot productie, infrastructuur en energie-efficiëntie op regionaal en lokaal niveau, met name leningen en garanties van de Europese Investeringsbank of financiering uit de middelen van de regionale, structuur- en cohesiefondsen. Om de energieleveringszekerheid te versterken, kunnen de Europese Investeringsbank, alsook externe instrumenten van de Unie zoals het Europees nabuurschap- en partnerinstrument, het instrument voor pretoetredingssteun en het financieringsinstrument voor ontwikkelingssamenwerking, tevens acties in derde landen financieren.
(20)
Deze verordening moet het voor aardgasbedrijven en -gebruikers mogelijk maken om in het geval van verstoringen zolang mogelijk op marktmechanismen te vertrouwen. Zij moet ook voorzien in mechanismen ter reactie op noodsituaties, die moeten worden gebruikt wanneer de markten alleen niet langer in staat zijn adequaat op een onderbreking van de levering te reageren. Zelfs in noodsituaties moet, om de effecten van een verstoring van de levering te matigen, voorrang worden gegeven aan op de markt gebaseerde instrumenten.
(21)
Na de inwerkingtreding van het nieuwe pakket wetgeving betreffende de interne markt voor energie, vastgesteld in juli 2009, zullen nieuwe bepalingen gelden voor de gassector, waarbij de lidstaten, de nationale regulerende instanties, de transmissiesysteembeheerders en het Agentschap duidelijke rollen en verantwoordelijkheden krijgen, en waardoor tegelijk de transparantie van de markt wordt verbeterd, wat ten goede zal komen aan de goede werking van die markt, de leveringszekerheid en de bescherming van afnemers.
(22)
Voltooiing van de interne gasmarkt en daadwerkelijke mededinging binnen die markt biedt de Unie en alle lidstaten het hoogst mogelijke niveau van leveringszekerheid, op voorwaarde dat die markt ten volle zijn rol kan spelen in het geval van een verstoring van de levering die haar weerslag doet gevoelen op een deel van de Unie, wat ook de oorzaak is van die verstoring. Te dien einde is een alomvattende en effectieve gemeenschappelijke aanpak op het gebied van de leveringszekerheid vereist, en in het bijzonder transparantie, solidariteit en niet-discriminerend beleid dat verenigbaar is met de werking van de interne markt en dat marktdistorsies en ondermijning van de marktreactie op een verstoring van de levering voorkomt.
(23)
De gasleveringszekerheid is een gemeenschappelijke taak van aardgasbedrijven, de lidstaten, met name via hun bevoegde instanties, en de Commissie, elk binnen hun respectieve bevoegdheidsgebieden. In voorkomend geval moeten de nationale regulerende instanties, wanneer dat niet de bevoegde instanties zijn, binnen hun bevoegdheidsgebieden eveneens bijdragen aan de gasleveringszekerheid, zoals bepaald in Richtlijn 2009/73/EG. Bovendien kunnen ook afnemers die gas voor elektriciteitsopwekking gebruiken een belangrijke rol hebben bij de gasleveringszekerheid dankzij hun vermogen om op een crisis te reageren met maatregelen aan de vraagzijde die het evenwicht tussen vraag en aanbod rechtstreeks beïnvloeden, zoals contracten met een afschakelbaarheidsclausule en brandstofomschakeling.
(24)
Een nauwkeurige omschrijving van de rollen en de verantwoordelijkheden van de aardgasbedrijven en bevoegde instanties is derhalve cruciaal om een goede werking van de interne gasmarkt te waarborgen, met name bij verstoringen van de levering en in crisissituaties. De rollen en de verantwoordelijkheden moeten zo worden vastgesteld dat een benadering op drie niveaus wordt gewaarborgd, waarbij allereerst de betrokken aardgasbedrijven en het bedrijfsleven worden ingeschakeld, vervolgens de lidstaten op nationaal dan wel regionaal niveau, en dan de Unie. Bij een aanvoercrisis moeten marktdeelnemers voldoende gelegenheid krijgen om met op de markt gebaseerde maatregelen op de situatie te reageren. Indien de reacties van de marktdeelnemers niet volstaan, moeten de lidstaten en hun bevoegde instanties maatregelen nemen om de gevolgen van de aanvoercrisis op te heffen of af te zwakken. Alleen als deze maatregelen onvoldoende zijn, moeten maatregelen op regionaal niveau of op het niveau van de Unie worden genomen om de gevolgen van de aanvoercrisis op te heffen of af te zwakken. Er moet zo veel mogelijk naar regionale oplossingen worden gestreefd.
(25)
In een geest van solidariteit moet voor de uitvoering van deze verordening een brede regionale samenwerking van onder meer overheidsinstanties en aardgasbedrijven tot stand worden gebracht, teneinde zo veel mogelijk profijt te trekken uit de coördinatie van maatregelen om voor de betrokken partijen de aangemerkte risico’s zoveel mogelijk te beperken en de meest kosteneffectieve maatregelen te nemen.
(26)
Rekening houdend met de openbaredienstverplichtingen en met de maatregelen in verband met de bescherming van de afnemer als bedoeld in artikel 3 van Richtlijn 2009/73/EG, moeten er afdoende geharmoniseerde normen voor de leveringszekerheid worden vastgesteld, die minimaal volstaan om een antwoord te bieden op een situatie als die van januari 2009 en die rekening houden met de verschillen tussen de lidstaten. De normen voor de leveringszekerheid moeten stabiel zijn, zodat zij de nodige rechtszekerheid bieden, moeten duidelijk worden gedefinieerd en mogen geen onredelijke en onevenredige belasting inhouden voor de aardgasbedrijven, inclusief nieuwe marktdeelnemers en kleine ondernemingen, noch voor de eindgebruikers. Deze normen moeten ook zorgen voor gelijke toegang voor aardgasbedrijven van de Unie tot nationale afnemers. De maatregelen die nodig zijn om aan de leveringsnorm te voldoen kunnen onder meer bestaan in aanvullende opslagcapaciteit en opslagvolumen, aanvullende buffercapaciteit, leveringscontracten, contracten met een afschakelbaarheidsclausule en andere maatregelen met een soortgelijk effect, alsook in de nodige technische maatregelen om de gasleveringszekerheid te garanderen.
(27)
Het is essentieel voor een goede werking van de gasmarkt dat aardgasbedrijven tijdig de nodige investeringen doen voor de inheemse productie en infrastructuur, zoals interconnecties, met name de interconnecties die toegang bieden tot het gasnet in de Unie, apparatuur die fysieke bidirectionele gasstromen in pijpleidingen mogelijk maakt, alsmede opslagfaciliteiten en LNG-hervergassingsinstallaties, en dat zij daarbij rekening houden met mogelijke verstoringen van de levering zoals die van januari 2009. Wanneer de Commissie in verband met instrumenten van de Unie ramingen opmaakt van de financiële behoeften voor gasinfrastructuur, moet zij in voorkomend geval prioriteit geven aan infrastructuurprojecten die de integratie van de interne gasmarkt en de leveringszekerheid bevorderen.
(28)
Transmissiesysteembeheerders moeten niet worden belet om rekening te houden met de situatie waarin het scheppen van de fysieke mogelijkheid om gas op grensoverschrijdende interconnectoren met derde landen in twee richtingen te vervoeren („bidirectionele capaciteit”) kan bijdragen tot verbetering van de leveringszekerheid, met name in het geval van derde landen die voor de doorvoerstromen tussen twee lidstaten zorgen.
(29)
Het is belangrijk dat de gaslevering in stand wordt gehouden, met name voor huishoudelijke gebruikers en een beperkt aantal extra afnemers, met name afnemers die belangrijke, door de betrokken lidstaten nader te omschrijven maatschappelijke diensten verzorgen, wanneer de markt niet langer voor die levering kan zorgen. Het is essentieel dat de in crisissituaties te nemen maatregelen reeds vooraf worden omschreven en dat die maatregelen veiligheidsvoorschriften in acht nemen, ook wanneer beschermde afnemers op hetzelfde distributienet zijn aangesloten als andere afnemers. Dergelijke maatregelen kunnen onder meer bestaan in evenredige vermindering van de oorspronkelijk gereserveerde capaciteit wanneer de toegangscapaciteit tot infrastructuur om technische redenen verminderd is.
(30)
Bevoegde instanties worden geacht zich strikt aan hun noodplan te houden. In werkelijk gerechtvaardigde uitzonderlijke omstandigheden mogen zij maatregelen nemen die van die plannen afwijken.
(31)
Er bestaat een brede keuze aan instrumenten om te voldoen aan leveringszekerheidsverplichtingen. Deze instrumenten moeten worden gebruikt in nationale, regionale en Uniecontexten, naargelang het geval, om te waarborgen dat zij een consistent en kosteneffectief resultaat opleveren.
(32)
De leveringszekerheidsaspecten bij de langetermijnplanning van investeringen in afdoende grensoverschrijdende capaciteit en andere infrastructuur, waardoor de capaciteit van het systeem wordt gewaarborgd om op lange termijn de leveringszekerheid te garanderen en een antwoord te bieden op een redelijke vraag, wordt behandeld in Richtlijn 2009/73/EG. Om aan de normen inzake leveringszekerheid te kunnen voldoen, is wellicht een overgangsperiode vereist waarin de nodige investeringen kunnen worden gedaan. Het Uniebrede tienjaren netwerkontwikkelingsplan dat is opgesteld door het ENTSB voor gas en waarop wordt toegezien door het Agentschap, is een fundamenteel instrument om vast te stellen welke investeringen op Unieniveau nodig zijn, onder meer om de infrastructuurvoorschriften van deze verordening te implementeren.
(33)
Het ENTSB voor gas en het Agentschap moeten, als leden van de Groep coördinatie gas, binnen hun bevoegdheidsgebieden ten volle worden betrokken bij het proces van samenwerking en raadpleging op Unieniveau.
(34)
De Groep coördinatie gas is het belangrijkste orgaan dat door de Commissie in het kader van de opstelling van de preventieve actieplannen en noodplannen moet worden geraadpleegd. Er zij aan herinnerd dat het ENTSB voor gas en het Agentschap lid zijn van de Groep coördinatie gas en dus in die context zullen worden geraadpleegd.
(35)
Om het hoogste niveau van paraatheid bij verstoring van de levering te waarborgen, moeten de bevoegde instanties, na raadpleging van de aardgasbedrijven, noodplannen opstellen. Die plannen mogen niet in strijd zijn met andere plannen op nationaal, regionaal of Unieniveau. Hun inhoud moet gebaseerd zijn op de in bestaande plannen omschreven beste praktijken en moet een duidelijke omschrijving omvatten van de rollen en verantwoordelijkheden van alle betrokken aardgasbedrijven en bevoegde instanties. Wanneer mogelijk en noodzakelijk moeten gezamenlijke noodplannen op regionaal niveau worden opgesteld.
(36)
Om de solidariteit tussen de lidstaten in het geval van een noodsituatie op Unieniveau te versterken en met name om lidstaten te ondersteunen die over minder gunstige geografische of geologische omstandigheden beschikken, moeten de lidstaten solidariteitsmaatregelen uitwerken. Aardgasbedrijven moeten maatregelen bedenken zoals commerciële overeenkomsten, die onder meer verhoging van de gasuitvoer of snellere vrijgave van gas uit opslagfaciliteiten kunnen betreffen. Het is belangrijk dat aardgasbedrijven worden aangemoedigd tot het onderling sluiten van overeenkomsten. De maatregelen in het kader van het noodplan moeten mechanismen behelzen die in voorkomend geval voor eerlijke en billijke compensatie van aardgasbedrijven zorgen. Solidariteitsmaatregelen kunnen met name geschikt zijn tussen lidstaten waarvoor de Commissie aanbeveelt gezamenlijke preventieve actieplannen of noodplannen op regionaal niveau uit te werken.
(37)
In de context van deze verordening heeft de Commissie een belangrijke rol te spelen in noodsituaties op zowel op het niveau van de Unie als op regionaal niveau.
(38)
Waar nodig moet de Europese solidariteit ook de vorm aannemen van door de Unie en haar lidstaten verstrekte bijstand inzake civiele bescherming. Dergelijke bijstand moet worden vergemakkelijkt en gecoördineerd in het kader van het communautaire mechanisme voor civiele bescherming dat bij Beschikking 2007/779/EG, Euratom van de Raad (8) is ingevoerd.
(39)
De soevereine rechten van de lidstaten op hun eigen energiebronnen worden door deze verordening niet aangetast.
(40)
Bij Richtlijn 2008/114/EG van de Raad van 8 december 2008 inzake de identificatie van Europese kritieke infrastructuren, de aanmerking van infrastructuren als Europese kritieke infrastructuren en de beoordeling van de noodzaak de bescherming van dergelijke infrastructuren te verbeteren (9) is een procedure vastgesteld om binnen de Unie de veiligheid van Europese infrastructuren die als kritiek zijn aangemerkt, inclusief bepaalde gasinfrastructuren, te verbeteren. Samen met deze verordening draagt Richtlijn 2008/114/EG bij tot de invoering van een alomvattende aanpak voor de continuïteit van de energievoorziening binnen de Unie.
(41)
Noodplannen moeten op gezette tijden worden geactualiseerd en moeten bekend worden gemaakt. Zij moeten worden onderworpen aan collegiale toetsing en moeten worden getest.
(42)
De Groep coördinatie gas moet de Commissie bij noodsituaties in de Unie advies verlenen om de coördinatie van maatregelen betreffende de leveringszekerheid te vergemakkelijken. Deze groep moet ook toezien op de adequaatheid en geschiktheid van de krachtens deze verordening te treffen maatregelen.
(43)
Deze verordening heeft tot doel aardgasbedrijven en bevoegde instanties van de lidstaten in staat te stellen ervoor te zorgen dat de interne gasmarkt in het geval van een verstoring van de levering zo lang mogelijk doeltreffend blijft werken, tot het moment dat de bevoegde instanties, in gevallen waarin de markt niet langer aan de gasvraag kan voldoen, moeten optreden. Dergelijke uitzonderlijke maatregelen moeten volledig in overeenstemming zijn met de rechtshandelingen van de Unie en moeten bij de Commissie worden aangemeld.
(44)
Aangezien gasleveringen uit derde landen cruciaal zijn voor de gasvoorzieningszekerheid binnen de Unie, moet de Commissie de acties ten aanzien van derde landen coördineren en daarbij regelingen uitwerken met de derde landen die leveren en doorvoeren, om crisissituaties aan te pakken en een stabiele gasstroom naar de Unie te waarborgen. De Commissie moet gemachtigd worden een taakgroep op te zetten om in crisissituaties in overleg met de betrokken derde landen de gasstromen naar de Unie te monitoren en om, wanneer er een crisis ontstaat ten gevolge van moeilijkheden in een derde land, een rol als bemiddelaar en facilitator te spelen.
(45)
Het is van belang dat de voorwaarden voor de aanvoer uit derde landen de mededinging niet verstoren en in overeenstemming zijn met de regels van de interne markt.
(46)
Indien op grond van betrouwbare gegevens kan worden aangenomen dat een situatie buiten de Unie de leveringszekerheid van een of meer lidstaten bedreigt en mogelijkerwijs een mechanisme voor vroegtijdige waarschuwing tussen de Unie en een derde land in werking stelt, moet de Commissie onverwijld de Groep coördinatie gas inlichten en moet de Unie passende maatregelen nemen om te trachten de situatie te normaliseren.
(47)
In februari 2009 heeft de Raad geconcludeerd dat de transparantie en betrouwbaarheid moeten worden versterkt door een afdoende uitwisseling van informatie tussen de Commissie en de lidstaten inzake energierelaties met derde landen, inclusief regelingen voor de levering op lange termijn, waarbij commercieel gevoelige informatie wordt beschermd.
(48)
Hoewel het Verdrag betreffende de Europese Unie en het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie regels bevatten, met name met betrekking tot de mededinging, die van toepassing zijn op diensten van algemeen economisch belang, voor zover de toepassing van die regels geen belemmering vormt voor het verlenen van die diensten, genieten lidstaten een ruime discretionaire bevoegdheid om openbaredienstverplichtingen vast te stellen, te doen verrichten en te organiseren.
(49)
Aangezien de doelstelling van deze verordening, namelijk het veiligstellen van de gasvoorziening binnen de Unie, niet voldoende door de lidstaten alleen kan worden verwezenlijkt en derhalve, gezien de omvang en de gevolgen van de verstoring, beter op het niveau van de Unie kan worden verwezenlijkt, kan de Unie, overeenkomstig het in artikel 5 van het Verdrag betreffende de Europese Unie neergelegde subsidiariteitsbeginsel, maatregelen nemen. Overeenkomstig het in hetzelfde artikel neergelegde evenredigheidsbeginsel gaat deze verordening niet verder dan wat nodig is om deze doelstelling te verwezenlijken.
(50)
Richtlijn 2004/67/EG moet worden ingetrokken,
HEBBEN DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
Onderwerp
Bij deze verordening worden bepalingen vastgesteld die erop gericht zijn de gasleveringszekerheid te waarborgen door de goede en continue werking van de interne markt voor aardgas („gas”) te verzekeren, door toe te staan dat er buitengewone maatregelen kunnen worden vastgesteld die moeten worden uitgevoerd wanneer de markt de gevraagde hoeveelheid gas niet meer kan leveren en door te zorgen voor een duidelijke omschrijving en toewijzing van verantwoordelijkheden aan aardgasbedrijven, de lidstaten en de Unie met betrekking tot zowel preventieve acties als reacties op concrete verstoringen van de levering. Deze verordening voorziet tevens in transparante mechanismen voor de coördinatie, in een geest van solidariteit, van de planning voor en de reactie op een noodsituatie op lidstaat niveau, op regionaal niveau en op Unieniveau.
Artikel 2
Definities
Voor de toepassing van deze verordening zijn de definities van Richtlijn 2009/73/EG, Verordening (EG) nr. 713/2009 en Verordening (EG) nr. 715/2009 van toepassing.
Daarnaast gelden de volgende definities:
1.
„beschermde afnemers”, alle huishoudelijke, op een gasdistributienet aangesloten afnemers en daarnaast, als de betrokken lidstaat dat zo beslist, eventueel ook:
a)
kleine en middelgrote ondernemingen, op voorwaarde dat zij zijn aangesloten op het gasdistributienet en essentiële sociale diensten, op voorwaarde dat zij zijn aangesloten op een gasdistributie- of transmissienet en dat al deze extra afnemers samen niet meer dan 20 % van het eindgebruik van gas vertegenwoordigen, en/of
b)
stadsverwarmingsinstallaties voor zover zij verwarming leveren aan huishoudelijke afnemers en aan de onder a) bedoelde afnemers, op voorwaarde dat deze installaties niet kunnen worden omgeschakeld op andere brandstoffen en aangesloten zijn op een gasdistributie of -transmissienet.
Zodra mogelijk en uiterlijk op 3 december 2011 delen de lidstaten aan de Commissie mee of zij voornemens zijn het bepaalde onder a) en/of b) in hun definitie van beschermde afnemers op te nemen;
2.
„bevoegde instantie”, de nationale regeringsinstantie of de nationale regulerende instantie die door elke lidstaat is aangewezen als zijnde verantwoordelijk voor het waarborgen van de uitvoering van de in deze verordening vervatte maatregelen. Dit belet de lidstaat niet om de bevoegde instantie toe te staan specifieke in deze verordening genoemde taken te laten uitvoeren door andere entiteiten. Deze taken worden dan uitgevoerd onder het toezicht van de bevoegde instantie en worden gespecificeerd in de in artikel 4 bedoelde plannen.
Artikel 3
Verantwoordelijkheid voor de gasleveringszekerheid
1. De gasleveringszekerheid is een gedeelde verantwoordelijkheid van de aardgasbedrijven, de lidstaten, met name via hun bevoegde instanties, en de Commissie, elk binnen hun respectieve activiteitenterreinen en bevoegdheidsgebieden. Deze gedeelde verantwoordelijkheid vraagt van hen een hoog niveau van onderlinge samenwerking.
2. Zodra mogelijk en uiterlijk op 3 december 2011 wijst elke lidstaat een bevoegde instantie aan die verantwoordelijk is voor het waarborgen van de uitvoering van de in deze verordening vervatte maatregelen. In voorkomend geval voeren de nationale entiteiten die momenteel verantwoordelijk zijn voor de gasleveringszekerheid de maatregelen uit die de bevoegde instantie krachtens deze verordening moeten uitvoeren, totdat de bevoegde instantie formeel is aangewezen. Deze maatregelen zijn onder meer het verrichten van de in artikel 9 bedoelde risico-evaluatie en het, op basis van die risico-evaluatie, opstellen van een preventief actieplan en een noodplan en de regelmatige monitoring van de gasleveringszekerheid op nationaal niveau. Bevoegde instanties werken met elkaar samen om verstoringen van de levering te trachten voorkomen en de schade bij een dergelijk voorval te beperken. Niets belet de lidstaten om uitvoeringswetgeving vast te stellen indien dat noodzakelijk is om aan de voorschriften van deze verordening te voldoen.
3. Elke lidstaat stelt de Commissie onverwijld in kennis van de naam van de bevoegde instantie nadat die is aangewezen en, in voorkomend geval, van de namen van de voor de gasleveringszekerheid verantwoordelijke nationale entiteiten die als voorlopige bevoegde instantie optreden, als bedoeld in lid 2. Elke lidstaat maakt deze aanwijzingen bekend.
4. Bij de uitvoering van de maatregelen van deze verordening stelt de bevoegde instantie de rol en de verantwoordelijkheden zo vast dat een benadering op drie niveaus wordt gewaarborgd, waarbij allereerst de betrokken aardgasbedrijven en het bedrijfsleven worden ingeschakeld, vervolgens de lidstaten op nationaal dan wel regionaal niveau, en dan de Unie.
5. De Commissie coördineert in voorkomend geval de acties van de bevoegde instanties op regionaal en Unieniveau, overeenkomstig deze verordening, onder meer via de in artikel 12 bedoelde Groep coördinatie gas of de in artikel 11, lid 4, bedoelde crisismanagementgroep, met name in het geval van een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau zoals gedefinieerd in artikel 11, lid 1.
6. De in de preventieplannen en de noodplannen opgenomen maatregelen om de leveringszekerheid te waarborgen zijn duidelijk omschreven, transparant, evenredig, niet-discriminerend en verifieerbaar, verstoren niet op onnodige wijze de mededinging en de goede werking van de interne gasmarkt en brengen de gasleveringszekerheid van andere lidstaten of de Unie in haar geheel niet in gevaar.
Artikel 4
Instelling van preventieve actieplannen en noodplannen
1. Na raadpleging van de aardgasbedrijven, de relevante organisaties die de belangen van de huishoudelijke afnemers en industriële gasafnemers vertegenwoordigen, en de nationale regulerende instantie, wanneer dat niet de bevoegde instantie is, stelt de bevoegde instantie van elke lidstaat, onverminderd lid 3, op nationaal niveau de volgende plannen op:
a)
een preventief actieplan, dat de maatregelen omvat die nodig zijn om de geïdentificeerde risico’s te beperken, overeenkomstig de ingevolge artikel 9 verrichte risico-evaluatie; en
b)
een noodplan, dat de maatregelen omvat om de effecten van een verstoring van de gaslevering weg te nemen of te beperken, overeenkomstig artikel 10.
2. Voordat zij een preventief actieplan en een noodplan op nationaal niveau vaststellen, wisselen de bevoegde instanties uiterlijk op 3 juni 2012 hun ontwerppreventieve actieplannen en -noodplannen uit en raadplegen zij elkaar op het passende regionale niveau, alsook de Commissie, teneinde ervoor te zorgen dat hun ontwerpplannen en maatregelen niet in strijd zijn met de preventieve actieplannen en noodplannen van een andere lidstaat en dat zij voldoen aan deze verordening en andere bepalingen van het Unierecht. Deze raadplegingen vinden vooral plaats tussen aan elkaar grenzende lidstaten, met name tussen geïsoleerde stelsels die gaseilanden vormen en de aangrenzende lidstaten, en kunnen mogelijk plaatsvinden tussen lidstaten genoemd in de indicatieve lijst van bijlage IV.
3. Op grond van de in lid 2 bedoelde raadplegingen en van mogelijke aanbevelingen van de Commissie kunnen de betrokken bevoegde instanties besluiten om naast de op nationaal niveau opgestelde plannen ook gezamenlijke preventieve actieplannen op regionaal niveau („gezamenlijke preventieve actieplannen”) en gezamenlijke noodplannen op regionaal niveau („gezamenlijke noodplannen”) op te stellen. In het geval van gezamenlijke plannen streven de bevoegde instanties in voorkomend geval ernaar overeenkomsten te sluiten met het oog op de uitvoering van de regionale samenwerking. Indien noodzakelijk worden deze overeenkomsten formeel bekrachtigd door de lidstaten.
4. Bij de opstelling van het preventieve actieplan en het noodplan op nationaal en/of regionaal niveau houdt de bevoegde instantie naar behoren rekening met de noodzaak van een voortdurend veilige exploitatie van het gassysteem, en zet zij in die plannen de technische beperkingen die het functioneren van het gassysteem beïnvloeden uiteen, waarbij zij onder meer vermeldt welke technische en veiligheidsredenen kunnen leiden tot beperking van de gasstromen in een noodsituatie.
5. Uiterlijk op 3 december 2012 worden de preventieve actieplannen en de noodplannen, alsook, indien van toepassing, de gezamenlijke plannen, vastgesteld en bekendgemaakt. Deze plannen worden onverwijld aan de Commissie meegedeeld. De Commissie stelt de Groep coördinatie gas in kennis. De bevoegde instanties zorgen voor regelmatige monitoring van de uitvoering van deze plannen.
6. Binnen drie maanden nadat de bevoegde instanties de in lid 5 bedoelde plannen hebben meegedeeld:
a)
beoordeelt de Commissie deze plannen overeenkomstig punt b). Te dien einde raadpleegt de Commissie de Groep coördinatie gas en houdt zij naar behoren rekening met het advies van die groep. De Commissie doet verslag van haar beoordeling van de plannen aan de Groep coördinatie gas; en
b)
indien de Commissie op grond van deze raadplegingen:
i)
oordeelt dat een preventief actieplan of een noodplan niet volstaat om de in de risico-evaluatie aangemerkte risico’s te beperken, kan zij de bevoegde instanties of de bevoegde instanties aanbevelen het betrokken plan te wijzigen;
ii)
van mening is dat een preventief actieplan of een noodplan in strijd is met de risicoscenario’s of de plannen van andere bevoegde instanties, of dat het niet in overeenstemming is met deze verordening of andere bepalingen van de rechtshandelingen van de Unie, verzoekt zij om een herziening van het betrokken plan;
iii)
van oordeel is dat het preventieve actieplan de gasleveringszekerheid van andere lidstaten of van de Unie in haar geheel in gevaar brengt, besluit zij de bevoegde instantie op te dragen het preventieve actieplan te herzien en kan zij specifieke aanbevelingen doen met het oog op de wijziging ervan. De Commissie motiveert haar besluit uitvoerig.
7. Binnen een termijn van vier maanden na kennisgeving van het in lid 6, onder b), ii), bedoelde verzoek van de Commissie, wijzigt de betrokken bevoegde instantie haar preventieve actieplan of noodplan en brengt zij dit gewijzigde plan ter kennis van de Commissie, of zet zij voor de Commissie uiteen waarom zij het niet eens is met het verzoek. In dat laatste geval kan de Commissie binnen een termijn van twee maanden na de kennisgeving van het antwoord van de bevoegde instantie haar verzoek wijzigen of intrekken of de betrokken bevoegde instanties en, indien de Commissie dat noodzakelijk acht, de Groep coördinatie gas, bijeenroepen om de kwestie te bespreken. De Commissie motiveert haar verzoek tot wijziging van het plan uitvoerig. De bevoegde instantie houdt volledig rekening met het standpunt van de Commissie. Indien het uiteindelijke besluit van de bevoegde instantie afwijkt van het standpunt van de Commissie, maakt de bevoegde instantie binnen twee maanden na ontvangst van het standpunt van de Commissie, haar besluit en het standpunt van de Commissie openbaar, alsook de redenen die ten grondslag liggen aan haar besluit. Indien van toepassing maakt de bevoegde instantie het gewijzigde plan onverwijld openbaar.
8. Binnen een termijn van drie maanden na kennisgeving van het in lid 6, onder b), iii), bedoelde besluit van de Commissie, wijzigt de betrokken bevoegde instantie haar preventieve actieplan en brengt zij dit gewijzigde plan ter kennis van de Commissie, of zet zij voor de Commissie uiteen waarom zij het niet eens is met het verzoek. In dat laatste geval kan de Commissie binnen een termijn van twee maanden besluiten haar verzoek te wijzigen of in te trekken. Wanneer de Commissie haar verzoek handhaaft, wijzigt de betrokken bevoegde instantie het plan binnen een termijn van twee maanden na de kennisgeving van het besluit van de Commissie, daarbij zoveel mogelijk rekening houdend met de in lid 6, onder b), iii), bedoelde aanbeveling van de Commissie, en stelt zij het gewijzigde plan ter kennis van de Commissie.
De Commissie stelt de Groep coördinatie gas in kennis en houdt naar behoren rekening met de aanbevelingen van die groep bij het opstellen van haar advies over het gewijzigde plan, dat uiterlijk twee maanden na kennisgeving door de bevoegde instantie moet worden uitgebracht. De betrokken bevoegde instantie houdt zo veel mogelijk rekening met het advies van de Commissie en stelt binnen een termijn van twee maanden na ontvangst van dat advies het resulterende gewijzigde plan vast en maakt dat bekend.
9. Het vertrouwelijke karakter van commercieel gevoelige informatie wordt bewaard.
Artikel 5
Inhoud van de nationale en gezamenlijke preventieve actieplannen
1. De nationale en gezamenlijke preventieve actieplannen omvatten:
a)
de resultaten van de in artikel 9 omschreven risico-evaluatie;
b)
de maatregelen, volumen, capaciteiten en tijd die nodig zijn om aan de infrastructuur- en leveringsnormen van de artikelen 6 en 8 te voldoen, daaronder begrepen, in voorkomend geval, de mate waarin maatregelen aan de vraagzijde op afdoende en tijdige wijze een verstoring van de gaslevering als bedoeld in artikel 6, lid 2, kunnen ondervangen, de bepaling van de grootste afzonderlijke gasinfrastructuur van gemeenschappelijk belang in geval van toepassing van artikel 6, lid 3, en elke verhoogde leveringsnorm krachtens artikel 8, lid 2;
c)
de aan aardgasbedrijven en andere relevante entiteiten opgelegde verplichtingen, onder meer met betrekking tot de veilige exploitatie van het gassysteem;
d)
de andere preventieve maatregelen, zoals de noodzaak de interconnecties tussen aan elkaar grenzende lidstaten te verbeteren en de mogelijkheid om in voorkomend geval de aanvoerroutes en -bronnen van gas te diversifiëren, om een antwoord te bieden op de aangemerkte risico’s en de gaslevering aan alle afnemers voor zover mogelijk in stand te houden;
e)
in voorkomend geval, de mechanismen waarvan gebruik wordt gemaakt voor samenwerking met andere lidstaten bij het opstellen en uitvoeren van gezamenlijke preventieve actieplannen en gezamenlijke noodplannen als bedoeld in artikel 4, lid 3;
f)
informatie over bestaande en toekomstige interconnecties, waaronder interconnecties die toegang bieden tot het gasnet van de Unie, grensoverschrijdende gasstromen, toegang tot opslagfaciliteiten over de landsgrenzen heen en de fysieke capaciteit om gas in beide richtingen te vervoeren („bidirectionele capaciteit”), met name in het geval van een noodsituatie;
g)
informatie over alle openbaredienstverplichtingen die betrekking hebben op de gasleveringszekerheid.
2. De nationale en gezamenlijke preventieve actieplannen, met name de acties om te voldoen aan de in artikel 6 omschreven infrastructuurnorm, houden rekening met het Uniebrede tienjaren netwerkontwikkelingsplan dat door het ENTSB voor gas wordt uitgewerkt, overeenkomstig artikel 8, lid 10, van Verordening (EG) nr. 715/2009.
3. De nationale en gezamenlijke preventieve actieplannen worden in de eerste plaats gebaseerd op marktmaatregelen en zij houden rekening met de economische gevolgen, de doeltreffendheid en efficiëntie van de maatregelen, de effecten op de werking van de interne energiemarkt en de gevolgen voor het milieu en voor afnemers; zij leggen de aardgasbedrijven geen buitensporige lasten op en hebben ook geen negatieve gevolgen voor de werking van de interne gasmarkt.
4. De nationale en gezamenlijke preventieve actieplannen worden om de twee jaar geactualiseerd, tenzij de omstandigheden frequentere actualisering nodig maken, en weerspiegelen de geactualiseerde risico-evaluatie. De raadpleging tussen bevoegde instanties als bedoeld in artikel 4, lid 2, vindt plaats voordat het geactualiseerde plan wordt vastgesteld.
Artikel 6
Infrastructuurnorm
1. De lidstaten of, indien een lidstaat dat zo beslist, de bevoegde instantie, waarborgen dat de noodzakelijke maatregelen worden genomen opdat uiterlijk op 3 december 2014, in het geval van het uitvallen van de grootste afzonderlijke gasinfrastructuur, de capaciteit van de resterende infrastructuur, bepaald volgens de N-1-formule als neergelegd in punt 2 van bijlage I, in staat is om, onverminderd lid 2 van dit artikel, te voldoen aan de totale gasvraag van het berekende gebied gedurende een dag van uitzonderlijk hoge vraag die voorkomt met een statistische waarschijnlijkheid van eens in de 20 jaar. Dit laat, wanneer dat passend en noodzakelijk is, de verantwoordelijkheid van systeembeheerders om de overeenkomstige investeringen te verrichten en de verplichtingen van de transmissiesysteembeheerders als neergelegd in Richtlijn 2009/73/EG en Verordening (EG) nr. 715/2009, onverlet.
2. Aan de in lid 1 bedoelde verplichting ervoor te zorgen dat de resterende infrastructuur voldoende capaciteit heeft om in de totale gasvraag te voorzien wordt ook geacht te zijn voldaan wanneer de bevoegde instantie in het preventieve actieplan aantoont dat een verstoring van de levering op voldoende en tijdige wijze kan worden ondervangen door passende, op de markt gebaseerde maatregelen aan de vraagzijde. Daarvoor wordt de in punt 4 van bijlage I neergelegde formule gebruikt.
3. Wanneer dat volgens de in artikel 9 bedoelde risico-evaluatie passend is, kunnen de bevoegde instanties besluiten dat aan de verplichting van lid 1 van dit artikel op regionaal niveau in plaats van op nationaal niveau wordt voldaan. In dat geval worden gezamenlijke preventieve actieplannen overeenkomstig artikel 4, lid 3, ingesteld. Punt 5 van bijlage I is van toepassing.
4. Na raadpleging van de relevante aardgasbedrijven brengt elke bevoegde instantie bij de Commissie onverwijld verslag uit over elke niet-naleving van de in lid 1 genoemde verplichtingen en stelt zij de Commissie in kennis van de redenen van die niet-naleving.
5. De transmissiesysteembeheerders zorgen voor permanente bidirectionele capaciteit om zo spoedig mogelijk en uiterlijk op 3 december 2013 op alle grensoverschrijdende interconnecties tussen lidstaten gas in beide richtingen te kunnen vervoeren, behalve:
a)
in gevallen zoals aansluitingen op productiefaciliteiten, LNG-faciliteiten en distributienetten, of
b)
wanneer er een vrijstelling overeenkomstig artikel 7 is verleend.
Uiterlijk op 3 december 2013 passen de transmissiesysteembeheerders de werking van de transmissiesystemen gedeeltelijk of geheel aan om op grensoverschrijdende interconnecties fysieke gasstromen in beide richtingen mogelijk te maken.
6. Wanneer een bepaalde grensoverschrijdende interconnectie al bidirectioneel is of de bidirectionaliteit ervan in aanleg is, wordt de verplichting van de eerste alinea van lid 5, voor die interconnectie geacht te zijn nagekomen, tenzij een of meer lidstaten om redenen van leveringszekerheid om capaciteitsuitbreiding verzoeken. Op dergelijke verzoeken tot capaciteitsuitbreiding is de procedure van artikel 7 van toepassing.
7. De lidstaten of, indien een lidstaat dit zo beslist, de bevoegde instantie waarborgen dat als een eerste stap de markt altijd op een transparante, gedetailleerde en niet-discriminerende wijze zal worden onderzocht, om te beoordelen of de markt de investering in infrastructuur die nodig is om te voldoen aan de verplichtingen van de leden 1 en 5, nodig heeft.
8. De nationale regulerende instanties houden rekening met de op efficiënte wijze gemaakte kosten om te voldoen aan de verplichtingen krachtens lid 1 en de kosten van permanente bidirectionele capaciteit om gas in beide richtingen te vervoeren, zodat zij voor passende stimulansen zorgen wanneer zij op transparante en gedetailleerde wijze de tarieven of methoden vaststellen of goedkeuren overeenkomstig artikel 41, lid 8, van Richtlijn 2009/73/EG en artikel 13 van Verordening (EG) nr. 715/2009. Wanneer investeringen om bidirectionele capaciteit mogelijk te maken niet nodig zijn voor de markt en wanneer er voor deze investeringen in meer dan één lidstaat dan wel in één lidstaat ten behoeve van andere lidstaten kosten worden gemaakt, beslissen de nationale regulerende instanties van alle betrokken lidstaten gezamenlijk over de kostentoewijzing alvorens enige investeringsbeslissing wordt genomen. Bij de kostentoewijzing wordt in het bijzonder rekening gehouden met de mate waarin de infrastructuurinvesteringen de leveringszekerheid van de betrokken lidstaten verhogen. Artikel 8, lid 1, van Verordening (EG) nr. 713/2009 is van toepassing.
9. De bevoegde instantie waarborgt dat nieuwe transmissie-infrastructuur bijdraagt tot de leveringszekerheid via de totstandbrenging van een goed verbonden net, in voorkomend geval ook dankzij een toereikend aantal grensoverschrijdende entry- en exitpunten, naargelang van de marktvraag en de aangemerkte risico’s. In voorkomend geval beoordeelt de bevoegde instantie in de risico-evaluatie waar er interne knelpunten zijn en of de nationale entrycapaciteit en infrastructuur, met name de transmissienetten, in staat zijn de nationale gasstromen aan te passen aan het scenario van het uitvallen van de in de risico-evaluatie geïdentificeerde grootste afzonderlijke gasinfrastructuur.
10. Bij wijze van uitzondering op lid 1 van dit artikel zijn Luxemburg, Slovenië en Zweden niet gehouden aan de in dit lid genoemde verplichtingen, maar streven zij ernaar hieraan te voldoen wanneer zij de gaslevering van beschermde afnemers overeenkomstig artikel 8 waarborgen. Deze uitzondering geldt:
a)
in het geval van Luxemburg: zolang als het ten minste twee interconnectoren met andere lidstaten, ten minste twee verschillende aanvoerbronnen en geen gasopslagfaciliteiten of LNG-faciliteit op zijn grondgebied heeft;
b)
in het geval van Slovenië: zolang als zij ten minste twee interconnectoren met andere lidstaten, ten minste twee verschillende aanvoerbronnen en geen gasopslagfaciliteiten of LNG-faciliteit op haar grondgebied heeft;
c)
in het geval van Zweden: zolang als het geen gasdoorvoer naar andere lidstaten op zijn grondgebied heeft, een jaarlijks bruto binnenlands gasverbruik van minder dan 2 Mtoe heeft en zijn totale primaire energieverbruik voor minder dan 5 % uit gas bestaat.
Deze drie lidstaten zorgen op transparante, gedetailleerde en niet-discriminerende wijze voor regelmatige marktonderzoeken voor infrastructuurinvesteringen en maken de resultaten van die onderzoeken bekend.
De in de eerste alinea genoemde lidstaten stellen de Commissie in kennis van elke verandering met betrekking tot de in die alinea genoemde voorwaarden. De in de eerste alinea genoemde uitzondering is niet langer van toepassing wanneer ten minste één van de in de eerste alinea genoemde voorwaarden niet langer is vervuld.
Uiterlijk op 3 december 2018 doet elk van de in de eerste alinea genoemde lidstaten de Commissie een verslag toekomen waarin zij de situatie met betrekking tot de in de eerste alinea genoemde voorwaarden en de prognoses ten aanzien van de naleving van de verplichtingen van lid 1 van dit artikel beschrijven, waarbij zij rekening houden met de economische impact van naleving van de infrastructuurnorm, de resultaten van het marktonderzoek en de ontwikkeling van de gasmarkt en van gasinfrastructuurprojecten in de regio. Op basis van het verslag kan de Commissie, indien de in de eerste alinea van dit lid genoemde voorwaarden nog steeds zijn vervuld, beslissen dat de in de eerste alinea genoemde uitzondering nog vier jaar blijft gelden. In het geval van een positief besluit wordt de in deze alinea omschreven procedure na vier jaar herhaald.
Artikel 7
Procedure voor het instellen van bidirectionele capaciteit of voor het aanvragen van vrijstelling
1. Na overleg met alle andere betrokken transmissiesysteembeheerders dienen de transmissiesysteembeheerders uiterlijk op 3 maart 2012 bij hun lidstaten - of, indien de lidstaten dat zo hebben beslist, bij hun bevoegde instanties of hun regulerende instanties (in dit artikel gezamenlijk „de betrokken instanties” genoemd) - voor elke grensoverschrijdende interconnectie tussen lidstaten, met uitzondering van die welke krachtens artikel 6, lid 5, onder a), zijn vrijgesteld en uitgezonderd gevallen waarin bidirectionele capaciteit reeds bestaat of in aanleg is en er geen verzoek is ingediend door een of meer lidstaten om de capaciteit uit te breiden om redenen van leveringszekerheid:
a)
een voorstel voor capaciteit in de tegengestelde richting („reverse flow-capaciteit”) in, of
b)
een verzoek tot vrijstelling van de bidirectionele capaciteitsverplichting.
2. Het in lid 1 bedoelde voorstel voor reverse flow-capaciteit of verzoek tot vrijstelling stoelt op een beoordeling van de marktvraag, ramingen van vraag en aanbod, technische haalbaarheid, kosten van reverse flow-capaciteit, met inbegrip van de bijbehorende versterking van het transmissiesysteem, en de voordelen voor de leveringszekerheid, waarbij in voorkomend geval ook rekening wordt gehouden met de mogelijke bijdrage die reverse flow-capaciteit, samen met andere mogelijke maatregelen, kan leveren aan de naleving van de in artikel 6 genoemde infrastructuurnorm door de lidstaten die van de reverse flow-capaciteit profiteren.
3. De betrokken instantie die het voorstel of het verzoek tot vrijstelling ontvangt, stelt de instanties van andere lidstaten die volgens de risico-evaluatie baat zouden kunnen hebben bij de reverse flow-capaciteit en de Commissie onverwijld in kennis van het voorstel of het verzoek tot vrijstelling. De betrokken instantie geeft deze instanties en de Commissie de mogelijkheid om advies uit te brengen binnen een termijn van vier maanden te rekenen vanaf de datum van ontvangst van die kennisgeving.
4. Binnen twee maanden na het verstrijken van de in lid 3 bedoelde termijn neemt de betrokken instantie op basis van de in lid 2 bedoelde criteria en de overeenkomstig artikel 9 verrichte risico-evaluatie, en zoveel mogelijk rekening houdend met de overeenkomstig lid 3 van dit artikel ontvangen adviezen, en rekening houdend met andere, niet strikt economische aspecten zoals de gasleveringszekerheid en de bijdrage aan de interne gasmarkt, een van de volgende maatregelen:
a)
zij verleent vrijstelling indien reverse flow-capaciteit geen significante verbetering van de leveringszekerheid van lidstaten of regio’s oplevert of indien de investeringskosten niet in verhouding staan tot de verwachte voordelen voor de leveringszekerheid; ofwel
b)
zij aanvaardt het voorstel voor reverse flow-capaciteit, of
c)
zij verzoekt de transmissiesysteembeheerder zijn voorstel te wijzigen.
De betrokken instantie stelt de Commissie onverwijld in kennis van haar besluit, en doet die kennisgeving vergezeld gaan van alle relevante informatie waaruit de redenen voor het besluit blijken, waaronder de overeenkomstig lid 3 van dit artikel ontvangen adviezen. De betrokken instanties streven ernaar te waarborgen dat van elkaar afhankelijke besluiten met betrekking tot dezelfde interconnecties of geïnterconnecteerde pijpleidingen, niet met elkaar in tegenspraak zijn.
5. Binnen een termijn van twee maanden na ontvangst van die kennisgeving kan de Commissie, wanneer er discrepanties zijn tussen het besluit van de betrokken instantie en de adviezen van andere betrokken instanties die bij de kwestie betrokken zijn, de betrokken instantie verzoeken haar besluit te wijzigen. Deze termijn kan met één maand worden verlengd indien de Commissie aanvullende informatie verzoekt. Elk verzoek van de Commissie tot wijziging van het besluit van de betrokken instantie wordt ingediend op grond van de in lid 2 en in lid 4, onder a), genoemde criteria en elementen, waarbij rekening wordt gehouden met de redenen die aan het besluit van de betrokken instantie ten grondslag liggen. De betrokken instantie voldoet aan het verzoek door haar besluit binnen een termijn van vier weken aan te passen. Indien de Commissie binnen deze termijn van twee maanden niet heeft gehandeld, wordt zij geacht geen bezwaren te hebben tegen het besluit van de betrokken instantie.
6. Wanneer uit de resultaten van de overeenkomstig artikel 9 verrichte risico-evaluatie blijkt dat er aanvullende reverse flow-capaciteit benodigd is, wordt de procedure van de leden 1 tot en met 5 van dit artikel op verzoek van een transmissiesysteembeheerder, een betrokken instantie of de Commissie herhaald.
7. De Commissie en de betrokken instantie nemen te allen tijde de vertrouwelijkheid van commercieel gevoelige informatie in acht.
Artikel 8
Leveringsnorm
1. De bevoegde instantie verplicht bepaalde, door haar geïdentificeerde aardgasbedrijven ertoe de nodige maatregelen te nemen om de gaslevering aan de beschermde afnemers van de lidstaat te waarborgen in de volgende gevallen:
a)
extreme temperaturen gedurende een zeven dagen durende piekperiode die voorkomt met een statistische waarschijnlijkheid van eens in de 20 jaar;
b)
een ten minste dertig dagen durende periode van uitzonderlijk hoge gasvraag die voorkomt met een statistische waarschijnlijkheid van eens in de 20 jaar; en
c)
een periode van ten minste dertig dagen in het geval van het uitvallen van de grootste afzonderlijke infrastructuur onder gemiddelde winterse omstandigheden.
De bevoegde instantie identificeert de in de eerste alinea bedoelde aardgasbedrijven uiterlijk op 3 juni 2012.
2. Een verhoogde leveringsnorm die verder gaat dan dertig dagen voor de in lid 1, onder b) en c), genoemde perioden of elke andere aanvullende verplichting die om redenen van leveringszekerheid wordt opgelegd, is gebaseerd op de in artikel 9 bedoelde risico-evaluatie, komt tot uiting in het preventieve actieplan en:
a)
voldoet aan artikel 3, lid 6;
b)
veroorzaakt geen onnodige verstoring van de mededinging of belemmering van de werking van de interne gasmarkt;
c)
heeft geen negatieve gevolgen voor het vermogen van andere lidstaten om hun beschermde afnemers overeenkomstig dit artikel te beleveren in het geval van een noodsituatie op nationaal, Unie- of regionaal niveau; en
d)
voldoet aan de criteria van artikel 11, lid 5, ingeval van een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau.
In de geest van solidariteit bepaalt de bevoegde instantie in het preventieve actieplan en de noodplannen hoe verhoogde leveringsnormen of aanvullende verplichtingen voor aardgasbedrijven tijdelijk kunnen worden verlaagd in het geval van een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau.
3. Na de door de bevoegde instantie overeenkomstig de leden 1 en 2 gedefinieerde perioden of onder moeilijker omstandigheden dan die welke zijn omschreven in lid 1, spannen de bevoegde instantie en de aardgasbedrijven zich in om de gaslevering, met name voor beschermde afnemers, zo goed mogelijk in stand te houden.
4. De aan aardgasbedrijven opgelegde verplichtingen om te voldoen aan de leveringsnormen als bedoeld in dit artikel, zijn niet-discriminerend en leggen geen buitensporige lasten op aan deze bedrijven.
5. De aardgasbedrijven mogen deze verplichtingen in voorkomend geval op regionaal of Unieniveau nakomen. De bevoegde instantie eist niet dat aan de in dit artikel genoemde normen wordt voldaan via infrastructuur die uitsluitend op haar grondgebied gevestigd is.
6. De bevoegde instantie ziet erop toe dat voorwaarden voor de levering aan beschermde afnemers geen afbreuk doen aan de goede werking van de interne gasmarkt en dat de desbetreffende tarieven de marktwaarde van de leveringen weerspiegelen.
Artikel 9
Risico-evaluatie
1. Uiterlijk op 3 december 2011 maakt elke bevoegde instantie op basis van de volgende gemeenschappelijke elementen een volledige evaluatie op van de risico’s voor de gasleveringszekerheid in haar lidstaat, door:
a)
gebruik te maken van de in de artikelen 6 en 8 neergelegde normen, waarbij de berekening van de N-1-formule, de gebruikte aannamen, ook die voor de berekening van de N-1-formule op regionaal niveau, en de voor die berekening noodzakelijke gegevens, worden getoond;
b)
alle relevante nationale en regionale omstandigheden in aanmerking te nemen, met name de omvang van de markt, de netconfiguratie, de werkelijke stromen, daaronder begrepen de uitstroom van de betrokken lidstaat, de mogelijkheid van fysieke gasstromen in beide richtingen, met inbegrip van de mogelijke behoefte aan dienovereenkomstige versterking van het transmissiesysteem, de aanwezigheid van productie en opslag en de rol van gas in de energiemix, met name met betrekking tot stadsverwarming, elektriciteitsopwekking en voor de werking van de industrie, en overwegingen in verband met de veiligheid en de kwaliteit van het gas;
c)
het doorlopen van verscheidene scenario’s van uitzonderlijk hoge gasvraag of verstoring van de levering, zoals het uitvallen van belangrijke transmissie-infrastructuur, opslagfaciliteiten of LNG-terminals en verstoring van de levering door leveranciers uit derde landen, daarbij rekening houdend met historische gegevens, waarschijnlijkheid, jaargetijde, frequentie en duur van dergelijke voorvallen en, in voorkomend geval, geopolitieke risico’s, alsook het evalueren van de waarschijnlijke gevolgen van die scenario’s;
d)
het identificeren van de interactie en correlatie met de in andere lidstaten bestaande risico’s, waaronder onder meer die met betrekking tot interconnecties, grensoverschrijdende leveringen, grensoverschrijdende toegang tot opslagfaciliteiten en bidirectionele capaciteit;
e)
de maximale interconnectiecapaciteit van elk entry- en exitpunt aan de grens in aanmerking te nemen.
2. Wanneer artikel 4, lid 3, wordt toegepast, verrichten de betrokken bevoegde instanties ook een gezamenlijke risico-evaluatie op regionaal niveau.
3. De aardgasbedrijven, de industriële gasafnemers, de relevante organisaties die de belangen van de huishoudelijke en industriële gasafnemers vertegenwoordigen, alsook de lidstaten en de nationale regulerende instantie, wanneer dat niet de bevoegde instantie is, werken samen met de bevoegde instantie en verstrekken haar desgevraagd alle voor de risico-evaluatie benodigde informatie.
4. De risico-evaluatie wordt voor het eerst uiterlijk 18 maanden na de vaststelling van de in artikel 4 bedoelde preventieve actieplannen en noodplannen en vervolgens om de twee jaar vóór 30 september van dat jaar geactualiseerd, tenzij de omstandigheden frequentere actualisering vereisen. De risico-evaluatie houdt rekening met de voortgang met betrekking tot de investeringen die nodig zijn om aan de in artikel 6 gedefinieerde infrastructuurnorm te voldoen, alsook met specifieke nationale moeilijkheden die bij de uitvoering van nieuwe alternatieve oplossingen zijn opgetreden.
5. De risico-evaluatie en de geactualiseerde versies daarvan worden onverwijld ter beschikking van de Commissie gesteld.
Artikel 10
Noodplannen en crisisniveaus
1. In de nationale of gezamenlijke noodplannen:
a)
wordt uitgegaan van de in lid 3 omschreven crisisniveaus;
b)
worden de rol en de verantwoordelijkheden van aardgasbedrijven en industriële gasafnemers omschreven, waaronder betroffen elektriciteitsproducenten, rekening houdend met de mate waarin zij getroffen worden door eventuele verstoringen van de gaslevering, alsmede hun interactie met de bevoegde instanties en in voorkomend geval met de nationale regulerende instanties op elk van de in lid 3 gedefinieerde crisisniveaus;
c)
worden de rol en de verantwoordelijkheden omschreven van de bevoegde instanties en van de andere entiteiten die taken uitvoeren als bedoeld in artikel 2, lid 2, op elk van de in lid 3 van dit artikel gedefinieerde crisisniveaus;
d)
wordt ervoor gezorgd dat aardgasbedrijven en industriële gasafnemers voldoende gelegenheid krijgen om op elk crisisniveau te reageren;
e)
worden in voorkomend geval de maatregelen en acties benoemd die moeten worden genomen om de mogelijke impact van verstoringen van de gaslevering voor stadsverwarming en voor de productie van elektriciteit uit gas te matigen;
f)
worden gedetailleerde procedures en maatregelen omschreven die moeten worden gevolgd voor elk crisisniveau, inclusief de desbetreffende schema’s inzake informatiestromen;
g)
wordt een crisismanager of -team aangewezen en wordt de rol daarvan omschreven;
h)
wordt de bijdrage omschreven van met name de in bijlage II aangemerkte op de markt gebaseerde maatregelen om een antwoord te bieden op de situatie bij alarmniveau en om de problemen te matigen op het noodsituatieniveau;
i)
wordt de bijdrage omschreven van met name de in bijlage III aangemerkte niet op de markt gebaseerde maatregelen die zijn gepland voor of ten uitvoer worden gelegd op het noodsituatieniveau, wordt beoordeeld in welke mate niet op de markt gebaseerde maatregelen vereist zijn om een antwoord te bieden op de crisis, worden hun effecten ingeschat en wordt de procedure vastgesteld om dergelijke maatregelen ten uitvoer te leggen, met dien verstande dat niet op de markt gebaseerde maatregelen alleen worden gebruikt indien op de markt gebaseerde mechanismen niet langer volstaan om de levering aan met name de beschermde afnemers te waarborgen;
j)
worden, voor elk crisisniveau, de mechanismen omschreven voor de samenwerking met andere lidstaten;
k)
worden de rapportageverplichtingen voor de aardgasbedrijven in het alarm- en noodsituatieniveau nader omschreven;
l)
wordt een lijst van vooraf gedefinieerde acties opgesteld om in het geval van een noodsituatie gas beschikbaar te stellen, inclusief commerciële overeenkomsten tussen de bij dergelijke acties betrokken partijen en in voorkomend geval de compensatiemechanismen voor aardgasbedrijven, waarbij naar behoren rekening wordt gehouden met het vertrouwelijke karakter van gevoelige gegevens. Dergelijke acties kunnen onder meer grensoverschrijdende overeenkomsten tussen lidstaten en/of aardgasbedrijven omvatten.
2. De nationale en gezamenlijke noodplannen worden om de twee jaar geactualiseerd, tenzij de omstandigheden frequentere actualisering nodig maken, en weerspiegelen de geactualiseerde risico-evaluatie. De raadpleging tussen bevoegde instanties als bedoeld in artikel 4, lid 2, vindt plaats voordat de geactualiseerde plannen worden vastgesteld.
3. De drie voornaamste crisisniveaus zijn:
a)
niveau van vroegtijdige waarschuwing (vroegtijdige waarschuwing): wanneer er concrete, ernstige en betrouwbare informatie is, die aangeeft dat er een gebeurtenis op til kan zijn welke de leveringssituatie waarschijnlijk aanzienlijk zal doen verslechteren en waarschijnlijk tot het ontstaan van een alarm- of een noodsituatieniveau zal leiden; het niveau van vroegtijdige waarschuwing kan worden ingegeven door het mechanisme voor vroegtijdige waarschuwing;
b)
alarmniveau (alarm): wanneer zich een verstoring van de levering of een uitzonderlijk hoge gasvraag voordoet welke de leveringssituatie aanzienlijk doet verslechteren, maar de markt nog in staat is om die verstoring op te vangen zonder toevlucht te hoeven nemen tot niet op de markt gebaseerde maatregelen;
c)
noodsituatieniveau (noodsituatie): wanneer zich een uitzonderlijk hoge gasvraag voordoet of een significante verstoring of een andere significante verslechtering van de levering, en wanneer alle relevante op de markt gebaseerde maatregelen zijn toegepast maar de gaslevering niet volstaat om aan de resterende gasvraag te voldoen en er dus naast die op de markt gebaseerde maatregelen ook niet op de markt gebaseerde maatregelen moeten worden genomen, met name om de gaslevering aan beschermde afnemers als bedoeld in artikel 8 veilig te stellen.
4. De nationale en gezamenlijke noodplannen waarborgen dat in het geval van een noodsituatie de grensoverschrijdende toegang tot infrastructuur overeenkomstig Verordening (EG) nr. 715/2009 gehandhaafd blijft voor zover dat technisch en vanuit veiligheidsoogpunt mogelijk is. De plannen zijn in overeenstemming met artikel 3, lid 6, van deze verordening en voeren geen maatregelen in die de stroom van gas over de grenzen heen onnodig beperkt.
5. Wanneer de bevoegde instantie één van de in lid 3 bedoelde crisisniveaus afkondigt, stelt zij de Commissie daar onmiddellijk van op de hoogte en verstrekt zij haar alle nodige informatie, met name over acties die zij wil ondernemen. In het geval van een noodsituatie die kan resulteren in een oproep tot bijstand van de Unie en de lidstaten, stelt de bevoegde instantie van de betrokken lidstaat het Waarnemings- en informatiecentrum voor civiele bescherming van de Commissie daarvan onverwijld in kennis.
6. Wanneer de bevoegde instantie een noodsituatie afkondigt, volgt zij de vooraf omschreven maatregelen uit als neergelegd in het noodplan en stelt zij de Commissie onmiddellijk op de hoogte, met name van de acties die zij wil ondernemen overeenkomstig lid 1. In uitzonderlijke gerechtvaardigde gevallen kan de bevoegde instantie acties ondernemen die van het noodplan afwijken. De bevoegde instantie stelt de Commissie onmiddellijk op de hoogte van dergelijke acties en motiveert die acties.
7. De lidstaten en met name de bevoegde instanties zorgen ervoor dat:
a)
er geen maatregelen worden genomen die de gasstroom binnen de interne markt op enig moment onnodig beperken;
b)
er geen maatregelen worden genomen die de gasleveringssituatie in een andere lidstaat ernstig in gevaar zouden kunnen brengen; en
c)
de grensoverschrijdende toegang tot infrastructuur overeenkomstig Verordening (EG) nr. 715/2009 gehandhaafd blijft voor zover dat technisch en vanuit een veiligheidsoogpunt mogelijk is, overeenkomstig het noodplan.
8. De Commissie verifieert zo spoedig mogelijk maar in elk geval binnen vijf dagen na de ontvangst van de in lid 5 bedoelde informatie van de bevoegde instantie, of de afkondiging van een noodsituatie overeenkomstig lid 3, onder c), gerechtvaardigd is en of de genomen maatregelen zo dicht mogelijk aansluiten bij de in het noodplan vermelde acties en geen onevenredige belasting veroorzaken voor aardgasbedrijven en in overeenstemming zijn met lid 7. De Commissie kan op verzoek van een bevoegde instantie of aardgasbedrijven dan wel op eigen initiatief de bevoegde instantie verzoeken de maatregelen te wijzigen wanneer die in strijd zijn met de in lid 7 en de eerste zinsnede van dit lid genoemde voorwaarden. De Commissie kan de bevoegde instantie eveneens verzoeken de afkondiging van de noodsituatie op te heffen wanneer die, naar het oordeel van de Commissie, overeenkomstig lid 3, onder c), niet langer gerechtvaardigd is.
Binnen drie dagen na kennisgeving van het verzoek van de Commissie wijzigt de bevoegde instantie de maatregelen en stelt zij de Commissie daarvan in kennis, of zet zij voor de Commissie de redenen uiteen waarom zij het niet eens is met het verzoek. In dat geval kan de Commissie binnen een termijn van drie dagen haar verzoek wijzigen of intrekken of de betrokken bevoegde instantie of, in voorkomend geval, de betrokken bevoegde instanties en, indien de Commissie dat noodzakelijk acht, de Groep coördinatie gas, bijeenroepen om de kwestie te bespreken. De Commissie motiveert haar verzoek tot wijziging van de actie uitvoerig. De bevoegde instantie houdt volledig rekening met het standpunt van de Commissie. Indien het uiteindelijke besluit van de bevoegde instantie afwijkt van het standpunt van de Commissie, maakt de bevoegde instantie de redenen bekend die ten grondslag liggen aan haar besluit.
Artikel 11
Reactie op een noodsituatie op regionaal of Unieniveau
1. Op verzoek van een bevoegde instantie die een noodsituatie heeft afgekondigd en na verificatie overeenkomstig artikel 10, lid 8, kan de Commissie een noodsituatie afkondigen op Unieniveau of, voor een specifieke geografische regio, op regioniveau. Op verzoek van ten minste twee bevoegde instanties die een noodsituatie hebben afgekondigd en na verificatie overeenkomstig artikel 10, lid 8, en indien de redenen voor het afkondigen van die noodsituaties met elkaar samenhangen, kondigt de Commissie naargelang van het geval een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau af. In alle gevallen wint de Commissie met gebruikmaking van de communicatiemiddelen die, gegeven de situatie, het geschiktst zijn de standpunten van de andere bevoegde instanties in en houdt zij naar behoren rekening met alle door hen verstrekte informatie. Indien de Commissie oordeelt dat de achterliggende redenen voor het bestaan van een noodsituatie op Unieniveau of een noodsituatie op regionaal niveau niet langer aanwezig zijn, kondigt zij het einde van de noodsituatie op Unie- of op regionaal niveau af. In alle gevallen motiveert de Commissie haar besluit en stelt zij de Raad van haar besluit in kennis.
2. Zodra zij een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau afkondigt, roept de Commissie de Groep coördinatie gas bijeen. Gedurende de noodsituatie op Unie- of regionaal niveau kan de Commissie op verzoek van ten minste drie lidstaten de deelname aan de Groep coördinatie gas voor een gehele vergadering of een deel daarvan beperken tot de vertegenwoordigers van de lidstaten en de bevoegde instanties.
3. Bij een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau als bedoeld in lid 1 coördineert de Commissie de acties van de bevoegde instanties, waarbij zij ten volle rekening houdt met informatie afkomstig van de Groep coördinatie gas en met de resultaten van de raadpleging van die groep. De Commissie zal met name:
a)
de uitwisseling van informatie waarborgen;
b)
de samenhang en effectiviteit waarborgen van de op lidstaat- en regionaal niveau ondernomen acties in relatie met het Unieniveau;
c)
de acties ten opzichte van derde landen coördineren.
4. De Commissie kan een crisismanagementgroep bijeenbrengen, bestaande uit de in artikel 10, lid 1, onder g), bedoelde crisismanagers van de lidstaten die geraakt worden door de noodsituatie. De Commissie kan in overleg met de crisismanagers andere relevante belanghebbenden uitnodigen om deel te nemen. De Commissie ziet erop toe dat de Groep coördinatie gas regelmatig wordt geïnformeerd over de werkzaamheden van de crisismanagementgroep.
5. De lidstaten en met name de bevoegde instanties zorgen ervoor dat:
a)
er geen maatregelen worden genomen die de gasstroom binnen de interne markt, en met name de gasstroom naar de getroffen markten, op enig moment onnodig beperken;
b)
er geen maatregelen worden genomen die de gasleveringssituatie in een andere lidstaat ernstig in gevaar zouden kunnen brengen; en
c)
de grensoverschrijdende toegang tot infrastructuur overeenkomstig Verordening (EG) nr. 715/2009 gehandhaafd blijft voor zover dat technisch en vanuit een veiligheidsoogpunt mogelijk is, overeenkomstig het noodplan.
6. Indien de Commissie op verzoek van een bevoegde instantie of van een aardgasbedrijf dan wel op eigen initiatief oordeelt dat in een noodsituatie op regionaal of Unieniveau een door een lidstaat of een bevoegde instantie ondernomen actie of een gedraging van een aardgasbedrijf in strijd is met lid 5, verzoekt zij de lidstaat of de bevoegde instantie haar actie te wijzigen of actie te ondernemen om naleving van lid 5 te waarborgen, en vermeldt zij om welke redenen zij van oordeel is dat de lidstaat of de bevoegde instantie dat moet doen. Er wordt naar behoren rekening gehouden met de noodzaak van een voortdurend veilige exploitatie van het gassysteem.
Binnen drie dagen na kennisgeving van het verzoek van de Commissie wijzigt de lidstaat of de bevoegde instantie haar actie en stelt zij de Commissie daarvan in kennis, of zet zij voor de Commissie uiteen waarom zij het niet eens is met het verzoek. In een dergelijk geval kan de Commissie binnen een termijn van drie dagen haar verzoek wijzigen of intrekken of de lidstaat of betrokken bevoegde instantie en, indien de Commissie dat noodzakelijk acht, de Groep coördinatie gas, bijeenroepen om de kwestie te bespreken. De Commissie motiveert haar verzoek tot wijziging van de actie uitvoerig. De lidstaat of de bevoegde instantie houdt volledig rekening met het standpunt van de Commissie. Indien het definitieve besluit van de bevoegde instantie of de lidstaat afwijkt van het standpunt van de Commissie, maakt de bevoegde instantie of de lidstaat de redenen hiervoor bekend.
7. Na de Groep coördinatie gas te hebben geraadpleegd, stelt de Commissie een permanente reservelijst op voor een taakgroep bestaande uit deskundigen uit het bedrijfsleven en vertegenwoordigers van de Commissie. Deze taakgroep kan indien nodig buiten de Unie worden ingezet en monitort de gasstromen naar de Unie en rapporteert daarover, in samenwerking met de derde landen die leveren en doorvoeren.
8. De bevoegde instantie verstrekt het Waarnemings- en informatiecentrum voor civiele bescherming van de Commissie alle nodige informatie over de behoefte aan bijstand. Het Waarnemings- en informatiecentrum voor civiele bescherming evalueert de algemene situatie en brengt advies uit over de bijstand die moet worden gegeven aan de meest getroffen lidstaten, en wanneer passend aan derde landen.
Artikel 12
Groep coördinatie gas
1. Er wordt een Groep coördinatie gas opgericht om de coördinatie van maatregelen betreffende de gasleveringszekerheid te vergemakkelijken. Deze groep bestaat uit vertegenwoordigers van de lidstaten, en met name van hun bevoegde instanties, alsook van het Agentschap, het ENTSB voor gas en representatieve organen van het betrokken bedrijfsleven en van de relevante afnemers. De Commissie neemt in overleg met de lidstaten een besluit over de samenstelling van de groep, waarbij zij erop toeziet dat deze volledig representatief is. De Commissie zit de groep voor. De groep stelt zijn reglement van orde op.
2. Overeenkomstig deze verordening wordt de Groep coördinatie gas door de Commissie geraadpleegd en staat zij de Commissie met name bij op het gebied van de volgende kwesties:
a)
de gasleveringszekerheid, op elk moment en meer in het bijzonder in het geval van een noodsituatie;
b)
alle informatie die relevant is voor de gasleveringszekerheid op nationaal, regionaal en Unieniveau;
c)
de beste praktijken en mogelijke richtsnoeren voor alle betrokken partijen;
d)
het niveau van de leveringszekerheid, toetsstenen en evaluatiemethodologieën;
e)
nationale, regionale en Uniescenario’s en het testen van de niveaus van paraatheid;
f)
de beoordeling van de preventieve actieplannen en noodplannen en de uitvoering van de in die plannen opgenomen maatregelen;
g)
de coördinatie van maatregelen om een antwoord te bieden op een noodsituatie binnen de Unie, met derde landen die partij zijn bij het Verdrag tot oprichting van de Energiegemeenschap en met andere derde landen;
h)
de bijstand die de meest getroffen landen nodig hebben.
3. De Commissie roept de Groep coördinatie gas op gezette tijden bijeen en deelt de van de bevoegde instanties ontvangen informatie met die groep, waarbij zij de vertrouwelijkheid van commercieel gevoelige informatie in acht neemt.
Artikel 13
Informatie-uitwisseling
1. Indien lidstaten bestaande openbaredienstverplichtingen hebben die verband houden met de gasleveringszekerheid, maken zij die uiterlijk op 3 januari 2011 bekend. Ook latere actualiseringen of aanvullende openbaredienstverplichtingen die verband houden met de gasleveringszekerheid worden bekendgemaakt zodra zij door de lidstaten zijn vastgesteld.
2. Gedurende een noodsituatie stellen de betrokken aardgasbedrijven aan de bevoegde instantie dagelijks met name de volgende informatie ter beschikking:
a)
de dagelijkse gasvraag en prognoses voor de levering voor de volgende drie dagen;
b)
de dagelijkse gasstroom (in miljoen m3 per dag) op alle grensoverschrijdende entry- en exitpunten, alsook op alle punten die een productiefaciliteit, een opslagfaciliteit of een LNG-terminal met het net verbinden;
c)
de periode, uitgedrukt in dagen, gedurende welke de gaslevering aan beschermde afnemers naar verwachting kan worden gewaarborgd.
3. In het geval van een noodsituatie op Unie- of regionaal niveau is de Commissie gemachtigd de bevoegde instantie te verzoeken om haar onverwijld de volgende informatie te verstrekken:
a)
de in lid 2 bedoelde informatie;
b)
informatie over de maatregelen die de bevoegde instantie voornemens is te nemen of reeds ten uitvoer heeft gelegd om de noodsituatie te matigen, alsmede informatie over de doeltreffendheid van die maatregelen;
c)
de gedane verzoeken om extra maatregelen door andere bevoegde instanties;
d)
de maatregelen die ten uitvoer zijn gelegd op verzoek van andere bevoegde instanties.
4. De bevoegde instanties en de Commissie waarborgen de vertrouwelijkheid van commercieel gevoelige informatie.
5. Na een noodsituatie verstrekt de bevoegde instantie de Commissie zo spoedig mogelijk en uiterlijk zes weken na opheffing van de noodsituatie een gedetailleerde evaluatie van de noodsituatie en van de doeltreffendheid van de ten uitvoer gelegde maatregelen, inclusief een evaluatie van de economische effecten van de noodsituatie, de effecten op de elektriciteitssector en de bijstand die gegeven is aan en/of ontvangen is van de Unie en de lidstaten. Die evaluatie wordt ter beschikking van de Groep coördinatie gas gesteld en wordt meegenomen in de herzieningen van de preventieve actieplannen en de noodplannen.
De Commissie analyseert de evaluaties van de bevoegde instanties en legt haar bevindingen in gebundelde vorm aan de lidstaten, het Europees Parlement en de Groep coördinatie gas voor.
6. Om de Commissie in staat te stellen om de situatie van de leveringszekerheid op Unieniveau in te schatten:
a)
delen de lidstaten de Commissie uiterlijk op 3 december 2011 de bestaande met derde landen gesloten intergouvernementele overeenkomsten mee die een effect hebben op de ontwikkeling van de gasinfrastructuur en -levering; wanneer zij met derde landen nieuwe intergouvernementele overeenkomsten sluiten die een dergelijk effect hebben, zullen de lidstaten de Commissie informeren;
b)
voor bestaande contracten uiterlijk op 3 december 2011, alsook voor nieuwe contracten of wijzigingen in bestaande contracten, stellen aardgasbedrijven de betreffende bevoegde instantie in kennis van de volgende gegevens met betrekking tot de contracten met een looptijd van meer dan één jaar die zijn gesloten met leveranciers uit derde landen:
i)
looptijd van het contract;
ii)
gecontracteerde totale volumen, op jaarbasis, en het gemiddelde volume per maand;
iii)
in het geval van een alarm- of een noodsituatie, de gecontracteerde dagelijkse volumen;
iv)
de contractuele leveringspunten.
De bevoegde instantie deelt deze gegevens in gebundelde vorm aan de Commissie mee. In het geval van sluiting van nieuwe contracten of van wijzigingen in bestaande contracten wordt de hele set gegevens opnieuw regelmatig in gebundelde vorm doorgegeven. De bevoegde instantie en de Commissie waarborgen de vertrouwelijkheid van de informatie.
Artikel 14
Monitoring door de Commissie
De Commissie verricht voortdurende monitoring en brengt continu verslag uit over maatregelen met betrekking tot de gasleveringszekerheid, met name door middel van een jaarlijkse evaluatie van de verslagen als bedoeld in artikel 5 van Richtlijn 2009/73/EG en van de informatie over de uitvoering van artikel 11 en artikel 52, lid 1, van die richtlijn, alsook van de informatie, zodra die beschikbaar is, in de risico-evaluatie en de preventieve actieplannen en noodplannen die overeenkomstig deze verordening moeten worden ingesteld.
Uiterlijk op 3 december 2014 doet de Commissie op basis van de in artikel 4, lid 6, bedoelde verslag en na raadpleging van de Groep coördinatie gas het volgende:
a)
zij trekt conclusies in verband met middelen om de leveringszekerheid op Unieniveau te verbeteren, evalueert de haalbaarheid van het verrichten van risico-evaluaties en het opstellen van preventieve actieplannen en noodplannen op Unieniveau en brengt aan het Europees Parlement en de Raad verslag uit over de uitvoering van deze verordening, onder meer over de vorderingen die ten aanzien van de marktinterconnectiviteit zijn gemaakt; en
b)
zij brengt verslag uit aan het Europees Parlement en de Raad over de algehele samenhang van de preventieve actieplannen en noodplannen van de lidstaten, alsook over de mate waarin deze bijdragen aan solidariteit en paraatheid vanuit een Unieperspectief.
Dit verslag omvat, waar passend, aanbevelingen voor de verbetering van deze verordening.
Artikel 15
Intrekking
Onverminderd de verplichtingen van de lidstaten met betrekking tot de termijnen voor omzetting en toepassing van Richtlijn 2004/67/EG, wordt deze richtlijn ingetrokken met ingang van 2 december 2010, met uitzondering van artikel 4, leden 1 en 2 van die richtlijn, die van toepassing blijven totdat de betrokken lidstaat beschermde afnemers heeft gedefinieerd overeenkomstig artikel 2, lid 1, van deze verordening en de aardgasbedrijven heeft geïdentificeerd overeenkomstig artikel 8, lid 1, van deze verordening.
Onverminderd de eerste alinea van dit artikel, is artikel 4, leden 1 en 2, van Richtlijn 2004/67/EG niet van toepassing na 3 juni 2012.
Artikel 16
Derogatie
Deze verordening is niet van toepassing op Malta en Cyprus zolang er op hun grondgebied geen gas wordt geleverd. Voor Malta en Cyprus gelden de in artikel 2, punt 1, tweede alinea, artikel 3, lid 2, artikel 4, leden 2 en 5, artikel 6, leden 1 en 5, artikel 8, lid 1, artikel 9, lid 1, en artikel 13, lid 6, onder a) en b), als volgt:
a)
voor artikel 2, tweede alinea, punt 1, artikel 3, lid 2, artikel 9, lid 1, en artikel 13, lid 6, onder a) en b): 12 maanden,
b)
voor artikel 4, lid 2, en artikel 8, lid 1: 18 maanden,
c)
voor artikel 4, lid 5: 24 maanden,
d)
voor artikel 6, lid 5: 36 maanden,
e)
voor artikel 6, lid 1: 48 maanden,
vanaf de dag waarop voor de eerste maal gas wordt geleverd op hun respectieve grondgebied.
Artikel 17
Inwerkingtreding
Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Artikel 6, lid 8, artikel 10, lid 4, eerste zin, artikel 10, lid 7, onder c), en artikel 11, lid 5, onder c), zijn van toepassing met ingang van 3 maart 2011.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselĳk in elke lidstaat.
Gedaan te Straatsburg, 20 oktober 2010.