NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
VERORDENING (EU) Nr. 1210/2010 VAN HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD
van 15 december 2010
betreffende de echtheidscontrole van euromunten en de behandeling van euromunten die ongeschikt zijn voor circulatie
HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name artikel 133,
Gezien het voorstel van de Commissie,
Gezien het advies van de Europese Centrale Bank (1),
Handelend volgens de gewone wetgevingsprocedure (2),
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Krachtens Verordening (EG) nr. 1338/2001 van de Raad van 28 juni 2001 tot vaststelling van maatregelen die noodzakelijk zijn voor de bescherming van de euro tegen valsemunterij (3) hebben de kredietinstellingen en, binnen de grenzen van hun betalingsactiviteit, de overige betalingsdienstaanbieders, en iedere andere instelling die deelneemt aan de verwerking en verstrekking aan het publiek van biljetten en muntstukken, de verplichting om alle ontvangen eurobankbiljetten en -muntstukken op hun echtheid te controleren voordat ze opnieuw in omloop worden gebracht, en te zorgen voor het detecteren van vervalsingen.
(2)
In Aanbeveling 2005/504/EG van de Commissie van 27 mei 2005 betreffende de echtheidscontrole van euromunten en de behandeling van euromunten die ongeschikt zijn voor circulatie (4) zijn aanbevolen werkwijzen beschreven voor de echtheidscontrole van euromunten en de behandeling van euromunten die ongeschikt zijn voor circulatie. Omdat er geen verplicht gemeenschappelijk kader voor de echtheidscontrole van munten bestaat, lopen de werkwijzen in de lidstaten uiteen, waardoor de munt niet dezelfde bescherming geniet in de gehele eurozone.
(3)
Om in de gehele eurozone een doeltreffende en eenvormige echtheidscontrole van euromunten te bereiken, moeten er derhalve bindende voorschriften voor de toepassing van gemeenschappelijke procedures voor de echtheidscontrole van in omloop zijnde euromunten worden ingevoerd, alsmede voor de toepassing van mechanismen voor het toezicht op die procedures door de nationale autoriteiten.
(4)
Bij de echtheidscontrole moeten ook echte euromunten die voor circulatie ongeschikt zijn, worden geïdentificeerd. Wanneer dergelijke munten in omloop blijven, kunnen zij moeilijker wordt gebruikt, vooral in muntautomaten, en kan er bij de gebruikers verwarring ontstaan over de echtheid van die munten. Ongeschikte munten moeten uit de omloop worden genomen. Er zijn bijgevolg gemeenschappelijke, voor de lidstaten bindende voorschriften nodig voor de behandeling en de vergoeding van deze voor circulatie ongeschikte euromunten.
(5)
Om de toepassing van de echtheidscontroleprocedures te coördineren, moeten de test- en opleidingsvereisten voor de echtheidscontrole van munten en de specificaties voor de controle van voor circulatie ongeschikte euromunten en andere praktische uitvoeringsbepalingen nader worden vastgesteld door het Europees Technisch en Wetenschappelijk Centrum (ETWC), dat is opgericht bij Besluit 2005/37/EG van de Commissie (5), na raadpleging van de deskundigengroep vervalsing, waarvan sprake in dat besluit.
(6)
Om een geleidelijke aanpassing van hun lopende regels en werkwijzen aan deze verordening mogelijk te maken, moeten de lidstaten in een overgangsperiode die loopt tot 31 december 2014, kunnen afwijken van het type muntsorteermachines dat voor de echtheidscontrole van euromunten te gebruiken is, en het aantal machines dat jaarlijks dient te worden gecontroleerd, kunnen bepalen.
(7)
Elke nationale autoriteit die euromunten behandelt die ongeschikt voor circulatie zijn, moet op grond van deze verordening behandelingskosten in rekening kunnen brengen om te voldoen aan de kosten die verband houden met het proces. Er moeten geen behandelingskosten worden aangerekend op kleine hoeveelheden voor circulatie ongeschikte euromunten die worden ingeleverd. De lidstaten moeten personen die nauw met de overheid samenwerken om valse of ongeschikte munten uit de omloop te nemen, vrijstelling van behandelingskosten kunnen verlenen. De lidstaten moeten de mogelijkheid hebben om zakken of dozen met vermengde valse en ongeschikte munten zonder toeslag te aanvaarden als dat in het openbaar belang is.
(8)
Elke lidstaat dient de sancties voor overtredingen vast te leggen met het oog op een gelijkwaardige echtheidscontrole en behandeling van euromunten die voor circulatie ongeschikt zijn, in heel de eurozone.
(9)
Daar de doelstelling van deze verordening, namelijk te komen tot een doeltreffende en eenvormige echtheidscontrole van euromunten in de gehele eurozone, niet voldoende door de lidstaten kan worden verwezenlijkt wegens de verschillen tussen de nationale praktijken en derhalve beter op uniaal niveau kan worden verwezenlijkt, kan de Unie, overeenkomstig het in artikel 5 van het Verdrag betreffende de Europese Unie neergelegde subsidiariteitsbeginsel, maatregelen nemen. Overeenkomstig het in hetzelfde artikel neergelegde evenredigheidsbeginsel gaat deze verordening niet verder dan nodig is om die doelstelling te bereiken,
HEBBEN DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
HOOFDSTUK I
ONDERWERP EN DEFINITIES
Artikel 1
Onderwerp
Deze verordening stelt procedures vast voor de echtheidscontrole van euromunten en de behandeling van euromunten die ongeschikt zijn voor circulatie.
Artikel 2
Definities
Voor de toepassing van deze verordening wordt verstaan onder:
a) „echtheidscontrole van euromunten”: het proces waarbij geverifieerd wordt of euromunten echt zijn en geschikt zijn voor circulatie;
b) „voor circulatie ongeschikte euromunten”: echte euromunten die bij de echtheidscontrole geweigerd zijn of euromunten waarvan het uiterlijk aanzienlijk veranderd is;
c) „aangewezen nationale autoriteit”: het nationale analysecentrum voor munten of een andere autoriteit die door de betrokken lidstaat is aangewezen;
d) „instellingen”: de instellingen in de zin van artikel 6, lid 1, alinea 1, van Verordening (EG) nr. 1338/2001, met uitzondering van degene die bij het derde gedachtestreepje worden vermeld;
e) „deskundigengroep vervalsing”: de deskundigen op het gebied van valsmunterij waarvan sprake is in Besluit 2005/37/EG.
HOOFDSTUK II
ECHTHEIDSCONTROLE VAN EUROMUNTEN
Artikel 3
Echtheidscontrole van euromunten
1. De instellingen zorgen ervoor dat alle ontvangen euromunten op hun echtheid worden gecontroleerd voordat ze opnieuw in omloop worden gebracht. Om die verplichting na te komen, werken zij:
a)
met muntsorteermachines die op de in artikel 5, lid 2, bedoelde lijst van muntsorteermachines staan; of
b)
met personeel dat een opleiding volgens de door de lidstaten bepaalde modaliteiten gekregen heeft.
2. Na de echtheidscontrole worden alle euromunten waarvan vermoed wordt dat ze vals zijn en voor circulatie ongeschikte euromunten bij de aangewezen nationale autoriteit ingeleverd.
3. Voor valse euromunten die overeenkomstig artikel 6 van Verordening (EG) nr. 1338/2001 bij de aangewezen nationale autoriteiten worden ingeleverd, worden geen behandelingskosten of andere vergoedingen in rekening gebracht. Op voor circulatie ongeschikte euromunten, is hoofdstuk III van deze verordening van toepassing.
Artikel 4
Vereisten voor tests en muntsorteermachines
1. Voor de uitvoering van artikel 3, lid 1, onder a), gebruiken de instellingen enkel de types muntsorteermachines die bij de aangewezen nationale autoriteit of het ETWC een bevredigende detectietest ondergaan hebben en zich op het ogenblik van aankoop op de webpagina waarvan sprake in artikel 5, lid 2, bevinden. De instellingen zien erop toe dat de machines regelmatig opnieuw afgesteld worden om hun sorterend vermogen te behouden, met inachtneming van de wijzigingen die aan de lijst van artikel 5, lid 2, worden aangebracht. De detectietest controleert of een muntsorteermachine in staat is om de bekende typen valse euromunten, en bij dezelfde gelegenheid de euromunten die voor circulatie ongeschikt zijn en alle andere op munten lijkende voorwerpen die niet aan de specificaties van echte euromunten voldoen, te weigeren.
2. Voor een overgangsperiode die loopt tot 31 december 2014, kunnen de lidstaten op specifieke punten van de eerste zin van lid 1 afwijken, voor muntsorteermachines die op 11 januari 2011 in gebruik waren en in staat gebleken zijn om valse euromunten, euromunten die voor circulatie ongeschikt zijn en andere voorwerpen die er als munten uitzien die niet aan de specificaties van echte euromunten voldoen, te ontdekken, ook als die machines niet op de lijst van artikel 5, lid 2, staan. Deze afwijkingen worden na raadpleging van de deskundigengroep vervalsing vastgesteld.
Artikel 5
Afstelling van muntsorteermachines
1. Om de producenten van muntsorteermachines in staat te stellen alle specificaties te verkrijgen die nodig zijn voor de afstelling van hun machines met het oog op de detectie van valse euromunten, mogen tests overeenkomstig artikel 4 worden uitgevoerd bij de aangewezen nationale autoriteit, het ETWC of, na een bilaterale overeenkomst, bij de producent. Voor een muntsorteermachine die de test met goed gevolg doorstaan heeft, wordt een voor de producent van de machine bestemde samenvatting van het verslag van de detectietest opgesteld, waarvan het ETWC een exemplaar ontvangt.
2. De Commissie publiceert op haar website een geconsolideerde lijst van alle muntsorteermachines waarvoor het ETWC een positieve en geldige samenvatting van het verslag van de detectietest heeft ontvangen of opgesteld.
Artikel 6
Controle door de lidstaten
1. De lidstaten richten de in dit artikel bepaalde controles in.
2. De lidstaten verrichten jaarlijks controles ter plaatse bij de instellingen om aan de hand van detectietests de correcte werking van een representatief aantal van de muntsorteermachines die in gebruik zijn, na te gaan. Als er van het personeel van de instellingen verwacht wordt dat het de echtheid van de euromunten die terug in de omloop moeten gebracht worden, manueel controleert, moeten ze van de betreffende instellingen de waarborg krijgen dat hun personeel daar terdege voor opgeleid is.
3. In elke lidstaat wordt jaarlijks een zodanig aantal muntsorteermachines gecontroleerd dat de hoeveelheid euromunten die in dat jaar door die machines wordt verwerkt, ten minste 25 % bedraagt van de totale gecumuleerde nettohoeveelheid euromunten die door de betrokken lidstaat sedert de invoering van euromunten tot het einde van het voorafgaande jaar is uitgegeven. Het aantal te controleren machines wordt berekend op basis van de hoeveelheid van de drie hoogste denominaties van euromunten die voor de omloop bestemd zijn. De lidstaten zorgen ervoor dat de muntsorteermachines beurtelings gecontroleerd worden.
4. Als het aantal jaarlijks te controleren muntsorteermachines bij toepassing van lid 3 hoger ligt dan het aantal machines dat in een bepaalde lidstaat in gebruik is, worden jaarlijks alle muntsorteermachines gecontroleerd die in die lidstaat in gebruik zijn.
5. In een overgangsperiode die loopt tot 31 december 2014, kunnen de lidstaten na bekendmaking aan de Commissie besluiten dat er elk jaar een zodanig aantal muntsorteermachines te controleren is dat de omvang aan euromunten die ze dat jaar verwerken, minstens 10 % van de totale gecumuleerde nettohoeveelheid aan munten bedraagt die de desbetreffende lidstaat sinds de invoering van euromunten en tot het einde van het voorafgaand jaar uitgegeven heeft.
6. In het kader van de jaarlijkse controles controleren de lidstaten het vermogen van de instellingen om euromunten op hun echtheid te controleren voorts aan de hand van:
a)
het bestaan van schriftelijk vastgelegde gedragslijnen die onderrichtingen voor het gebruik van automatische muntsorteerapparatuur of het manueel sorteren verstrekken, naar gelang van het geval;
b)
de aanstelling van geschikt personeel;
c)
het bestaan van een schriftelijk onderhoudsplan dat ervoor moet zorgen dat de muntsorteermachines op een passend niveau blijven presteren;
d)
het bestaan van schriftelijk vastgelegde procedures voor het inleveren van valse euromunten, euromunten die voor circulatie ongeschikt zijn en andere op munten lijkende voorwerpen die niet aan de specificaties van echte euromunten beantwoorden bij de aangewezen nationale autoriteit; en
e)
het bestaan van interne controleprocedures die vorm en frequentie van de controles beschrijven die de instellingen moeten uitvoeren om te zorgen dat hun sorteercentra en personeel de in dit lid neergelegde onderrichtingen opvolgen.
7. Als een lidstaat een inbreuk op deze verordening vaststelt, neemt de desbetreffende instelling de nodige maatregelen om te zorgen dat de inbreuk onmiddellijk hersteld wordt.
Artikel 7
Technische bepalingen
De Commissie ziet erop toe dat het ETWC, binnen een redelijke termijn en na raadpleging van de deskundigengroep vervalsing, de technische specificaties voor de detectietest en andere praktische uitvoeringsbepalingen vaststelt, zoals opleidingsmethoden, de geldigheidsduur van de samenvatting van het verslag van een detectietest, de gegevens die de lijst van artikel 5, lid 2, moet bevatten, onderrichtingen voor controles, tests en onderzoek door de lidstaten, regels voor de rechtzettingsprocedure bij onregelmatigheden, alsmede de relevante drempels voor de aanvaarding van echte euromunten.
HOOFDSTUK III
BEHANDELING VAN VOOR CIRCULATIE ONGESCHIKTE EUROMUNTEN
Artikel 8
Uit de omloop nemen en vergoeding van voor circulatie ongeschikte euromunten
1. De lidstaten nemen voor circulatie ongeschikte euromunten uit de omloop.
2. De lidstaten vergoeden of vervangen euromunten die na langdurige circulatie of door toevallige beschadiging ongeschikt zijn geworden of tijdens de echtheidscontrole afgekeurd zijn. Onverminderd de vergoeding van munten die voor liefdadigheidsdoeleinden worden verzameld, zoals munten die in fonteinen worden gegooid, kunnen de lidstaten weigeren voor circulatie ongeschikte euromunten te vergoeden wanneer die opzettelijk zijn veranderd of een bewerking ondergaan hebben waarvan redelijkerwijs te verwachten is dat ze de munt verandert.
3. De lidstaten zorgen ervoor dat voor circulatie ongeschikte euromunten die uit de omloop zijn genomen, door blijvende fysieke vervorming worden vernietigd, zodat die munten niet opnieuw in omloop kunnen worden gebracht of ter vergoeding kunnen worden ingeleverd.
Artikel 9
Behandelingsvergoedingen
1. Op de vergoeding of vervangingswaarde van ingeleverde voor circulatie ongeschikte euromunten kan er een behandelingsvergoeding van 5 % van de nominale waarde van deze munten in mindering gebracht worden. Indien de volledige zak of doos overeenkomstig artikel 11, lid 2, wordt gecontroleerd, kan er bovenop de behandelingsvergoeding een extra vergoeding van 15 % van de nominale waarde van de ingeleverde euromunten in rekening gebracht worden.
2. De lidstaten kunnen voorzien in algemene of gedeeltelijke vrijstellingen van behandelingsvergoeding in gevallen waarin de natuurlijke of rechtspersoon die de euromunten inlevert, nauw en regelmatig met de aangewezen nationale autoriteit samenwerkt bij het uit de omloop nemen van valse euromunten en voor circulatie ongeschikte euromunten, of als vrijstelling het openbaar belang dient.
3. Vervoerskosten en aanverwante kosten worden gedragen door de natuurlijke of rechtspersoon die de euromunten inlevert.
4. Onverminderd de in lid 2 bedoelde vrijstelling wordt per natuurlijke of rechtspersoon die euromunten inlevert, een maximumhoeveelheid van een kilogram voor circulatie ongeschikte euromunten per denominatie, van de behandelingsvergoeding vrijgesteld. Als de grens overschreden wordt, kan er voor alle afgegeven munten een vergoeding aangerekend worden.
5. Als een bepaalde levering munten bevat die met chemische of andere gevaarlijke stoffen bewerkt zijn zodat redelijkerwijze aan te nemen valt dat hun behandeling een gezondheidsrisico voor het personeel inhoudt, worden de kosten van lid 1 met een verdere toeslag verhoogd die 20 % van de nominale waarde van de ingeleverde euromunten bedraagt.
Artikel 10
Verpakking van voor circulatie ongeschikte euromunten
1. De natuurlijke of rechtspersoon die euromunten inlevert, sorteert de ter vergoeding of vervanging ingeleverde euromunten als volgt per denominatie in standaardzakken of -dozen:
a)
de zakken of dozen bevatten:
i)
500 munten van elk van de denominaties 2 EUR en 1 EUR,
ii)
1 000 munten van elk van de denominaties 0,50 EUR, 0,20 EUR en 0,10 EUR,
iii)
2 000 munten van elk van de denominaties 0,05 EUR, 0,02 EUR en 0,01 EUR,
iv)
voor kleinere hoeveelheden, 100 munten van elke denominatie;
b)
op elke zak of doos worden duidelijk de identificatiegegevens van de inleverende natuurlijke of rechtspersoon, de waarde en denominatie van de inhoud, het gewicht, de verpakkingsdatum en het nummer van de zak of doos vermeld; de inleverende natuurlijke of rechtspersoon verstrekt een verpakkingslijst met een overzicht van de ingeleverde zakken of dozen; in geval van munten die met chemische of gevaarlijke stoffen bewerkt zijn, moeten de gewone ingepakte hoeveelheden van een schriftelijke verklaring vergezeld gaan die duidelijk aangeeft welke stoffen er juist gebruikt zijn;
c)
wanneer de totale hoeveelheid voor circulatie ongeschikte euromunten kleiner is dan de onder a) genoemde vereisten, worden deze euromunten per denominatie gesorteerd en mogen zij in niet-standaardverpakkingen worden ingeleverd.
2. In afwijking van lid 1 mogen de lidstaten andersluidende verpakkingsvereisten die op 11 januari 2011 in hun nationale voorschriften zijn opgenomen, handhaven.
Artikel 11
Controles van voor circulatie ongeschikte euromunten
1. De lidstaten kunnen de ingeleverde voor circulatie ongeschikte euromunten als volgt controleren:
a)
de aangegeven hoeveelheid wordt gecontroleerd door elke zak of doos te wegen;
b)
de echtheid en het uiterlijk worden gecontroleerd aan de hand van een steekproef van ten minste 10 % van de ingeleverde hoeveelheid.
2. Wanneer anomalieën bij de in lid 1 bedoelde controles, of afwijkingen van artikel 10 worden vastgesteld, wordt de volledige zak of doos gecontroleerd.
3. De lidstaten kunnen euromunten weigeren als de ontvangst of behandeling gevaar voor de gezondheid van het behandelend personeel inhoudt, of als een afgifte niet aan de voorschriften voor verpakking en opschrift voldoet.
De lidstaten kunnen maatregelen treffen tegen natuurlijke en rechtspersonen die in alinea 1 bedoelde munten afgeven.
HOOFDSTUK IV
SLOTBEPALINGEN
Artikel 12
Verslaglegging, communicatie en evaluatie
1. De lidstaten dienen jaarlijks bij de Commissie een verslag in over hun werkzaamheden op het gebied van echtheidscontrole van euromunten. Daarin wordt informatie verstrekt over het aantal controles dat op grond van artikel 6, lid 2, is verricht en het aantal geteste muntsorteermachines, de testresultaten, de hoeveelheid euromunten die door die machines zijn verwerkt, het aantal euromunten dat geanalyseerd is waarvan vermoed wordt dat ze vals zijn en het aantal voor circulatie ongeschikte euromunten dat vergoed is, alsmede informatie over de in artikel 4, lid 2, of artikel 6, lid 5, bedoelde afwijkingen.
2. Om de lidstaten in staat te stellen om de naleving van de verordening door de instellingen na te gaan, voorzien deze hun op aanvraag minstens elk jaar van op zijn minst de volgende gegevens:
a)
types en aantal van de muntsorteermachines die in gebruik zijn;
b)
waar zich elke muntsorteermachine bevindt; en
c)
voor elke muntsorteermachine het aantal behandelde munten per jaar en per denominatie, op zijn minst voor de drie hoogste denominaties.
3. De lidstaten zorgen ervoor dat op de daarvoor bestemde internetpagina’s en in daarvoor bestemde publicaties informatie wordt verstrekt over de autoriteiten die zijn aangewezen voor de vergoeding of vervanging van munten, en over bijzonderheden als verpakkingsvoorschriften en kosten.
4. Na onderzoek van de ingekomen verslagen van de lidstaten legt de Commissie het Economisch en Financieel Comité een jaarlijks verslag over de ontwikkelingen en bevindingen op het gebied van echtheidscontrole van euromunten en voor circulatie ongeschikte euromunten voor.
5. De Commissie brengt bij het Europees Parlement en de Raad tegen 30 juni 2014 verslag uit over de werking en de resultaten van deze verordening. Haar verslag gaat zo nodig vergezeld van voorstellen van wetgeving tot verdere uitvoering of wijziging van deze verordening, vooral voor de artikelen 6 en 8.
Artikel 13
Sancties
De lidstaten leggen de voorschriften betreffende de sancties op inbreuken op deze verordening vast en nemen alle nodige maatregelen om te waarborgen dat ze toegepast worden. De vastgestelde sancties zijn doeltreffend, evenredig en afschrikkend.
Artikel 14
Inwerkingtreding
Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Zij is van toepassing met ingang van 1 januari 2012, met uitzondering van hoofdstuk III, dat vanaf de datum van inwerkingtreding van deze verordening van toepassing is.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en rechtstreeks toepasselijk in de lidstaten overeenkomstig de Verdragen.
Gedaan te Straatsburg, 15 december 2010.