ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 22. června 2006
o financování ad hoc nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání Státní podpora C 2/2004 (ex NN 170/2003)
(oznámeno pod číslem dokumentu C(2006) 2084)
(Pouze nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2008/136/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na první pododstavec odst. 2 čl. 88 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedenými články podaly připomínky (1),
s přihlédnutím k předloženým připomínkám,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP A SOUVISLOSTI
1. POSTUP
(1)
V průběhu let 2002 (2) a 2003 (3) Komise obdržela několik podnětů, v nichž se uvádělo, že systém veřejného financování zavedený pro nizozemské provozovatele veřejnoprávního vysílání představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(2)
V průběhu předběžného šetření podnětů Komise obdržela od žadatelů (4), jakož i od nizozemských orgánů (5) dodatečné informace.
(3)
Po předběžném posouzení údajných opatření podpory Komise Nizozemsko dopisem ze dne 3. února 2004 informovala, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES s ohledem na některá opatření, jež by bylo možno považovat za novou podporu.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (6). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby podaly připomínky k podpoře.
(5)
Nizozemsko na rozhodnutí o zahájení řízení odpovědělo dopisem ze dne 30. dubna 2004. Komise mimoto obdržela připomínky od 11 zúčastněných stran (7). Dopisem ze dne 29. dubna 2004 Komise tyto připomínky postoupila Nizozemsku. Nizozemské orgány zaslaly své vyjádření k těmto připomínkám v dopise ze dne 13. srpna 2004.
(6)
Komise zaslala nizozemským orgánům další dotazy v dopisech ze dne 4. ledna 2005 a 25. května 2005, na něž nizozemské orgány odpověděly dopisy ze dne 27. ledna 2005 a 25. července 2005. Další informace poskytl jeden ze žadatelů (De Telegraaf) dne 25. července 2005 a nizozemské orgány dne 2. září. Komise požádala nizozemské orgány o další vysvětlení elektronickou poštou dne 22. listopadu 2005, na což nizozemské orgány odpověděly dne 25. listopadu 2005. Po schůzce s nizozemskými orgány Komise rozhodla, že je zapotřebí další vysvětlení. Za tímto účelem byla nizozemským orgánům dne 22. prosince 2005 zaslána žádost o informace, na niž nizozemské orgány odpověděly dne 3. února 2006 poté, co jim byla prodloužena lhůta. S ohledem na tuto odpověď došlo mezi nizozemskými orgány a Komisí k další výměně elektronické pošty v únoru a dubnu 2006.
(7)
Schůzka nizozemských orgánů a Komise se uskutečnila dne 24. září 2004. Schůzka s De Telegraaf se konala dne 27. října 2004. Schůzka s Broadcast Partners se uskutečnila dne 5. ledna 2005. Ke schůzce RTL a Komise došlo dne 27. července 2005 a ke schůzce VESTRA a Komise dne 23. září 2005. Dne 1. února a 14. února 2006 se Komise znovu sešla s nizozemskými orgány.
(8)
Kromě tohoto řízení v souvislosti s „novou podporou“ se financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání (dále jen „PVV“) prostřednictvím ročních plateb ze strany státu a pobídkového fondu (Stifo, Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties) (8) posuzuje v samostatném řízení v souvislosti s „existující podporou“ (srov. státní podpora č. E-5/2005). V tomto rozhodnutí Komise odkazuje na opatření, která jsou předmětem „řízení týkajícího se existující podpory“ pouze tehdy, je-li to nutné k poskytnutí celkového obrazu o financování veřejnoprávního vysílání. Nebude se však zabývat otázkou slučitelnosti běžných ročních plateb a plateb z pobídkového fondu s pravidly státních podpor.
(9)
Toto rozhodnutí bude rovněž omezeno na posouzení financování hlavních činností PVV (tzv. hlavních úkolů), nebude se tedy vztahovat na vedlejší činnosti, např. nové mediální služby, poskytování SMS a službu i-mode. Stejně tak se toto rozhodnutí nebude zabývat investicemi NOS pro provozovatele sítě Nozema, jež se podle podnětů nemohly uskutečnit za tržních podmínek. Tyto záležitosti budou řešeny zvlášť.
(10)
Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zahrnovalo postup od roku 1992. Zdá se však, že první platby ad hoc se uskutečnily teprve v roce 1994. Nyní jsou k dispozici údaje do roku 2005 a je nutno k nim přihlédnout. Období, jehož se rozhodnutí týká, by proto mělo sahat od roku 1994 (kdy se uskutečnila první platba ad hoc) do roku 2005 (což je poslední rok, pro nějž jsou k dispozici konečné údaje). Je nutno poznamenat, že nizozemské orgány Komisi vyzvaly, aby vzala v úvahu i rok 2006. Údaje za rok 2006 jsou však pouze prozatímní, a proto je nelze vzít v úvahu.
2. PODROBNÝ POPIS SYSTÉMU VEŘEJNOPRÁVNÍHO VYSÍLÁNÍ
(11)
V této kapitole budou nejprve v oddíle 2.1 popsáni účastníci v odvětví (veřejnoprávního) rozhlasového a televizního vysílání a poté v oddíle 2.2 různé prvky systému financování nizozemského odvětví rozhlasového a televizního vysílání obecně. V této souvislosti budou popsány právní předpisy, kterými jsou provozovatelé vysílání pověřeni posláním veřejné služby, objasněny různé mechanismy financování (roční platby a platby ad hoc) a závěrem bude vysvětleno, jaké rezervy provozovatelé veřejnoprávního vysílání vytvořili a používají při plnění svého úkolu v oblasti veřejné služby. Následně budou projednány komerční činnosti prováděné nizozemskými provozovateli veřejnoprávního vysílání (oddíl 2.5). V oddíle 2.6 je vysvětleno nabytí fotbalových práv společností NOS a oddíl 2.7 se zabývá vztahem mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize. Oddíl 2.8 pak uvádí, kterých opatření se toto řízení týká.
2.1 Účastníci v odvětví (veřejnoprávního) rozhlasového a televizního vysílání
(12)
Systém veřejnoprávního vysílání se skládá z různých organizací, včetně osmi soukromých sdružení (provozovatelé soukromého vysílání s členy pověřenými posláním veřejné služby) a deseti soukromých nadací (provozovatelé soukromého vysílání bez členů pověřených posláním veřejné služby) (9).
(13)
Kromě provozovatelů vysílání uvedených v odstavci 12 zahrnuje systém veřejnoprávního vysílání dalšího účastníka (společnost NOS), který vykonává dvojí roli. První úlohou je role provozovatele veřejnoprávního vysílání, odpovědného za televizní a rozhlasové programy (pod názvem „NOS RTV“). Druhou úlohou je role koordinátora celého systému veřejnoprávního vysílání, kterou vykonává správní rada společnosti NOS (tzv. „Publieke Omroep“, dále jen „PO“). PO, jíž byly funkce a úkoly svěřeny zákonem o sdělovacích prostředcích, podporuje spolupráci mezi provozovateli veřejnoprávního vysílání, koordinuje tři veřejnoprávní televizní kanály a dvakrát ročně úřadu pro sdělovací prostředky předkládá zprávu o činnosti provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
(14)
Společnost NOS dostává finanční prostředky z rozpočtu na sdělovací prostředky, a to jak na úkoly, které plní jako PO, tak i na úkoly, které vykonává jako NOS RTV.
(15)
Veřejnoprávní televizní programy jsou vysílány provozovateli veřejnoprávního vysílání prostřednictvím tří veřejnoprávních kanálů (10).
(16)
Součástí systému veřejnoprávního vysílání je rovněž nizozemská organizace pro produkci vysílání (Nederlands Omroepbedrijf, dále jen „NOB“). Organizace NOB zajišťuje záznam, přípravu přenosu a skutečný přenos zvuku, obrazu a dat do všech možných distribučních kanálů. Organizace NOB poskytuje tyto služby provozovatelům komerčního i veřejnoprávního vysílání. Služby poskytované provozovatelům veřejnoprávního vysílání se považují za veřejné služby poskytované nizozemskou vládou a jsou financovány z veřejných prostředků (11).
(17)
Za prodej reklamního času a vysílání reklam na veřejnoprávních kanálech odpovídá výhradně zvláštní nadace (Stichting Ether Reclame, dále jen „STER“). STER odpovídá za přidělený vysílací čas. Příjmy STER plynou přímo státu.
(18)
Kromě celostátně působících provozovatelů veřejnoprávního vysílání existuje několik provozovatelů komerčního vysílání, kteří rovněž působí na celostátní úrovni. Těmito provozovateli komerčního vysílání jsou např. RTL (RTL 4, 5 a 7 (všechny ze skupiny CLT-UFA)) nebo SBS6, NET5 a Veronica (ze skupiny SBS Broadcasting) nebo Talpa (Talpa Media Holding). Jejich příjmy pocházejí především z televizní reklamy.
2.2 Rámec, který upravuje veřejnoprávní vysílání
(19)
Odvětví rozhlasového a televizního vysílání je v současnosti upraveno zákonem o sdělovacích prostředcích a výnosem o sdělovacích prostředcích. Provozovatelům veřejnoprávního vysílání je ze zákona umožněno vykonávat čtyři kategorie činností, které jsou v současném zákonu o sdělovacích prostředcích definovány jako „hlavní úkol“, „vedlejší úkoly“, „vedlejší činnosti“ a „činnosti sdružení“. Provozovatelům veřejnoprávního vysílání lze poskytnout státní financování s ohledem na „hlavní úkol“ a „vedlejší úkoly“.
2.2.1 Právní definice
(20)
Čl. 13c odst. 1 zákona o sdělovacích prostředcích popisuje „hlavní úkol“ veřejnoprávního vysílání jako:
a)
zajištění pluralitní a vysoce kvalitní nabídky programů pro všeobecné vysílání v oblasti informování, kultury, vzdělávání a zábavy na celostátní, regionální a místní úrovni a jejich přenos či zajištění jejich přenosu na otevřených kanálech;
b)
vykonávání všech činností souvisejících s nabídkou programů a přenosem, které jsou v tomto ohledu zapotřebí;
c)
vysílání programů určených pro země a oblasti mimo Nizozemsko a pro nizozemské občany pobývající v zahraničí.
(21)
Čl. 13c odst. 2 zákona o sdělovacích prostředcích stanoví obecné požadavky na programy, které mají být vysílány provozovateli veřejnoprávního vysílání. Programy musí „vyváženým způsobem poskytovat obraz o společnosti a o zájmech a názorech obyvatelstva na společnost, kulturu a filozofii; a
a)
programy musí být dostupné pro veškeré obyvatelstvo v příslušných oblastech;
b)
přispívají k pluralismu a kulturní rozmanitosti v Nizozemsku (…)“.
(22)
Celkový programový čas, který by měl být přidělen jednotlivým kategoriím, např. kultuře, vzdělávání a zábavě, je mimoto regulován prostřednictvím stanovených procentních podílů (12).
(23)
Článek 16 zákona o sdělovacích prostředcích stanoví, které úkoly vykonává společnost NOS RTV, a obsahuje podrobnosti o těchto úkolech. Zahrnuto je sportovní zpravodajství, včetně mimo jiné ligových a pohárových zápasů a mezinárodních událostí. Procentní podíl celkového vysílacího času, který by měl být vyhrazen na takovéto sportovní události, není zákonem předem stanoven. V praxi společnost NOS RTV usiluje o to, vyhradit na sportovní programy 9-11 % celkového vysílacího času (13).
(24)
Sdružení provozovatelů vysílání mají nárok na vysílací čas pro poskytování celostátních televizních programů a mají právo obdržet státní prostředky na plnění tohoto úkolu (čl. 31 odst. 4 zákona o sdělovacích prostředcích).
(25)
V souladu s čl. 13c odst. 3 zákona o sdělovacích prostředcích, který byl zaveden v roce 2000, systém veřejnoprávního vysílání „může rovněž plnit svůj úkol uvedený v prvním odstavci poskytováním prostředků pro obstarávání a distribuci programových materiálů jiných než uvedených v odst. 1 písm. a)“. Jinými slovy, provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou vysílat obsah veřejné služby uvedený v odstavci 20 v rámci hlavního úkolu na jiných mediálních platformách (např. internet).
(26)
Tyto tzv. „vedlejší úkoly“ musí splňovat řadu podmínek. Nesmí například sloužit k vytváření zisku třetích stran (článek 55 zákona o sdělovacích prostředcích). Příkladem těchto vedlejších úkolů je udržování internetové stránky nebo tématického kanálu.
(27)
Je nutno rovněž zmínit, že využití „hlavního“ úkolu a „vedlejších“ úkolů zajišťuje provozovatelům veřejnoprávního vysílání příjmy, které musejí být vynaloženy na účely veřejné služby (14).
(28)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou provádět rovněž činnosti, které jsou definovány jako vedlejší činnosti a činnosti sdružení. Vedlejší činnosti (15) musí splňovat řadu zákonných podmínek. K příkladům těchto vedlejších činností patří prodej programových průvodců, sponzorování, prodej programových práv a materiálů souvisejících s programy, pronájem kancelářských prostor a pořádání tzv. „drive-in show“.
(29)
Dalšími činnostmi jsou tzv. „činnosti sdružení“. Činnosti sdružení jsou činnosti, které vykonávají sdružení provozovatelů vysílání pro své členy. Zahrnují vydávání časopisů a organizování a prodej zájezdů.
2.2.2 Pověření a dohled
(30)
Nezávislý úřad pro sdělovací prostředky (Commissariaat voor de Media) je pověřen úkolem zajistit soulad s programovými a finančními požadavky zákona o sdělovacích prostředcích a prováděcích právních předpisů (článek 9 zákona o sdělovacích prostředcích).
(31)
Úřad pro sdělovací prostředky má právní úkol stanovený článkem 134 zákona o sdělovacích prostředcích, a to zajistit, aby provozovatelé veřejnoprávního vysílání plnili své povinnosti, včetně kvót stanovených pro různé druhy programů. Nejsou-li povinnosti dodržovány, Komise pro sdělovací prostředky může uložit pokuty. Úřad pro sdělovací prostředky dále kontroluje, zda provozovatelé vysílání dodržují zákonná omezení týkající se sponzorování a reklamy.
(32)
Úřad pro sdělovací prostředky každoročně kontroluje, zda účetní závěrky provozovatelů veřejnoprávního vysílání na základě předložených zpráv účetních splňují požadavky zákona o sdělovacích prostředcích, výnosu o sdělovacích prostředcích a finanční příručky. Je-li tomu tak, úřad formálně schválí (rozpočtové) částky na pravidelné poskytování programů (článek 100 a 101 zákona o sdělovacích prostředcích).
2.3 Zdroje financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání
(33)
Hlavními finančními zdroji PVV jsou roční platby poskytované státem. Aby bylo možno zmírnit rozpočtové výkyvy, PVV mohou mít určité rezervy. PVV kromě toho od roku 1994 dostávali platby ad hoc.
(34)
Jelikož posouzení slučitelnosti financování ad hoc nelze provést, aniž by se přihlédlo k jiným zdrojům veřejného financování, níže uvedený popis zahrnuje jak roční platby, tak i platby ad hoc (ačkoli roční platby a platby z fondu Stifo nejsou předmětem tohoto rozhodnutí, ale budou posouzeny zvlášť v rámci dosud probíhajícího šetření „existující podpory“ č. E-5/2005).
2.3.1 Roční platby
(35)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání dostávají každoročně finanční prostředky ze státního rozpočtu na sdělovací prostředky. V období 1994-2005 tyto platby činily dohromady přibližně 7,1 miliard EUR. Z této částky bylo přibližně 819,6 milionů EUR převedeno na PO za její řídící a koordinační roli, zbývajících 6,3 miliard EUR bylo vyplaceno jednotlivým provozovatelům vysílání. Rozpočet na sdělovací prostředky se plní z několika zdrojů: státního příspěvku na vysílání (vybíraného od daňových poplatníků), příjmů z reklam od STER a výnosů z úroků ze všeobecného vysílacího fondu (Algemene Omroepreserve, dále jen „AOR“) (16). Výše rozpočtu na sdělovací prostředky stanoví strop částky ročního financování, kterou je možno poskytnout provozovatelům veřejnoprávního vysílání (a jiným mediálním organizacím).
2.3.2 Fond Stifo
(36)
Kromě ročních plateb dostávají provozovatelé veřejnoprávního vysílání platby z fondu Stifo (pobídkový fond pro kulturní produkce). Finanční prostředky poskytnuté z fondu Stifo se považují za opatření státní podpory, opatření však bylo schváleno Komisí pod číslem NN 32/91. Opatření podpory z fondu Stifo je tedy nutno považovat za existující státní podporu. Platby z fondu Stifo pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání (PO nedostávala z fondu Stifo žádné platby) činily v daném období 155 milionů EUR.
2.3.3
Platby ad hoc
(37)
Kromě převodů uvedených v odstavcích 34 a 35, které se považují za běžné zdroje financování PVV, provozovatelé veřejnoprávního vysílání obdrželi několik plateb ad hoc. Tyto platby byly buď poskytnuty přímo provozovatelům vysílání, nebo směrovány prostřednictvím zvláštních fondů a rezerv.
2.3.3.1 Platby z vyrovnávacích fondů (tzv. „matching funds“)
(38)
Vyrovnávací fondy představují vyhrazenou část v rozpočtu na sdělovací prostředky. V období 1996-1998 byla z vyrovnávacích fondů na společnost NOS RTV převedena částka ve výši [...] (17) milionů EUR. Vyrovnávací fondy byly zavedeny v roce 1996 za účelem spolufinancování vyšších cen programových práv. Podmínky, za nichž lze peněžní prostředky poskytovat, byly přijaty vzájemnou dohodou státu a provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Pokud provozovatelé veřejnoprávního vysílání nejsou schopni ze svých řádných rozpočtů zakoupit práva, jejichž cena se mimořádně zvýšila, pak stát nabytí těchto práv finančně vyrovnává, tj. spolufinancuje stejnou částkou.
2.3.3.2 Platby z fondu FOR
(39)
V roce 1998 dostal ministr kultury možnost (článek 106a zákona o sdělovacích prostředcích) převést ad hoc peněžní prostředky z AOR (všeobecné vysílací rezervy spravované úřadem pro sdělovací prostředky) do fondu určeného k financování zvláštních záměrů PO. Fond byl zřízen v roce 1999 s názvem „FOR“ a řídí jej PO.
(40)
Zásada je ta, že pokud rezerva AOR překročí částku 90,8 milionů EUR, je možné provést převod do fondu FOR. Nejedná se však o automatický proces. Každý rok ministr vzdělávání, kultury a vědy rozhoduje, zda je převod možný, a pokud ano, jakou částku lze převést. Je-li takovýto převod schválen, pravidla jsou stanovena v protokolu. Takovéto protokoly byly vyhotoveny v roce 1999 a 2001. Na základě zákona o sdělovacích prostředcích (čl. 99 odst. 2 písm. d)) rozpočet musí obsahovat rovněž popis toho, jak správní rada navrhuje finanční prostředky vynaložit. Na základě tohoto návrhu pak může ministr PO poskytnout peněžní prostředky z fondu FOR, které lze použít pro účely stanovené ministrem při uvolnění těchto prostředků (18). Ačkoli fond FOR je vyhrazen pro záměry PO, nejedná se o rezervu, která by byla součástí jmění PO.
(41)
Peněžní prostředky, které jsou k dispozici ve fondu FOR, PO umožňují poskytovat pobídky ke zvýšení kvality, zlepšovat programování a obecně investovat do provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Cílem fondu FOR konkrétně je:
-
vyrovnávat nižší příjem STER z reklam;
-
posílit rozmanitost a kvalitu programování, pokud to zahrnuje mimořádné počáteční náklady, a
-
financovat investice, které podporují nizozemské veřejnoprávní vysílání jako celek.
(42)
Do roku 2005 obdržel systém veřejnoprávního vysílání z fondu FOR 191,2 milionů EUR, z toho bylo na jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání převedeno 157,4 milionů EUR a na PO 33,8 milionů EUR.
2.3.3.3 Platby z fondu CoBo
(43)
Fond pro koprodukci (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep, dále jen „CoBo“) byl zřízen k financování koprodukcí mezi nizozemskými provozovateli veřejnoprávního vysílání a jinými producenty programů. Jeho příjmy plynou z výnosů z plateb za autorská práva hrazených belgickými a německými provozovateli kabelové televize za distribuci tří nizozemských kanálů v Belgii a Německu. Fond byl založen provozovateli veřejnoprávního vysílání a spravuje jej nadace. Správní rada fondu je složena z manažerů provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
(44)
V roce 1994 nizozemské orgány rozhodly o platbách do dvou dílčích fondů spravovaných fondem CoBo, a to „Film Fund“, který financuje koprodukce filmů a dokumentárních pořadů, a „Telefilm“projekt, který usiluje o podporu produkce vysoce kvalitních televizních filmů.
(45)
Jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání v období od roku 1994 do roku 2005 obdrželi z fondu CoBo částku ve výši 31,7 milionů EUR (PO neobdržela z fondu CoBo žádné platby).
2.4 Rezervy jednotlivých provozovatelů vysílání
(46)
Každý provozovatel veřejnoprávního vysílání udržuje určité rezervy, kterými jsou typicky programová rezerva a rezerva sdružení nebo nadace, podle toho zda je provozovatel veřejnoprávního vysílání nadací nebo sdružením.
2.4.1 Programové rezervy
(47)
Jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou své rezervy navýšit, jestliže jsou celkové příjmy vyšší než celkové výdaje. Tyto programové rezervy lze použít na úhradu nákladů souvisejících s programy v příštích letech.
(48)
Podle nizozemských orgánů se do programových rezerv započítává hodnota programů, které již byly vyprodukovány, dosud se však nevysílaly (19). Programové rezervy tedy vyjadřují rovněž hodnotu již vyrobených programů. V roce 2005 činily celkové programové rezervy jednotlivých provozovatelů veřejnoprávního vysílání 78,6 milionů EUR.
(49)
Rovněž v roce 2005 PO rozhodla, že by část programových rezerv měla být převedena na samotnou PO, ale provozovatelé vysílání si mohli ponechat rezervy až do výše 5-10 % svého ročního rozpočtu. Provozovatelé veřejnoprávního vysílání převedli na PO částku ve výši 42,457 milionů EUR.
2.4.2 Rezervy sdružení
(50)
Sdružení provozovatelů veřejnoprávního vysílání vznikly jako subjekty soukromého práva. V průběhu let vytvořily vlastní rezervy sdružení z příspěvků a odkazů svých členů. Rezervy sdružení tedy pocházejí ze soukromých zdrojů. V roce 1993 nizozemská vláda rozhodla o „zmražení“ rezerv sdružení. Od tohoto okamžiku bylo v zásadě (20) nutno použít zisky z činností sdružení a činností, které nejsou veřejnými službami, na činnosti veřejné služby a nebylo nadále možno je převádět do rezerv sdružení. Provozovatelé veřejnoprávního vysílání v Nizozemsku drželi v roce 2005 rezervy sdružení ve výši přibližně 131,1 milionů EUR.
2.4.3 Rezervy nadace NOS RTV a menších provozovatelů vysílání
(51)
Společnost NOS RTV, NPS a jiní menší provozovatelé vysílání, kteří nemají žádné členy (článek 39f zákona o sdělovacích prostředcích), drží „rezervy nadace“ (stichtingsreserve). Celková výše rezerv nadací činila v roce 2005 42,2 milionů EUR (21).
2.5 Reklamní činnost na veřejnoprávních kanálech
(52)
Jak již bylo uvedeno výše, za prodej reklam na veřejnoprávních kanálech odpovídá STER.
(53)
Jinými významnými společnostmi prodávajícími televizní reklamy, které působí na nizozemském trhu, jsou IP a SBS. Společnost IP prodává reklamy jménem provozovatelů komerčního vysílání RTL4, RTL5 a Yorin. Společnost SBS prodává reklamy pro své provozovatele komerčního vysílání SBS6, Net 5 a Veronica. Kromě společností IP a SBS existuje několik dalších provozovatelů komerčního vysílání, kteří rovněž prodávají reklamy (22). Sazby účtované STER se vypočítávají na základě odhadů reklamních agentur, sazeb konkurentů a podle vývoje cen v minulosti.
(54)
Tabulka 1 níže ukazuje vývoj podílu sledovanosti provozovatelů veřejnoprávního vysílání, pro něž STER řídí prodej reklam. Podíl sledovanosti (u diváků starších 13 let) se v posledních letech snížil z 38,8 % v roce 1997 na 35,4 % v roce 2005. U věkové kategorie 20-49 let je podíl sledovanosti ještě nižší, tj. 27,2 %.
Tabulka 1
Podíl diváků starších 13 let a ve věkové kategorii 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1997-2005
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(55)
Od roku 1994 byly hrubé (na základě ceníkových cen) a čisté (s přihlédnutím k poskytnutým slevám) příjmy provozovatelů komerčního vysílání na reklamním trhu vyšší než příjmy provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
Tabulka 2
Hrubé příjmy z televizních reklam v období 1994-2005 (částky v milionech EUR)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Ster
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Provozovatelé komerčního vysílání
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Celkem
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
Tabulka 3
Čisté příjmy z televizních reklam v období 1994-2005 (částky v milionech EUR)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Ster
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Provozovatelé komerčního vysílání
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Celkem
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(56)
Jak lze odvodit z výše uvedených tabulek, existuje rozdíl mezi hrubými příjmy z televizních reklam a čistými příjmy očištěnými o slevy. Podle nizozemských orgánů nejenže jsou vyšší zveřejněné sazby provozovatelů veřejnoprávního vysílání, ale rovněž slevy, které poskytují, jsou v porovnání s provozovateli komerčního vysílání nižší (23).
2.6 Nabytí fotbalových práv společností NOS RTV
(57)
V období, kdy probíhalo šetření, společnost NOS RTV získala vysílací práva na několik významných fotbalových událostí (24). Provozovatel komerčního vysílání Canal+ (placený televizní kanál) získal práva na živé vysílání zápasů nizozemské první ligy. Společnost NOS RTV rovněž částečně postoupila společnosti Canal+ práva na Ligu mistrů. Provozovatel komerčního vysílání SBS získal vysílací práva na dva národní fotbalové poháry. Získal rovněž práva na nizozemské zápasy první divize a kvalifikační utkání nizozemského týmu pro Mistrovství Evropy v roce 2004. Vysílací práva na různé zahraniční fotbalové soutěže drží skupina CLT-UFA, největší evropská audiovizuální skupina (mateřská společnost např. RTL).
2.7 Vztah mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize
(58)
Tradiční kabelový přenos se pro účely autorských práv podle nizozemských právních předpisů považuje za samostatné publikování. V zásadě se vyžaduje povolení od všech držitelů autorských práv a držitel autorského práva může požadovat od provozovatele kabelové televize platbu za publikování. Od roku 1985 existuje dohoda mezi sdružením VECAI (zastupujícím provozovatele kabelové televize) a společností NOS RTV (zastupující provozovatele veřejnoprávního vysílání), podle níž jsou provozovatelé kabelové televize osvobozeni od plateb za autorská práva pro provozovatele veřejnoprávního vysílání (držitele autorských práv), jsou-li jejich programy přenášeny prostřednictvím kabelové televize (25). Tato dohoda byla uzavřena na žádost nizozemské vlády na základě toho, že občané již platí příspěvek na veřejnoprávní vysílání. Usuzovalo se, že platba za autorská práva od provozovatelů kabelové televize, která by mohla mít za následek vyšší poplatky za kabelovou televizi, by byla nežádoucí. Provozovatele komerčního vysílání od provozovatelů kabelové televize platby rovněž nepožadují. To však nesouvisí s výše zmíněnou dohodou s provozovateli veřejnoprávního vysílání.
(59)
Je nutno poznamenat, že provozovatelé kabelové televize mají právní povinnost přenášet veškeré rozhlasové a televizní programy provozovatelů veřejnoprávního vysílání (povinnost „must carry“) a nemohou provozovatelům vysílání účtovat náklady na přenos.
2.8 Opatření, jichž se toto rozhodnutí týká
(60)
Jak bylo stanoveno v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (26), toto rozhodnutí se týká níže uvedených opatření:
(1)
Platby uvedené v článcích 106a a 170c zákona o sdělovacích prostředcích provozovatelům vysílání, které jsou Komisí považovány za platby ad hoc.
a)
Platby provozovatelům veřejnoprávního vysílání se provádějí buď z vyrovnávacích fondů nebo z rezervy AOR prostřednictvím fondu FOR. Tyto platby se uskutečnily v období 1994-2005 a činily celkem [...] milionů EUR. Jak bylo uvedeno výše, tuto částku lze rozdělit na platby z tzv. vyrovnávacích fondů ([...] milionů EUR) a platby z rezervy AOR pro fond FOR a poté z fondu FOR pro provozovatele veřejnoprávního vysílání (191,2 milionů EUR).
b)
Platby z fondu na koprodukci (CoBo). Fond CoBo sestává ze dvou zvláštních dílčích fondů Film Fund a Telefilm projekt. Prostřednictvím fondu CoBo stát poskytl provozovatelům veřejnoprávního vysílání v období 1994-2005 částku 31,7 milionů EUR.
(2)
Zajištěný přístup ke kabelové televizi nebo tzv. „must-carry“ (jak je uvedeno v článku 82i zákona o sdělovacích prostředcích).
(3)
Poskytování technického zařízení organizací NOB zdarma (jak je uvedeno v článcích 89 a 90 zákona o sdělovacích prostředcích).
II. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
3. SHRNUTÍ DŮVODŮ PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Po počátečním šetření Komise usoudila, že některá opatření s možnou výjimkou povinnosti „must carry“ představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise kromě toho vyjádřila obavy týkající se slučitelnosti této státní podpory podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(62)
Pokud jde o přiměřenost financování, Komise pochybovala, zda se přiřazování výdajů a příjmů uskutečňovalo podle jasně definovaných zásad nákladového účetnictví. Komise pochybovala, zda při výpočtu nutnosti státního financování byly plně zohledněny příjmy plynoucí z činností, které nejsou veřejnými službami, čímž vzniklo riziko, že poskytnuté finanční prostředky převyšují čisté náklady veřejné služby.
(63)
Komise dále měla za to, že výše finančních prostředků ve fondu FOR a výše programových rezerv naznačuje nadměrnou strukturální kompenzaci. Komise zjistila, že z celkových plateb ad hoc nebyla využita částka ve výši 110 milionů EUR (podle údajů z roku 2001).
(64)
Komise mimoto vyjádřila svůj záměr dále prošetřit, zda nebyla nepatřičně narušena hospodářská soutěž na komerčních trzích. Komise zdůraznila, že takovéto narušení hospodářské soutěže by mohlo nastat na reklamním trhu, na trhu s právy k duševnímu vlastnictví u kabelového přenosu a s právy na přenos fotbalových utkání.
(65)
Organizace NOB nemůže provozovatelům veřejnoprávního vysílání účtovat poskytování služeb, ale dostává za tento úkol platby přímo od státu. Komise zjistila, že by poskytování technického zařízení zdarma mohlo představovat podporu pro provozovatele veřejnoprávního vysílání.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(66)
Byly předloženy níže uvedené připomínky, které mají význam pro toto rozhodnutí.
(67)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že by se dotyčná opatření měla považovat za existující podporu, jelikož představují součást obecného systému financování veřejnoprávního vysílání. Mimoto poznamenali, že Komise by měla financování veřejnoprávního vysílání posoudit pouze podle Amsterodamského protokolu a neměla by uplatňovat kritéria rozsudku v případu Altmark (27) nebo čl. 87 odst. 1 či čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(68)
Skupina CLT-UFA uvedla, že až do roku 2002 nebylo možno účetní závěrky systému veřejnoprávního vysílání ověřovat a schvalovat nezávislým účetním.
(69)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že neexistuje nadměrná náhrada ve výši 110 milionů EUR, jak uvádí Komise. Za prvé, provozovatelé veřejnoprávního vysílání a vláda pracují s odlišnými účetními systémy. Vláda používá účetnictví založené na peněžních příjmech a provozovatelé veřejnoprávního vysílání účetnictví založené na výdajích a příjmech, které jsou účtovány v okamžiku operace. To způsobuje rozdíly. Kromě toho jsou příjmy fondu FOR podle provozovatelů veřejnoprávního vysílání vyhrazeny na zvláštní budoucí cíle. Mimoto uvedli, že nadměrné financování nemohlo vést k narušení hospodářské soutěže na jiných trzích, jelikož finanční prostředky lze použít pouze na činnosti veřejné služby.
(70)
Sdružení ACT uvedlo, že se STER chová protisoutěžně v důsledku cenového podbízení na reklamním trhu. Tvrdí, že jelikož je celkový roční reklamní čas provozovatelů veřejnoprávního vysílání omezenější než u provozovatelů komerčního vysílání, STER by měla účtovat vyšší ceny než provozovatelé komerčního vysílání.
(71)
Skupina SBS Broadcasting potvrdila, že ceny na nizozemském trhu televizní reklamy jsou stanoveny pro GRP (Gross Rating Point, ukazatel mediálního tlaku) věkové kategorie 20-49. Jelikož však provozovatelé veřejnoprávního vysílání přilákají více diváků mimo tuto skupinu diváků než provozovatelé komerčního vysílání, zadavatelé reklamy by byli ochotni zaplatit u GRP 20-49 příplatek. Proto porovnání GRP 20-49 neodráží u tohoto produktu hospodářskou skutečnost. Skupina SBS kromě toho poznamenala, že u GRP 13+ provozovatelé veřejnoprávního vysílání stanoví nižší ceny než provozovatelé komerčního vysílání. K doložení svých připomínek předložila skupina SBS přehledy průměrných cen brutto za GRP 13+ u různých kanálů během hlavního vysílacího času v období 1995-2004 a podle měsíců v roce 2003 a 2004. Tyto přehledy ukazují, že ceny provozovatelů veřejnoprávního vysílání byly nižší než ceny většiny provozovatelů komerčního vysílání.
(72)
Podle skupiny CLT-UFA zaplatila společnost NOS RTV za fotbalová práva nepřiměřeně vysoké ceny. Tyto ceny značně převyšovaly tržní ceny. Skupina CLT-UFA předložila výpočetní modely (28), aby ukázala, jak počítají ceny za fotbalová práva, na základě nichž CLT-UFA dospěla k závěru, že nabídka předložená NOS RTV s ohledem na práva na utkání Ligy mistrů v roce 2002 byla značně vyšší než nabídka předložená skupinou CLT-UFA. Sdružení ACT a skupina CLT-UFA se mimoto domnívaly, že Komise by neměla vyvodit závěr, že neexistují dostatečné důkazy o přeplacení fotbalových práv, a to na základě jednoho příkladu, kdy provozovatel komerčního vysílání mohl být přeplacen.
(73)
VECAI (sdružení provozovatelů kabelové televize) předložilo dvě záležitosti. Za prvé se domnívá, že provozovatelé kabelové televize, kteří podléhají povinnosti „must carry“, by měli mít možnost žádat platby od příslušných provozovatelů vysílání. Vzhledem k povinnosti „must carry“ provozovatelé veřejnoprávního vysílání nehradí poplatek za přenos signálu prostřednictvím kabelových sítí.
(74)
Sdružení VECAI za druhé uvedlo, že provozovatelé kabelových televizí ve skutečnosti hradí poplatek organizacím spravujícím práva jménem společnosti NOS RTV, ale společnost NOS RTV a nizozemská vláda se domnívají, že to je provize za správu. Podle sdružení VECAI to je skrytý poplatek za práva k duševnímu vlastnictví.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÝCH ORGÁNŮ (29)
(75)
Nizozemské orgány uvedly, že předpoklad Komise, že příslušná opatření nejsou součástí běžného ročního financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání jako součást státního financování, je mylný. Financování, jehož se šetření týká, pramení z běžného mechanismu financování a bylo nedílnou součástí rozpočtového plánování, které vedlo k platbám pro provozovatele veřejnoprávního vysílání. Podle nizozemských orgánů jsou fond FOR, vyrovnávací fondy, fond CoBo a platby organizaci NOB součástí mechanismu běžného ročního financování.
(76)
Nizozemské orgány upozornily Komisi na to, že posouzení by mělo vzít v úvahu zvláštní kontext, v němž provozovatelé veřejnoprávního vysílání působí. Nizozemské orgány požádaly Komisi, aby vzala v úvahu použití Amsterodamského protokolu. V případě nutnosti by se v rámci zásad stanovených v Amsterodamském protokolu předmět tohoto řízení měl považovat za slučitelnou podporu ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(77)
Částka, kterou Komise předběžně uvedla jako možnou nadměrnou náhradu, je chybná. Byla odvozena ze zdrojů financování, které byly nesprávně považovány za rezervy. Jelikož využití těchto finančních prostředků je předem dané a podléhá kontrole, nemůže se jednat o nadměrnou náhradu. Nizozemské orgány mimoto tvrdí, že pokud by se dotčená opatření považovala za státní podporu, měla by se podpora považovat za existující státní podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES.
(78)
Nizozemské orgány poukazují na to, že účetní závěrky jednotlivých sdružení provozovatelů veřejnoprávního vysílání vždy podléhaly schválení nezávislým účetním.
(79)
Nizozemské orgány se domnívají, že vysílání sportovních přenosů oblíbených i méně oblíbených sportů patří do definice hlavního úkolu provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Nizozemské orgány mají za to, že při určování nabídky za práva na přenos provozovatelé veřejnoprávního vysílání nezaplatili víc než to, co bylo nezbytné, aby bylo zajištěno nabytí důležitých práv v souvislosti s jejich úkolem v oblasti veřejné služby a celkovým programováním.
(80)
Orgány znovu zopakovaly, že poslání veřejné služby organizace NOB je nedílnou součásti systému veřejné služby. Skutečnost, že provozovatelům veřejnoprávního vysílání nejsou účtovány služby poskytované organizací NOB, neznamená, že jim je poskytována podpora.
(81)
Nizozemské orgány uvádějí, že vzhledem k tomu, že provozovatelé komerčního vysílání od provozovatelů kabelové televize rovněž nepožadují platby za autorská práva, lze říci, že společnost NOS RTV jedná jako běžný tržní subjekt v podmínkách tohoto konkrétního trhu.
III. POSOUZENÍ OPATŘENÍ PODLE PRAVIDEL STÁTNÍ PODPORY
6. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 87 ODST. 1 SMLOUVY O ES
(82)
Čl. 87 odst. 1 Smlouvy stanoví pro existenci státní podpory tyto podmínky. Za prvé, musí existovat zásah státu nebo prostřednictvím státních prostředků. Za druhé, příjemci musí být poskytnuta výhoda. Za třetí, podpora musí narušovat nebo hrozit narušením hospodářské soutěže. Za čtvrté, zásah musí být schopen ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1 Přítomnost státních prostředků
6.1.1
Platby ad hoc
(83)
Platby uvedené v článcích 106a a 170c zákona o sdělovacích prostředcích, které Komise považovala za platby ad hoc, lze rozdělit na platby z tzv. vyrovnávacích fondů, platby z fondu FOR a platby z fondu CoBo.
(84)
Pokud jde o vyrovnávací fondy, peněžní prostředky jsou nejprve odloženy do rezervy AOR (což je fond, jehož prostředky vlastní stát a který je spravován úřadem pro sdělovací prostředky) za účelem vyrovnání některých oproti předpokladům vyšších výdajů provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Ve druhé fázi jsou státní prostředky představované vyrovnávacími fondy v rezervě AOR převedeny na společnost NOS RTV.
(85)
Platby z fondu FOR se považují za státní prostředky. Ačkoli fond FOR je fondem, který spravuje a řídí PO, jeho prostředky pocházejí z rezervy AOR, která je součástí rozpočtu na sdělovací prostředky.
(86)
Co je důležitější, jak je popsáno v odstavci 2.3.3.2, PO rozděluje peněžní prostředky na základě předem uzavřených dohod o použití prostředků z fondu FOR. Ačkoli je to PO, kdo navrhuje, jak by se měly prostředky využít, „návrh schvaluje“ ministerstvo vzdělávání, kultury a vědy a stanoví, k jakým účelům lze peněžní prostředky použít. PO může vydat rozhodnutí o vynaložení peněžních prostředků až poté, co ministr stanovil kritéria pro jejich rozdělení. PO musí vzít v úvahu pravidla stanovená ministrem. Proto lze mít za to, že při uskutečňování plateb z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele vysílání dochází k převodu státních prostředků. Jedná se o převod státních prostředků, který lze navíc přičíst státu (30).
(87)
V období, v němž probíhalo šetření, obdrželi provozovatelé veřejnoprávního vysílání z fondu FOR částku ve výši 191,2 milionů EUR a z vyrovnávacích fondů částku ve výši [...] milionů EUR.
(88)
Platby uskutečněné z fondu CoBo jsou považovány za státní prostředky. Jak je popsáno v odstavcích 43-44, fond CoBo získává prostředky z přímých příspěvků z rozpočtu na sdělovací prostředky a z výnosů z plateb za autorská práva hrazených belgickými a německými provozovateli kabelové televize za distribuci tří nizozemských kanálů v Belgii a Německu. Komise zastává názor, že za státní prostředky lze považovat nejen přímé příspěvky z rozpočtu na sdělovací prostředky, ale rovněž platby za autorská práva. Ve skutečnosti by se platby za autorská práva měly použít k financování výdajů provozovatelů vysílání souvisejících s veřejnou službou. Tím, že se odkládají do fondu CoBo, se odpovídajícím způsobem zvýšila potřeba veřejného financování. Platby za autorská práva jsou proto rovnocenné prostředkům, jichž se stát zřekl.
(89)
Ačkoli fond Cobo vlastní a spravuje nadace (jejíž správní rada je řízena provozovateli veřejnoprávního vysílání), převody z fondu CoBo pro provozovatele veřejnoprávního vysílání lze provést pouze za podmínek, jež určuje stát.
(90)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání obdrželi v období, kdy probíhalo šetření, z fondu CoBo částku ve výši 31,7 milionů EUR. Tato částka představuje převod státních prostředků pro jednotlivé provozovatele vysílání.
6.1.2 Volný přístup ke kabelové televizi
(91)
Povinnost „must carry“, která je uložena provozovatelům kabelové televize, nezahrnuje převod státních prostředků, a za převod státních prostředků nelze považovat rovněž příjmy provozovatelů kabelových televizí, jichž se zřekli (31). Komise nenašla žádné důkazy, které by prokazovaly opak. V souladu s tím lze potvrdit předběžný názor, že opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
6.1.3 Technické zařízení poskytované zdarma organizací NOB
(92)
Veřejná společnost NOB dostává od státu platby za služby, které je povinna poskytovat provozovatelům veřejnoprávního vysílání. Tyto platby zahrnují přímý převod státních prostředků. V konečném důsledku přinášejí prospěch provozovatelům veřejnoprávního vysílání, kteří dostávají služby zdarma (32). Samotné nizozemské orgány uvedly, že organizace NOB působí pouze jako „prostředek“ státního financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání, jimž organizace NOB poskytuje služby.
6.2 Hospodářská výhoda
(93)
Financování ad hoc (platby do fondu FOR a prostřednictvím vyrovnávacích fondů), převody do fondu Cobo a poskytování technického zařízení zdarma poskytují nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání hospodářskou výhodu v tom smyslu, že je tato opatření zprošťují provozních nákladů, jež by jinak museli hradit.
6.2.1 Použitelnost rozsudku v případu Altmark
(94)
Nizozemská vláda a provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že opatření, jichž se šetření týká, hradí nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání čisté náklady spojené s vykonáváním úlohy v oblasti veřejné služby, kterou byli pověřeni. To by znamenalo, že v souladu s rozsudkem v případu Altmark (33) opatření neposkytla provozovatelům veřejnoprávního vysílání výhodu a nepředstavují podporu.
(95)
Státní opatření, jež hradí čisté zvýšené náklady při poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, nelze považovat za státní podporu podle čl. 87 odst. 1, jestliže je náhrada stanovena takovým způsobem, který nemůže podniku přinést žádný faktický prospěch. V rozsudku týkajícím se případu Altmark Soudní dvůr uvedl podmínky, které musí být splněny, aby bylo možno uniknout takovéto klasifikaci. Zmíněné podmínky jsou tyto:
-
za prvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
-
za druhé, parametry pro výpočet náhrady musí být stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
-
za třetí, výše náhrady je omezena rozsahem nezbytným k pokrytí veškerých nákladů vynaložených při plnění závazků veřejné služby nebo jejich části, přičemž je třeba zohlednit příslušné příjmy a přiměřený zisk dosažený při plnění takových závazků;
-
za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby vybrán v rámci řízení pro přidělování veřejných zakázek, je třeba, aby výše nutné náhrady byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by při plnění takových závazků měl běžný, řádně řízený podnik, jenž je dostatečně vybaven výrobními prostředky umožňujícími plnit zadané požadavky na poskytování služeb ve veřejném zájmu, přičemž je třeba vzít v úvahu příslušné příjmy a přiměřený zisk dosažený při plnění takových závazků.
(96)
Komise zastává názor, že v daném případě nebyly splněny poslední tři výše uvedené podmínky. Za prvé, převody finančních prostředků z fondu FOR, vyrovnávacích fondů a finančního příspěvku z fondu Cobo pro PVV nebyly založeny na objektivních a transparentních parametrech, které byly stanoveny předem.
(97)
Opatření týkající se financování ad hoc, jakož i platby z fondu CoBo neberou v úvahu všechny příslušné příjmy PVV a neobsahují nezbytné záruky, aby byla vyloučena nadměrná náhrada. Ve skutečnosti (jak bude podrobně posouzeno níže) vedlo financování ad hoc ke značné nadměrné kompenzaci.
(98)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání nebyli vybráni jako poskytovatelé služeb obecného hospodářského zájmu na základě nabídkového řízení, ani nebyla provedena analýza nákladů, které by při plnění takových závazků měl běžný, řádně řízený podnik, jenž je dostatečně vybaven výrobními prostředky umožňujícími plnit zadané požadavky na poskytování služeb ve veřejném zájmu. Totéž platí pro financování technického zařízení, které PVV poskytovala organizace NOB.
(99)
Komise se proto domnívá, že v tomto případě nebyly splněny všechny podmínky stanovené v rozsudku týkajícím se případu Altmark.
6.3 Narušení hospodářské soutěže
(100)
Výhodu, kterou poskytlo financování ad hoc, převody do fondu CoBo a poskytování technického zařízení nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma, nemá k dispozici žádný jiný podnik ve srovnatelné situaci. Vzhledem k tomu, že k narušení hospodářské soutěže dojde vždy, když státní podpora posílí postavení podniku, který je příjemcem podpory, vůči jeho konkurentům, může tato výhoda narušit hospodářskou soutěž mezi PVV a ostatními podniky (34).
6.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(101)
Pokud státní podpora posílí postavení jednoho podniku vůči ostatním podnikům, které s ním soutěží při obchodování v rámci Společenství, je nutno považovat tyto podniky za podniky postižené takovou podporou (35), i když se samotný podnik, který je příjemcem podpory, na vývozu nepodílí (36). Obdobně, pokud členský stát poskytne podporu podnikům působícím v odvětví služeb a distribuce, podniky, kterým je podpora poskytnuta, nemusí samy obchodovat mimo členský stát, aby měla podpora vliv na obchod ve Společenství (37).
(102)
V souladu s judikaturou uvedla Komise ve sdělení o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o veřejnoprávním vysílání“) (38), že:
„Státní financování veřejnoprávní rozhlasové a televizní činnosti obvykle ovlivní obchodní vztahy mezi členskými státy. Uvádí se případ, kdy se jedná o získání a prodej programových práv, což se často uskutečňuje na mezinárodní úrovni. Pro organizace poskytující služby ve veřejném zájmu, které mají právo prodávat reklamní čas, mají i reklamy mezinárodní účinek, a to zejména v homogenních jazykových oblastech, které překračují hranice jednotlivých států. A také struktura vlastnických vztahů rozhlasových a televizních společností může sahat za hranice určitého členského státu (39)“.
(103)
V daném případě nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání působí na mezinárodním trhu: prostřednictvím European Broadcasting Union si vyměňují televizní programy a jsou účastníky systému Eurovize. Jejich programy se mimoto vysílají v Belgii a Německu. Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání kromě toho přímo soutěží s provozovateli komerčního vysílání, kteří působí na mezinárodním televizním trhu a kteří mají mezinárodní strukturu vlastnických vztahů.
(104)
Komise proto vyvozuje závěr, že financování ad hoc, finanční prostředky poskytnuté fondu CoBo a poskytování technického zařízení zdarma může ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
6.5 Závěr
(105)
Jelikož jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a vzhledem k tomu, že nebyly splněny všechny podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku týkajícím se případu Altmark, Komise vyvozuje závěr, že financování ad hoc (financování z fondu FOR a vyrovnávacích fondů), finanční prostředky poskytované prostřednictvím fondu CoBo a poskytování technických služeb a technického zařízení nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma se považuje za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Na druhou stranu, výhoda odvozená z volného přístupu ke kabelové síti nezahrnuje převod státních prostředků a nepředstavuje státní podporu.
7. VYMEZENÍ OPATŘENÍ JAKO „NOVÉ“ PODPORY
(106)
Podle čl. 1 písm. b) nařízení Rady č. 659/99, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (40), se „existující podporou“ rozumí mimo jiné:
„i)
…, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(107)
Jak bylo uvedeno výše, je možno rozlišit roční platby, jež nejsou předmětem tohoto rozhodnutí, a platby ad hoc.
7.1 Roční platby
(108)
Roční platby se uskutečňují na základě článku 110 zákona o sdělovacích prostředcích, v němž se uvádí, že „subjekty, jimž byl přidělen vysílací čas, mají nárok (…) na finanční prostředky ze souhrnného rozpočtu“. Výše finančních prostředků a jejich dostupnost je rovněž stanovena v zákoně o sdělovacích prostředcích. Tento systém financování existoval před vstupem Smlouvy v platnost a považuje se za existující podporu, jak Komise potvrdila v řízení v případu č. E-5/2005 (41).
7.2 Platby ad hoc
(109)
Tzv. platby ad hoc mají řadu rysů, které je odlišují od běžných ročních plateb a hovoří proti jejich vymezení jako existující podpory:
-
Právní základ těchto plateb byl zaveden po vstupu Smlouvy v platnost. Teprve v roce 1996 stát prostřednictvím vyrovnávacích fondů zavedl možnost vyrovnávat výdaje provozovatelů veřejnoprávního vysílání v případě nadměrného zvýšení cen za programová práva. Do roku 1996 neexistovala možnost vyrovnávat platby provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Stejně tak novela zákona o sdělovacích prostředcích, která umožňuje provádět platby ad hoc z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele vysílání, byla zavedena teprve v roce 1998. Co se týká státního příspěvku pro fond CoBo, stát se rozhodl přispívat do tohoto fondu až v roce 1994.
-
Vlastní platby se uskutečňovaly teprve od roku 1994. Konkrétněji, platby z fondu CoBo se prováděly od roku 1994, platby z vyrovnávacích fondů od roku 1996 a z fondu FOR od roku 1999.
-
Na rozdíl od běžného ročního financování nelze platby ad hoc považovat za platby, na něž mají provozovatelé veřejnoprávního vysílání nárok. Vyplacení finančních prostředků ad hoc není automatickým procesem (42). Tyto platby se uskutečňují na žádost jednotlivých poskytovatelů veřejnoprávních služeb a jsou prováděny po přijetí konkrétního individuálního rozhodnutí ministra kultury podle článku 106a zákona o sdělovacích prostředcích. V případě fondu FOR např. ministr rozhoduje, zda by měly být z rezervy AOR převedeny peněžní prostředky do fondu FOR, přičemž bere v úvahu výši prostředků ve fondu FOR. PO pak peněžní prostředky rozděluje dále podle pravidel stanovených v protokolech.
-
Podmínky, za nichž lze převod uskutečnit, byly stanoveny v tzv. „protokolech o převodu“ vyhotovených v roce 1999 a v roce 2002. Co se týká fondu CoBo, stát stanoví určité podmínky pro platby do a z fondu, které sahají pouze do roku 1994.
-
Finanční prostředky jsou poskytovány na konkrétní účely, jak je uvedeno v odstavci 2.3.3. Slouží např. k poskytnutí pobídky pro provozovatele vysílání, aby produkovali lepší programy, k tlumení výkyvů v příjmech z reklamy, k vyrovnání nárůstu cen práv na vysílání sportovních událostí a k podpoře koprodukcí s belgickými a německými provozovateli vysílání.
7.3 Technické zařízení poskytované zdarma
(110)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání dostávají od organizace NBO technické zařízení zdarma od vstupu „zákona o sdělovacích prostředcích z roku 1987“ v platnost. Od tohoto roku začala provozovatelům veřejnoprávního vysílání poskytovat zařízení organizace NOB, zatímco původně toto zařízení poskytovala společnost NOS. Organizace NOB byla pověřena službou obecného hospodářského zájmu a poskytuje zařízení jednotlivým provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma a dostává platby přímo od státu. Toto opatření tudíž lze považovat za novou podporu.
7.4 Závěr k vymezení „nové“ podpory
(111)
Financování ad hoc (platby z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání a platby z vyrovnávacích fondů), převody z fondu CoBo a poskytování technického zařízení zdarma by se měly považovat spíše za novou než za existující podporu.
8. SLUČITELNOST PODPORY PODLE ČL. 86 ODST. 2 SMLOUVY O ES
(112)
Na základě vlastností opatření je jediným možným důvodem pro slučitelnost čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, v němž se uvádí, že: „podniky, jimž je svěřeno poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (…), podléhají ustanovením této smlouvy a zejména pravidlům soutěže, pokud uplatnění těchto ustanovení neznemožňuje právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly přiděleny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Společenství“.
(113)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora může čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES opravňovat k poskytnutí výjimky ze zákazu státní podpory tam, kde se jedná o podniky, jež byly pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Rozsudek Soudního dvora týkající se případu Altmark nepřímo potvrdil, že státní podporu, která kompenzuje náklady, které podniku vznikly v souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, lze považovat za slučitelnou se společným trhem, pokud splňuje podmínky čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (43).
(114)
V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora (44) čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES představuje výjimku, kterou je třeba vykládat restriktivně. Soudní dvůr upřesnil, že pokud by nějaké opatření mělo spadat pod tuto výjimku, musejí být splněny všechny následující podmínky:
-
příslušná poskytovaná služba má být službou obecného hospodářského zájmu a jako taková musí být členským státem jasně vymezena;
-
příslušný podnik musí být členským státem výslovně pověřen vykonáváním takové služby;
-
použití pravidel o hospodářské soutěži uvedených ve Smlouvě musí bránit plnění speciálních úkolů, jimiž byl podnik pověřen, a zproštění povinnosti respektovat tato pravidla nesmí ovlivnit rozvoj obchodních vztahů v míře, která by byla v rozporu se zájmy Společenství.
(115)
Sdělení o veřejnoprávním vysílání stanoví zásady a postupy, které Komise hodlá uplatňovat, aby zajistila dodržování výše uvedených podmínek. Musí proto přezkoumat, zda v daném případě:
-
činnosti nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání jsou jednoznačně a přesně vymezeny nizozemskými orgány jako služba obecného hospodářského zájmu (definice);
-
nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání jsou oficiálně pověřeni nizozemskými orgány poskytováním takovéto služby (pověření);
-
státní financování nepřekračuje čisté náklady na tuto veřejnou službu s přihlédnutím k ostatním přímým či nepřímým příjmům plynoucím z poskytování veřejné služby (přiměřenost).
8.1 Definice
(116)
V této souvislosti je nutno zmínit, že financování ad hoc a poskytování technického zařízení zdarma bylo určeno na podporu činností, které jsou součásti poslání veřejné služby v obecném zájmu. Je tedy nezbytné posoudit celkovou výši financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání, toto rozhodnutí se však nebude zabývat posouzením mechanismu a podmínek, za nichž je státní financování poskytováno, mimo zvláštní výše uvedená opatření. Toto rozhodnutí se rovněž netýká organizace systému veřejnoprávního vysílání jako celku.
(117)
Jak je uvedeno v bodu 33 sdělení o veřejnoprávním vysílání, je na členských státech, aby definovaly poslání veřejné služby provozovatele veřejnoprávního vysílání. Vzhledem k zvláštní povaze odvětví rozhlasového a televizního vysílání Komise považuje „‚širokou‘ definici, podle níž jde o pověření dané vysílací organizace úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program v souladu s pověřením, a přitom zajistit určitou úroveň sledovanosti, z hlediska výkladových ustanovení protokolu za legitimní podle čl. 86 odst. 2. Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti a zaručovat pluralismus, včetně kulturní a jazykové rozmanitosti“.
(118)
I když definice může být široká, měla by být dostatečně jasná a přesná, aby neponechávala pochybnost o tom, zda určitou činnost vykonávanou pověřeným provozovatelem zamýšlí členský stát zahrnout do poslání veřejné služby, či nikoli. Jak se uvádí v bodu 36 sdělení o veřejnoprávním vysílání, úloha Komise je omezena na ověření, zda definice veřejné služby neobsahuje zřejmé omyly.
(119)
Hlavním úkolem nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání je poskytovat vysoce kvalitní a rozmanité programy pro všeobecné vysílání na veřejnoprávních kanálech, a to v obecném zájmu, jak stanoví článek 13c zákona o sdělovacích prostředcích. V právních předpisech jsou rovněž obsaženy zvláštní požadavky na programování týkající se kategorií obsahu, jež mají být pokryty, a délky vysílacího času, jenž má být každé kategorii vyhrazen.
(120)
Skupina CLT-UFA uvedla, že nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání vysílají obecně příliš mnoho sportovních pořadů, a zejména fotbalových utkání. Žadatelé upřesnili, že společnost NOS RTV vysílá většinu všech sportovních událostí v Nizozemsku. Jak je uvedeno výše, financování ad hoc bylo určeno na financování činností, jež jsou součástí poslání veřejné služby v obecném zájmu, a byly tedy myšleny rovněž na nabytí práv na vysílání sportovních přenosů.
(121)
Komise zastává názor, že vysílání sportovních programů, v rámci omezení na přibližně 10 % celkového vysílacího času, nepředstavuje zřejmý omyl. Sport může být součástí poslání provozovatelů veřejnoprávního vysílání a podíl 10 % vysílacího času vyhrazeného sportovním událostem není v rozporu s úkolem nabízet v rámci veřejné služby vyvážený a rozmanitý programový mix.
(122)
Komise zastává názor, že hlavní úkol stanovený v čl. 13c odst. 1 je definován dosti široce, lze však mít za to, že v souladu s Amsterodamským protokolem splňuje „demokratické, společenské a kulturní potřeby“ nizozemské společnosti. Definice hlavního úkolu v právních předpisech je tudíž dostatečně jasná a přesná a neobsahuje zřejmé omyly.
8.2 Pověření
(123)
Bod 40 sdělení o veřejnoprávním vysílání uvádí, že aby bylo možné využít výjimky podle čl. 86 odst. 2, mělo by být poslání veřejné služby svěřeno nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání správním aktem. Komise zjistila, že zákon o sdělovacích prostředcích formálně pověřuje společnost NOS úkolem poskytovat veřejnou službu definovaným v článku 13c a prováděcích právních předpisech. Provozovatelé veřejnoprávní služby mají podle článku 31 zákona o sdělovacích prostředcích právo vysílat programy na veřejnoprávních kanálech a Komise je názoru, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání jsou dostatečně pověřeni hlavním úkolem, tj. vysíláním programů.
8.3 Přiměřenost
(124)
V kapitole 6.3 sdělení o veřejnoprávním vysílání je vysvětleno, že posouzení přiměřenosti, které Komise provádí, je dvojí (45).
(125)
Komise musí na straně jedné vypočítat čisté náklady poslání veřejné služby svěřeného nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání a ověřit, zda tyto náklady byly nahrazeny nepřiměřeně, či nikoli. Při kompenzaci podniku nesmí státní podpora překročit čisté náklady poslání veřejné služby. Pro výpočet čistých nákladů je nutno vzít v úvahu rovněž ostatní přímé a nepřímé příjmy vyplývající z poslání veřejné služby. Z toho důvodu se při posuzování přiměřenosti podpory bere v úvahu čistý zisk z využití činnosti veřejné služby.
(126)
Na straně druhé Komise musí prověřit veškeré informace, která má k dispozici a které naznačují, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání narušili hospodářskou soutěž na komerčních trzích více, než je nutné pro naplnění poslání veřejné služby. Například provozovatel veřejnoprávního vysílání by do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohl být sváděn k tomu, aby stlačoval ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížil příjem konkurentů. Takový postup by vyžadoval dodatečné státní financování k náhradě ušlých příjmů z komerčních činností a znamenal by proto nadměrnou kompenzaci za povinnosti vyplývající z veřejné služby.
8.3.1 Průhlednost a rozvržení nákladů
(127)
Komise musí nejprve určit náklady na službu obecného hospodářského zájmu. Jelikož nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání provádějí rovněž činnosti, které nejsou veřejnou službou, vyžaduje od nich směrnice Komise 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky (46), ve znění směrnice Komise 2000/52/ES (47), aby pro různé druhy prováděných činností vedli oddělené účty. Náklady a příjmy musí být správně přiřazeny na základě jasně definovaných, objektivních zásad nákladového účetnictví. Pouze náklady, které lze v plné výši připsat činnostem veřejné služby, ačkoli prospívají také obchodním činnostem, se nemusejí rozdělovat mezi tyto dva druhy činností a mohou být zcela přiřazeny k veřejné službě (48).
(128)
Směrnice o průhlednosti byla v Nizozemsku provedena novelou zákona o hospodářské soutěži („Mededingingswet“) (49). Zvláštní výnos (50) mimoto provozovatele veřejnoprávního vysílání zavazuje, aby vedli oddělené účty pro veškeré vedlejší činnosti a činnosti sdružení. Na základě toho nizozemské orgány poskytly informace o nákladech a příjmech provozovatelů veřejnoprávního vysílání v období 1994-2005.
(129)
Podle požadavků směrnice o průhlednosti by členské státy měly zajistit nejen to, aby byly vedeny oddělené účty pro činnost veřejné služby a činnosti, které veřejnou službou nejsou, ale rovněž to, že veškeré náklady a výnosy jsou správně rozděleny na základě důsledně uplatňovaných a objektivně zdůvodnitelných zásad analytického účetnictví a že byly jasně stanoveny zásady analytického účetnictví, podle kterých se jednotlivé účty vedou.
(130)
V daném případě však Komise zjistila, že výnos nestanoví, jak mají provozovatelé veřejnoprávního vysílání rozdělovat náklady, které jsou společné pro činnosti veřejné služby a činnosti, které veřejnou službou nejsou. Informace poskytnuté nizozemskými orgány mimoto potvrzují, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání používají k rozdělení nákladů různé postupy. Nizozemské orgány uvedly, že na úrovni jednotlivých provozovatelů je rozdělení správné, ale že vzhledem k možnému výběru, který provozovatelé vysílání mají s ohledem na rozdělování nákladů, se může toto rozdělení mezi jednotlivými provozovateli vysílání lišit. Komise však zjistila, že skutečnost, že u jednotlivých provozovatelů vysílání neexistuje jednotnost, naznačuje, že výnos nestanoví dostatečně, jak by se mělo rozdělování nákladů provádět.
(131)
Podle informací předložených nizozemskými orgány proto nelze učinit závěr, že náklady jsou správně rozdělovány na základě uznaných metod pro rozdělování nákladů. Komise se proto domnívá, že při posuzování toho, zda bylo státní financování přiměřené nákladům veřejné služby, by se měly vzít v úvahu všechny čisté příjmy z komerčních činností provozovatelů veřejnoprávního vysílání. To je rovněž v souladu s nizozemským právním rámcem, který se vztahuje na systém veřejnoprávního vysílání a který provozovatele vysílání zavazuje, aby pro účely veřejné služby použili veškerý svůj zisk, včetně zisku z komerčních činností (51).
8.3.2 Přiměřenost veřejného financování
(132)
Podle bodu 57 sdělení o veřejnoprávním vysílání je nutné, aby státní podpora nepřekročila čisté náklady poslání veřejné služby, které provozovateli vysílání vznikly. Po stanovení čistých nákladů veřejné služby je proto nutné zjistit, zda celková částka státního financování nepřekračuje stanovenou částku.
(133)
Jak bylo uvedeno výše, pokud nedošlo k úplnému nebo smysluplnému rozdělení nákladů, je nutno při výpočtu čistých nákladů veřejné služby vzít v úvahu čisté příjmy ze všech činností, které měly přímo či nepřímo prospěch z veřejného financování (52). Při stanovování čistých nákladů poslání veřejné služby není nutno brát v úvahu pouze výnosy ze „samostatných“ komerčních činností. To jsou činnosti, které neměly přímo či nepřímo (např. v podobě levnějších vstupů) prospěch ze státního financování nebo které uhradily plnou hodnotu vstupů, které mají společné s činností veřejné služby nebo které z této činnosti vyplývají.
(134)
Jak již bylo poznamenáno, v nizozemském systému veřejnoprávního vysílání neexistuje pojem „samostatných“ činností, ani smysluplné a úplné rozdělení prostředků mezi různé činnosti provozovatelů vysílání. Zákon o sdělovacích prostředcích kromě toho stanoví, že veškeré čisté výnosy z hlavního úkolu a vedlejších úkolů (53), vedlejších činností a činnosti sdružení (54) musejí být použity na plnění poslání veřejné služby (55).
(135)
Čisté náklady činnosti veřejné služby jsou proto určeny s přihlédnutím k příjmům ze všech činností provozovatelů veřejnoprávního vysílání. V souladu s tím:
-
za prvé, čisté náklady veřejné služby jsou určeny tak, že se od celkových nákladů na poskytování veřejné služby odečtou čisté výnosy odvozené z využití veřejné služby (hlavní a vedlejší úkoly) (56);
-
za druhé, vezmou se v úvahu všechny ostatní čisté příjmy z komerčních činností (vedlejší činnosti a činnosti sdružení);
-
za třetí, připočítají se všechny formy veřejného financování. Za prvé, roční státní financování a platby z fondu Stifo, které se považují za opatření „existující podpory“. Za druhé, financování ad hoc (platby z fondu FOR a z vyrovnávacích fondů) a platby z fondu CoBo, které se považují za „novou podporu“.
(136)
Součet všech výše uvedených položek určuje, zda celkové státní financování překračuje celkové čisté náklady veřejné služby či nikoli nebo (jinými slovy) zda existuje či neexistuje nadměrná kompenzace za úkoly v oblasti veřejné služby.
(137)
Pokud jde o poskytování technických služeb a zařízení organizací NOB zdarma, opatření by se v zásadě mělo vzít v úvahu při posuzování nadměrné náhrady. Není však nutné toto opatření výslovně zahrnout do výpočtů, jelikož přínosy z poskytování technických služeb zdarma lze považovat za náhradu nákladů, které by jinak musely být financovány. Tedy nutnost hradit dotyčné náklady by o stejnou částku zvýšila náklady veřejné služby, kterou byli nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání pověřeni. Zahrnutí těchto nákladů by proto nezměnilo konečný čistý výsledek (57).
8.4 Rozhodnutí o zahájení řízení a období, kdy probíhalo šetření
(138)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise stanovila prozatímně nadměrnou náhradu ve výši 110 milionů EUR. Výpočet byl založen na neúplných údajích o skutečné výši převodů do rezerv a o výši rezerv systému veřejnoprávního vysílání jako celku v průběhu let 1992-2002. Nizozemské orgány v té době neposkytly úplné údaje o jednotlivých provozovatelích vysílání.
(139)
Po zahájení řízení Komise obdržela údaje o výdajích a příjmech jednotlivých provozovatelů vysílání, které jsou podrobnější než celkové údaje poskytnuté v době zahájení řízení. Nové informace kromě toho obsahují aktuální údaje až do roku 2005 a rovněž odhad na rok 2006.
(140)
Toto rozhodnutí se týká plateb ad hoc, které byly placeny od roku 1994 a zahrnují období až do roku 2005. Pokud jde o konečné datum, nizozemské orgány vyzvaly Komisi, aby vzala v úvahu rovněž údaje z roku 2006. Komise to však nepovažuje za vhodné, jelikož údaje z roku 2006 představují pouze odhady pro probíhající rozpočtový rok.
8.4.1 Posouzení kompenzace jednotlivých provozovatelů veřejnoprávního vysílání
(141)
Zdá se, že v období 1994-2005 obdrželo nadměrnou náhradu nákladů 14 z 19 provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Nadměrná kompenzace vytvořila zisk ve výši 32 milionů EUR, který byl většinou převeden do jejich programových rezerv.
(142)
Část nadměrné náhrady však v některých případech byla použita k vyrovnání nedostatečné kompenzace v období před rokem 1994. Někteří provozovatelé vysílání měli na počátku roku 1994 zápornou programovou rezervu (58). Provozovatelé vysílání mohli evidovat záporné programové rezervy pouze tehdy, pokud náklady veřejné služby překročily různé zdroje financování veřejné služby. Jinými slovy, záporné programové rezervy mohly být pouze důsledkem nedostatečné náhrady nákladů veřejné služby.
(143)
Na druhou stranu, případné ztráty z komerčních činností musely být financovány z rezerv sdružení a nemohly se projevit v programových rezervách. Podle nizozemských orgánů byly rezervy sdružení vytvořeny ze soukromých zdrojů.
(144)
Existují rovněž případy, kdy nedostatečná náhrada nákladů veřejné služby byla dočasně financována rezervami sdružení. V roce 1993 byly rezervy sdružení nizozemskými orgány „zmraženy“; od tohoto okamžiku nebylo možné přidávat do rezerv sdružení příjmy z veřejné služby a komerčních činností. Výjimka však byla učiněna v případě úhrad plateb uskutečněných z rezerv sdružení před rokem 1994 ke krytí nefinancovaných nákladů veřejné služby. Podle nizozemských orgánů to je jediný případ, kdy byly po roce 1994 do těchto rezerv přidány finanční prostředky (59).
(145)
Komise se domnívá, že záporné částky zaznamenané v programových rezervách a kladné přírůstky rezerv sdružení po roce 1994 vznikly pouze v důsledku předchozí „nedostatečné náhrady“ nákladů veřejné služby. Následné vyrovnání těchto částek se proto považuje za způsobilé náklady na úkol v oblasti veřejné služby. Odpovídající částky proto nelze vzít v úvahu při určování nadměrné náhrady.
(146)
Jak bylo uvedeno výše, nadměrná náhrada většinou plynula do programových rezerv. V roce 2005 PO poprvé na základě článku 109a a čl. 19a odst. 1 písm. h) zákona o sdělovacích prostředcích rozhodla, že by rezervy jednotlivých provozovatelů vysílání, které převyšují 5 až 10 % jejich ročního rozpočtu, měly být převedeny na PO (60). Tento převod se rovněž považuje za součást opatření ad hoc a přihlíží se k němu při určování přiměřenosti náhrady. Tento převod v důsledku snížil celkovou náhradu pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání a zároveň zvýšil nadměrnou kompenzaci PO.
(147)
Odečtením (za každý rok od roku 1994 do roku 2005) čistých nákladů veřejné služby od celkových finančních prostředků získaných od státu způsobem popsaným v odstavci 135 Komise dospěla k závěru, že žádný z jednotlivých provozovatelů vysílání neobdržel veřejné finanční prostředky převyšující 10 % jeho ročního rozpočtu. Jelikož náklady na veřejnoprávní vysílání se v jednotlivých letech mohou lišit, stát může z rozpočtových důvodů chtít udržet výkyvy ve státním financování na nejnižší možné míře a povolit převedení určitého procentního podílu roční nadměrné náhrady do příštího roku. Komise tuto zásadu uznala v případu dánského veřejnoprávního vysílání (61).
(148)
Komise v tomto případu uvedla, že taková rezerva má být zřízena za určitým účelem, a kromě toho je třeba ji uvést do souladu s pravidly a blíže určit termín, kdy se má zjištěné nadbytečné kompenzování vrátit, tj. odečíst od náhrady pro příští rok, pokud bylo zjištěno nadměrné kompenzování. Pokud tedy nadměrná náhrada nepřekročí 10 % částky roční kompenzace, tato nadměrná náhrada je v souladu se Smlouvou o ES a lze ji převést do příštího roku a odečíst z částky kompenzace splatné s ohledem na toto období.
(149)
Jak již bylo uvedeno, nizozemské orgány rozhodly, že jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou udržovat vyhrazenou rezervu představující nejvýše 5 až 10 % jejich ročního rozpočtu (62). S ohledem na toto omezení PO v roce 2005 nařídila převod částky ve výši 42,457 milionů EUR z rezerv jednotlivých provozovatelů vysílání na PO. Orgány se rovněž zavázaly, že od roku 2006 budou rezervy pravidelně sledovat a nařizovat navrácení nadměrných částek nad 10 % roční kompenzace (63). Usuzuje se proto, že jsou splněny podmínky, aby částka nadměrné náhrady, která nepřekračuje 10 % ročního rozpočtu provozovatelů veřejnoprávního vysílání, byla uznána za slučitelnou (64).
(150)
Jelikož nadměrná náhrada nepřekračuje 10 % hranici ročního rozpočtu, lze ji považovat za oprávněnou s ohledem na poskytování veřejné služby, a podpora se tudíž považuje za slučitelnou s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
8.4.2 Nadměrná náhrada pro PO
(151)
PO rovněž obdržela kompenzaci za svou řídící a koordinační roli v systému veřejnoprávního vysílání. Tuto úlohu vykonává samostatná organizace, tzv. PO, která vede oddělené účty. Nizozemské orgány uvedly, že ačkoli jsou NOS RTV a PO součástí jednoho právního subjektu a předkládají rovněž konsolidovanou účetní závěrku, nemají v žádném případě přístup k prostředkům druhé strany.
(152)
Na základě oddělených účtů PO a podle postupu popsaného v odstavci 135 Komise dospěla k závěru, že PO obdržela celkovou nadměrnou kompenzaci ve výši 55,908 milionů EUR, a to bez rezerv, které byly v roce 2005 převedeny od jednotlivých provozovatelů vysílání. Převod rezerv činil 42,457 milionů EUR. Pokud se vezme v úvahu tento převod, celková částka nadměrné náhrady pro PO činí 98,365 (55,908+42,457) milionů EUR.
Tabulka 4
Přehled ročního financování PO (1994-2005) částky v milionech EUR (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Celkem
Náklady na činnost veřejné služby
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Výnosy z činnosti veřejné služby
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Čisté náklady veřejné služby
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Čistý výsledek komerčních činností
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Potřeba veřejného financování
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Roční platby
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Roční platby z fondu Stifo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Celková roční náhrada
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Výsledek před platbami ad hoc
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Platby z fondu FOR
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Platby z vyrovnávacích fondů
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Platby z fondu CoBo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Převod nadměrných rezerv
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Platby ad hoc celkem
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Mimořádné položky
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Celková nadměrná/nedostatečná náhrada
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
Usuzuje se, že nadměrná náhrada ve výši 98,365 milionů EUR není pro poskytování veřejné služby nezbytná, a nemůže proto využít odchylky v čl. 86 odst. 2 o zákazu státní podpory. Nadměrná náhrada se proto nepovažuje za slučitelnou podporu a měla by být PO v zásadě navrácena.
(154)
Zdá se však, že nadměrná náhrada překračuje celkové platby ad hoc, které připadly PO. PO obdržela částku ve výši 33,870 milionů EUR jako platby ad hoc ze státního rozpočtu na sdělovací prostředky a převod ad hoc částky ve výši 42,457 milionů EUR od ostatních provozovatelů vysílání. To dohromady znamená celkovou částku ve výši 76,327 milionů EUR plateb obdržených z opatření ad hoc. Platby ad hoc přinesly rovněž úroky, které by se měly vzít v úvahu při určování výše finančních prostředků, které nebyly obdrženy v rámci „existující podpory“. Částka, kterou je nutno navrátit, by tedy činila 76,327 milionů EUR včetně úroků, jelikož „zbývající“ nadměrná náhrada byla poskytnuta prostřednictvím existující podpory a nemusí být navrácena.
8.5 Protisoutěžní chování na komerčních trzích
(155)
Jak bylo vysvětleno ve sdělení o veřejnoprávním vysílání, Komise zastává názor, že protisoutěžní chování provozovatelů veřejnoprávního vysílání nelze považovat za nezbytné pro naplnění poslání veřejné služby. V rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise zmínila níže uvedena možná narušení na trzích.
8.5.1 Kabelový přenos
(156)
Ve vzorové smlouvě uzavřené v roce 1985 mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize se na žádost nizozemské vlády stanoví, že provozovatelé kabelové televize neplatí za práva k duševnímu vlastnictví za přenos nizozemských veřejnoprávních televizních programů. S ohledem na zřeknutí se platby za práva k duševnímu vlastnictví od provozovatelů kabelové televize je možno se ptát, zda PO jednala jako běžný tržní subjekt, jelikož se vzdala komerčního příjmu.
(157)
Nizozemské orgány však tvrdí, že skutečnost, že PO nepožadovala poplatek za práva k duševnímu vlastnictví, není nutně v rozporu s tržním chováním. Provozovatelé komerčního vysílání ostatně od provozovatelů kabelové televize rovněž nepožadují poplatek za přenos svých programů (66).
(158)
Komerční dohody mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize mají ve skutečnosti různou podobu, zejména s ohledem na skutečnost, že transakce zahrnuje výměnu přenosových služeb proti dostupnosti obsahu, což je cenné pro obě strany. Komise v souladu s tím zjistila, že neexistují žádné jednoznačné náznaky, že PO jednala v rozporu s tržním chováním a že tím, že se vzdala komerčních výnosů, vzrostla potřeba státního financování.
8.5.2 Reklamní trh
8.5.2.1 Údajné cenové podbízení u GRP 20-49
(159)
Při zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise neměla dostatek důkazů o cenovém podbízení ze strany STER. Je však nutno posoudit informace, které po zahájení řízení poskytli žadatelé a nizozemské orgány.
(160)
Bod 58 sdělení uvádí, že veřejnoprávní vysílací organizace by mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů. Je však třeba mít na paměti, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání v Nizozemsku neprovádějí přímo reklamní činnost, ale tato činnost je vykonávána zvláštní organizací s názvem STER. Posláním STER je využít dobu, která je k dispozici pro reklamy, tak, aby zajistila optimální příspěvek k centrálnímu financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Funguje jako zprostředkovatel, jehož posláním je maximalizovat zisky z prodeje reklamního času provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Jak již bylo zmíněno v odstavci 17, STER převádí příjmy z reklamy přímo do rozpočtu na sdělovací prostředky.
(161)
Možné cenové podbízení na straně STER by se mělo projevit v některých či ve všech těchto okolnostech: nižší ceny STER oproti jejím konkurentům, nárůst podílu na trhu a ztráta výnosů STER.
(162)
Za prvé, jak Komise uvedla rovněž v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, za smysluplnou náhradu kritérií uvedených v bodě 58 sdělení o veřejnoprávním vysílání by se mohlo považovat porovnání cen veřejných a soukromých společností prodávajících reklamy.
(163)
Za účelem porovnání cen je nejdůležitější cílová skupina diváků ve věku 20-49 let. Jak lze vyvodit z Tabulka 5, existují různé podskupiny, přičemž mnoho z nich se zaměřuje na diváky ve věkové kategorii 20-49 let:
Tabulka 5
Procentní podíl cílových GRP získaných STER (důvěrné údaje, rok 2004)
Cíl. skup.
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Kupující 20-49
Kupující 20-49 + dítě
Muži 20-34
Ženy 20-34
Získáno
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 27.1.2005.
(164)
Tabulka 5 naznačuje, že STER prodává reklamu převážně pro kategorii diváků ve věku 20-49 let. Od roku 1999 se podíl STER na reklamním trhu a sledovanost dosažená provozovateli veřejnoprávního vysílání u cílové skupiny 20-49 snížily. V této cílové skupině 20-49 let byly ceny brutto účtované zadavatelům reklamy tyto:
Tabulka 6
Ceny brutto pro GRP 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1995-2005 v EUR
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1 470
1 496
1 499
1 315
1 485
1 541
1 562
1 624
1 816
1 932
1 890
Provozovatelé komerčního vysílání
1 337
1 314
1 366
1 399
1 438
1 637
1 667
1 675
1 753
2 055
2 087
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 23.2.2006.
(165)
Podle výše uvedených údajů byly ceníkové ceny STER u GRP 20-49 pouze mírně nižší než ceníkové ceny provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Podle nizozemských orgánů mohou provozovatelé vysílání a STER poskytovat značné slevy. Zdá se, že provozovatelé komerčního vysílání poskytovali mnohem vyšší slevy, zejména od roku 1998. Tyto slevy jsou uvedeny níže:
Tabulka 7
Skutečné slevy poskytnuté v období 1994-2005 v %
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Provozovatelé komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(166)
Ačkoli STER má méně atraktivní diváctvo než provozovatelé komerčního vysílání (má nízkou selektivnost, proto je méně schopna nabídnout velmi specifickou cílovou skupinu) a nižší sledovanost a podíl na reklamním trhu (viz tabulka 9), její ceny netto jsou vyšší než ceny účtované provozovateli komerčního vysílání.
Tabulka 8
Ceny netto pro GRP 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1995-2005 v EUR
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Provozovatelé komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
Z Tabulka 9 lze kromě toho odvodit, že u veřejnoprávního vysílání existuje jednoznačný vzájemný vztah mezi poklesem sledovanosti a podílem reklamy. Neexistuje žádný důkaz, že kvůli možnému cenovému dumpingu STER zvyšuje svůj podíl na trhu či si jej přinejmenším udržuje, a to i přes pokles sledovanosti provozovatelů vysílání, kteří jsou jejími klienty. Naopak, STER ztrácí podíl na reklamním trhu obdobným tempem, jakým provozovatelé veřejnoprávního vysílání přicházejí o diváky.
Tabulka 9
Sledovanost a podíly na reklamním trhu
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Sledovanost provozovatelů komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Reklama provozovatelů komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Sledovanost PVV
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Reklama PVV
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 3.2.2006.
(168)
Neexistují žádné důkazy, že STER přichází o výnosy z reklamy, aby zvýšila svůj podíl na trhu.
Obr. 1
Vývoj hrubých a čistých příjmů
(169)
Z Tabulka 7 a Obr. 1 lze odvodit, že STER nabízela značné slevy. Nicméně z grafu 1 lze vyvodit rovněž to, že navzdory těmto slevám byly čisté příjmy z reklam poměrné stálé. Využití slev nevedlo k významné změně příjmů.
(170)
Zdá se, že na nizozemském reklamním trhu nenastala ani jedna z okolností, které cenové podbízení obvykle doprovázejí, tj. nižší ceny, nárůst podílu na trhu a dočasná ztráta příjmů. Opět je nutno zdůraznit, že STER je společností, která je nezávislá na provozovatelích veřejnoprávního vysílání a jejíž příjmy plynou přímo do rozpočtu na sdělovací prostředky. V souladu s tím Komise učinila závěr, že neexistují žádné náznaky, že STER prodávala za nižší ceny v míře, která by vedla k nepatřičné ztrátě příjmů, což by zvýšilo potřebu dalšího státního financování systému veřejnoprávního vysílání.
8.5.2.2 Kritérium pro ceny za reklamu
(171)
Skupina SBS Broadcasting BV uvedla, že „pouhé porovnání cen za GRP 20-49 placených STER nebo IP a/nebo SBS nemůže být výlučným kritériem pro určení, zda se STER dopouští cenového podbízení, či nikoli“.
(172)
Skupina SBS dále uvádí, že zadavatelé reklam jsou ochotni zaplatit dodatečný příplatek za GRP 20-49, jež STER nabízí, a to s ohledem na skutečnost, že oslovuje diváky mimo cílovou skupinu. Mimoto ceny STER pro GRP 13+ (kategorie mladistvých) za skutečnou dodávku jsou ve skutečnosti mnohem nižší než ceny komerčních konkurentů u GRP 13+. Tyto záležitosti Komise předložila nizozemským orgánům (67).
(173)
Co se týká první otázky, hned na počátku je nutno objasnit, že marketingové společnosti při propagaci svých výrobků hodlají oslovit určitou cílovou skupinu. Diváci mimo tuto cílovou skupinu nejsou důležití. Jedním z kritérií pro získání reklamního času je selektivnost cílových diváků. Není-li reklamní spot selektivní, tj. pokud existuje značné množství tzv. „odpadu“ (reklama oslovující diváky mimo cílovou skupinu), pak je reklamní spot méně zajímavý. Vzhledem ke skutečnosti, že reklama prodávaná STER má nízkou selektivnost (přitahuje široké spektrum diváků), je podle nizozemských orgánů pro STER v současnosti obtížné udržet své sazby za reklamu. Za druhé, GRP 13+ má menší význam než GRP 20-49. Informace v Tabulka 5 ukazují poměrně malý význam GRP 13+ (důvěrné informace) a jasně naznačují, že GRP 13+ není pro porovnání cen rozhodující. Jak nizozemské orgány uvedly, mnohem důležitější je GRP 20-49. Skutečnost, že cena GRP 13+ je u STER nižší, jako taková neprokazuje, že ze strany provozovatelů veřejnoprávního vysílání obecně dochází k cenovému podbízení.
8.5.2.3 Závěr k reklamě
(174)
I přesto, že STER nabízela značné slevy, celkové příjmy pocházející z reklamy se nesnížily, ale byly stálé. Po posouzení ostatních tvrzení a odpovědí nizozemských orgánů Komise vyvozuje závěr, že v současnosti neexistují důkazy, že se STER nepokoušela maximalizovat své příjmy z reklamy a že její chování vedlo k potřebě většího státního financování.
8.5.3 Fotbalová práva
(175)
V době zahájení řízení Komise uvedla, že neexistují žádné zřejmé důkazy, jež by umožnily vyvodit závěr, že provozovatelé vysílání zaplatili za práva na přenos fotbalových utkání cenu, která by strukturálně převyšovala tržní hodnotu. Jedním z důvodů bylo to, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání nabídli během jednání vyšší částky, než byli ochotni nabídnout provozovatelé komerčního vysílání. Skupina CLT-UFA si stěžovala, že nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání platí za fotbalová práva nepřiměřeně vysoké ceny. Komise uvedla, že tuto situaci dále posoudí.
(176)
Následné šetření neprokázalo, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání přeplatili provozovatele komerčního vysílání, ani že provozovatelé veřejnoprávního vysílání nabyli práva na přenos fotbalových událostí v míře, která může vyloučit z trhu konkurenty. Byly zjištěny příklady, kdy v období, v němž probíhalo šetření, měli důležitá fotbalová práva provozovatelé komerčního vysílání (viz odstavec 55).
(177)
Ačkoli v tomto řízení nebylo možno zjistit konkrétní protisoutěžní postupy, otázka, zda systém jako takový nabízí dostatečné záruky s ohledem na možnost protisoutěžního jednání, bude předmětem řízení v případu č. E-5/2005 o existující podpoře.
9. ZÁVĚR
(178)
Z výše uvedených důvodů Komise dospěla k závěru, že došlo k nadměrné náhradě ve výši 98,365 milionů EUR poskytnuté prostřednictvím opatření státní podpory, kterou nelze považovat za slučitelnou se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, a proto by ji měla společnost NOS vrátit s ohledem na funkce, které vykonává jako PO.
(179)
Nicméně vzhledem k tomu, že nadměrná náhrada překračuje celkové platby ad hoc, které připadly PO a činí celkem 76,3 milionů EUR, navrácení by se mělo omezit na částku 76,327 milionů EUR včetně úroků, jelikož „zbývající“ nadměrná náhrada byla poskytnuta prostřednictvím existující podpory a nemusí být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpora ad hoc, kterou Nizozemsko poskytlo společnosti NOS za její působení jako PO, je neslučitelná se společným trhem.
2. Neslučitelná státní podpora ad hoc musí být od společnosti NOS získána zpět. Částka, která má být navrácena, činí 76,327 milionů EUR včetně úroků.
3. Státní podpora ad hoc udělená jednotlivým provozovatelům veřejnoprávního vysílání je slučitelná se společným trhem pod podmínkou, že pokud tato podpora vedla k nadměrné náhradě nákladů na úkoly v oblasti veřejné služby, přebytek je uložen ve zvláštní účelové rezervě, jejíž výše nepřekračuje 10 % ročního rozpočtu provozovatele vysílání, a za předpokladu, že Nizozemsko pravidelně sleduje dodržování tohoto omezení.
Článek 2
1. Nizozemsko učiní veškerá nezbytná opatření, aby podporu uvedenou v odstavci 1 protiprávně vyplacenou příjemci vyžádalo od PO zpět.
2. Požadavek na navrácení musí být proveden bezodkladně a podle postupů vnitrostátního práva, pokud dovolují bezodkladné a účinné provedení tohoto rozhodnutí. Podpora požadovaná k navrácení zahrnuje úroky od data jejího poskytnutí příjemci do okamžiku jejího navrácení.
3. Úroky, které je třeba podle odstavce 2 požadovat, se vypočítávají podle postupů stanovených v článcích 9 a 11 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (68).
4. Ve lhůtě dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí Nizozemsko uloží příjemci uvedenému v článku 1, aby navrátil protiprávní a neslučitelnou podporu včetně splatných úroků.
Článek 3
Nizozemsko do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Komisi sdělí opatření, která jsou stanovena nebo která byla přijata k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Tyto informace budou sděleny prostřednictvím dotazníku uvedeného v příloze 1 tohoto rozhodnutí. Nizozemsko ve stejné lhůtě předloží všechny doklady potvrzující, že vůči příjemci protiprávní a neslučitelné podpory bylo zahájeno řízení o navrácení podpory.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 22. června 2006
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 22 juni 2006
om det stöd för särskilda ändamål som Nederländerna har beviljat nederländska offentliga programföretag Statligt stöd nr C 2/2004 (f.d. NN 170/2003)
[delgivet med nr C(2006) 2084]
(Endast den nederländska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2008/136/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att inkomma med sina synpunkter (1),
med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE OCH BAKGRUND
1. FÖRFARANDE
(1)
Under 2002 (2) och 2003 (3) mottog kommissionen flera klagomål enligt vilka den statliga stödordningen för nederländska offentliga programföretag påstods utgöra olagligt och oförenligt statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget.
(2)
Under den inledande granskningen av klagomålen mottog kommissionen kompletterande upplysningar från klagandena (4) och från de nederländska myndigheterna (5).
(3)
Efter en första bedömning av den påstådda stödåtgärden underrättade kommissionen genom en skrivelse av den 3 februari 2004 Nederländerna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget när det gällde vissa åtgärder som skulle kunna betecknas som nytt stöd.
(4)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (6). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.
(5)
Nederländerna svarade på beslutet om att inleda förfarandet genom en skrivelse av den 30 april 2004. Kommissionen mottog även synpunkter från elva berörda parter (7). Genom en skrivelse av den 29 april 2004 översände kommissionen dessa synpunkter till Nederländerna. De nederländska myndigheterna lämnade synpunkter i en skrivelse av den 13 augusti 2004.
(6)
Kommissionen ställde kompletterande frågor till de nederländska myndigheterna i skrivelser av den 4 januari 2005 och den 25 maj 2005, vilka de nederländska myndigheterna besvarade genom skrivelser av den 27 januari 2005 och den 25 juli 2005. Ytterligare upplysningar mottogs från en av klagandena (De Telegraaf) den 25 juli 2005 och från de nederländska myndigheterna den 2 september 2005. Kommissionen begärde kompletterande upplysningar av de nederländska myndigheterna genom e-brev av den 22 november 2005, vilka myndigheterna besvarade den 25 november 2005. Kommissionen beslutade efter ett möte med de nederländska myndigheterna att ytterligare förtydliganden krävdes. En begäran om upplysningar sändes till de nederländska myndigheterna den 22 december 2005, vilken besvarades av myndigheterna den 3 februari 2006, efter att uppskov med tidsfristen beviljats. När det gäller detta svar utväxlades ytterligare e-brev mellan de nederländska myndigheterna och kommissionen i februari 2006 och i april 2006.
(7)
Ett möte mellan de nederländska myndigheterna och kommissionen ägde rum den 24 september 2004. Ett möte med De Telegraaf ägde rum den 27 oktober 2004. Ett möte med Broadcast Partners ägde rum den 5 januari 2005. Ett möte mellan RTL och kommissionen ägde rum den 27 juli 2005 samt mellan VESTRA och kommissionen den 23 september 2005. Kommissionen hade ytterligare möten med de nederländska myndigheterna den 1 februari och den 14 februari 2006.
(8)
Utöver detta förfarande för ”nytt stöd” bedöms stödet till offentliga programföretag genom årliga statliga betalningar och stimulansfonden (Stifo, Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties) (8) i ett separat förfarande för befintligt stöd (jfr statligt stöd nr E-5/2005). I detta beslut hänvisar kommissionen till de åtgärder som omfattas av förfarandet för befintligt stöd endast när det är nödvändigt för att ge en heltäckande bild av stödet till radio och TV i allmänhetens tjänst. I beslutet behandlas dock inte frågan om huruvida de ordinarie årliga betalningarna och betalningarna från stimulansfonden är förenliga med bestämmelserna om statligt stöd.
(9)
Beslutet begränsas även till en bedömning av stödet till de offentliga programföretagens kärnverksamhet, det så kallade huvuduppdraget. Det omfattar alltså inte en undersökning av biverksamheter såsom de nya medietjänsterna, tillhandahållande av SMS och i-mode. Beslutet omfattar heller inte NOS:s investeringar i nätoperatören Nozema, vilka enligt klagomålen eventuellt inte har skett på marknadsmässiga villkor. Dessa frågor kommer att behandlas separat.
(10)
Beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet omfattade förfarandet från och med 1992. De första betalningarna för särskilda ändamål tycks dock ha skett först 1994. Nu finns dessutom uppgifter fram till 2005 tillgängliga, och de bör beaktas. Den period som omfattas av beslutet bör därför sträcka sig från 1994 - då den första utbetalningen av stöd för särskilda ändamål gjordes - till 2005, som är det senaste år då definitiva uppgifter finns tillgängliga. Det bör noteras att de nederländska myndigheterna har uppmanat kommissionen att även beakta 2006. Uppgifterna för 2006 är dock bara preliminära och kan därför inte beaktas.
2. NÄRMARE BESKRIVNING AV SYSTEMET FÖR RADIO OCH TV I ALLMÄNHETENS TJÄNST
(11)
Detta kapitel omfattar först avsnitt 2.1, där aktörerna i sektorn för radio och TV (i allmänhetens tjänst) presenteras, och därefter avsnitt 2.2, där de olika delarna i systemet för stöd till den nederländska radio- och TV-sektorn redovisas generellt. I detta avseende beskrivs de rättsliga bestämmelser som ligger till grund för programföretagens uppdrag att verka i allmänhetens tjänst, och de olika stödmekanismerna (årliga betalningar och betalningar för särskilda ändamål) förklaras. Slutligen redogörs för de reserver som de offentliga programföretagen har byggt upp och som de använder för att fullgöra sitt uppdrag i allmänhetens tjänst. Därefter diskuteras den kommersiella verksamhet som bedrivs av de nederländska offentliga programföretagen (avsnitt 2.5). I avsnitt 2.6 redogörs för NOS förvärv av fotbollsrättigheter och i avsnitt 2.7 beskrivs förhållandet mellan programföretag och kabeloperatörer. I avsnitt 2.8 redogörs slutligen för de åtgärder som omfattas av detta förfarande.
2.1 Aktörerna i sektorn för radio och TV (i allmänhetens tjänst)
(12)
Systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst omfattar olika organisationer, bland annat åtta privata sammanslutningar (privata programföretag med medlemmar som har fått ett uppdrag att verka i allmänhetens tjänst) och tio privata stiftelser (privata programföretag utan medlemmar, som inte har något uppdrag i allmänhetens tjänst) (9).
(13)
Utöver de programföretag som anges i punkt 12 omfattar systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst ytterligare en aktör - NOS - som har två roller. Den första rollen är som offentligt programföretag med ansvar för TV- och radioprogram (under namnet NOS RTV). Den andra rollen är som samordnare av hela systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst, en funktion som sköts av NOS styrelse (Publieke Omroep, nedan kallad PO). PO, vars funktioner och uppgifter regleras i medielagen (Mediawet) stimulerar samarbetet mellan offentliga programföretag, samordnar de tre allmänna kanalerna och rapporterar två gånger per år om de offentliga programföretagens verksamhet till mediemyndigheten (Commissariaat voor de Media).
(14)
NOS finansieras genom mediebudgeten både för de uppgifter som utförs i egenskap av PO och för de uppgifter som utförs i egenskap av NOS RTV.
(15)
Public service-programmen sänds av de offentliga programföretagen på tre allmänna kanaler (10).
(16)
Den nederländska sändnings- och produktionsorganisationen (Nederlands Omroepbedrijf, nedan kallad NOB) ingår också i systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst. NOB sköter inspelning, sändningsförberedelser och faktisk överföring av ljud, rörliga bilder och data till alla möjliga distributionskanaler. NOB tillhandahåller dessa tjänster åt kommersiella och offentliga programföretag. De tjänster som tillhandahålls åt offentliga programföretag betraktas av den nederländska regeringen som tjänster av allmänt intresse och finansieras med offentliga medel (11).
(17)
En separat stiftelse (Stichting Ether Reclame, nedan kallad STER) är ensam ansvarig för försäljning av reklamtid och sändning av reklam i de allmänna kanalerna. STER har ansvaret för den sändningstid den har tilldelats. STER:s intäkter överförs direkt till staten.
(18)
Utöver de nationellt verksamma offentliga programföretagen finns flera kommersiella programföretag med nationell verksamhet. Dessa kommersiella programföretag är bl.a. RTL (RTL 4, 5 och 7 - samtliga från CLT-UFA-koncernen), SBS6, NET5 och Veronica (från SBS Broadcasting group) och Talpa (Talpa Media Holding). Dessa företag får sina intäkter främst från TV-reklam.
2.2 Regelverket för radio och TV i allmänhetens tjänst
(19)
Sektorn för radio och TV regleras för närvarande av medielagen av den 21 april 1987 (Nederländernas officiella tidning 1987, s. 249) och medieförordningen (Mediabesluit). Offentliga programföretag har lagstadgad rätt att bedriva fyra olika typer av verksamheter, vilka enligt den nuvarande medielagen är huvudverksamhet, sidoverksamheter, biverksamheter och branschverksamheter. De offentliga programföretagen är berättigade till statligt stöd för huvudverksamheten och sidoverksamheterna.
2.2.1 Rättsliga definitioner
(20)
I artikel 13.c.1 i medielagen definieras huvuduppdraget för radio och TV i allmänhetens tjänst på följande sätt:
a)
Att säkra pluralistiska program av hög kvalitet för allmän sändning inom områdena information, kultur, utbildning och underhållning på nationell, regional och lokal nivå, och att sända eller låta sända dessa program i öppna kanaler.
b)
Att utföra all verksamhet i anslutning till tillhandahållandet av program och den sändning som krävs för detta.
c)
Att sända program som är avsedda för länder och områden utanför Nederländerna och för nederländska medborgare bosatta i utlandet.
(21)
I artikel 13c.2 i medielagen anges de allmänna kraven för de program som skall sändas av de offentliga programföretagen. Programmen skall ”ge en balanserad bild av samhället och avspegla befolkningens intressen och åsikter på det samhälleliga, kulturella och filosofiska planet och
a.
vara tillgängliga för hela befolkningen i berörda områden och
b.
främja pluralism och kulturell mångfald i Nederländerna (…)”.
(22)
Den totala programtid som tilldelas olika programkategorier, t.ex. kultur, utbildning och underhållning, regleras dessutom genom fastställda procentuella andelar (12).
(23)
Enligt artikel 16 i medielagen skall särskilda uppgifter utföras av NOS RTV. Dessa uppgifter beskrivs närmare i artikeln. Täckningen av sportevenemang, inbegripet, men inte begränsat till, tävlingar, ligamatcher och internationella evenemang, omfattas. Den andel av total sändningstid som bör reserveras för sådana sportevenemang regleras inte. I praktiken vill NOS RTV reservera 9-11 % av den totala sändningstiden för sportprogram (13).
(24)
Programföretagens sammanslutningar har rätt till sändningstid för att tillhandahålla nationella TV-program och är berättigade till statligt stöd för att fullgöra denna uppgift (artikel 31.4 i medielagen).
(25)
I enlighet med artikel 13c.3 i medielagen, som infördes 2000, kan systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst också ”fullgöra sin uppgift enligt första punkten genom att tillhandahålla medel för tillgång till och distribution av annat programmaterial än det som anges i punkt 1 a”. Med andra ord kan offentliga programföretag sända innehållet i sina program, vilket i punkt 20 anges vara huvuduppdraget, på andra medieplattformar (t.ex. Internet).
(26)
Dessa så kallade sidoverksamheter måste uppfylla ett antal villkor. De får till exempel inte ha som syfte att generera vinst åt tredje parter (artikel 55 i medielagen). Underhåll av en webbplats eller en temakanal är exempel på sidoverksamheter.
(27)
Det bör även nämnas att utförandet av både huvud- och sidouppgifterna genererar intäkter för de offentliga programföretagen, vilka kan användas i allmänhetens tjänst (14).
(28)
De nederländska offentliga programföretagen kan även bedriva verksamheter som definieras som biverksamheter och branschverksamheter. Biverksamheter (15) måste uppfylla ett antal obligatoriska villkor. Exempel på sådana biverksamheter är försäljning av programguider, sponsring, försäljning av programrättigheter och programrelaterat material, lokaluthyrning och anordnande av drive-in shower.
(29)
Andra verksamheter är de så kallade branschverksamheterna. Branschverksamheter är verksamheter som programföretagens sammanslutningar bedriver för sina medlemmar. Det handlar bland annat om utgivning av tidskrifter och organisation och försäljning av researrangemang.
2.2.2 Tilldelning och kontroll
(30)
En oberoende mediemyndighet (Commissariaat voor de Media) har uppdraget att se till att de programrelaterade och finansiella kraven i medielagen och genomförandelagstiftningen följs (artikel 9 i medielagen).
(31)
Mediemyndigheten har en lagstadgad uppgift som fastställs i artikel 134 i medielagen, nämligen att se till att de offentliga programföretagen fullgör sina åtaganden, däribland den kvot som fastställts för olika programtyper. Mediemyndigheten kan ålägga böter om åtagandena inte fullgörs. Mediemyndigheten kontrollerar också att programföretagen respekterar lagstadgade restriktioner för sponsring och reklam.
(32)
Myndigheten kontrollerar varje år, utifrån revisorernas rapporter, att de offentliga programföretagens räkenskaper uppfyller kraven i medielagen, medieförordningen och redovisningshandboken. Om så är fallet fastslår myndigheten de (budgeterade) beloppen för regelbundet tillhandahållande av program (artiklarna 100-101 i medielagen).
2.3 De offentliga programföretagens finansieringskällor
(33)
Den huvudsakliga finansieringskällan för offentliga programföretag är de årliga betalningarna från staten. För att hantera budgetsvängningar får offentliga programföretag ha vissa reserver. Sedan 1994 har de offentliga programföretagen dessutom fått engångsutbetalningar för särskilda ändamål.
(34)
Eftersom bedömningen av förenligheten av detta stöd för särskilda ändamål inte kan göras utan att beakta andra offentliga finansieringskällor omfattar nedanstående beskrivning både de årliga betalningarna och engångsbetalningarna, även om de årliga betalningarna och Stifo-betalningarna inte omfattas av detta beslut (se punkt 8).
2.3.1 Årliga betalningar
(35)
De nederländska offentliga programföretagen får årliga ekonomiska bidrag inom ramen för statens mediebudget. Under perioden 1994-2005 uppgick dessa betalningar till totalt 7,1 miljarder euro. Av det beloppet överfördes cirka 819,6 miljoner euro till PO för dess uppdrag som förvaltare och samordnare. De återstående 6,3 miljarderna utbetalades till enskilda programföretag. Mediebudgeten baserar sig på flera källor: statens bidrag till radio- och TV-sändningar (samlas in från skattebetalarna), reklamintäkter från STER och ränteintäkter från den allmänna radio- och TV-fonden (Algemene Omroepreserve, nedan kallad AOR (16). I mediebudgeten fastställs ett tak för det årliga stöd som får ges till offentliga programföretag (och andra medieorganisationer).
2.3.2 Stifo
(36)
Utöver de årliga betalningarna har de offentliga programföretagen fått betalningar från Stifo (Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties, stimulansfonden för kulturproduktioner). Stödet från Stifo måste betraktas som statligt stöd, men åtgärden har godkänts av kommissionen (NN 32/91). Stödåtgärden Stifo skall därför betraktas som befintligt statligt stöd. Stifo-betalningarna till enskilda offentliga programföretag (PO har inte fått några betalningar från Stifo) uppgick till 155 miljoner euro under perioden.
2.3.3 Engångsbetalningar
(37)
Utöver de i punkterna 34 och 35 nämnda överföringarna, som skall ses som ordinarie finansieringskällor för de offentliga programföretagen, har företagen fått flera engångsbetalningar. Dessa betalningar skedde antingen direkt till programföretagen eller kanaliserades via särskilda fonder och reserver.
2.3.3.1 Betalningar från matchningsfonderna
(38)
Matchningsfonderna är en öronmärkt del av mediebudgeten. Under perioden 1996-1998 överfördes [...] (17) miljoner euro från matchningsfonderna till NOS RTV. Matchningsfonderna infördes 1996 för att delfinansiera de stigande priserna på programrättigheter. Villkoren för fördelning av medel har antagits genom en ömsesidig överenskommelse mellan staten och de offentliga programföretagen. Om de offentliga programföretagens ordinarie budget inte räcker till för att köpa rättigheter som stigit kraftigt i pris, går staten in och delfinansierar inköpet av rättigheterna med ett lika stort belopp.
2.3.3.2 Betalningar från Fonds Omroepreserve (FOR)
(39)
År 1998 fick ministern för utbildning, kultur och vetenskap (genom artikel 106a i medielagen) möjlighet att göra överföringar för särskilda ändamål av medel från AOR (den allmänna radio- och TV-fonden, som förvaltas av mediemyndigheten) till en fond vars syfte är att finansiera särskilda initiativ av PO och de offentliga programföretagen. Fonden inrättades 1999 och döptes till FOR. Den kontrolleras av PO.
(40)
Principen är att om AOR överskrider 90,8 miljoner euro finns det utrymme för överföring till FOR. Detta är dock ingen automatisk process. Varje år fattar ministern för utbildning, kultur och vetenskap beslut om huruvida en överföring är möjlig och hur stor den i så fall skall vara. Om en överföring godkänns fastställs bestämmelserna för den i ett protokoll. Sådana protokoll upprättades 1999 och 2001. Enligt medielagen (artikel 99.2 d) skall budgeten under alla omständigheter innehålla en beskrivning av hur styrelsen föreslår att medlen skall användas. Utifrån detta förslag kan ministern därefter frigöra medel från FOR till PO, vilka kan användas för syften som ministern anger när medlen ställs till förfogande (18). Även om FOR är en fond som är avsedd för PO:s initiativ är det inte en reserv som ingår i PO:s tillgångar.
(41)
De tillgängliga medlen i FOR gör det möjligt för PO att verka för ökad kvalitet, förbättra programplaneringen och investera i de offentliga programföretagen i allmänhet. FOR:s mål är närmare bestämt att
-
kompensera för minskade reklamintäkter från STER,
-
öka programmens mångfald och kvalitet när detta medför ökade initialkostnader, och
-
finansiera investeringar som stöder nederländsk radio och TV i allmänhetens tjänst som helhet.
(42)
År 2005 hade de offentliga programföretagen mottagit 191,2 miljoner euro från FOR, varav 157,4 miljoner euro överfördes till enskilda offentliga programföretag och 33,8 miljoner till PO.
2.3.3.3 Betalningar inom ramen för Coproductiefonds Binnenlandse Omroep (CoBo)
(43)
Fonden för samproduktion (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep, nedan kallad CoBo) inrättades för att finansiera samproduktioner mellan nederländska offentliga programföretag och andra programproducenter. Dess inkomster härrör från intäkter från upphovsrättsersättning som belgiska och tyska kabeloperatörer betalar för distribution av de tre nederländska kanalerna i Belgien och Tyskland. Fonden har inrättats av de offentliga programföretagen och förvaltas genom en stiftelse. Fondens styrelse består av förvaltare från de offentliga programföretagen.
(44)
År 1994 beslutade de nederländska myndigheterna att göra utbetalningar till de två underfonder som CoBo förvaltar, nämligen ”Filmfonden”, som finansierar samproduktioner av filmer och dokumentärer, och ”Telefilm”-projektet, som syftar till att främja produktion av TV-filmer med hög programkvalitet.
(45)
De enskilda offentliga programföretagen fick 31,7 miljoner euro från CoBo under 1994-2005. PO fick inte några utbetalningar ur CoBo.
2.4 De offentliga programföretagens reserver
(46)
Varje offentligt programföretag har vissa reserver, vanligen en programreserv samt antingen en sammanslutnings- eller en stiftelsereserv, beroende på om det offentliga programföretaget är en stiftelse eller en sammanslutning.
2.4.1 Programreserver
(47)
Enskilda offentliga programföretag får öka sina reserver när de totala intäkterna överstiger de totala kostnaderna. Programreserverna får användas för att täcka programkostnader under kommande år.
(48)
Enligt de nederländska myndigheterna läggs värdet av de program som har producerats, men ännu inte sänts, ovanpå programreserverna (19). Programreserverna avspeglar därför värdet av redan producerade program. År 2005 uppgick de enskilda offentliga programföretagens programreserver till totalt 78,6 miljoner euro.
(49)
År 2005 beslutade PO också att en del av programreserverna skulle överföras till PO självt, men programföretagen fick behålla reserver på upp till 5-10 % av sin årliga budget. De offentliga programföretagen överförde 42,457 miljoner euro till PO.
2.4.2 Sammanslutningsreserver
(50)
Sammanslutningarna av offentliga programföretag har upprättats som privaträttsliga organisationer. Under årens lopp har de byggt upp sina egna sammanslutningsreserver från bidrag och donationer från medlemmarna. Sammanslutningsreserverna består alltså av ursprungligen privata medel. År 1993 beslutade den nederländska regeringen att ”frysa” sammanslutningsreserverna. Från den tidpunkten måste i princip (20) den vinst som genererats av branschverksamheterna och annan verksamhet som inte ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst användas för verksamheter som ingår i detta uppdrag, och fick inte längre överföras till sammanslutningsreserverna. De nederländska offentliga programföretagen hade en total sammanslutningsreserv på cirka 131,1 miljoner euro 2005.
2.4.3 Stiftelsereserv för NOS RTV och mindre programföretag
(51)
NOS RTV, NPS och andra mindre programföretag utan medlemmar (artikel 39f i medielagen) har en stichtingsreserve (stiftelsereserv). Stiftelsereserverna uppgick till totalt 42,2 miljoner euro 2005 (21).
2.5 Reklamverksamheten i de allmänna kanalerna
(52)
Som anges i punkt 17 ansvarar STER för försäljningen av reklamtid i de allmänna kanalerna.
(53)
Övriga stora företag som sysslar med försäljning av TV-reklamtid på den nederländska marknaden är IP och SBS. IP säljer reklamtid för de kommersiella programföretagen RTL4, RTL5 och Yorin. SBS säljer reklamtid för sina kommersiella programföretag SBS6, Net 5 och Veronica. Utöver IP och SBS finns ytterligare några kommersiella programföretag som också säljer reklamtid (22). STER:s taxor beräknas utifrån prognoser från reklambyråer, konkurrenternas taxor och den historiska prisutvecklingen.
(54)
I tabell 1 nedan redovisas utvecklingen för tittarsiffrorna för de offentliga programföretag där STER hanterar reklamförsäljningen. Tittarsiffrorna för ålderskategorin 13+ har sjunkit de senaste åren, från 38,8 % 1997 till 35,4 % 2005. I ålderskategorin 20-49 år är tittarsiffrorna ännu lägre, 27,2 %.
Tabell 1:
Tittarsiffror 13+ och 20-49 år (kl. 18.00-24.00) 1997-2005
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Källa
:
Skrivelse från de nederländska myndigheterna av den 24 februari 2006.
(55)
Sedan 1994 har de bruttointäkter (baserat på listpriser) och nettointäkter (med beaktande av beviljade rabatter) som de kommersiella programföretagen genererat på reklammarknaden varit högre än de offentliga programföretagens intäkter.
Tabell 2:
Bruttointäkter från TV-reklam 1994-2005 (i miljoner euro)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Kommersiella programföretag
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Totalt
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Källa:
:
Skrivelse från de nederländska myndigheterna av den 24 februari 2006.
Tabell 3:
Nettointäkter från TV-reklam 1994-2005 (i miljoner euro)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Kommersiella programföretag
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Totalt
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Källa
:
Skrivelse från de nederländska myndigheterna av den 24 februari 2006.
(56)
Som framgår av tabell 1, 2 och 3 finns det en skillnad mellan bruttointäkterna från TV-reklam och nettointäkterna efter rabatter. Enligt de nederländska myndigheterna är det inte bara så att de offentliga programföretagens offentliggjorda taxor är högre, utan de beviljar även lägre rabatter än de kommersiella programföretagen (23).
2.6 NOS RTV:s förvärv av fotbollsrättigheter
(57)
Under den granskade perioden förvärvade NOS RTV sändningsrättigheterna till flera viktiga fotbollsevenemang (24). Det kommersiella programföretaget Canal+ (betal-TV) förvärvade rättigheterna till direktsändningarna från högsta divisionen. NOS RTV upplät delvis underlicens till Canal+ för rättigheterna till Champions League. Det kommersiella programföretaget SBS förvärvade också sändningsrättigheterna till två nederländska cupturneringar. SBS förvärvade också rättigheterna till de nederländska division 1-matcherna och det nederländska landslagets kvalmatcher till EM 2004. Sändningsrättigheterna till olika fotbollsevenemang i utlandet innehas av CLT-UFA, som är Europas största radio- och TV-koncern (moderbolag till bl.a. RTL).
2.7 Förhållandet mellan programföretag och kabeloperatörer
(58)
I nederländsk lagstiftning betraktas i fråga om upphovsrätt traditionell kabelsändning som separat publicering. I princip krävs samtliga upphovsrättsinnehavares tillstånd, och upphovsrättsinnehavaren kan kräva att kabeloperatören betalar för publiceringen. Sedan 1985 har det funnits ett avtal mellan VECAI (som företräder kabeloperatörerna) och NOS RTV (som företräder de offentliga programföretagen), enligt vilket kabeloperatörerna inte behöver betala upphovsrättsersättning till de offentliga programföretagen (upphovsrättsinnehavarna) när dessas program sänds via kabel (25). Avtalet ingicks på begäran av den nederländska regeringen, med motiveringen att medborgarna redan har betalat avgiften för radio och TV i allmänhetens tjänst. Man ansåg att en upphovsrättsersättning från kabeloperatörerna, som kunde leda till högre avgifter för kabelabonnemang, inte vore önskvärd. De kommersiella programföretagen har inte heller begärt någon upphovsrättsersättning från kabeloperatörerna. Detta har dock ingenting att göra med ovannämnda överenskommelse med de offentliga programföretagen.
(59)
Det bör noteras att kabeloperatörerna har en lagstadgad skyldighet att sända samtliga radio- och TV-program från de offentliga programföretagen (”must carry”-bestämmelser) och att de inte får debitera programföretagen för sändningskostnaderna.
2.8 Åtgärder som omfattas av detta beslut
(60)
Som framgår av beslutet om att inleda ett formellt granskningsförfarande (26) omfattas följande åtgärder av detta beslut:
1.
De betalningar enligt artiklarna 106a och 170c i medielagen till programföretag, vilka kommissionen betecknar som betalningar för särskilda ändamål. Det är fråga om följande:
a)
Betalningar till de offentliga programföretagen från antingen matchningsfonderna eller AOR, via FOR. Dessa betalningar skedde under perioden 1994-2005 och motsvarade ett belopp på totalt [...] miljoner euro. Denna summa fördelar sig mellan betalningar från de så kallade matchningsfonderna ([...] miljoner euro) och betalningarna från AOR till FOR och därefter från FOR till de offentliga programföretagen (191,2 miljoner euro).
b)
Betalningar från fonden för samproduktion (CoBo). CoBo består av två särskilda delfonder, Filmfonden och Telefilm-projektet. Staten beviljade de offentliga programföretagen 31,7 miljoner euro under perioden 1994-2005 via CoBo-fonderna.
2.
Fri tillgång till kabelnätet eller så kallad must-carry (enligt artikel 82i i medielagen).
3.
Kostnadsfritt tillhandahållande av teknisk utrustning genom NOB (se artiklarna 89 och 90 i medielagen).
II. SKÄLEN TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES OCH PARTERNAS SYNPUNKTER
3. SAMMANFATTNING AV SKÄLEN TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES
(61)
Efter den inledande granskningen ansåg kommissionen att vissa åtgärder, eventuellt med undantag av ”must carry”-skyldigheten, utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Kommissionen var dessutom tveksam till om sådant statligt stöd var förenligt med artikel 86.2 i EG-fördraget.
(62)
När det gäller stödets proportionalitet var kommissionen tveksam till huruvida kostnads- och intäktsfördelningen skedde utifrån tydligt fastställda principer för kostnadsredovisning. Kommissionen var osäker på huruvida intäkter från verksamheter som inte ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst beaktades fullt ut när behovet av statligt stöd beräknades, vilket innebär en risk för att stödet överstiger nettokostnaderna för verksamheter som ingår i detta uppdrag.
(63)
Kommissionen ansåg vidare att nivån på FOR:s medel och programreserverna indikerade att det var fråga om strukturell överkompensation. Kommissionen noterade att av de totala särskilda betalningarna hade ett belopp på 110 miljoner euro (2001 års siffror) inte utnyttjats.
(64)
Kommissionen anförde även att den hade för avsikt att undersöka om konkurrensen på de kommersiella marknaderna hade snedvridits på ett olämpligt sätt. Kommissionen betonade att sådan snedvridning av konkurrensen kunde förekomma i fråga om reklammarknaderna, immateriella rättigheter för kabelsändning och sändningsrättigheter för fotboll.
(65)
NOB får slutligen inte debitera de offentliga programföretagen för tillhandahållandet av tjänster, utan får betalt för denna uppgift direkt från staten. Kommissionen noterade att kostnadsfritt tillhandahållande av teknisk utrustning eventuellt utgjorde ett stöd till de offentliga programföretagen.
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(66)
Nedanstående synpunkter som är relevanta för detta beslut har lämnats.
(67)
De nederländska offentliga programföretagen hävdade att åtgärderna i fråga borde betraktas som befintligt stöd då de ingår i det allmänna finansieringssystemet för radio och TV i allmänhetens tjänst. De påpekade även att kommissionen endast bör bedöma stödet till radio och TV i allmänhetens tjänst i enlighet med Amsterdamprotokollet och inte tillämpa kriterierna i Altmarkdomen (27) eller artikel 87.1 eller artikel 86.2 i EG-fördraget.
(68)
CLT-UFA påpekade att det var först 2002 som räkenskaperna för systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst kunde granskas och godkännas av en oberoende revisor.
(69)
De offentliga programföretagen menade att det inte hade skett någon överkompensation med 110 miljoner euro, som kommissionen angett. För det första har de offentliga programföretagen och staten olika redovisningssystem. Staten tillämpar kontantmetoden som redovisningsmetod, medan de offentliga programföretagen tillämpar en metod där kostnader och intäkter bokförs vid transaktionstillfället. Detta skapar avvikelser. Dessutom är FOR:s intäkter enligt de offentliga programföretagen öronmärkta för särskilda ändamål. Programföretagen ansåg vidare att det överskjutande stödet inte kan leda till snedvridning på andra marknader eftersom stödet endast får användas för de offentliga verksamheterna.
(70)
ACT hävdade att STER uppträder på ett konkurrensbegränsande sätt genom att pressa priserna på reklammarknaden. ACT menade att eftersom de offentliga programföretagens totala årliga reklamtid är mer begränsad än de kommersiella programföretagens reklamtid, borde STER ta ut högre priser än de kommersiella aktörerna.
(71)
SBS Broadcasting bekräftade att priserna på den nederländska TV-reklammarknaden fastställs för GRP (Gross Rating Point, den publikandel som nås av reklam) för ålderskategorin 20-49 år. Eftersom de offentliga programföretagen lockar fler tittare än de kommersiella programföretagen utanför denna tittargrupp skulle dock de som köper TV-reklamtid vara villiga att betala mer för GRP 20-49. En jämförelse av GRP 20-49 skulle därför inte avspegla produktens verkliga ekonomiska förutsättningar. SBS påpekade också att de offentliga programföretagen har lägre priser än de kommersiella programföretagen för GRP 13+. Till stöd för sina synpunkter har SBS lämnat in översikter över de olika kanalernas genomsnittliga bruttopriser för GRP 13+ under bästa sändningstid för perioden 1995-2004 och per månad 2003 och 2004, vilka visar att de offentliga programföretagens priser är lägre än flertalet kommersiella aktörers priser.
(72)
Enligt CLT-UFA har NOS RTV betalat överpriser för fotbollsrättigheter. Priserna ligger långt över marknadspris. CLT-UFA har lagt fram beräkningsmodeller (28) för att visa hur de har beräknat priserna för fotbollsrättigheter. Utifrån dessa modeller har CLT-UFA dragit slutsatsen att det bud som NOS RTV lade på rättigheterna till Champions League-matcherna 2002 var väsentligt högre än CLT-UFA:s bud ACT och CLT-UFA ansåg dessutom att kommissionen inte borde dra slutsatsen att det saknas tillräckliga bevis för överbetalning av fotbollsrättigheter utifrån ett exempel där en kommersiell aktör kan ha lagt ett för högt bud.
(73)
VECAI (kabeloperatörernas sammanslutning) tar upp två frågor. För det första anser VECAI att de kabeloperatörer som omfattas av must carry-skyldigheten bör kunna begära betalt av berörda programföretag. På grund av must carry-skyldigheten har de offentliga programföretagen inte betalat något för signalöverföringen via kabelnäten.
(74)
För det andra hävdar VECAI att kabeloperatörerna faktiskt betalar en avgift till de rätta förvaltningsorganisationerna på NOS RTV:s vägnar, men att NOS RTV och den nederländska regeringen betraktar detta som en förvaltningsavgift. Enligt VECAI handlar det om en förtäckt ersättning för immateriell egendom.
5. SYNPUNKTER FRÅN DE NEDERLÄNDSKA MYNDIGHETERNA (29)
(75)
De nederländska myndigheterna hävdar att kommissionens antagande att de berörda åtgärderna inte ingår i det ordinarie, årliga stödet till offentliga programföretag inom ramen för det statliga stödet är felaktigt. Det stöd som är föremål för undersökningen har sitt upphov i den ordinarie finansieringsmekanismen och var en väsentlig del av den budgetplanering som har lett till betalningarna till de offentliga programföretagen. Enligt myndigheterna är FOR, matchningsfonderna, CoBo och betalningarna till NOB en del av den ordinarie, årliga finansieringsmekanismen.
(76)
De nederländska myndigheterna fäster slutligen kommissionen uppmärksamhet vid att de särskilda omständigheterna kring de offentliga programföretagens verksamhet bör beaktas vid bedömningen. Myndigheterna uppmanar kommissionen att beakta Amsterdamprotokollet vid sin bedömning. Vid behov bör föremålet för det aktuella förfarandet betecknas som förenligt stöd enligt artikel 86.2 i EG-fördraget inom ramen för principerna i Amsterdamprotokollet.
(77)
Det belopp som kommissionen preliminärt anger som eventuell överkompensation är felaktigt och härrör från de fondresurser som felaktigt betecknades som reserver. Eftersom användningen av dessa medel är bestämd på förhand och kontrolleras i efterhand, kan det inte vara fråga om överkompensation. Myndigheterna menar också att om de berörda åtgärderna skall betraktas som statligt stöd, bör stödet betraktas som befintligt stöd enligt artikel 88.1 i EG-fördraget.
(78)
De nederländska myndigheterna påpekar att räkenskaperna för enskilda sammanslutningar av offentliga programföretag alltid har omfattats av krav på godkännande av en oberoende revisor.
(79)
De nederländska myndigheterna anser att sändningar av populära och mindre populära sporter ingår i definitionen av de offentliga programföretagens huvudverksamhet. De anser att när de offentliga programföretagen bestämde sitt bud för sändningsrättigheterna betalade de inte mer än vad som krävdes för att säkra förvärvet av viktiga rättigheter i anslutning till sitt public service-uppdrag och den övergripande programplaneringen.
(80)
Myndigheterna upprepar att NOB:s uppdrag att verka i allmänhetens tjänst är en del av systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst. Att de offentliga programföretagen inte debiteras för den tjänst som NOB tillhandahåller är inte detsamma som att stöd beviljas till de offentliga programföretagen.
(81)
De nederländska myndigheterna menar att eftersom de kommersiella aktörerna inte kräver upphovsrättsersättningar från kabeloperatörer heller, skulle man kunna säga att NOS RTV agerar som en normal marknadsaktör under de omständigheter som råder på denna specifika marknad.
III. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDERNA ENLIGT BESTÄMMELSERNA OM STATLIGT STÖD
6. FÖREKOMST AV STÖD ENLIGT ARTIKEL 87.1 I EG-FÖRDRAGET
(82)
I artikel 87.1 i fördraget anges följande villkor för förekomsten av statligt stöd: För det första skall det röra sig om en åtgärd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel. För det andra skall det gynna mottagaren. För det tredje skall det snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. För det fjärde måste åtgärden påverka handeln mellan medlemsstaterna.
6.1 Förekomst av statliga medel
6.1.1 Engångsbetalningar
(83)
De betalningar som avses i artiklarna 106a och 170c i medielagen och som kommissionen betecknar som engångsbetalningar för särskilda ändamål kan delas in i betalningar från matchningsfonderna, betalningar inom ramen för FOR och betalningar inom ramen för CoBo.
(84)
I matchningsfonderna avsätts först medel inom AOR - en fond vars medel ägs av staten och förvaltas av mediemyndigheten - i syfte att täcka upp för vissa typer av utgifter för offentliga programföretag som blivit högre än beräknat. I nästa steg överförs de statliga medlen i form av matchningsfonderna inom AOR till NOS RTV.
(85)
Betalningarna via FOR betraktas som statliga medel. Även om FOR är en fond som administreras och förvaltas av PO, finansieras den genom AOR, som ingår i mediebudgeten.
(86)
Framför allt, och som framgår av punkt 2.3.3.2, fördelar PO medlen utifrån de överenskommelser som gjorts på förhand om användningen av FOR-medlen. Även om det är PO som föreslår hur medlen skall användas är det ministern för utbildning, kultur och vetenskap som godkänner förslaget och bestämmer vad medlen får användas till. PO kan inte besluta om medlens användning förrän ministern har fastställt kriterier för hur medlen skall fördelas. PO måste följa de regler som ministern fastställer. Det kan därför sägas att överföringen av statliga medel sker samtidigt med betalningarna från FOR till de enskilda programföretagen. Detta är en överföring av statliga medel, som kan tillskrivas staten (30).
(87)
Under den granskade perioden fick de offentliga programföretagen 191,2 miljoner euro från FOR och [...] miljoner euro från matchningsfonderna.
(88)
Betalningarna från CoBo-fonden betraktas som statliga medel. Som framgår av punkt 43 finansieras CoBo-fonden genom direkta bidrag från mediebudgeten och genom intäkter från upphovsrättsersättningar från belgiska och tyska kabeloperatörer avseende distribution av de tre nederländska kanalerna i Belgien och Tyskland. Kommissionen anser att inte bara de direkta bidragen från mediebudgeten utan också upphovsrättsersättningarna kan betraktas som statliga medel. Upphovsrättsersättningarna borde för övrigt ha använts för att finansiera programföretagens kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst. Genom att avsätta dem i CoBo-fonden ökade behovet av offentligt stöd i motsvarande grad. Upphovsrättsersättningarna kan därför likställas med uteblivna intäkter för staten.
(89)
Även om CoBo ägs och förvaltas av en stiftelse (vars styrelse leds av de offentliga programföretagen) kan överföringarna från denna fond dessutom endast ske till de offentliga programföretagen på villkor som fastställs av staten.
(90)
De offentliga programföretagen fick 31,7 miljoner euro från CoBo under den granskade perioden. Detta belopp utgör en överföring av statliga medel till de enskilda programföretagen.
6.1.2 Fri tillgång till kabelnätet
(91)
Kabeloperatörernas must carry-skyldighet innefattar ingen överföring av statliga medel och kabeloperatörernas uteblivna intäkter kan heller inte betraktas som en överföring av statliga medel (31). Kommissionen har inte tillgång till några uppgifter som visar på motsatsen. Den preliminära slutsatsen att åtgärden inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget kan därför bekräftas.
6.1.3 Kostnadsfri teknisk utrustning från NOB
(92)
Det offentliga företaget NOB får betalningar från staten för de tjänster företaget måste tillhandahålla för de offentliga programföretagen. Dessa betalningar innebär en direkt överföring av statliga medel. I slutändan gynnar betalningarna de offentliga programföretag som erhåller tjänsterna gratis (32). De nederländska myndigheterna har själva uppgett att NOB helt enkelt fungerar som en ”förmedlare” av stöd från staten till de offentliga programföretag som erhåller tjänsterna från NOB.
6.2 Ekonomisk fördel
(93)
Engångsstödet (betalningar till FOR och via matchningsfonderna), överföringarna till CoBo och tillhandahållandet av kostnadsfri teknisk utrustning ger de nederländska offentliga programföretagen en ekonomisk fördel i den meningen att åtgärderna befriar dem från driftskostnader som de annars skulle ha.
6.2.1 Altmarkdomens tillämplighet
(94)
Den nederländska regeringen och de offentliga programföretagen hävdar att de granskade åtgärderna kompenserar de nederländska offentliga programföretagen för nettokostnaden för fullgörandet av deras uppdrag i allmänhetens tjänst. Detta skulle innebära att åtgärderna därför inte skulle gynna de offentliga programföretagen och att de inte utgör ett stöd, i enlighet med Altmarkdomen (33).
(95)
Statliga åtgärder som kompenserar för de extra nettokostnaderna för en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse utgör inte statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget om ersättningen fastställs så att företaget inte ges en verklig fördel. I Altmarkdomen angav EG-domstolen de villkor som måste uppfyllas för att ersättningen inte skall anses utgöra statligt stöd. Dessa villkor är följande:
-
För det första skall det stödmottagande företaget faktiskt ha ålagts skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, och dessa skyldigheter skall vara klart definierade.
-
För det andra skall de kriterier på grundval av vilka ersättningen beräknas vara fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
-
För det tredje får ersättningen inte överstiga vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med skyldigheterna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av dessa skyldigheter.
-
För det fjärde skall, när det företag som ges ansvaret för att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande, storleken av den nödvändiga ersättningen fastställas på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag, som är utrustat med produktionsmedel som är lämpliga för att fullgöra de allmännyttiga tjänster som ålagts det, skulle ha åsamkats vid fullgörandet av dessa tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid skulle ha erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av tjänsterna.
(96)
Kommissionen anser att de tre sista villkoren ovan inte är uppfyllda. För det första har överföringarna av medel från FOR och matchningsfonderna samt det ekonomiska bidraget från CoBo till de offentliga programföretagen inte baserats på objektiva och öppna kriterier som fastställts i förväg.
(97)
I de särskilda stödåtgärderna och betalningarna från CoBo beaktas heller inte alla intäkter som de offentliga programföretagen erhållit och nödvändiga skyddsmekanismer för att undvika överkompensation saknas. Som framgår närmare nedan har stödet för särskilda ändamål faktiskt också lett till en betydande överkompensation.
(98)
De nederländska offentliga programföretagen har slutligen inte valts ut som leverantörer av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse genom ett anbudsförfarande. Någon undersökning har heller inte gjorts för att se till att ersättningens storlek fastställs på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag, som är utrustat med produktionsmedel som är lämpliga för att fullgöra de allmännyttiga tjänster som ålagts det, skulle ha åsamkats vid fullgörandet av dessa tjänster. Detsamma gäller för finansieringen av den tekniska utrustning som NOB ställt till de offentliga programföretagens förfogande.
(99)
Kommissionen anser därför att samtliga villkor i Altmarkdomen inte är uppfyllda i detta fall.
6.3 Snedvridning av konkurrensen
(100)
Den fördel som stödet för särskilda ändamål, överföringarna till CoBo och tillhandahållandet av kostnadsfri teknisk utrustning till de nederländska offentliga programföretagen ger kommer inga andra företag i jämförbar situation till godo. Eftersom konkurrensen alltid snedvrids när statligt stöd förstärker det stödmottagande företagets ställning i förhållande till konkurrenterna, kan denna fördel snedvrida konkurrensen mellan de offentliga programföretagen och andra företag (34).
6.4 Påverkan på handeln mellan medlemsstaterna
(101)
Om ett statligt finansiellt stöd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen skall denna handel anses påverkas av detta stöd (35), även när det stödmottagande företaget inte självt deltar i exporten (36). På samma sätt är det inte nödvändigt, när en medlemsstat beviljar stöd till företag i tjänste- och distributionssektorerna, att de stödmottagande företagen själva bedriver sin verksamhet utanför den egna staten, eftersom stödet påverkar handeln inom gemenskapen (37).
(102)
I överensstämmelse med denna rättspraxis anges följande i kommissionens meddelande från 2001 om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (38) (nedan kallat meddelandet om radio och TV):
”Statlig finansiering av radio- och TV-programföretag som verkar i allmänhetens tjänst kan således generellt anses påverka handeln mellan medlemsstater. Detta gäller utan tvekan förvärv och försäljning av programrättigheter, som ofta sker på internationell nivå. Om de offentliga radio- och TV-programföretagen får sälja reklamtid, har detta också effekter utanför landets gränser, särskilt i homogena språkområden som överskrider nationsgränser. Dessutom kan kommersiella radio- och TV-programföretag ha ägare i fler än en medlemsstat.” (39)
(103)
I det aktuella ärendet är de nederländska offentliga programföretagen själva aktiva på den internationella marknaden. Via Europeiska Radiounionen utbyter de TV-program och deltar i Eurovisionssystemet. Deras program sänds dessutom i Belgien och Tyskland. Dessutom konkurrerar de nederländska offentliga programföretagen direkt med kommersiella programföretag som är aktiva på den internationella radio- och TV-marknaden och har en internationell ägarstruktur.
(104)
Kommissionen drar därför slutsatsen att stödet för särskilda ändamål, betalningarna till CoBo och tillhandahållandet av kostnadsfri teknisk utrustning påverkar handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget.
6.5 Slutsats
(105)
Eftersom samtliga villkor i artikel 87.1 i EG-fördraget är uppfyllda och de villkor som EG-domstolen fastställt i Altmarkdomen inte har uppfyllts helt, finner kommissionen att stödet för särskilda ändamål (medlen från FOR och matchningsfonderna), de medel som beviljats via CoBo-fonden och det kostnadsfria tillhandahållandet av tekniska tjänster och utrustning till de nederländska offentliga programföretagen måste betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget. Den fördel som erhålls genom fritt tillträde till kabelnätet innefattar dock inte någon överföring av statliga medel och utgör därför inte statligt stöd.
7. KLASSIFICERING AV ÅTGÄRDER SOM ”NYTT” STÖD
(106)
Enligt artikel 1 b i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (40) avses bland annat följande med ”befintligt stöd”:
”i)
…, allt stöd som fanns innan fördraget trädde i kraft i respektive medlemsstat, det vill säga stödordningar och individuellt stöd som infördes före och som fortfarande är tillämpliga efter det att fördraget har trätt i kraft”.
(107)
Som tidigare nämnts kan åtskillnad göras mellan de årliga betalningar som inte omfattas av detta beslut och engångsbetalningarna.
7.1 Årliga betalningar
(108)
De årliga betalningarna sker i enlighet med artikel 110 i medielagen, där det anges att enheter som har tilldelats sändningstid har rätt till finansiering från den allmänna budgeten. Finansieringens storlek och tillgänglighet fastställs också i medielagen. Detta stödsystem fanns innan fördraget trädde i kraft och betraktas som befintligt stöd, vilket kommissionen bekräftat i förfarande E-5/2005 (41).
7.2 Engångsbetalningar
(109)
Engångsbetalningarna har flera egenskaper som skiljer dem från de ordinarie årliga betalningarna och som talar mot att de skulle betecknas som befintligt stöd:
-
Den rättsliga grunden för betalningarna fastställdes efter fördragets ikraftträdande. Det var så sent som 1996 som staten via matchningsfonderna införde möjligheten att täcka upp för utgifter som drabbar offentliga programföretag vid en eventuell kraftig prishöjning för programrättigheter. Före 1996 fanns ingen möjlighet att gå in med ett lika stort belopp som de offentliga programföretagen betalar. Den ändring av medielagen som möjliggör engångsbetalningar från FOR till enskilda programföretag infördes vidare först 1998. När det gäller det statliga bidraget till CoBo fattade staten beslut om bidrag till denna fond först 1994.
-
De faktiska betalningarna skedde först från 1994. Närmare bestämt skedde betalningarna från CoBo-fonden från och med 1994, från matchningsfonden från och med 1996 och från FOR från och med 1999.
-
Till skillnad från den ordinarie årliga finansieringen kan engångsbetalningarna inte betraktas som betalningar som de offentliga programföretagen har rätt till. Engångsbetalningarna är därför ingen automatisk process (42). Dessa betalningar sker efter begäran av de enskilda offentliga programföretagen och beviljas efter ett särskilt och enskilt beslut som ministern för utbildning, kultur och vetenskap fattar på grundval av artikel 106a i medielagen. När det gäller FOR till exempel utgår ministern från dess nivå när beslut fattas om eventuell överföring av medel från AOR till FOR. Det är därefter PO som fördelar medlen vidare utifrån protokollens bestämmelser.
-
De villkor enligt vilka överföringarna kan ske har fastställts i så kallade ”överföringsprotokoll” som upprättades 1999 och 2002. För CoBo fastställde staten särskilda villkor för betalningar till och från fonden först 1994.
-
Slutligen beviljas stödet för särskilda ändamål, som anges i punkt 2.3.3. Sådana ändamål är till exempel att uppmuntra programföretagen att producera bättre program och att kompensera för svängningar i reklamintäkterna. Sådant stöd syftar också till att täcka upp för stigande priser för sporträttigheter och att främja samproduktioner mellan belgiska och tyska programföretag.
7.3 Kostnadsfri teknisk utrustning
(110)
Sedan 1987 års medielag trädde i kraft får de offentliga programföretagen kostnadsfri teknisk utrustning från NOB. Från det året började NOB tillhandahålla utrustning till de offentliga programföretagen. Ursprungligen tillhandahölls sådan utrustning av NOS. NOB har fått i uppdrag att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Företaget tillhandahåller utrustning kostnadsfritt till de enskilda offentliga programföretagen, varefter NOB får direkta betalningar från staten. Denna åtgärd kan således också betraktas som nytt stöd.
7.4 Slutsats om klassificeringen som ”nytt stöd”
(111)
Stödet för särskilda ändamål (betalningar från FOR till de enskilda offentliga programföretagen och från matchningsfonderna), överföringarna från CoBo och tillhandahållandet av kostnadsfri teknisk utrustning måste betraktas som nytt stöd, inte befintligt stöd.
8. STÖDETS FÖRENLIGHET MED ARTIKEL 86.2 I EG-FÖRDRAGET
(112)
Med tanke på åtgärdernas beskaffenhet är den enda tänkbara grunden för deras förenlighet artikel 86.2 i EG-fördraget, där följande anges: ”Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (…) skall vara underkastade reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse.”
(113)
EG-domstolen har konsekvent hävdat att artikel 86.2 i EG-fördraget inrymmer en möjlighet till undantag från förbudet mot statligt stöd till företag som anförtrotts en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (43). Domstolen bekräftar i sin dom i Altmarkmålet implicit att statligt stöd som kompenserar för kostnader som ett företag drabbas av till följd av tillhandahållandet av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse kan anses förenligt med den gemensamma marknaden om det uppfyller villkoren i artikel 86.2 i EG-fördraget.
(114)
I enlighet med EG-domstolens fasta rättspraxis (44) utgör artikel 86.2 i EG-fördraget ett undantag som bör tolkas restriktivt. Domstolen har slagit fast att för att åtgärden skall berättiga till ett sådant undantag måste samtliga följande villkor vara uppfyllda:
-
Tjänsten i fråga måste vara en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse och tydligt anges som sådan av medlemsstaten.
-
Företaget i fråga måste explicit ha anförtrotts tillhandahållandet av denna tjänst av medlemsstaten.
-
Tillämpningen av föredragets konkurrensregler måste hindra genomförandet av de särskilda uppgifter som ålagts företaget, och undantaget från dessa bestämmelser får inte påverka handelns utveckling i en omfattning som strider mot gemenskapens intressen.
(115)
I meddelandet om radio och TV anges de principer och metoder som kommissionen har för avsikt att tillämpa för att se till att ovannämnda villkor följs. I det aktuella ärendet måste det därför undersökas om
-
de nederländska myndigheterna tydligt och exakt har fastställt att de nederländska offentliga programföretagens radio- och TV-verksamhet utgör en tjänst av allmänt ekonomisk intresse (definition),
-
de nederländska myndigheterna officiellt har anförtrott de nederländska offentliga programföretagen tillhandahållandet av denna tjänst (tilldelning),
-
det statliga stödet inte överskrider nettokostnaden för denna tjänst av allmänt intresse, även med beaktande av övriga direkta eller indirekta intäkter som härrör från tjänsten (proportionalitet).
8.1 Definition
(116)
I detta sammanhang bör det nämnas att stödet för särskilda ändamål och det kostnadsfria tillhandahållandet av teknisk utrustning syftade till att stödja verksamheter som ingår i det allmänna uppdraget att verka i allmänhetens tjänst. Bedömningen av den totala nivån på stödet till de offentliga programföretagen är därför nödvändig, men detta beslut syftar inte till att bedöma den mekanism och de villkor som ligger till grund för statens tillhandahållande av stöd utöver ovannämnda särskilda åtgärder. Detta beslut omfattar heller inte organisationen av systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst som helhet.
(117)
Som framgår av punkt 33 i meddelandet om radio och TV är det medlemsstaterna som skall definiera vad som skall ingå i ett offentligt programföretags uppdrag att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse. Med hänsyn till radio- och TV-sektorns särskilda art anser kommissionen att ”mot bakgrund av protokollets tolkningsbestämmelser, [kan] en ’vid’ definition, som innebär att ett visst radio- och TV-programföretag anförtros uppgiften att tillhandahålla ett balanserat och varierat programutbud samtidigt som en viss andel av publiken behålls i enlighet med uppdraget, anses vara berättigad enligt artikel 86.2. En sådan definition skulle överensstämma med syftet att tillgodose samhällets demokratiska, sociala och kulturella behov och att garantera mångfalden, inbegripet kulturell och språklig mångfald.”
(118)
Även om definitionen är vid bör den dock vara så tydlig och exakt att det inte råder något tvivel om huruvida medlemsstaten anser att en viss verksamhet, som bedrivs av det företag som fått i uppdrag att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse, skall ingå i detta uppdrag. Som framgår av punkt 36 i meddelandet om radio och TV är kommissionens roll begränsad till att kontrollera uppenbara felaktigheter i definitionen av radio och TV i allmänhetens tjänst.
(119)
De nederländska offentliga programföretagens huvudverksamhet är att tillhandahålla varierade program av hög kvalitet som sänds i de allmänna kanalerna och i allmänhetens intresse, i enlighet med artikel 13c i medielagen. Särskilda programkrav avseende de innehållskategorier som skall ingå och den andel sändningstid som varje kategori skall ha regleras också i lagstiftningen.
(120)
Enligt CLT-UFA sänder de nederländska offentliga programföretagen i allmänhet för mycket sport, i synnerhet fotboll. Klagomål har framförts på att NOS RTV sänder en majoritet av samtliga sportevenemang i Nederländerna. Som framgår ovan syftade det särskilda stödet till att finansiera verksamheter som ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst och som alltså därför också syftade till att förvärva sporträttigheter.
(121)
Kommissionen anser dock att sändningen av sportprogram, inom en gräns på cirka 10 % av den totala sändningstiden, inte utgör en uppenbar felaktighet. Sport kan ingå i ett programföretags uppdrag att verka i allmänhetens tjänst och en 10-procentig andel av sändningstiden för sport är inte oförenligt med uppdraget att tillhandahålla ett balanserat och varierat programutbud i för allmänheten.
(122)
Kommissionen anser att den huvudverksamhet som anges i artikel 13c.1 i medielagen är ganska vitt definierad, men att den i enlighet med Amsterdamprotokollet kan anses uppfylla de ”demokratiska, sociala och kulturella behoven” i det nederländska samhället. Lagstiftningens definition är därför tillräckligt tydlig och exakt i fråga om huvudverksamheten och innehåller inga uppenbara felaktigheter.
8.2 Tilldelning
(123)
Enligt punkt 40 i meddelandet om radio och TV bör uppdraget att tillhandahålla tjänster av allmänt intresse anförtros de nederländska offentliga programföretagen genom en officiell handling, för att de skall kunna komma i fråga för ett undantag enligt artikel 86.2. Kommissionen noterar att medielagen formellt ger NOS i uppdrag att utföra den tjänst av allmänt intresse som anges i artikel 13c och stödjande lagstiftning. De offentliga programföretagen ges rätt att sända program på de allmänna kanalerna enligt artikel 31 i medielagen och kommissionen anser att huvudverksamheten att sända program har anförtrotts de offentliga programföretagen på ett fullgott sätt.
8.3 Proportionalitet
(124)
Enligt avsnitt 6.3 i meddelandet om radio och TV omfattar den bedömning av proportionalitet som kommissionen måste göra två delar (45).
(125)
Å ena sidan måste kommissionen beräkna nettokostnaden för de nederländska offentliga programföretagens uppdrag att verka i allmänhetens tjänst och kontrollera att det inte skett någon överkompensation för denna kostnad. När ett företag kompenseras får det statliga stödet inte överstiga nettokostnaderna för uppdraget att verka i allmänhetens tjänst. För att beräkna nettokostnaden måste även övriga direkta eller indirekta intäkter från uppdraget i allmänhetens tjänst beaktas. Nettobehållningen från verksamheten i allmänhetens tjänst kommer därför att beaktas vid bedömningen av stödets proportionalitet.
(126)
Å andra sidan måste kommissionen undersöka all information som står till dess förfogande och som indikerar att de offentliga programföretagen har snedvridit konkurrensen på de kommersiella marknaderna mer än nödvändigt för att fullgöra sitt uppdrag i allmänhetens tjänst. Om minskade intäkter täcks upp genom statligt stöd kan ett offentligt programföretag till exempel frestas att sänka priserna på reklam eller annan verksamhet på marknaden som inte ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst, så att konkurrenternas intäkter minskar. Det skulle kräva ytterligare statligt stöd för att kompensera för de uteblivna intäkterna från kommersiella verksamheter och skulle därför tyda på att en överkompensation skett för skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster.
8.3.1 Insyn och kostnadsfördelning
(127)
Kommissionen måste först fastställa kostnaderna för tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse. Eftersom de nederländska offentliga programföretagen även bedriver verksamhet som inte ingår i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst är de enligt kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag (46), ändrat genom direktiv 2000/52/EG (47), skyldiga att ha separat redovisning för de olika verksamheter som bedrivs. Kostnader och intäkter måste konteras korrekt utifrån tydligt angivna och objektiva principer för kostnadsredovisning. Kostnader som helt hänför sig till verksamheter i allmänhetens tjänst, men som även kommer kommersiella verksamheter till godo, behöver inte fördelas mellan de två verksamheterna och kan alltså helt tilldelas den verksamhet som ingår i uppdraget (48).
(128)
Direktiv 80/723/EEG har genomförts i Nederländerna genom en ändring av konkurrenslagen (”Mededingingswet”) (49). Enligt ett särskilt beslut (50) är de offentliga programföretagen även skyldiga att ha separat redovisning för alla biverksamheter och branschverksamheter. Mot denna bakgrund har de nederländska myndigheterna lämnat upplysningar om de offentliga programföretagens kostnader och intäkter under perioden 1994-2005.
(129)
Enligt direktiv 80/723/EEG skall medlemsstaterna inte bara se till att verksamhet i allmänhetens tjänst och annan verksamhet har separat redovisning, utan även att samtliga kostnader och intäkter fördelas korrekt på grundval av konsekvent tillämpade och sakligt motiverade redovisningsprinciper och att de principer för kostnadsredovisning som ligger till grund för den separata redovisningen anges klart.
(130)
Kommissionen noterar dock att det inte anges i beslutet hur de offentliga programföretagen skall fördela kostnader som hänför sig både till verksamhet i allmänhetens tjänst och till annan verksamhet. Upplysningar från de nederländska myndigheterna bekräftar dessutom att de offentliga programföretagen använder olika metoder för kostnadsfördelning. Myndigheterna hävdar att fördelningen är korrekt om man ser på det enskilda fallet, men att fördelningen kan skilja sig mellan olika offentliga programföretag beroende på hur respektive företag väljer att fördela kostnaderna. Kommissionen anser dock att bristen på konsekvens mellan de olika programföretagen visar att det inte anges tillräckligt tydligt i beslutet hur kostnadsfördelningen skall ske.
(131)
På grundval av de nederländska myndigheternas upplysningar kan man därför inte dra slutsatsen att kostnaderna fördelas korrekt på grundval av vedertagna metoder för kostnadsfördelning. Kommissionen anser därför att samtliga nettointäkter från de offentliga programföretagens kommersiella verksamheter bör beaktas i bedömningen av det statliga stödets proportionalitet i förhållande till kostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst. Det är även i linje med den nederländska lagstiftning som är tillämplig för systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst och som ålägger programföretagen att använda hela sin vinst, även vinsten från kommersiell verksamhet, för verksamheten i allmänhetens tjänst (51).
8.3.2 Det offentliga stödets proportionalitet
(132)
Enligt punkt 57 i meddelandet om radio och TV får det statliga stödet inte överstiga programföretagets nettokostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst. Efter att nettokostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst har beräknats måste det därför fastställas om det statliga stödets totalbelopp överstiger detta belopp.
(133)
Som framgår ovan måste nettointäkterna från samtliga verksamheter som direkt eller indirekt får offentligt stöd beaktas vid beräkningen av nettokostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst, om någon fullständig eller meningsfull kostnadsfördelning inte har gjorts (52). Det är endast intäkterna från kommersiella fristående verksamheter som inte behöver beaktas vid beräkningen av nettokostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst. Det rör sig om verksamheter som inte har gynnats direkt eller indirekt - till exempel genom lägre produktionskostnader - av statligt stöd eller som har burit hela de produktionskostnader som de har gemensamma med eller som uppstått till följd av verksamheten i allmänhetens tjänst.
(134)
Som redan påpekats finns i det nederländska systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst varken begreppet fristående verksamheter eller begreppet meningsfull och fullständig fördelning av medel mellan programföretagens olika verksamheter. I medielagen föreskrivs dessutom att samtliga nettointäkter från huvud- och sidoverksamheterna (53) samt bi- och branschverksamheterna (54) måste användas för att fullgöra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst (55).
(135)
Nettokostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst beräknas därför med beaktande av intäkterna från de offentliga programföretagens samtliga verksamheter. Således görs följande beräkning:
-
För det första fastställs nettokostnaden för verksamheterna i allmänhetens tjänst genom att man drar av nettointäkterna från bedrivandet av dessa verksamheter (huvud- och sidoverksamheter) från de totala kostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst (56).
-
För det andra beaktas samtliga övriga nettointäkter från kommersiella verksamheter (bi- och branschverksamheter).
-
För det tredje räknas alla former av offentligt stöd med. Först det årliga statliga stödet och Stifo-betalningarna, som betraktas som ”befintligt stöd”. Därefter det särskilda stödet (betalningarna från FOR och matchningsfonderna) och betalningarna från CoBo, som betraktas som ”nytt stöd”.
(136)
Summan av ovannämnda poster avgör huruvida det totala statliga stödet överskrider de totala nettokostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst eller, med andra ord, huruvida någon överkompensation av denna verksamhet har skett.
(137)
När det gäller kostnadsfritt tillhandahållande av teknisk service och utrustning av NOB bör denna åtgärd i princip tas med i bedömningen av överkompensationen. Det är dock inte nödvändigt att explicit inkludera åtgärden i beräkningarna, eftersom fördelarna av den kostnadsfria tekniska servicen kan anses kompensera för kostnader som annars skulle ha behövt finansieras. Nödvändigheten att stå för de aktuella kostnaderna hade därför inneburit att kostnaderna för verksamheterna i allmänhetens tjänst, som anförtrotts de nederländska offentliga programföretagen, hade ökat med samma belopp. Inkluderandet av dessa kostnader skulle därför inte ändra det slutliga nettoresultatet (57).
8.4 Beslut om att inleda förfarandet och granskad period
(138)
I beslutet om att inleda förfarandet uppskattade kommissionen preliminärt överkompensationen till 110 miljoner euro. Beräkningen grundade sig på ofullständiga uppgifter om de faktiska belopp som överfördes till reserverna och nivån på de reserver som fanns för systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst i dess helhet under perioden 1992-2002. Myndigheterna hade vid den tidpunkten inte lämnat fullständiga uppgifter om enskilda programföretag.
(139)
Efter det att förfarandet inleddes mottog kommissionen uppgifter om enskilda programföretags kostnader och intäkter som är mer detaljerade än de samlade siffror som lämnades när förfarandet inleddes. De nya upplysningarna innefattar dessutom faktiska uppgifter fram till 2005 samt en prognos för 2006.
(140)
Detta beslut avser de engångsbetalningar som skedde från 1994 och omfattar perioden fram till 2005. Beträffande slutdatum begärde de nederländska myndigheterna att kommissionen även skulle beakta siffrorna från 2006. Kommissionen anser dock inte att det är lämpligt, eftersom siffrorna från 2006 endast är uppskattningar för det innevarande räkenskapsåret.
8.4.1 Bedömning av kompensationen till enskilda offentliga programföretag
(141)
Av de 19 offentliga programföretagen tycks 14 ha överkompenserats under perioden 1994-2005. Överkompensationen genererade en vinst på 32 miljoner euro som generellt har överförts till deras programreserver.
(142)
En del av överkompensationen har dock i vissa fall använts för att balansera underkompensation under perioden fram till 1994. Vissa programföretag hade en negativ programreserv i början av 1994 (58). Programföretagen fick endast registrera negativa programreserver när kostnaderna för verksamheter i allmänhetens tjänst översteg de olika formerna av stöd till sådan verksamhet. Negativa programreserver kunde med andra ord endast vara ett resultat av underkompensation av kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst.
(143)
Å andra sedan måste alla eventuella förluster från kommersiella verksamheter finansieras genom branschreserverna och fick inte påverka programreserverna. Enligt de nederländska myndigheterna har branschreserverna byggts upp med privata medel.
(144)
Det finns även fall där underkompensationen av kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst tillfälligtvis har finansierats med branschreserverna. År 1993 ”frös” de nederländska myndigheterna branschreserverna. Därefter kunde intäkter från verksamheter i allmänhetens tjänst och kommersiella verksamheter inte längre komma branschreserverna till godo. Ett undantag gjordes dock för återbetalning av betalningar från branschreserverna före 1994 för att täcka ofinansierade kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst. Enligt de nederländska myndigheterna är detta det enda tillfället då medel fortfarande tillfördes dessa reserver efter 1994 (59).
(145)
Kommissionen anser att de negativa belopp som noterats i programreserverna och de positiva variationerna i branschreserverna efter 1994 uppstod endast till följd av tidigare underkompensation av kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst. Den efterföljande balanseringen av dessa belopp skall därför betraktas som godkända kostnader för verksamheter i allmänhetens tjänst. Motsvarande belopp behöver därför inte beaktas när överkompensationen beräknas.
(146)
Som framgår i punkt 141 har överkompensationen generellt sett kommit programreserverna till godo. År 2005 beslutade PO för första gången, i enlighet med artiklarna 109a och 19a.1 h i medielagen, att de reserver som enskilda programföretag har och som överstiger 5-10 % av deras årliga budget skulle överföras till PO (60). Denna överföring skall också anses ingå i de särskilda åtgärderna och skall beaktas när kompensationens proportionalitet fastställs. Följden är att denna överföring har minskat de enskilda offentliga programföretagens totala kompensation, samtidigt som överkompensationen av PO har ökat.
(147)
Genom att för varje år mellan 1994 och 2005 dra ifrån nettokostnaden för verksamheterna i allmänhetens tjänst från det totala stödet från staten, på det sätt som beskrivs i avsnitt 8.3.2, finner kommissionen att inget av de enskilda programföretagen har mottagit offentligt stöd som överstiger 10 % av deras årliga budget. Eftersom kostnaderna för radio och TV i allmänhetens tjänst kan variera år från år kan staten ha budgetmässiga skäl att vilja minimera svängningarna i det statliga stödet och tillåta att en viss andel av den årliga överkompensationen överförs till nästkommande år. Kommissionen erkände denna princip i ärendet om det offentliga danska TV-bolaget (61).
(148)
I det ärendet fann kommissionen att sådana reserver skall ha skapats för ett bestämt ändamål och att en tidpunkt skall fastställas för deras återbetalning, dvs. att reserverna skall dras av från nästa års kompensation om överkompensation har konstaterats. Om överkompensationen uppgår till högst 10 % av den årliga kompensationens belopp är denna överkompensation förenlig med EG-fördraget och får överföras till nästa år och dras av från den kompensation som skall utgå för det året.
(149)
De nederländska myndigheterna har beslutat att varje enskilt offentligt programföretag endast får behålla en särskild reserv på högst 5-10 % av sin årliga budget (62). Mot bakgrund av det kravet beordrade PO år 2005 att 42,457 miljoner euro skulle överföras från de enskilda programföretagens reserver till PO. Myndigheterna har vidare förbundit sig att regelbundet kontrollera reserverna och se till att belopp som överstiger 10 % av den årliga kompensationen återbetalas från och med 2006 (63). Kommissionen anser därför att villkoren för att kunna godta en överkompensation är uppfyllda, under förutsättning att den inte överskrider 10 % av de offentliga programföretagens årliga budget (64).
(150)
Eftersom överkompensationen inte överstiger tröskeln på 10 % av den årliga budgeten kan den därför anses berättigad för fullgörandet av uppdraget att verka i allmänhetens tjänst. Stödet betraktas därför som förenligt med artikel 86.2 i EG-fördraget.
8.4.2 Överkompensation av PO
(151)
PO har även fått kompensation för sin roll som förvaltare och samordnare av systemet för radio och TV. PO utövar denna funktion genom en separat organisation som internt har separat redovisning. De nederländska myndigheterna har uppgett att även om NOS RTV och PO är delar en och samma juridiska person och även har sammanställd redovisning, kan de under inga omständigheter förfoga över varandras medel.
(152)
På grundval av den separata redovisningen för PO och i enlighet med den beskrivna beräkningsmetoden, kommer kommissionen till slutsatsen att PO har mottagit en överkompensation på totalt 55,908 miljoner euro, vilket inte innefattar de reserver som överfördes från enskilda programföretag 2005. Överföringen av reserverna uppgick till 42,457 miljoner euro. Om denna överföring räknas med, uppgår den totala överkompensationen av PO till 98,365 miljoner euro (55,908+42,457 miljoner euro).
Tabell 4:
Översikt över årligt stöd till PO (1994-2005), belopp × 1 miljon euro (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Totalt
Kostnader för verksamhet i allmänhetens tjänst
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Intäkter från verksamhet i allmänhetens tjänst
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Nettokostnader för verksamhet i allmänhetens tjänst
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Nettoresultat kommersiella verksamheter
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Behov av offentligt stöd
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Årliga betalningar
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Årliga betalningar från Stifo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Total årlig kompensation
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Resultat före särskilda betalningar
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Betalningar från FOR
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Betalningar från matchningsfonderna
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Betalningar från CoBo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Överföring av extra reserver
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Totalt särskilda betalningar
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Extraordinära poster
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Total över-/underkompensation
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
Kommissionen anser att överkompensationen på 98,365 miljoner euro inte är nödvändig för att verksamheten i allmänhetens tjänst skall kunna bedrivas, och den kan därför inte omfattas av undantaget från förbudet mot statligt stöd i artikel 86.2. Överkompensationen betraktas därför inte som förenligt stöd och skall i princip återkrävas från PO.
(154)
Överkompensationen tycks dock överstiga de totala betalningarna till PO för särskilda ändamål. PO har mottagit 33,870 miljoner euro som engångsbetalningar inom ramen för statens mediebudget, plus engångsöverföringen på 42,457 miljoner euro från övriga programföretag Det blir totalt 76,327 miljoner euro i betalningar inom ramen för åtgärder för särskilda ändamål. De särskilda betalningarna har dessutom genererat intäkter som måste beaktas när storleken på de stödbelopp som inte erhölls inom ramen för befintliga stödåtgärder fastställs. Återbetalningen skulle därför begränsas till 76,327 miljoner euro jämte ränta, eftersom den återstående överkompensationen beviljades genom befintligt stöd och inte kan återkrävas.
8.5 Konkurrensbegränsande beteende på de kommersiella marknaderna
(155)
Som framgår av meddelandet om radio och TV anser kommissionen att konkurrensbegränsande beteende av offentliga programföretag inte kan anses nödvändigt för att fullgöra uppdraget att verka i allmänhetens tjänst. I beslutet om att inleda ett formellt granskningsförfarande angav kommissionen följande snedvridningar på marknaden som kan uppstå.
8.5.1 Kabelsändning
(156)
I det standardavtal som programföretagen och kabeloperatörerna ingick 1985 angavs på den nederländska regeringens begäran att kabeloperatörer inte behöver betala upphovsrättsersättning när nederländska offentliga TV-program sänds. Genom att undanta upphovsrättsersättningar från kabeloperatörer kan det ifrågasättas om PO agerade som en normal marknadsaktör, eftersom det avstod från kommersiella inkomster.
(157)
De nederländska myndigheterna hävdar dock att det faktum att PO inte begär någon upphovsrättsersättning inte nödvändigtvis är oförenligt med marknadsmässigt beteende. Kommersiella programföretag kräver trots allt ingen ersättning från kabeloperatörerna för sändningen av deras program heller (66).
(158)
Kommersiella avtal mellan programföretag och kabeloperatörer kan mycket riktigt ta sig olika uttryck, särskilt med tanke på att transaktionen innefattar ett utbyte av sändningstjänster mot tillgängligt innehåll, vilket är värdefullt för båda parter. Kommissionen anser därför att det inte finns några tydliga indikationer på att PO inte har agerat marknadsmässigt eller har ökat behovet av statligt stöd genom att avstå från kommersiella intäkter.
8.5.2 Reklammarknaden
8.5.2.1 Påstådd prispress för GRP 20-49
(159)
När det formella granskningsförfarandet inleddes hade kommissionen inte tillräckliga indikationer på att STER faktiskt hade pressat priserna. De upplysningar som klagandena och de nederländska myndigheterna lämnade efter det att förfarandet inleddes måste dock bedömas.
(160)
I punkt 58 i meddelandet om radio och TV anges att offentliga programföretag kan ha skäl att hålla nere priserna för reklam för att minska konkurrenternas intäkter. Man bör dock komma ihåg att de offentliga programföretagen i Nederländerna inte bedriver någon reklamverksamhet direkt, utan att denna verksamhet bedrivs av en separat organisation kallad STER. STER:s uppdrag är att utnyttja den tillgängliga reklamtiden på ett sådant sätt att största möjliga bidrag kan ges till de offentliga programföretagens centrala finansiering. STER fungerar som en mellanhand, vars uppdrag är att maximera vinsten från försäljningen av de offentliga programföretagens reklamtid. Som redan nämnts i punkt 17, överför STER reklamintäkterna direkt till mediebudgeten.
(161)
Om STER pressade priserna skulle detta visa sig på något eller samtliga av följande sätt: lägre priser hos STER i förhållande till konkurrenterna, högre marknadsandel för STER och lägre intäkter för STER.
(162)
För det första, som kommissionen också anförde i beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet, skulle en jämförelse mellan de offentliga och privata reklamförsäljningsföretagens priser ge en god uppskattning av de kriterier som anges i punkt 58 i meddelandet om radio och TV.
(163)
I en prisjämförelse är tittargruppen 20-49 år den mest relevanta. Som framgår av tabell 5 nedan finns olika undergrupper, vars tittare ryms i målgruppen 20-49 år.
Tabell 5:
Procentuell andel uppnådda GRP (gross rating points) för STER 2004
Mål
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Köpare 20-49
Köpare 20-49 + barn
Man 20-34
Kvinna 20-34
Uppnått
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Källa
:
skrivelse av den 27 januari 2005 från de nederländska myndigheterna.
(164)
Av tabell 5 framgår att STER främst säljer reklam för tittare. Sedan 1999 har STER:s marknadsandel inom reklam liksom den publik som de offentliga programföretagen når i målgruppen 20-49 år sjunkit. I målgruppen 20-49 år var bruttopriserna för annonsörer följande:
Tabell 6:
Bruttopriser per GRP för målgruppen 20-49 år (18.00-24.00), 1995-2005 i euro
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1 470
1 496
1 499
1 315
1 485
1 541
1 562
1 624
1 816
1 932
1 890
Kommersiella programföretag
1 337
1 314
1 366
1 399
1 438
1 637
1 667
1 675
1 753
2 055
2 087
Källa
:
skrivelse av den 23 februari 2006 från de nederländska myndigheterna.
(165)
På grundval av ovanstående uppgifter har STER:s listpriser per GRP (gross rating point) för målgruppen 20-49 bara varit något lägre än de kommersiella programföretagens listpriser. Enligt de nederländska myndigheterna ger programföretagen och STER ganska stora rabatter. De kommersiella programföretagen tycks ha beviljat väsentligt högre rabatter, framför allt från och med 1998. Dessa rabatter framgår nedan.
Tabell 7:
Faktiska rabatter som beviljats 1994-2005 i %
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kommersiella programföretag
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Källa
:
skrivelse av den 24 februari 2006 från de nederländska myndigheterna.
(166)
Trots att STER har en mindre attraktiv publik än de kommersiella programföretagen - selektiviteten är låg varför möjligheterna att erbjuda en mycket specifik målgrupp är lägre - och har mindre publik och marknadsandel inom reklam (se tabell 9) är dess nettopriser högre än de kommersiella programföretagens.
Tabell 8:
Nettopriser per GRP för målgruppen 20-49 år (18.00-24.00), 1995-2005 i euro
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kommersiella programföretag
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
Av tabell 9 framgår även att det finns ett tydligt samband mellan den sjunkande publikandelen och reklamandelen för radio och TV i allmänhetens tjänst. Det finns inget som tyder på att STER ökar sin marknadsandel på grund av eventuell prisdumpning eller åtminstone behåller sin marknadsandel trots att publikandelen för deras programföretagskunder sjunker. Tvärtom tappar STER marknadsandelar inom reklam i samma takt som de offentliga programföretagen tappar publik.
Tabell 9:
Publikandel och marknadsandel inom reklam
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Kommersiella programföretag Tittare
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kommersiella programföretag Reklam
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Offentliga programföretag Tittare
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Offentliga programföretag Reklam
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Källa
:
skrivelse av den 3 februari 2006 från de nederländska myndigheterna.
(168)
Det finns vidare ingenting som tyder på att STER förlorar reklamintäkter för att öka sin marknadsandel.
Diagram 1:
Utveckling brutto- och nettointäkter
(169)
Av tabell 7 och diagram 1 framgår att STER har gett betydande rabatter. Av diagram 1 framgår också att nettointäkterna från reklam förblivit relativt konstanta, trots dessa rabatter. Bruket av rabatter har inte påverkat intäkterna i någon större omfattning.
(170)
Inga av de faktorer som normalt åtföljer prispressande beteende - dvs. lägre priser, ökad marknadsandel och tillfälligt intäktsbortfall - tycks därför ha förekommit på den nederländska reklammarknaden. Återigen bör det understrykas att STER är ett företag som är oberoende av de offentliga programföretag vars intäkter går direkt in i mediebudgeten. Kommissionen måste därför konstatera att det inte finns något som tyder på att STER har pressat priserna i en omfattning som leder till ett otillbörligt intäktsbortfall som har ökat behovet av ytterligare statligt stöd till systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst.
8.5.2.2 Riktmärke för reklampriser
(171)
SBS Broadcasting BV hävdade att enbart en prisjämförelse mellan de priser för GRP 20-49 som betalas till STER eller till IP och/eller SBS inte kan utgöra ett exklusivt kriterium för att fastställa om STER pressar priset eller inte.
(172)
SBS uppger också att annonsörerna för det första är villiga att betala mer för GRP 20-49 som tillhandahålls av STER eftersom det även når personer utanför målgruppen. Dessutom är faktiskt STER:s priser för GRP 13+ (kategorin tonåringar) för faktiskt resultat väsentligt lägre än de kommersiella konkurrenternas priser för GRP 13+. Detta har kommissionen framfört till de nederländska myndigheterna (67).
(173)
När det gäller den första frågan bör det från första början klargöras att annonsföretagen vill nå en målgrupp när de gör reklam för sina produkter. Tittare som inte ingår i målgruppen saknar betydelse. Ett av kriterierna när man köper reklamtid är målpublikens selektivitet. Om reklamutrymmet inte är selektivt, dvs. om ”spillet” (reklam som når personer utanför målgruppen) är stort, blir reklamutrymmet mindre intressant. Eftersom den reklam STER säljer har låg selektivitet - den tittargrupp som attraheras är bred - är det enligt de nederländska myndigheterna faktiskt svårt för STER att behålla sina reklamavgifter. För det andra är GRP 13+ mindre viktig än GRP 20-49. Uppgifterna i tabell 5 visar den relativt lilla betydelsen av GRP 13+ och visar tydligt att GRP 13+ inte är avgörande vid en prisjämförelse. Som de nederländska myndigheterna har påpekat är GRP 20-49 betydligt viktigare. Det faktum att priset för GRP 13+ är lägre hos STER är i sig inte något bevis för att de offentliga programföretagen generellt sett pressar priserna.
8.5.2.3 Slutsats om reklam
(174)
Trots att STER har erbjudit kraftiga rabatter har följaktligen de totala reklamintäkterna inte minskat utan legat kvar på samma nivå. Efter att ha bedömt övriga argument och de nederländska myndigheternas svar finner kommissionen att det för närvarande inte finns något som visar att STER inte har försökt maximera sina reklamintäkter och att dess beteende skulle ha genererat ett ökat behov av statligt stöd.
8.5.3 Fotbollsrättigheter
(175)
När förfarandet inleddes förklarade kommissionen att det inte fanns något som tydligt pekade på att programföretagen betalade ett pris för fotbollsrättigheter som på ett strukturellt sätt översteg marknadsvärdet. Ett av skälen var att de offentliga programföretagen bjöd högre belopp under förhandlingarna än vad de kommersiella programföretagen var villiga att bjuda. CLT-UFA har klagat på att de nederländska offentliga programföretagen betalar överpriser för fotbollsrättigheter. Kommissionen svarade att den skulle utvärdera situationen ytterligare.
(176)
Den efterföljande granskningen genererade inga bevis för att de offentliga programföretagen har bjudit över de kommersiella programföretagen och att de offentliga programföretagen har förvärvat rättigheter till fotbollsevenemang i en omfattning som utestängde konkurrenterna från marknaden. Det finns nämligen exempel på viktiga fotbollsrättigheter som innehades av kommersiella programföretag under den granskade perioden (se punkt 55).
(177)
Eftersom några specifika konkurrensbegränsande förfaranden inte har kunnat konstateras i detta förfarande, kommer frågan om huruvida systemet i sig har ett tillräckligt skydd mot risken för konkurrensbegränsande beteenden att granskas i förfarande E-5/2005 om befintligt stöd.
9. SLUTSATS
(178)
Av ovannämnda skäl konstaterar kommissionen att en överkompensation av NOS, för de funktioner NOS utövar som PO, på 98,365 miljoner euro har skett, ett belopp som utbetalats i form av statligt stöd som inte kan anses förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 86.2 i EG-fördraget och som därför skall återkrävas från NOS.
(179)
Eftersom överkompensationen överskrider de totala betalningar för särskilda ändamål som skett till NOS för de funktioner NOS utövar som PO, vilka uppgår till totalt 76,327 miljoner euro, måste dock återkravet begränsas till 76,327 miljoner euro jämte ränta, eftersom den återstående överkompensationen beviljades inom ramen för en befintlig stödåtgärd och inte kan återkrävas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Det statliga stöd för särskilda ändamål som Nederländerna har beviljat NOS för de funktioner NOS utövar som PO är oförenligt med den gemensamma marknaden.
2. Det oförenliga statliga stödet för särskilda ändamål skall återkrävas från NOS. Det belopp som skall återkrävas är 76,327 miljoner euro jämte ränta.
3. Det statliga stöd för särskilda ändamål som Nederländerna har beviljat enskilda offentliga programföretag är förenligt med den gemensamma marknaden på villkor att, om sådant stöd leder till överkompensation av uppdraget att verka i allmänhetens tjänst, överskottet överförs till en reserv för särskilda ändamål som motsvarar högst 10 % av programföretagets årliga budget och förutsatt att Nederländerna regelbundet kontrollerar att denna begränsning respekteras.
Artikel 2
1. Nederländerna skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från PO återkräva det stöd som avses i artikel 1 och som olagligen redan utbetalats till stödmottagaren.
2. Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det stöd som skall återkrävas skall innefatta ränta som löper från den dag stödet stod till stödmottagarnas förfogande till den dag det har återbetalats.
3. Den ränta som skall återkrävas enligt punkt 2 skall beräknas i enlighet med förfarandena i artiklarna 9 och 11 förordning (EG) nr 794/2004 (68).
4. Nederländerna skall inom två månader från delgivningen av detta beslut ålägga den stödmottagare som avses i artikel 1 att återbetala det olagliga och oförenliga stödet jämte ränta.
Artikel 3
Nederländerna skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som redan har vidtagits och som planeras för att följa beslutet. Nederländerna skall lämna dessa uppgifter genom att använda formuläret i bilaga 1 till detta beslut. Nederländerna skall inom samma tid till kommissionen överlämna samtliga handlingar som styrker att förfarandet för återkrav har inletts mot mottagaren av det olagligen beviljade och oförenliga stödet.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna.
Utfärdat i Bryssel den 22 juni 2006.