RÅDETS DIREKTIV 2010/23/EU
af 16. marts 2010
om ændring af direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem for så vidt angår en fakultativ og midlertidig anvendelse af ordningen for omvendt betalingspligt ved levering af bestemte tjenesteydelser, som kan være udsat for svig
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 113,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter en særlig lovgivningsprocedure, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 2006/112/EF (3) fastsætter, at momsen påhviler den afgiftspligtige person, som foretager transaktioner, der involverer en afgiftspligtig levering af varer eller tjenesteydelser. I forbindelse med grænseoverskridende transaktioner og for bestemte indenlandske sektorer, der er forbundet med høj risiko, såsom bygge- og anlægssektoren eller affaldssektoren, påtænkes det imidlertid at overføre momspligten til den person, der modtager leveringen.
(2)
Da momssvig er meget alvorligt, bør medlemsstaterne have mulighed for at anvende en ordning midlertidigt, hvorved momspligten overføres til den person, hvortil kvoter til udledning af drivhusgasser, som defineret i artikel 3 i direktiv 2003/87/EF (4), og andre enheder, som kan benyttes med henblik på overholdelse af nævnte direktiv, overdrages.
(3)
Indførelsen af en sådan ordning, der er målrettet mod disse tjenesteydelser, som ud fra de seneste erfaringer er særligt udsatte for svig, men ikke anvendes generelt, bør ikke have en negativ indvirkning på de grundlæggende principper i momsordningen, såsom betaling i flere led.
(4)
Medlemsstaterne bør forelægge en evalueringsrapport om anvendelsen af ordningen for at gøre det muligt at foretage en vurdering af ordningens effektivitet.
(5)
For at der kan foretages en gennemskuelig vurdering af ordningens virkning på svigagtig adfærd, bør medlemsstaternes evalueringsrapporter baseres på forud fastsatte kriterier, som medlemsstaterne fastlægger. Sådanne evalueringer bør indeholde en klar vurdering af omfanget af svig før og efter anvendelsen af ordningen og af efterfølgende ændringer i tendenserne for svigagtig adfærd, herunder ved levering af andre tjenesteydelser. Rapporten bør også evaluere overholdelsesomkostningerne for de afgiftspligtige personer.
(6)
Enhver medlemsstat, der har konstateret en ændring i tendenserne for svigagtig adfærd på dens område i forbindelse med de tjenesteydelser, der er omhandlet i dette direktiv, bør indgive en rapport herom.
(7)
For at give alle medlemsstaterne mulighed for at anvende en sådan ordning er det nødvendigt at foretage en specifik ændring af direktiv 2006/112/EF.
(8)
Målet for dette direktiv, nemlig at sætte ind over for momssvig ved hjælp af en midlertidig foranstaltning, som afviger fra de eksisterende EU-regler, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(9)
Direktiv 2006/112/EF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
I direktiv 2006/112/EF indsættes følgende artikel:
»Artikel 199a
1. Medlemsstaterne kan indtil den 30. juni 2015 og for en periode på mindst to år fastsætte, at den afgiftspligtige person er modtageren i følgende transaktioner:
a)
overdragelse af kvoter til udledning af drivhusgasser som defineret i artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet (5), som kan overdrages i henhold til artikel 12 i nævnte direktiv
b)
overdragelse af andre enheder, som driftsledere kan benytte med henblik på overholdelse af nævnte direktiv.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om anvendelsen af den i stk. 1 omhandlede ordning i forbindelse med indførelsen af ordningen og forsyner Kommissionen med følgende oplysninger:
a)
en angivelse af anvendelsesområdet for den foranstaltning, der gennemfører ordningen, og en udførlig beskrivelse af de ledsagende foranstaltninger, herunder enhver indberetningsforpligtelse for afgiftspligtige personer og enhver kontrolforanstaltning
b)
evalueringskriterier, der gør det muligt at sammenligne svigagtig adfærd i forbindelse med de tjenesteydelser, der er anført i stk. 1, før og efter anvendelsen af ordningen, svigagtig adfærd i forbindelse med andre tjenesteydelser før og efter anvendelsen af ordningen samt enhver stigning i andre typer af svigagtig adfærd før og efter anvendelsen af ordningen
c)
begyndelsestidspunktet og den periode, som den foranstaltning, der gennemfører ordningen, skal gælde for.
3. De medlemsstater, der anvender den i stk. 1 omhandlede ordning, indgiver på grundlag af evalueringskriterierne i stk. 2, litra b), en rapport til Kommissionen senest den 30. juni 2014. Rapporten skal klart angive, hvilke oplysninger der skal behandles fortroligt, og hvilke oplysninger der kan offentliggøres.
Rapporten skal indeholde en udførlig vurdering af den samlede virkning og effektivitet af foranstaltningen, navnlig for så vidt angår:
a)
indvirkningen på svigagtig adfærd i forbindelse med levering af de tjenesteydelser, der er omfattet af foranstaltningen
b)
en eventuel ændring af den svigagtige adfærd til at omfatte varer eller andre tjenesteydelser
c)
overholdelsesomkostningerne for de afgiftspligtige personer som følge af foranstaltningen.
4. Enhver medlemsstat, der efter denne artikels ikrafttræden har konstateret en ændring i tendenserne for svigagtig adfærd på deres område i forbindelse med de i stk. 1 anførte tjenesteydelser, skal indgive en rapport herom til Kommissionen senest den 30. juni 2014.
Artikel 2
De medlemsstater, der vælger at anvende den i artikel 199a, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF omhandlede ordning, underretter Kommissionen om bestemmelserne i den foranstaltning, der gennemfører ordningen, når ordningen begynder.
Artikel 3
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Direktivet anvendes indtil den 30. juni 2015.
Artikel 5
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Artikel 6
Dette direktiv offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. marts 2010.
SMĚRNICE RADY 2010/23/EU
ze dne 16. března 2010,
kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o volitelné a dočasné používání mechanismu přenesení daňové povinnosti ve vztahu k poskytnutí některých služeb s vysokým rizikem podvodů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2006/112/ES (3) stanoví, že daň z přidané hodnoty (DPH) je povinna odvést každá osoba povinná k dani uskutečňující plnění zahrnující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby. V případě přeshraničních plnění a některých domácích vysoce rizikových odvětví, jako je stavebnictví či oblast odpadů, se však předpokládá přenesení povinnosti odvést daň na osobu, které je dodáno zboží nebo poskytnuta služba.
(2)
Vzhledem k závažnosti podvodů v oblasti DPH by členským státům mělo být povoleno dočasně používat mechanismus, kterým se povinnost odvést daň přesouvá na osobu, na niž se převádějí povolenky na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice 2003/87/ES (4) a další jednotky, které lze použít pro plnění požadavků uvedené směrnice.
(3)
Zavedení takového mechanismu, který se nepoužívá obecně, ale je zaměřen na tyto služby, u nichž podle nedávných zkušeností existuje zvláště vysoké riziko podvodů, by nemělo nepříznivě ovlivnit základní principy systému DPH, jako jsou dělené platby.
(4)
Členské státy by měly vypracovat hodnotící zprávu o používání mechanismu, aby bylo možné posoudit jeho účinnost.
(5)
V zájmu transparentnosti posouzení účinku používání mechanismu na podvodná jednání by hodnotící zprávy členských států měly vycházet z kritérií předem stanovených členskými státy. Ve všech takových hodnoceních by měla být jasně posouzena míra podvodů před zavedením a po zavedení mechanismu a veškeré následné změny trendů v podvodných jednáních, včetně poskytování jiných služeb. Příslušná zpráva by rovněž měla vyhodnotit náklady na dodržování předpisů vznikající osobám povinným k dani.
(6)
Každý členský stát, který na svém území zjistí změnu trendů podvodných jednání, pokud jde o služby podle této směrnice, by měl vypracovat v tomto směru zprávu.
(7)
Aby bylo používání uvedeného mechanismu umožněno všem členským státům, je nutné přijmout zvláštní změnu směrnice 2006/112/ES.
(8)
Jelikož cíle této směrnice, totiž řešení podvodů v oblasti DPH prostřednictvím dočasného opatření, které se odchyluje od stávajících pravidel Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(9)
Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 2006/112/ES se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 199a
1. Členské státy mohou do 30. června 2015 na dobu alespoň dvou let stanovit, že osobou povinnou odvést daň je osoba povinná k dani, jíž je poskytnuta některá z těchto služeb:
a)
převod povolenek na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (5), které jsou převoditelné v souladu s článkem 12 uvedené směrnice,
b)
převod jiných jednotek, které mohou provozovatelé používat pro plnění požadavků téže směrnice.
2. Členské státy uvědomí Komisi o používání mechanismu uvedeného v odstavci 1 v době zavedení tohoto mechanismu, přičemž Komisi poskytnou tyto informace:
a)
prohlášení o oblasti působnosti opatření, kterým se mechanismus zavádí, a podrobný popis doprovodných opatření, včetně veškerých ohlašovacích povinností uložených osobám povinným k dani a jakýchkoli kontrolních opatření;
b)
hodnotící kritéria umožňující srovnání podvodných jednání ve vztahu ke službám uvedeným v odstavci 1 před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, srovnání podvodných jednání ve vztahu k jiným službám před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, jakož i posouzení případného nárůstu jiných druhů podvodných jednání po zavedení mechanismu oproti době před jeho zavedením;
c)
datum začátku používání opatření, kterým se mechanismus zavádí, a dobu, po kterou se bude používat.
3. Členské státy používající mechanismus uvedený v odstavci 1 podají Komisi do 30. června 2014 zprávu založenou na hodnotících kritériích uvedených v odst. 2 písm. b). V této zprávě se jasně uvede, které informace se mají pokládat za důvěrné a které informace mohou být zveřejněny.
Zpráva obsahuje podrobné posouzení celkové účinnosti a účelnosti opatření, zejména pokud jde o
a)
dopad na podvodná jednání týkající se poskytnutí služeb, na které se opatření vztahuje;
b)
možný přesun podvodných jednání na zboží nebo na jiné služby;
c)
náklady na dodržování předpisů vznikající v důsledku opatření osobám povinným k dani.
4. Každý členský stát, který po vstupu tohoto článku v platnost zjistí změnu trendů podvodných jednání na svém území, pokud jde o služby uvedené v odstavci 1, předloží v tomto směru do 30. června 2014 zprávu Komisi.
Článek 2
Členské státy, které se rozhodnou používat mechanismus uvedený v čl. 199a odst. 1 směrnice 2006/112/ES, sdělí Komisi ustanovení příslušného opatření, kterým se mechanismus zavádí, v okamžiku zahájení používání tohoto mechanismu.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice se použije do 30. června 2015.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Článek 6
Tato směrnice bude vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 16. března 2010.