RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 405/2011
af 19. april 2011
om indførelse af en endelig udligningstold og om endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 15, stk. 1,
under henvisning til forslag forelagt af Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EU) nr. 1261/2010 (2) (»forordningen om midlertidig told«) indførte Kommissionen en midlertidig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien.
(2)
Proceduren blev indledt, efter at Federation of Iron and Steel Industries (Eurofer) (»klageren«) den 15. februar 2010 havde indgivet en klage på vegne af producenter, der tegner sig for størstedelen, i dette tilfælde over 25 %, af den samlede EU-produktion af visse stænger af rustfrit stål.
(3)
Som anført i betragtning 23 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af subsidiering og skade perioden fra den 1. april 2009 til den 31. marts 2010 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra 2007 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
1.2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det blev besluttet at indføre midlertidige udligningsforanstaltninger (»den foreløbige fremlæggelse«), indgav en række interesserede parter skriftlige redegørelser, hvori de tilkendegav deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede om det, fik også lejlighed til at blive hørt. Kommissionen fortsatte med at indhente alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen. De berørte parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
(5)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien og endelig opkrævning af de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.
1.3. Parter, som er berørt af proceduren
(6)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende de parter, der er berørt af proceduren, bekræftes konklusionerne i betragtning 5-22 i forordningen om midlertidig told.
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Den pågældende vare
(7)
Der mindes om, jf. betragtning 24 i forordningen om midlertidig told, at »den pågældende vare« var stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, med oprindelse i Indien og i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89.
(8)
En af de eksporterende producenter i Indien hævdede, at stænger af rustfrit stål med et cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mindre, men en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, bør udelukkes fra undersøgelsen, fordi de ikke er omfattet af varedækningen.
(9)
Denne påstand blev afvist, fordi der i varedækningen ikke henvises til tolerancer. Varekontrolnummeret i spørgeskemaet omfatter ganske vist en rubrik for tolerancer, der er begrænset til tolerancebredden H6 til H11, men denne er kun medtaget af hensyn til sammenligningen og har ingen bindende virkninger for den vare, der er genstand for undersøgelsen. Det konkluderes derfor, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, ikke bør udelukkes.
(10)
Det bør bemærkes, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, blev taget i betragtning ved beregningen af den foreløbige subsidiemargen og skadestærskel.
2.2. Samme vare
(11)
Da der ikke er fremsat nogen bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes konklusionen i betragtning 25 i forordningen om midlertidig told.
3. SUBSIDIERING
3.1. Indledning
(12)
I betragtning 26 i forordningen om midlertidig told henvises der til følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
a)
Duty Entitlement Passbook Scheme (toldgodtgørelsesordning)
b)
Advance Authorisation Scheme (forhåndstilladelsesordning)
c)
Export Promotion Capital Goods Scheme (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
d)
Export Oriented Units Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder)
e)
Export Credit Scheme (eksportkreditordning).
(13)
EU-erhvervsgrenen spurgte, om Kommissionen havde undladt at tage hensyn til en række subsidieringsordninger og som følge heraf undervurderede de subsidier, som det var blevet konstateret, at de indiske producenter modtog.
(14)
Som svar herpå skal det bemærkes, at klagen omfattede et stort antal nationale og lokale ordninger, som blev medtaget i det spørgeskema, der blev sendt til de eksporterende producenter i Indien, og undersøgt af Kommissionen. Kun for de i betragtning 12 omhandlede ordninger blev det dog konstateret, at de undersøgte eksporterende producenter, der indgik i stikprøven, havde modtaget subsidier.
(15)
EU-erhvervsgrenen hævdede ligeledes, at Kommissionens resultater er i modstrid med resultaterne af en procedure vedrørende udligningstold på eksporten af visse stålvarer fra Indien, som det amerikanske handelsministerium havde foretaget, og hvor der var blevet konstateret langt højere subsidier. Det bør dog bemærkes, at disse resultater vedrører en anden vare og dækker en anden undersøgelsesperiode. Derfor afvises denne påstand.
(16)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger, bekræftes betragtning 26-28 i forordningen om midlertidig told.
3.2. Duty Entitlement Passbook Scheme (»DEPBS«) (toldgodtgørelsesordning)
(17)
En række parter hævdede, at DEPBS ikke bør betragtes som et udligningsberettiget subsidie, da formålet med ordningen er at udligne tolden på import. Som det fremgår af betragtning 38 i forordningen om midlertidig told, kan denne ordning ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da den ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de faktisk anvendte råvarer. Desuden findes der ingen ordning eller procedure, der skal fastslå, hvilke råvarer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om betaling af for høje importafgifter, jf. grundforordningens bilag I, punkt i), og bilag II og III. Endelig er en eksportør berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om den pågældende overhovedet importerer råvarer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise import af noget råmateriale. Selv eksportører, der køber alle deres råvarer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råvarer, er således stadig berettiget til fordelene ved DEPBS. Disse påstande afvises derfor.
(18)
En af parterne hævdede, at i tilfælde af salg af DEPB-licensen lå den faktiske salgspris under licensens værdi, og fordelen var derfor mindre. I den forbindelse skal det bemærkes, at fordelen under denne ordning blev beregnet på grundlag af størrelsen af den kredit, der ydes under licensen, uanset om licensen blev anvendt til udligning af tolden på import, eller om licensen rent faktisk blev solgt. Det konkluderes, at et eventuelt salg af en licens til en pris, der ligger under den pålydende værdi, er en rent forretningsmæssig beslutning, som ikke ændrer ved størrelsen af den fordel, der ydes under denne ordning. Denne påstand afvises derfor.
(19)
Desuden hævdede en anden part, at selv hvis DEPBS blev betragtet som udligningsberettiget, burde fordelen under denne ordning ikke baseres på eksportværdien, men snarere den faktiske brug af DEPB-licensen. I den forbindelse bør der mindes om, at i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 beregnedes det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det blev konstateret, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at de indiske myndigheder giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, som ydes for den pågældende eksporttransaktion, har de indiske myndigheder ingen beføjelser med hensyn til at indrømme subsidiet. Når en virksomhed ved, at den vil modtage et subsidie under DEPBS, er virksomheden gunstigere stillet, fordi den kan tilbyde lavere priser på grund af subsidierne. Det er imidlertid eksporttidspunktet og ikke den efterfølgende anvendelse, der er afgørende for at fastslå, at der er indrømmet en fordel, fordi en eksportør med sådanne rettigheder allerede er bedre stillet finansielt set. Denne påstand afvises derfor.
(20)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 29-41 i forordningen om midlertidig told.
3.3. Advance Authorisation Scheme (»AAS«) (forhåndstilladelsesordningen)
(21)
En af parterne hævdede, at AAS burde betragtes som en toldgodtgørelsesordning, fordi de importerede materialer anvendes til produktion af varer, som eksporteres. Som svar på denne påstand blev det i grundforordningens betragtning 54 forklaret, at den underordning, der blev benyttet i den aktuelle sag, ikke kan betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke reglerne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). De indiske myndigheder anvendte ikke en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev brugt råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Det konkluderes også, at standard input-/outputnormerne (SION-normerne) for den pågældende vare ikke var tilstrækkeligt præcise, og at SION-normerne ikke i sig selv kan anses for at være et system til verifikation af det faktiske forbrug, fordi disse standardnormer er udformet således, at de indiske myndigheder ikke med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råvarer der er forbrugt i produktionen til eksport. De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råvarer, selv om det normalt er nødvendigt, når der ikke findes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3). Underordningen er derfor udligningsberettiget, og påstanden afvises.
(22)
Hvad angår beregningen af subsidiebeløbet og i modstrid med en af parternes påstande, skulle AAS-fordele, der indrømmes andre varer end den pågældende vare, tages i betragtning ved fastsættelsen af den udligningsberettigede fordels størrelse. Der er ingen forpligtelse under AAS, der begrænser brugen af fordelen til toldfri import af råvarer knyttet til en bestemt vare. Den pågældende vare kan derfor drage fordel af alle de AAS-fordele, der indrømmes.
(23)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 42-58 i forordningen om midlertidig told.
3.4. Export Promotion Capital Goods Scheme (»EPCGS«) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
(24)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionen i betragtning 59 i forordningen om midlertidig told.
3.5. Export Oriented Units Scheme (»EOUS«) (ordning for eksportorienterede virksomheder)
(25)
Før en række bemærkninger fra virksomheden i stikprøven, som havde status som EOU, behandles, bør der mindes om, at det er en afgørende forpligtelse for en EOU-virksomhed, jf. FT-policy 2004-2009 og FT-policy 2009-2014, at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, dvs. den samlede værdi af eksporten skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer i en referenceperiode (på fem år). I princippet kan alle virksomheder, der forpligter sig til at eksportere hele deres produktion af varer og tjenesteydelser, etableres under EOUS.
(26)
Til gengæld er eksportorienterede virksomheder berettiget til de i grundforordningens betragtning 66 omhandlede fordele. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a). Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. kapitel 6.1 i FT-policy 2009-2014.
(27)
En EOU-virksomheds fordele er alle retligt betingede af eksportresultater. EOUS kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i grundforordningens bilag I, punkt H), og bilag II, nr. i), (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse).
(28)
Det er desuden ikke blevet bekræftet, at de indiske myndigheder har en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt told- eller omsætningsafgiftsfri råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4, samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Hensigten med den indførte kontrolordning er at overvåge forpligtelsen til at opnå nettoindtjening i udenlandsk valuta og ikke forbruget af import i forbindelse med fremstilling af eksportvarer.
(29)
Ifølge den part, som har status som EOU-virksomhed, kan en fordel kun være udligningsberettiget, hvis følgende to betingelser er opfyldt: i) der findes ikke noget kontrolsystem, og ii) der er ikke tale om eftergivelse af for store beløb. Som svar herpå skal det fremhæves, at det er af afgørende betydning, at de indiske myndigheder påviser, at de har oprettet et effektivt kontrolsystem, som gør det muligt at fastslå, hvilke og hvor mange råvarer der forbruges i produktionsprocessen. Fraværet af et effektivt kontrolsystem vil blive behandlet yderligere nedenfor. Spørgsmålet vedrørende eftergivelse af for store beløb er kun relevant i tilfælde, hvor det er blevet fastslået, at ordningen - i dette tilfælde EOUS - er en autoriseret toldgodtgørelsesordning, som opfylder kravene i grundforordningens bilag I, II og III. Som forklaret ovenfor i betragtning 27 kan EOUS ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii).
(30)
Denne part understregede desuden, at EOUS har karakter af en automatisk ordning, som muliggør toldfri import af råvarer med henblik på eksport af færdigvarer. Den pågældende part hævdede, at EOUS kan sidestilles med den særlige toldprocedure, der kaldes proceduren for aktiv forædling, og ikke toldgodtgørelse. Denne part hævdede, at uanset om disse to ordninger teoretisk set giver det samme resultat (eksport af varer indeholdende råvarer, for hvilke der ikke opkræves told ved import), er der betydelige forskelle mellem dem. Til støtte for påstanden hævdede den pågældende part, at eksportøren under en toldgodtgørelsesordning kan gøre krav på en godtgørelse for told på råvarer, der indgår i færdigvarerne. Under proceduren for aktiv forædling er eksportøren fritaget for importtold, men er retligt forpligtet til at betale told på færdigvarer, der sælges på hjemmemarkedet. Den pågældende part hævdede, at der ikke kan være tale om eftergivelse af for store beløb under sidstnævnte ordning.
(31)
Som svar herpå skal det først og fremmest bemærkes, at det kun kan fastslås, om der har været tale om eftergivelse af for store beløb, hvis der findes en kontrolordning for overvågning af forbruget af importvarer set i forhold til produktionen af eksportvarer. Hvad angår den pågældende parts påstand om, at EOU ikke er en toldgodtgørelsesordning, skal det bemærkes, at det af fodnote 2 til grundforordningens bilag I klart fremgår, at »eftergivelse eller godtgørelse« i grundforordningen omfatter hel eller delvis fritagelse for eller udsættelse af importafgifter. Det bør stå klart, at den grundlæggende tanke bag toldgodtgørelses- eller fritagelsesordninger er den samme, dvs. at importtold på import af råvarer enten ikke skal betales eller godtgøres, såfremt de pågældende råvarer anvendes til fremstilling af varer, som efterfølgende eksporteres. Sluttelig bør det stå klart, at EOUS skal opfylde kravene i grundforordningens bilag I, II og III, hvis det skal fastslås, om ordningen kan betragtes som en autoriseret toldgodtgørelsesordning.
(32)
Den pågældende part hævdede endvidere, at en EOU-virksomhed er underkastet et effektivt kontrolsystem og yderligere kontroltiltag i forbindelse med både eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede, at det ikke blot var relevant at tage udenrigshandelspolitikken og procedurehåndbogen, som fastsætter love og procedurer for EOU, i betragtning. Det bør også undersøges, om der findes et rimeligt og effektiv kontrolsystem i medfør af andre indiske love og bestemmelser. Til støtte for sin påstand hævdede den pågældende part, at han i henhold til Section 6.10.1 i procedurehåndbogen er forpligtet til at føre korrekte regnskaber og indsende kvartals- og årsrapporter med en digital signatur om udviklingen med hensyn til import, indkøb på hjemmemarkedet, eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede endvidere, at han i henhold til Central Excise Act, 1944, i forbindelse med hjemmemarkedssalg er retligt forpligtet til udstede en momsfaktura med en klar angivelse af bl.a. de afgifter, der skal betales. Central Excise Act fastlægger også de månedlige krav, som indebærer, at den pågældende part skal forelægge myndighederne alle oplysninger om sit hjemmemarkedssalg. I henhold til Companies Act, 1956, og de relevante regnskabsstandarder er den pågældende part retligt forpligtet til at forelægge detaljerede oplysninger om import og indkøb på hjemmemarkedet samt eksport og hjemmemarkedssalg i sine reviderede regnskaber.
(33)
Som svar herpå gøres der opmærksom på, at der ikke sættes spørgsmålstegn ved, at Companies Act muligvis fastlægger rammerne for regnskabsstandarder i Indien. Når det vurderes, om EOU er udligningsberettiget, er det relevante spørgsmål dog, om de indiske myndigheder har oprettet en ordning, som kan bekræfte, om og i hvilket omfang der blev forbrugt told- og afgiftsfrie råvarer i produktionen af de eksporterede varer.
(34)
Kravene under Central Excise Act har et helt andet formål, nemlig at sikre, at de relevante afgifter betales i tilfælde af salg på hjemmemarkedet i Indien. Brugen af toldfrit importerede varer kontrolleres ikke, og forbindelsen mellem toldfrie råvarer og produktionen af færdige varer kontrolleres ikke, og der er således ikke tale om en toldgodtgørelsesordning.
(35)
For så vidt angår yderligere kontroltiltag skal det erindres, at en EOU-virksomhed ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. grundforordningens betragtning 69. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger værdien af råmaterialerne til eksportproduktion.
(36)
Efter grundige overvejelser vedrørende denne parts bemærkninger blev det således bekræftet, at de indiske myndigheder ikke har nogen kontrolordning eller -procedure til effektivt at kontrollere, hvorvidt og i givet fald i hvilke mængder der blev brugt told- og/eller omsætningsafgiftsfrie råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2)). De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når der ikke fandtes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5), og bilag III, del II, punkt 3)). Endvidere forelagde de indiske myndigheder ingen beviser for, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb.
(37)
Den pågældende part hævdede, at Kommissionen ved beregningen af subsidiet burde have taget hensyn til den told, der var blevet betalt på hjemmemarkedssalget af færdigvarer. Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at selv om formålet med et etablere en EOU-virksomhed er at opnå nettoindtjening på udenlandsk valuta, har EOU-virksomheden mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Under EOUS vil varerne blive behandlet som importerede varer, selv om der blot skal betales en præferencetold på 50 %. En EOU-virksomhed er som sådan ikke i en anden situation end de virksomheder, der opererer på hjemmemarkedet, dvs. den gældende told/afgift skal betales på indkøbte varer. I den forbindelse bør det være klart, at de indiske myndigheders beslutning om at beskatte varer til forbrug på hjemmemarkedet ikke betyder, at en EOU-virksomheds fritagelse for importafgifter og omsætningsafgifter ikke er en fordel, for så vidt angår eksportsalget af den pågældende vare. Desuden har salget på hjemmemarkedet ingen indvirkning på den mere generelle vurdering af, om der findes en passende kontrolordning.
(38)
Den pågældende part hævdede også, at Kommissionen bruger en forkert nævner ved beregningen af subsidiebeløbet. Parten hævdede, at den korrekte nævner er hele salgsomsætningen og ikke omsætningen fra eksportsalget. Denne påstand måtte afvises. Det subsidiebeløb (tælleren), der er blevet beregnet under ordningen, er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt på den samlede eksportomsætning i UP som passende nævner, fordi subsidiet er betinget af eksportresultater. En EOU-virksomheds mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet ændrer ikke ved, at EOUS helt klart har eksport som mål.
(39)
Sluttelig hævdede den pågældende part, at den fordel, som virksomheden opnår, bør svare til de kreditomkostninger, som de indiske myndigheder gav afkald på mellem tidspunktet for import af råvarerne og tidspunktet for eksport fra Indien af de færdige stænger af rustfrit stål. Til støtte for sin påstand henviste den pågældende part til de foreløbige resultater af en antisubsidieundersøgelse/undersøgelse vedrørende en ny eksportør, som det amerikanske handelsministerium har foretaget for nylig, og hvoraf det fremgik, at ikke betalt told blev betragtet som et rentefrit lån, som virksomheden ydes på importtidspunktet. Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen ikke er bundet af de beregningsmetoder, der anvendes af det amerikanske handelsministerium, men af grundforordningens bestemmelser. I dette tilfælde er der redegjort for beregningsmetoden i betragtning 75 og 76 i forordningen om midlertidig told. Under alle omstændigheder ville dette argument kun kunne bruges, hvis der blot var tale om udsættelse (fodnote 3 til grundforordningens bilag I) og ikke toldfritagelse som i dette tilfælde.
(40)
På grundlag af ovenstående bekræftes betragtning 60-77 i forordningen om midlertidig told.
3.6. Export Credit Scheme (»ECS«) (eksportkreditordning)
(41)
En af parterne medgav, at han havde modtaget en præferentiel kredit for sin eksport, men hævdede, at denne sats var betydeligt højere end de fremherskende kreditsatser i Unionen og derfor ikke burde betragtes som en fordel.
(42)
Som svar herpå bør det bemærkes, at subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, som blev betalt for eksportkreditter, og den rente, der skulle have været betalt for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der blev anvendt af den pågældende virksomhed i Indien. I dette tilfælde blev et benchmark på hjemmemarkedet anvendt til beregning af subsidiebeløbet. Denne påstand afvises derfor.
(43)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 78-86 i forordningen om midlertidig told.
3.7. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(44)
I overensstemmelse med grundforordningen ligger de udligningsberettigede subsidiebeløb på mellem 3,3 % og 4,3 %, udtrykt i værdi. Da de ligger på samme niveau som i betragtning 87 i forordningen om midlertidig told, bekræftes den betragtning hermed.
ORDNING→
DEPBS (3)
AAS (3)
EOU (3)
ECS (3)
I alt
VIRKSOMHED
Chandan Steel Ltd.
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus group
2,6 % til 3,4 %
0 til 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
4,3 %
(45)
Metoden til fastsættelse af subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, som ikke indgår i stikprøven, fremgår af betragtning 88 i forordningen om midlertidig told. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 3, udgør subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, 4,0 %, hvilket beregnedes på grundlag af den vejede gennemsnitlige subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder i stikprøven. Derfor bekræftes konklusionerne betragtning 88 i forordningen om midlertidig told.
(46)
Grundlaget for fastsættelse af den landsdækkende subsidiemargen fremgår af betragtning 89 i forordningen om midlertidig told. Da der ikke blev fremsat bemærkninger hertil, bekræftes konklusionerne i betragtning 89 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-ERHVERVSGRENEN
(47)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenen, bekræftes konklusionerne i betragtning 90-93 i forordningen om midlertidig told.
5. SKADE
(48)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende skade, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-122 i forordningen om midlertidig told.
6. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(49)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende årsagssammenhæng, bekræftes konklusionerne i betragtning 123-136 i forordningen om midlertidig told.
7. UNIONENS INTERESSER
(50)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftes konklusionerne i betragtning 137-148 i forordningen om midlertidig told.
8. ENDELIGE UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
8.1. Skadestærskel
(51)
En af parterne hævdede, at den gennemsnitlige fortjenstmargen før skat på 9,5 %, som var baseret på situationen i 2007 og blev anvendt til beregning af den ikke skadevoldende pris med henblik på fastsættelsen af skadesmargenen, ikke var repræsentativ for erhvervsgrenens fortjenstmargen før skat på lang sigt. Det blev påstået, at det år, som tjente som grundlag for beregning af denne fortjeneste, var et usædvanligt år, og at 2005-2006 ville være mere repræsentative, da disse år var normale regnskabsår med fortjenstmargener på mellem 4 og 6 %.
(52)
Den målfortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, var baseret på den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, som EU-producenterne i stikprøven havde opnået i 2007. Dette år blev anset for at være det mest repræsentative år, hvor EU-producenterne ikke led under skadevoldende subsidiering. Påstanden afvises derfor, og den fortjenstmargen, der blev anvendt i den midlertidige fase, bekræftes.
(53)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen bekræftes konklusionerne i betragtning 149-153 i forordningen om midlertidig told.
8.2. Konklusion om skadestærskel
(54)
Den metode, der anvendes i forordningen om midlertidig told, bekræftes.
8.3. Toldens størrelse
(55)
På baggrund af ovenstående og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 1, bør der indføres en endelig udligningstold på et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der er forårsaget af den subsidierede import, men som ikke overstiger den konstaterede subsidiemargen.
(56)
Udligningstolden blev således fastlagt ved at sammenligne skadestærsklerne og subsidiemargenerne. Udligningstolden bør derfor være som følger:
Virksomhed
Subsidiemargen
Skadesmargen
Udligningstold
Chandan Steel Ltd.
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus group
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Alle andre virksomheder
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
De individuelle udligningstoldsatser i denne forordning er fastlagt på grundlag af resultaterne af denne undersøgelse. De afspejler således den situation, der konstateredes i forbindelse med undersøgelsen vedrørende ovennævnte virksomheder. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre virksomheder«) udelukkende anvendelse på import af varer med oprindelse i Indien og fremstillet af virksomhederne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importvarer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder forretningsmæssigt forbundne enheder til de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
(58)
Alle anmodninger om anvendelse af en individuel udligningstoldsats for virksomheder (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) bør omgående indgives til Kommissionen (5) med alle relevante oplysninger, især om ændringer i virksomhedens aktiviteter med hensyn til produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Om fornødent vil forordningen blive ændret ved en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuel told.
8.4. Endelig opkrævning af midlertidig told
(59)
På grund af størrelsen af de konstaterede subsidiemargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af den midlertidige udligningstold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien.
2. Den endelige udligningstold på nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for den i stk. 1 omhandlede vare fremstillet af nedenstående virksomheder fastsættes til følgende:
Virksomhed
Told (%)
Taric-tillægskode
Chandan Steel Ltd., Mumbai
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd, Mumbai,
Precision Metals, Mumbai,
Hindustan Inox Ltd., Mumbai,
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd., Mumbai
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd., Thane
4,3
B004
Virksomheder opført i bilaget
4,0
B005
Alle andre virksomheder
4,3
B999
3. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig udligningstold ved forordning (EU) nr. 1261/2010 om import af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. april 2011.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 405/2011
ze dne 19. dubna 2011,
kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz některých tyčí a prutů z nerezavějící oceli pocházejících z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Evropskou komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
1.1 Prozatímní opatření
(1)
Komise uložila prostřednictvím nařízení (EU) č. 1261/2010 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“) prozatímní vyrovnávací clo na dovoz některých tyčí z nerezavějící oceli pocházejících z Indie.
(2)
Řízení bylo zahájeno na základě podnětu, který dne 15. února 2010 podala Evropská federace průmyslu železa a oceli (Eurofer) (dále jen „žadatel“) jménem výrobců představujících podstatnou část, v tomto případě více než 25 %, celkové výroby některých tyčí z nerezavějící oceli v Unii.
(3)
Jak je stanoveno ve 23. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření ohledně subvencování a újmy se týkalo období od 1. dubna 2009 do 31. března 2010 (dále jen „období šetření“). Průzkum trendů významných pro posouzení újmy se týkal období od roku 2007 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
1.2 Následný postup
(4)
Po sdělení nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě bylo rozhodnuto o uložení prozatímních vyrovnávacích opatření (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), se k prozatímním zjištěním písemně vyjádřila řada zúčastněných stran. Strany, které o to požádaly, dostaly možnost slyšení. Komise nadále shromažďovala veškeré informace, jež považovala za nezbytné pro konečná zjištění. Ústní a písemné připomínky předložené zúčastněnými stranami byly zváženy a případně zohledněny.
(5)
Všem zúčastněným stranám byly sděleny základní skutečnosti a úvahy, z nichž vycházel záměr doporučit uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz některých tyčí z nerezavějící oceli pocházejících z Indie a konečný výběr částek zajištěných v podobě prozatímního cla. Po tomto konečném poskytnutí informací byla stranám ponechána lhůta, ve které mohly zaujmout stanovisko.
1.3 Strany dotčené řízením
(6)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se stran dotčených daným řízením, potvrzují se 5. až 22. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
2.1 Dotčený výrobek
(7)
Je třeba připomenout, že, jak uvádí 24. bod odůvodnění prozatímního nařízení, za „dotčený výrobek“ byly určeny tyče a pruty z nerezavějící oceli, po tváření za studena nebo povrchové úpravě za studena již dále neopracované, jiné než tyče a pruty s kruhovým příčným průřezem o průměru 80 mm nebo větším, pocházející z Indie, v současnosti kódů KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 a 7222 20 89.
(8)
Jeden vyvážející výrobce z Indie uvedl, že tyče z nerezavějící oceli s kruhovým příčným průřezem o průměru menším než 80 mm, které však nejsou v rozmezí tolerance H6 až H11, by měly být vyloučeny z šetření, protože se na ně nevztahuje definice výrobku.
(9)
Toto tvrzení bylo odmítnuto, neboť v definici výrobku se na toleranci neodkazuje. Kontrolní číslo výrobku (PCN) v dotazníku sice obsahuje položku výlučně určenou pro tolerance v rozmezí H6 až H11, ta je však uvedena pouze pro účely srovnání a pro výrobek, jenž je předmětem šetření, nemá závazné důsledky. Z toho důvodu se dospělo k názoru, že výrobky, které nejsou v rozmezí tolerance H6 až H11, by neměly být z šetření vyloučeny.
(10)
Je třeba poznamenat, že výrobky, které nejsou v rozmezí tolerance H6 až H11, byly pro výpočet prozatímního rozpětí subvencování a újmy zohledněny.
2.2 Obdobný výrobek
(11)
Jelikož k obdobnému výrobku nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 25. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. SUBVENCOVÁNÍ
3.1 Úvod
(12)
Ve 26. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se odkazuje na tyto režimy, v jejichž rámci jsou údajně poskytovány subvence:
a)
režim „Kniha celních nároků“;
b)
režim předběžného povolení;
c)
režim podpory vývozu kapitálového zboží;
d)
režim pro subjekty orientované na vývoz;
e)
režim vývozních úvěrů.
(13)
Výrobní odvětví Unie vyjádřilo pochybnosti o tom, zda Komise neopomněla zohlednit řadu programů subvencí. Odvětví tak dospělo k názoru, že subvence, které indičtí výrobci podle šetření obdrželi, byly podhodnoceny.
(14)
V reakci na tuto skutečnost je nutné poznamenat, že podnět obsahoval velký počet národních a místních režimů subvencí, které byly zahrnuty do dotazníku pro vyvážející výrobce v Indii a prošetřeny Komisí. Avšak pouze v případě programů uvedených výše ve 12. bodě odůvodnění bylo shledáno, že vyvážející výrobci, jichž se šetření týkalo a již byli zařazeni do vzorku, obdrželi subvence.
(15)
Výrobní odvětví Unie také tvrdilo, že závěry Komise odporují závěru ministerstva obchodu USA (US DOC), které v nedávném řízení o uložení vyrovnávacího cla týkajícího se vývozu oceli z Indie zjistilo daleko vyšší subvence. K tomu je však třeba poznamenat, že se tyto závěry týkají jiného výrobku a jiného vyšetřovacího období. Toto tvrzení se proto zamítá.
(16)
Jelikož nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzují se 26. až 28. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.2 Režim „Kniha celních nároků“ (dále jen „KCN“)
(17)
Několik stran tvrdilo, že režim KCN by neměl být považován za napadnutelné subvence, neboť účelem tohoto režimu je vyrovnat dovozní cla. Jak je vysvětleno ve 38. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tento režim nelze považovat za přípustný režim vracení cla nebo režim vracení u náhradních vstupů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení, jelikož nesplňuje pravidla stanovená v příloze I písm. i), v příloze II (definice a pravidla navracení) a příloze III (definice a pravidla navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Zejména jde o to, že vývozce nemá žádnou povinnost bezcelně dovezené zboží při výrobním procesu skutečně spotřebovat a výše kreditu není vypočtena ve vztahu ke skutečně využitým vstupům. Navíc neexistuje žádný systém nebo postup pro potvrzení, které vstupy jsou spotřebovávány při procesu výroby vyváženého výrobku nebo zda došlo k nadměrné platbě dovozního cla ve smyslu přílohy I písm. i) a příloh II a III základního nařízení. V neposlední řadě má vývozce nárok čerpat výhody režimu KCN bez ohledu na to, zda vůbec nějaké vstupy doveze. Pro získání výhody stačí, aby vývozce prostě vyvezl zboží, aniž by prokazoval, že byl dovezen nějaký vstupní materiál. Dokonce i vývozci, kteří obstarávají veškeré vstupy na místě a nedovážejí žádné zboží, které lze použít jako vstupy, mají nárok na čerpání výhod v rámci režimu KCN. Tato tvrzení se proto zamítají.
(18)
Pokud jde o prodej licence KCN, jedna strana tvrdila, že skutečná prodejní cena nedosahovala hodnoty licence a výhoda proto byla menší. V této souvislosti je třeba poznamenat, že výhoda získaná podle tohoto režimu byla vypočítána na základě výše kreditu poskytnutého v rámci této licence, bez ohledu na to, zda byla licence použita pro vyrovnání dovozních cel či zda byla skutečně prodána. Má se zato, že jakýkoli prodej licence za cenu pod její nominální hodnotou je čistě obchodní rozhodnutí, které nemění výši výhody poskytované v rámci tohoto režimu. Toto tvrzení se proto zamítá.
(19)
Jedna strana dále tvrdila, že by se výhoda získaná v rámci tohoto režimu neměla určovat podle vývozní hodnoty, nýbrž podle skutečného využití licence KCN - a to i v případě, že byl režim KCN považován za napadnutelný. Co se toho týče, je nutné připomenout, že v souladu s čl. 3 odst. 2 a článkem 5 základního nařízení byla výše napadnutelných subvencí vypočtena na základě výhody, kterou získal příjemce a která byla zjištěna za období šetření. V tomto ohledu se mělo zato, že výhodu příjemce získá v momentě, kdy dojde k vývozní transakci uskutečněné v rámci tohoto režimu. V tomto okamžiku je indická vláda povinna se zříct celních poplatků, čímž vzniká finanční příspěvek ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) základního nařízení. Jakmile celní orgány vydají vývozní přepravní doklad uvádějící mimo jiné i výši kreditu v rámci režimu KCN, která má být pro příslušnou vývozní transakci udělena, nemůže již indická vláda sama rozhodnout, zda subvenci poskytnout či nikoli. Společnost, která ví, že v rámci režimu KCN získá subvence, je v tomto ohledu zvýhodněna, protože může tyto subvence zohlednit a nabídnout nižší ceny. Pro zjištění, zda byla výhoda poskytnuta, je rozhodující okamžik vývozu, nikoli následné využití, protože vývozce, který takové právo získal, „je na tom finančně lépe“. Toto tvrzení se proto zamítá.
(20)
Jelikož ohledně tohoto režimu nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzují se 29. až 41. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.3 Režim předběžného povolení (dále jen „PP“)
(21)
Jedna strana tvrdila, že režim PP je třeba považovat za režim vracení cla, neboť dovezené materiály se používají na výrobu vyváženého zboží. 54. bod odůvodnění prozatímního nařízení v reakci na toto tvrzení uvádí, že podprogram využitý v tomto daném případě nelze považovat za přípustný systém vracení cla nebo režim vracení u náhradních vstupů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovuje pravidlům stanoveným v příloze I písm. i), příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla pro navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Indická vláda neuplatnila účinným způsobem žádný kontrolní systém ani postup, aby ověřila, zda byly vstupy spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku a v jakém objemu (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě systémů navracení u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2 základního nařízení). Rovněž se má za to, že standardní normy vstupů a výstupů pro dotčený výrobek nebyly dostatečně přesné a nemohou samy o sobě tvořit kontrolní systém skutečné spotřeby, protože jsou vytvořeny tak, že neumožňují indické vládě ověřovat s dostatečnou přesností, jaká množství vstupů jsou spotřebovávána při výrobě vyváženého výrobku. Indická vláda kromě toho neprovedla další přezkoumání na základě skutečných vstupů, ačkoli za normálních okolností by takové přezkoumání bylo vzhledem k absenci účinně uplatňovaného kontrolního systému potřebné (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení). Tento podprogram je tudíž napadnutelný a příslušné tvrzení se odmítá.
(22)
Pokud jde o výpočet výše subvencí, oproti tvrzení jedné strany musely být pro určení výše napadnutelné výhody zohledněny výhody, které v rámci režimu PP získaly jiné než dotčené výrobky. V rámci režimu PP neexistuje žádná povinnost, která by omezovala využití výhody pro dovoz vstupního materiálu osvobozeného od cla v souvislosti s konkrétním výrobkem. V důsledku toho je možné využít pro dotčený výrobek všech výhod poskytovaných tímto režimem.
(23)
Jelikož ohledně tohoto režimu nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzují se 42. až 58. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.4 Režim podpory vývozu kapitálového zboží (dále jen „PVKZ“)
(24)
Protože ohledně tohoto režimu nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 59. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.5 Režim pro subjekty orientované na vývoz (dále jen „SOV“)
(25)
Dříve než se zmíní řada připomínek předložených společností ze vzorku, která měla status SOV, je nutné připomenout, že rozhodující povinností SOV, jak je stanovena v dokumentech FT-policy 2004-2009 a FT-policy 2009-2014, je dosáhnout čistých devizových příjmů, tj. v referenčním období (5 let) musí být celková hodnota vývozů vyšší než celková hodnota dovezeného zboží. V rámci režimu pro SOV mohou být zřízeny všechny podniky, pokud se v zásadě zaváží vyvážet veškerou svou produkci zboží nebo služeb.
(26)
Za to mohou SOV využít řadu úlev uvedených v 66. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Tyto úlevy jsou stanoveny zákonem v závislosti na vývozní výkonnosti, a jsou proto považovány za specifické a napadnutelné podle čl. 4 odst. 4 prvního pododstavce písm. a) základního nařízení. Vývozní cíl SOV, jak je uvedeno v kapitole 6.1 dokumentu FT-policy 2009-2014, je nutnou podmínkou k získání příslušných subvencí.
(27)
Osvobození, kterých SOV využívá, jsou všechna stanovena zákonem v závislosti na vývozní výkonnosti. Režim pro SOV nelze považovat za přípustný režim vracení cla nebo režim vracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovuje přísným pravidlům stanoveným v příloze I (písmena h) a i)), v příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla pro navracení u náhradních vstupů) základního nařízení.
(28)
Dále nebylo potvrzeno, že indická vláda uplatňuje kontrolní systém či postup, aby ověřila, zda a v jakém rozsahu byly vstupy získané bezcelně nebo bez daně z prodeje spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě režimů vracení cla u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2 základního nařízení). Uplatňovaný kontrolní systém má za cíl sledovat plnění povinnosti dosažení čistých devizových příjmů a nikoli sledovat spotřebu dovážených výrobků při výrobě vyváženého zboží.
(29)
Pokud jde o zmíněnou stranu se statusem SOV, aby bylo možné napadnout jakékoli výhody, musí být splněny tyto dvě podmínky: i) neexistence kontrolního systému a ii) poskytnutí nadměrných úlev. V této souvislosti je třeba poznamenat, že je nezbytné, aby indická vláda prokázala, že uplatňuje řádný kontrolní systém, který jí umožňuje určit jaké vstupy byly při výrobě spotřebovány a v jakém rozsahu. Neexistence řádného kontrolního systému bude dále zmíněna níže. Poskytnutí nadměrných úlev je relevantní pouze v případě, že bylo zjištěno, že určitý režim - v tomto případě režim pro SOV - je režim vracení cla bona fide, který splňuje požadavky příloh I, II a III základního nařízení. Jak již bylo vysvětleno ve výše uvedeném 27. bodu odůvodnění, režim pro SOV nelze považovat za přípustný režim vracení cla nebo režim vracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení.
(30)
Strana dále zdůraznila, že režim pro SOV údajně automaticky umožňuje bezcelní dovoz surovin pro vývoz konečného zboží. Strana tvrdila, že režim pro SOV je srovnatelný se systémem řízení dovozů v rámci aktivního zušlechťovacího styku, nikoli s režimem vracení cla. Podle názoru této strany, se tyto dva režimy zásadně liší, třebaže oba teoreticky směřují ke stejnému výsledku (vývoz zboží, které bylo vyrobeno ze surovin, u kterých nebylo vybráno dovozní clo). Aby podpořila svůj názor, strana tvrdila, že v rámci režimu vracení cla má vývozce právo požádat o náhradu cla uloženého na suroviny, ze kterých bylo vyrobeno konečné zboží. V rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku je vývozce osvobozen od veškerého dovozního cla, avšak má ze zákona povinnost zaplatit clo za veškeré konečné zboží prodané na domácím trhu. Strana tvrdila, že v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku nemohou být poskytnuty nadměrné úlevy.
(31)
K tomu je třeba v první řadě poznamenat, že pouze v případech, ve kterých existuje uplatňovaný kontrolní systém, který má sledovat spotřebu dovážených výrobků při výrobě vyváženého zboží, je možné určit, zda byly poskytnuty nadměrné úlevy. Pokud jde o tvrzení této strany, že režim pro SOV není režim vracení cla, je nutné poznamenat, že poznámka pod čarou č. 2 přílohy I základního nařízení jasně stanoví, že pro účely tohoto nařízení se „úlevou nebo vrácením“ rozumí rovněž plné nebo částečné osvobození od dovozních poplatků nebo odklad jejich platby. Mělo by být zřejmé, že základní koncept režimů vracení, náhrady či osvobození je stejný, tj. že dovozní cla na dovoz surovin se ani neplatí, ani se nenahrazují, pokud se takové suroviny použijí na výrobu výrobků následně vyvážených. Závěrem by mělo být jasné, že režim pro SOV musí být v souladu s požadavky příloh I, II a III základního nařízení, aby bylo možné určit, zda může být považován za režim vracení cla v dobré víře.
(32)
Strana dále tvrdila, že SOV je předmětem řádného kontrolního systému a dalších kontrolních opatření, pokud jde o vývoz a prodej na domácím trhu. Strana tvrdila, že v této záležitosti nejsou relevantní pouze zahraniční obchodní politika (FTP) a Příručka postupů (Handbook of Procedure - HOP), která stanoví příslušné zákony a postupy. Mělo by se také zjistit, zda v Indii existují nějaké další zákony a právní předpisy, které zřizují přiměřený a účinný kontrolní systém. Na podporu svého stanoviska strana uvedla, že, pokud jde o dovoz, nákup na domácím trhu, vývoz a prodej na domácím trhu, je v souladu s oddílem 6.10.1 Příručky postupů ze zákona povinna vést řádnou evidenci a ukládat digitálně podepsané čtvrtletní a výroční zprávy o pokroku. Strana dále tvrdila, že má v souladu s hlavním zákonem o spotřební dani z roku 1944 (Central Excise Act) zákonnou povinnost vystavovat při prodejích na domácím trhu daňový doklad, který například jasně dokládá splatné daně. Podle tohoto zákona musí tato strana také příslušným orgánům měsíčně předkládat podrobné informace o svých prodejích na domácím trhu. Podle zákona o společnostech z roku 1956 (Companies Act) a platných účetních standardů je tato strana ze zákona povinna ve svých auditovaných účetních závěrkách poskytnout podrobné informace o dovozu a veřejných zakázkách na domácím trhu, jakož i vývozu a prodeji na domácím trhu.
(33)
Pokud jde o toto tvrzení, je nesporné, že zmíněný zákon o společnostech může poskytnout rámec pro účetní standardy v Indii. Pro posouzení napadnutelnosti režimu pro SOV je však podstatné, zda indická vláda uplatňuje systém, který umožňuje ověřit, zda a v jakém rozsahu byly vstupy osvobozené od cla či daní spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku.
(34)
Požadavky stanovené v hlavním zákonu o spotřební dani (Central Excise Act) slouží zcela jiným účelům, tj. mají zajistit, že jsou při prodejích na domácím trhu v Indii placeny příslušné daně. Zákon nekontroluje bezcelně dovezené materiály, ani nekontroluje souvislost mezi vstupy osvobozenými od cla a výslednými výrobky určenými na vývoz, takže nemůže být považován za kontrolní systém určující, zda jde o režimy vracení cla.
(35)
Pokud jde o další zavedená kontrolní opatření, je třeba připomenout, jak zmiňuje 69. bod odůvodnění prozatímního nařízení, že SOV nemá v žádném okamžiku povinnost určovat vzájemný vztah mezi každou dovozní zásilkou a místem určení odpovídajícího výsledného výrobku. Pouze takové kontroly zásilek by však indickým orgánům umožnily získat dostatek informací o konečném místě určení vstupů a zkontrolovat, zda osvobození od cla/daně z prodeje nepřevyšuje vstupy pro produkci na vývoz.
(36)
I přes pečlivé zvážení tvrzení této strany se tak potvrdilo, že indická vláda neuplatňovala žádný účinný kontrolní systém ani postup, aby ověřila, zda a v jakém rozsahu byly vstupy získané bezcelně a bez daně z prodeje spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě vracení cla u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2 základního nařízení). Indická vláda navíc neprovedla další přezkoumání založené na skutečných vstupech, přestože by takové přezkoumání bylo při neexistenci účinného kontrolního systému zpravidla nutné (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení). Indická vláda mimoto nepředložila žádné důkazy o tom, že nebyly poskytnuty nadměrné úlevy.
(37)
Zmíněná strana tvrdila, že pro výpočet subvencí měla Komise zohlednit cla zaplacená z prodeje konečných výrobků na domácím trhu. V reakci na toto tvrzení je třeba poznamenat, že ačkoliv účelem zřízení SOV je dosáhnout čistých devizových příjmů, může SOV část své výroby prodat na domácím trhu. Podle režimu pro SOV je zboží považováno za dovážené zboží, ačkoli je nutné zaplatit pouze 50 % preferenční celní sazbu. Z toho důvodu není SOV v jiné situaci než ostatní společnosti působící na domácím trhu, tj. z nakoupeného zboží musí platit příslušná cla/daně. V této souvislosti by mělo být jasné, že rozhodnutí indické vlády zdanit zboží určené ke spotřebě na domácím trhu neznamená, že osvobození SOV od dovozních cel a daní z prodeje není výhodou ve vztahu k vývoznímu prodeji dotčeného výrobku. Kromě toho nemá prodej na domácím trhu žádný dopad na obecnější hodnocení toho, zda existuje přiměřený kontrolní systém.
(38)
Strana také tvrdila, že Komise použila při výpočtu výše subvence chybný jmenovatel. Strana tvrdila, že správným jmenovatelem je obrat z celkového prodeje, nikoli obrat z vývozního prodeje. Toto tvrzení je nutné odmítnout. V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence (čitatel) vypočtená podle režimu přepočtena v průběhu období šetření na celkový vývozní obrat jako příslušný jmenovatel, neboť subvence závisí na vývozní výkonnosti. Skutečnost, že SOV má možnost prodat část své produkce na domácím trhu nemění nic na tom, že jasným cílem režimu pro SOV je vývoz.
(39)
Strana tvrdila, že výhody, které získává společnost, by měly odpovídat úrokovým nákladům, kterých se indická vláda vzdala v době, která uplynula od dovozu surovin do vývozu hotových tyčí z nerezavějící oceli z Indie. Aby podpořila své tvrzení, strana se odvolala na nedávné předběžné zjištění ministerstva obchodu USA (US DOC), ke kterému toto ministerstvo došlo v souvislosti s antisubvenčním přezkumem týkajícím se nového odesílatele. V tomto případě byla nezaplacená cla považována za bezúrokovou půjčku poskytnutou společnosti v momentě dovozu. V této souvislosti je třeba poznamenat, že metodika výpočtu amerického ministerstva obchodu není pro Komisi nikterak závazná, pro Komisi jsou závazná ustanovení základního nařízení. Pokud jde o tento daný případ, použitou metodiku výpočtu vysvětlují 75. a 76. bod odůvodnění prozatímního nařízení. Toto tvrzení by v každém případě bylo relevantní pouze tehdy, pokud by zaplacení cla bylo pouze odloženo (poznámka pod čarou č. 3 přílohy I základního nařízení), nikoli pokud by od jeho zaplacení byla společnost osvobozena, jak je tomu v tomto daném případě.
(40)
Vzhledem k výše uvedenému se potvrzují 60. až 77. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.6 Režim vývozních úvěrů (dále jen „RVÚ“)
(41)
Jedna strana připustila, že na své vyvážené výrobky obdržela preferenční úvěr, avšak tvrdila, že sazba úvěru byla značně vyšší než běžné sazby úvěrů poskytované v EU, a proto by tento úvěr neměl být považován za výhodu.
(42)
Ohledně toho je nutné poznamenat, že výpočet výše subvencí vycházel z rozdílu mezi úroky zaplacenými za vývozní úvěry a částkou, kterou by dotčená společnost v Indii musela zaplatit za své využité běžné komerční úvěry. V tomto případě byla pro výpočet výše subvence použita domácí referenční hodnota. Toto tvrzení se proto zamítá.
(43)
Jelikož ohledně tohoto režimu nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzují se 78. až 86. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.7 Výše napadnutelných subvencí
(44)
Výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení vyjádřená ad valorem dosahuje rozmezí 3,3 % až 4,3 %. Jelikož jsou tyto úrovně shodné s úrovněmi uvedenými v 87. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tento bod odůvodnění se potvrzuje.
REŽIM→
KCN (3)
PP (3)
SOV (3)
RVÚ (3)
Celkem
SPOLEČNOST
Chandan Steel Ltd.
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus group
2,6 % až 3,4 %
0 až 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
4,3 %
(45)
88. bod prozatímního nařízení uvádí metodiku stanovení subvenčního rozpětí pro spolupracující společnosti, které nebyly zařazeny do vzorku. Podle čl. 15 odst. 3 základního nařízení činí rozpětí subvencí pro spolupracující společnosti nezařazené do vzorku 4,0 %, toto rozpětí bylo vypočteno na základě váženého průměru rozpětí subvencí stanovených pro spolupracující společnosti zařazené do vzorku. Potvrzuje se proto 88. bod prozatímního nařízení.
(46)
Základ pro stanovení celostátního subvenčního rozpětí byl stanoven v 89. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Jelikož v této souvislosti nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 89. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ UNIE
(47)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se výrobního odvětví Unie, potvrzují se 90. až 93. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5. ÚJMA
(48)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se újmy, potvrzují se 94. až 122. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
6. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
(49)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se příčinné souvislosti, potvrzují se 123. až 136. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
7. ZÁJEM UNIE
(50)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky týkající se zájmu Unie, potvrzují se závěry 137. až 148. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
8. KONEČNÁ VYROVNÁVACÍ OPATŘENÍ
8.1 Úroveň pro odstranění újmy
(51)
Jedna strana tvrdila, že průměrné ziskové rozpětí před zdaněním ve výši 9,5 %, které vycházelo ze situace v roce 2007 a bylo využíváno pro výpočet cen nepůsobících újmu a pro zjištění rozpětí újmy, není reprezentativní pro dlouhodobé ziskové rozpětí výrobního odvětví před zdaněním. Strana tvrdila, že příslušný rok, ze kterého vycházel výpočet zisku, byl netypickým rokem, a že roky 2005 a 2006 by byly reprezentativnější, neboť to byly obvyklé hospodářské roky, ve kterých se ziskové rozpětí pohybovalo mezi 4 až 6 %.
(52)
Výpočet cílového zisku použitý v prozatímní fázi vycházel z váženého průměru ziskového rozpětí, které výrobci z Unie zařazení do vzorku získali v roce 2007. Tento rok byl považován za poslední z reprezentativních roků, ve kterých výrobci z Unie netrpěli subvencemi způsobujícími újmu. Tato připomínka se proto zamítá, výpočet ziskového rozpětí použitý v prozatímní fázi se potvrzuje.
(53)
Vzhledem k tomu, že nebyly obdrženy žádné další připomínky týkající se úrovně pro odstranění újmy, potvrzují se 149. až 153. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
8.2 Závěr o úrovni pro odstranění újmy
(54)
Potvrzuje se metodika použitá v prozatímním nařízení.
8.3 Výše cel
(55)
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení by mělo být uloženo konečné vyrovnávací clo, a to na úrovni dostatečné k odstranění újmy působené subvencovaným dovozem, aniž by bylo překročeno zjištěné subvenční rozpětí.
(56)
Na základě výše uvedených skutečností byly sazby vyrovnávacího cla stanoveny porovnáním rozpětí pro odstranění újmy a rozpětí subvencí. Navrhují se proto následující sazby vyrovnávacího cla:
Společnost
Rozpětí subvencí
Rozpětí újmy
Sazba vyrovnávacího cla
Chandan Steel Ltd.
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus group
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Spolupracující společnosti nezařazené do vzorku
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Všechny ostatní společnosti
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
Individuální sazby vyrovnávacího cla pro společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření. Odrážejí tedy situaci těchto společností zjištěnou během tohoto šetření. Tyto celní sazby (oproti celostátnímu clu použitelnému na „všechny ostatní společnosti“) jsou proto výlučně použitelné na dovozy výrobků pocházejících z Indie a vyrobených uvedenými společnostmi, tedy konkrétními uvedenými právnickými osobami. Na dovážené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení, včetně subjektů ve spojení se společnostmi konkrétně uvedenými, se tyto sazby nevztahují a tyto výrobky podléhají celní sazbě použitelné na „všechny ostatní společnosti“.
(58)
Každou žádost o použití těchto individuálních sazeb vyrovnávacího cla pro společnosti (například poté, co se změnil název subjektu, nebo po vytvoření nových výrobních nebo obchodních subjektů) je třeba předložit Komisi (5) spolu se všemi příslušnými informacemi, zejména pokud jde o jakékoli změny v činnostech společnosti spojených s výrobou, domácím prodejem a vývozním prodejem, např. v souvislosti se změnou názvu nebo změnou týkající se výrobních a obchodních subjektů. Toto nařízení se v případě potřeby odpovídajícím způsobem pozmění a seznam společností požívajících výhod individuálních celních sazeb se zaktualizuje.
8.4 Konečný výběr prozatímních cel
(59)
Vzhledem k rozsahu zjištěných subvenčních rozpětí a vzhledem k úrovni újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie se má zato, že je nezbytné s konečnou platností vybrat částky zajištěné v podobě prozatímního vyrovnávacího cla uloženého prozatímním nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo na dovoz tyčí a prutů z nerezavějící oceli, po tváření za studena nebo povrchové úpravě za studena již dále neopracovaných, jiných než tyčí a prutů s kruhovým příčným průřezem o průměru 80 mm nebo větším, pocházejících z Indie, v současnosti kódů KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 a 7222 20 89.
2. Sazba konečného vyrovnávacího cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Unie před proclením je pro výrobky popsané v odstavci 1 a vyrobené níže uvedenými společnostmi stanovena takto:
Společnost
Clo (%)
Doplňkový kód TARIC
Chandan Steel Ltd., Bombaj
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd., Bombaj
Precision Metals, Bombaj
Hindustan Inox Ltd., Bombaj
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd., Bombaj
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd., Thane
4,3
B004
Společnosti uvedené v příloze
4,0
B005
Všechny ostatní společnosti
4,3
B999
3. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné v podobě prozatímních vyrovnávacích cel uložených podle nařízení (EU) č. 1261/2010 na dovoz tyčí a prutů z nerezavějící oceli, po tváření za studena nebo povrchové úpravě za studena již dále neopracovaných, jiných než tyčí a prutů s kruhovým příčným průřezem o průměru 80 mm nebo větším, pocházejících z Indie, v současnosti kódů KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 a 7222 20 89, se s konečnou platností vybírají.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. dubna 2011.