EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 387/2012
af 19. april 2012
om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 om Den Europæiske Fiskerifond for så vidt angår visse bestemmelser om finansiel forvaltning for visse medlemsstater, som er i eller trues af alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den hidtil værste globale finansielle krise og den hidtil betydeligste økonomiske nedgang har skadet både den økonomiske vækst og den finansielle stabilitet alvorligt og har forårsaget en kraftig forringelse af de finansielle og økonomiske vilkår i en række medlemsstater. Der er navnlig visse medlemsstater, som har eller trues af alvorlige vanskeligheder, herunder især vanskeligheder vedrørende deres økonomiske vækst og finansielle stabilitet, og af en forværring af deres underskud og gæld, som skyldes de internationale økonomiske og finansielle forhold.
(2)
Der er allerede truffet en række vigtige foranstaltninger til at imødegå krisens negative virkninger, herunder ændringer af lovgivningen, men finanskrisens virkning på realøkonomien, arbejdsmarkedet og borgerne mærkes overalt. Presset på medlemsstaternes finansielle ressourcer stiger, og derfor bør der tages yderligere skridt til at lette dette pres via maksimal og bedst mulig anvendelse af midlerne fra Den Europæiske Fiskerifond.
(3)
I medfør af artikel 122, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, efter hvilken Unionen kan yde finansiel støtte til en medlemsstat, som er i vanskeligheder eller har alvorlig risiko for store vanskeligheder, herunder som følge af usædvanlige begivenheder, som den ikke selv er herre over, er der ved Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 (3) oprettet en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme med henblik på at bevare den finansielle stabilitet i EU.
(4)
Ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU (4) og 2011/344/EU (5) fik henholdsvis Irland og Portugal tildelt sådan finansiel støtte fra Unionen.
(5)
Grækenland havde allerede alvorlige vanskeligheder med sin finansielle stabilitet, inden forordning (EU) nr. 407/2010 trådte i kraft. Derfor kunne finansiel støtte til Grækenland ikke baseres på nævnte forordning.
(6)
Aftalen mellem kreditorerne og lånefacilitetsaftalen for Grækenland, som blev undertegnet den 8. maj 2010, trådte i kraft den 11. maj 2010. Aftalen mellem kreditorerne har fuld retskraft og retsvirkning for en treårig programperiode, så længe der er udestående beløb under lånefacilitetsaftalen.
(7)
Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (6) sikrer, at Rådet skal yde gensidig støtte, når en medlemsstat, som ikke har vedtaget euroen, er i vanskeligheder eller risikerer alvorlige vanskeligheder med hensyn til sin betalingsbalance.
(8)
Ved Rådets beslutning 2009/102/EF (7), 2009/290/EF (8) og 2009/459/EF (9) fik henholdsvis Ungarn, Letland og Rumænien tildelt sådan finansiel støtte fra Unionen.
(9)
Den periode, hvor der kan tildeles finansiel støtte til Irland, Ungarn, Letland, Portugal og Rumænien, er fastsat i Rådets relevante afgørelser. Den periode, hvor der kunne ydes finansiel støtte til Ungarn, udløb den 4. november 2010.
(10)
Den periode, hvor der kan tildeles finansiel støtte til Grækenland i henhold til aftalen mellem kreditorerne samt lånefacilitetsaftalen, er forskellig for hver enkelt medlemsstat, der deltager i disse instrumenter.
(11)
Efter Det Europæiske Råds beslutning af 25. marts 2011 undertegnede finansministrene fra 17 medlemsstater i euroområdet den 11. juli 2011 traktaten om oprettelse af den europæiske stabiliseringsmekanisme. På grundlag af beslutninger, der blev truffet af stats- og regeringscheferne for euroområdet den 21. juli og 9. december 2011, blev nævnte traktat ændret for at forbedre den europæiske stabiliseringsmekanismes effektivitet og derefter undertegnet den 2. februar 2012. I henhold til nævnte traktat påtager den europæiske stabiliseringsmekanisme sig senest i 2013 de opgaver, som på nuværende tidspunkt udføres af den europæiske finansielle stabiliseringsfacilitet og den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme. Der bør derfor allerede i nærværende forordning tages højde for denne fremtidige mekanisme.
(12)
I sine konklusioner af 23. og 24. juni 2011 udtrykte Det Europæiske Råd tilfredshed med, at Kommissionen agter at forbedre synergivirkningerne mellem låneprogrammet for Grækenland og Unionens midler, og støttede tiltag, der kan styrke Grækenlands kapacitet til at absorbere Unionens midler for at stimulere vækst og beskæftigelse ved at flytte fokus over på en forbedring af konkurrenceevnen og jobskabelse. Endvidere udtrykte det tilfredshed med og støttede, at Kommissionen sammen med medlemsstaterne forbereder et omfattende program for teknisk bistand til Grækenland. Denne forordning er et led i sådanne bestræbelser på at fremme synergivirkningerne.
(13)
For at lette forvaltningen af Unionens midler, bidrage til at fremskynde investeringer i medlemsstaterne og regionerne samt styrke midlernes virkning på økonomien er det nødvendigt i begrundede tilfælde midlertidigt, og uden at det berører programmeringsperioden 2014-2020, at tillade større mellemliggende betalinger fra Den Europæiske Fiskerifond med et beløb svarende til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse for medlemsstater, der er i alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet, og som har anmodet om at blive omfattet af denne foranstaltning, der indebærer en tilsvarende reduktion af de tilsvarende nationale midler. På grund af forhøjelsens midlertidige karakter og for at bevare de oprindelige medfinansieringssatser som referencepunkt for beregning af de midlertidigt forhøjede beløb bør ændringer, der skyldes anvendelse af mekanismen, ikke afspejles i den finansielle plan i de operationelle programmer. Dog bør det være muligt at opdatere operationelle programmer med henblik på at koncentrere midlerne om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse og tilpasse programmernes mål og målsætninger til faldet i de samlede disponible midler.
(14)
En medlemsstat, der anmoder Kommissionen om at blive omfattet af en undtagelse i denne forordning, bør forelægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at Kommissionen ved hjælp af data om medlemsstatens makroøkonomiske og finanspolitiske situation kan fastslå, at der ikke er tilsvarende nationale midler til rådighed. Medlemsstaten bør også påvise, at det er nødvendigt at forhøje de betalinger, der følger af indrømmelse af undtagelsen, for at sikre fortsat gennemførelse af operationelle programmer, og at der fortsat er absorptionskapacitetsproblemer, selv om de maksimale lofter for medfinansieringssatser i artikel 53, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 (10) anvendes.
(15)
Medlemsstaten, der anmoder Kommissionen om at blive omfattet af en undtagelse i denne forordning, bør også oplyse i henhold til hvilken relevant rådsafgørelse eller anden retsakt, den er berettiget til at være omfattet af undtagelsen. Det er nødvendigt, at Kommissionen fra forelæggelsen af medlemsstatens anmodning råder over en passende periode til at kontrollere, om de forelagte oplysninger er korrekte, og til at rejse eventuelle indsigelser. For at gøre undtagelsen effektiv og operationel bør det, hvis Kommissionen ikke rejser indsigelse, kunne formodes, at en sådan anmodning er berettiget. Rejser Kommissionen indsigelse mod medlemsstatens anmodning, vedtager den ved hjælp af gennemførelsesretsakter en afgørelse herom, hvori den begrunder indsigelsen.
(16)
Reglerne for beregningen af mellemliggende betalinger og saldobetalinger for operationelle programmer i den periode, hvor medlemsstaterne modtager den finansielle støtte fra Unionen for at løse alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet, bør revideres tilsvarende.
(17)
Det skal sikres, at der sker passende indberetning om anvendelsen af de forhøjede beløb, der stilles til rådighed for de medlemsstater, der er omfattet af en midlertidig forhøjelse af mellemliggende betalinger i henhold til denne forordning.
(18)
Efter udløbet af den periode, i hvilken den finansielle støtte er blevet stillet til rådighed, kan det som led i de evalueringer, der foretages i overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1198/2006, bl.a. blive nødvendigt at vurdere, om nedsættelsen af den nationale samfinansiering medfører en betydelig afvigelse fra de oprindeligt fastsatte mål. Sådanne evalueringer kan føre til en revision af det operationelle program.
(19)
Da den hidtil værste krise på de internationale finansmarkeder og den hidtil betydeligste økonomiske nedgang har skadet den finansielle stabilitet i flere medlemsstater alvorligt, og der kræves en hurtig indsats for at imødegå virkningerne for økonomien som helhed, bør denne forordning træde i kraft snarest muligt. I betragtning af de ekstraordinære omstændigheder i de berørte medlemsstater bør den finde anvendelse med tilbagevirkende kraft enten fra regnskabsåret 2010 eller fra den dato, hvor den finansielle støtte blev stillet til rådighed, afhængigt af den anmodende medlemsstats situation, for de perioder, hvor medlemsstaterne har modtaget finansiel støtte fra Unionen eller fra andre medlemsstater i euroområdet for at løse alvorlige vanskeligheder med hensyn til deres finansielle stabilitet.
(20)
Planlægges der en midlertidig forhøjelse af mellemliggende betalinger, bør denne midlertidige forhøjelse også overvejes i lyset af de budgetbegrænsninger, som alle medlemsstaterne står over for, og som på passende vis bør afspejles i Den Europæiske Unions almindelige budget. Desuden bør anvendelsen af mekanismen tidsbegrænses, eftersom det primære formål med den er at løse specifikke aktuelle vanskeligheder. Mekanismen bør derfor anvendes fra den 1. januar 2010, og dens anvendelse bør begrænses til perioden indtil den 31. december 2013.
(21)
Forordning (EF) nr. 1198/2006 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EF) nr. 1198/2006 ændres således:
1)
Artikel 76 og 77 affattes således:
»Artikel 76
Regler for beregning af mellemliggende betalinger
1. Mellemliggende betalinger beregnes ved at anvende medfinansieringssatsen som fastsat i den gældende finansieringsplan for denne prioriterede akse og det pågældende mål på det offentlige tilskud, som er anført i den udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert konvergensmål/formål uden for konvergensmålet.
2. Som en undtagelse fra stk. 1 beregnes en mellemliggende betaling som det støttebeløb fra Unionen, der er udbetalt eller skal udbetales til modtagerne i forbindelse med den prioriterede akse og det pågældende mål, hvis medlemsstaten indgiver en specifik og behørigt begrundet anmodning herom. Medlemsstaten skal specificere dette beløb i udgiftsoversigten.
3. Som en undtagelse fra artikel 53, stk. 3, forhøjes mellemliggende betalinger på en medlemsstats anmodning med et beløb, der svarer til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse op til et maksimum på 100 %, og forhøjelsen anvendes på beløb til støtteberettigede offentlige udgifter, der nyanmeldes i hver godkendt udgiftsoversigt, som forelægges i den periode, hvor en medlemsstat opfylder en af følgende betingelser:
a)
medlemsstaten får stillet finansiel støtte til rådighed i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 407/2010 af 11. maj 2010 om oprettelse af en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme (11), eller har fået stillet sådan støtte til rådighed af andre medlemsstater i euroområdet før nævnte forordnings ikrafttræden
b)
medlemsstaten får stillet mellemfristet finansiel støtte til rådighed i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 332/2002 af 18. februar 2002 om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne (12)
c)
medlemsstaten får stillet finansiel støtte til rådighed i henhold til traktaten om oprettelse af den europæiske stabiliseringsmekanisme, der er undertegnet den 2. februar 2012.
4. Ved beregningen af mellemliggende betalinger, efter at medlemsstaten er ophørt med at modtage den finansielle støtte fra Unionen som omhandlet i stk. 3, tager Kommissionen ikke hensyn til de forhøjede beløb, der er udbetalt i overensstemmelse med nævnte stykke.
Disse beløb tages dog i betragtning i forbindelse med artikel 79, stk. 1.
5. De forhøjede mellemliggende betalinger, der følger af anvendelsen af stk. 3, stilles hurtigst muligt til rådighed for forvaltningsmyndigheden og anvendes kun til betalinger i forbindelse med gennemførelsen af det operationelle program.
6. I forbindelse med de årlige rapporter i henhold til artikel 67, stk. 1, skal medlemsstaterne give Kommissionen hensigtsmæssige oplysninger om anvendelsen af undtagelsen i stk. 3 i nærværende artikel, som viser, hvordan de forhøjede støttebeløb har bidraget til fremme af konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen i den berørte medlemsstat. Kommissionen tager hensyn til disse oplysninger i forbindelse med udarbejdelsen af de i artikel 68, stk. 1, omhandlede årlige rapporter.
Artikel 77
Regler for beregning af saldobetalinger
1. Saldobetalinger udgør det laveste af følgende to beløb:
a)
det beløb, der beregnes ved at anvende medfinansieringssatsen som fastsat i den gældende finansieringsplan for denne prioriterede akse og det pågældende mål på det offentlige tilskud, som er anført i den endelige udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert konvergensmål/formål uden for konvergensmålet
b)
det støttebeløb fra Unionen, som er udbetalt eller skal udbetales til modtagerne i forbindelse med hver prioriteret akse og hvert mål. Dette beløb skal af medlemsstaten opgives i den endelige udgiftsoversigt, der er godkendt af attesteringsmyndigheden for hver prioriteret akse og hvert mål.
2. Som en undtagelse fra artikel 53, stk. 3, forhøjes saldobetalinger på en medlemsstats anmodning med et beløb, der svarer til 10 procentpoint over den gældende medfinansieringssats for hver prioriteret akse op til et maksimum på 100 %, og forhøjelsen anvendes på de støtteberettigede offentlige udgifter, der nyanmeldes i hver godkendt udgiftsoversigt, som forelægges i den periode, hvor en medlemsstat opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c).
3. Ved beregningen af saldobetalingen, efter at medlemsstaten er ophørt med at modtage den finansielle støtte fra Unionen, der er omhandlet i artikel 76, stk. 3, tager Kommissionen ikke hensyn til de forhøjede beløb, der er udbetalt i henhold til nævnte stykke.
2)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 77a
Øvre grænse for Unionens bidrag via mellemliggende betalinger og saldobetalinger
1. Uanset artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, må bidraget fra Unionen i form af de mellemliggende betalinger og saldobetalinger ikke være højere end det offentlige bidrag og den maksimale støtte fra EFF for hver prioriteret akse og hvert mål som fastsat i Kommissionens afgørelse om godkendelse af det operationelle program.
2. Undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, indrømmes af Kommissionen efter skriftlig anmodning fra en medlemsstat, der opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c). Denne anmodning forelægges inden 17. juli 2012 eller inden for to måneder efter den dato, hvor medlemsstaten opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c).
3. I sin anmodning til Kommissionen begrunder medlemsstaten behovet for den i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, omhandlede undtagelse ved at forelægge de oplysninger, der er nødvendige for at kunne fastslå:
a)
på grundlag af data vedrørende dens makroøkonomiske og finanspolitiske situation, at der ikke er tilsvarende nationale midler til rådighed
b)
at en forhøjelse af de i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, omhandlede betalinger er nødvendig for at sikre den fortsatte gennemførelse af operationelle programmer
c)
at der fortsat er problemer, selv om de maksimale lofter for medfinansieringssatser i artikel 53, stk. 3, anvendes
d)
at den opfylder en af betingelserne i artikel 76, stk. 3, litra a), b) og c), som begrundet ved en henvisning til en rådsafgørelse eller anden retsakt samt den konkrete dato, fra hvilken medlemsstaten fik stillet den finansielle støtte til rådighed.
Kommissionen kontrollerer, om de forelagte oplysninger berettiger, at der indrømmes en undtagelse. Kommissionen har en frist på 30 dage efter datoen for anmodningens forelæggelse til at gøre indsigelse mod de forelagte oplysninger. Beslutter Kommissionen at gøre indsigelse mod medlemsstatens anmodning, vedtager den ved hjælp af gennemførelsesretsakter en afgørelse herom, hvori den begrunder indsigelsen.
Gør Kommissionen ikke indsigelse mod medlemsstatens anmodning, anses anmodningen for at være berettiget.
4. Medlemsstatens anmodning skal endvidere præcisere, hvorledes undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, tænkes anvendt, samt indeholde oplysninger om planlagte supplerende foranstaltninger med henblik på at koncentrere midlerne om konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse, herunder om nødvendigt en ændring af operationelle programmer.
5. Undtagelsen i artikel 76, stk. 3, og artikel 77, stk. 2, finder ikke anvendelse på udgiftsoversigter, der forelægges efter den 31. december 2013.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den finder dog anvendelse med tilbagevirkende kraft for følgende medlemsstater:
a)
for Irland, Grækenland og Portugal med virkning fra den dato, hvor den finansielle støtte blev stillet til rådighed for disse medlemsstater i henhold til artikel 76, stk. 3
b)
for Ungarn, Letland og Rumænien med virkning fra den 1. januar 2010.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 19. april 2012.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 387/2012
ze dne 19. dubna 2012,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 o Evropském rybářském fondu, pokud jde o některá ustanovení týkající se finančního řízení pro některé členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena či ohrožena závažnými obtížemi
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, zejména na čl. 43 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nebývalá světová finanční krize a nebývalý hospodářský útlum vážně poškodily hospodářský růst a finanční stabilitu a vyvolaly podstatné zhoršení finančních a hospodářských podmínek v několika členských státech. Zvláště některé členské státy mají závažné obtíže nebo jim takové obtíže hrozí, zejména problémy týkající se jejich hospodářského růstu, finanční stability a zhoršení jejich schodku a zadlužení, což je kromě jiného způsobeno také mezinárodním hospodářským a finančním prostředím.
(2)
Přestože již byla přijata řada významných opatření včetně změn v právním rámci, která mají vyvážit negativní vlivy finanční krize, její dopad na reálnou ekonomiku, trh práce a občany je pociťován v mnoha směrech. Tlak na vnitrostátní finanční zdroje vzrůstá, a proto by měly být podniknuty další kroky k jeho zmírnění, a to maximálním a optimálním využitím finančních prostředků z Evropského rybářského fondu.
(3)
V souladu s čl. 122 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle nějž může Unie poskytnout finanční pomoc členskému státu, jemuž z důvodu mimo jiné mimořádných událostí, které nemůže ovlivnit, nastaly obtíže nebo je vážně ohrožen závažnými obtížemi, byl nařízením Rady (EU) č. 407/2010 (3) zaveden evropský mechanismus finanční stabilizace s cílem zachovat finanční stabilitu celé Unie.
(4)
Prováděcími rozhodnutími Rady 2011/77/EU (4) a 2011/344/EU (5) poskytla Unie takovou finanční pomoc Irsku a Portugalsku.
(5)
Finanční stabilita Řecka byla postižena vážnými obtížemi již před vstupem nařízení (EU) č. 407/2010 v platnost. Finanční pomoc udělená Řecku proto nemohla vycházet z uvedeného nařízení.
(6)
Dohoda mezi věřiteli a dohoda o mechanismu úvěrů pro Řecko, podepsané dne 8. května 2010, vstoupily v platnost dne 11. května 2010. Dohoda mezi věřiteli má být plně platná a účinná po tříleté programové období, dokud budou v rámci dohody o mechanismu úvěrů existovat dlužné částky.
(7)
Nařízení Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (6), stanoví, že Rada poskytne vzájemnou pomoc, pokud je platební bilance členského státu, který nepřijal euro, v obtížích nebo jí takové obtíže vážně hrozí.
(8)
Rozhodnutími Rady 2009/102/ES (7), 2009/290/ES (8) a 2009/459/ES (9) Unie takovou pomoc poskytla Maďarsku, Lotyšsku a Rumunsku.
(9)
Období, během kterého je Irsku, Maďarsku, Lotyšsku, Portugalsku a Rumunsku finanční pomoc k dispozici, je uvedeno v příslušných rozhodnutích Rady. Období, během kterého byla finanční pomoc k dispozici Maďarsku, skončilo dne 4. listopadu 2010.
(10)
Období, během kterého je finanční pomoc k dispozici Řecku na základě dohody mezi věřiteli a dohody o mechanismu úvěrů, je pro každý členský stát, jenž se na těchto nástrojích podílí, různé.
(11)
Po rozhodnutí Evropské rady ze dne 25. března 2011 podepsali dne 11. července 2011 ministři financí sedmnácti členských států eurozóny Smlouvu o založení Evropského mechanismu stability. Po rozhodnutí hlav států a vlád členských států eurozóny ze dnů 21. června a 9. prosince 2011 byla smlouva změněna s cílem zlepšit účinnost mechanismu a podepsána 2. února 2012. Podle této smlouvy převezme Evropský mechanismus stability do roku 2013 úkoly, které v současnosti plní evropský nástroj finanční stability a evropský mechanismus finanční stabilizace. Tento budoucí mechanismus by proto měl být zohledněn již v tomto nařízení.
(12)
Evropská rada v závěrech ze svého zasedání konaného ve dnech 23. a 24. června 2011 uvítala záměr Komise posílit součinnost mezi úvěrovým programem pro Řecko a finančními prostředky Unie a podpořila snahy zaměřené na zvýšení schopnosti Řecka využívat prostředky Unie k podpoře růstu a zaměstnanosti, čehož se dosáhne zaměřením pozornosti na zvyšování konkurenceschopnosti a vytváření pracovních míst. Evropská rada také uvítala a podpořila přípravu souhrnného programu technické pomoci Řecku, kterou se zabývá Komise společně s členskými státy. Toto nařízení přispívá k tomuto úsilí o posílení součinnosti.
(13)
S cílem usnadnit řízení finančních prostředků Unie, urychlit investice v členských státech a regionech a zvýšit dopad poskytnutých finančních prostředků na hospodářství je nezbytné - v odůvodněných případech, dočasně a aniž by bylo dotčeno programové období 2014 až 2020 - umožnit zvýšení průběžných plateb z Evropského rybářského fondu o částku odpovídající deseti procentním bodům nad platnou míru spolufinancování pro každou prioritní osu pro členské státy, jejichž finanční stabilita je postižena vážnými problémy a jež požádají o využívání tohoto opatření, což vede k odpovídajícímu snížení příspěvku členského státu. Vzhledem k dočasné povaze uvedeného zvýšení a v zájmu zachování původních měr spolufinancování jakožto referenčního bodu pro výpočet dočasně zvýšených částek by se změny plynoucí z uplatňování mechanismu neměly odrazit ve finančním plánu operačních programů. Mělo by však být možné operační plány aktualizovat s cílem soustředit finanční prostředky na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost a s cílem přizpůsobit jejich cíle snížení celkových dostupných prostředků.
(14)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl uvést všechny informace potřebné k tomu, aby Komise mohla na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu stanovit, že zdroje pro příspěvek členského státu nejsou dostupné. Rovněž by měl prokázat, že zvýšení plateb vyplývající z udělení výjimky je nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů a že problémy se schopností využívat prostředky přetrvávají i při využití maximálních stropů pro míry spolufinancování stanovených v čl. 53 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 (10).
(15)
Členský stát, který žádá Komisi o využití výjimky podle tohoto nařízení, by měl dále poskytnout odkaz na příslušné rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, z něhož vyplývá, že má na udělení výjimky nárok. Je nezbytné, aby Komise měla po podání žádosti členského státu dostatek času na ověření správnosti předložených informací a na vznesení případných námitek. V zájmu účinnosti a funkčnosti výjimky by měl platit předpoklad, že pokud Komise nevznese námitku, je tato žádost oprávněná. Pokud Komise námitku vůči žádosti členského státu vznese, měla by o této záležitosti přijmout prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí s uvedením důvodů.
(16)
Pravidla pro výpočet průběžných plateb a vyplacení konečného zůstatku pro operační programy v období, v němž členské státy dostávají finanční podporu Unie pro řešení závažných obtíží postihujících jejich finanční stabilitu, by měla být odpovídajícím způsobem revidována.
(17)
Je nutné zajistit náležité podávání zpráv o využití zvýšených částek poskytnutých členským státům požívajícím dočasné zvýšení průběžných plateb podle tohoto nařízení.
(18)
Po skončení období, během něhož byla k dispozici finanční pomoc, je možné, že bude třeba, aby hodnocení provedená v souladu s čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 1198/2006 mimo jiné posoudila, zda snížení vnitrostátního spolufinancování nevedlo k významnému odchýlení od původně stanovených cílů. Taková hodnocení by mohla vést k revizi operačního programu.
(19)
Protože si nebývalá krize, která zasáhla mezinárodní finanční trhy, a nebývalý hospodářský útlum, který vážně poškodil finanční stabilitu několika členských států, vyžadují rychlou reakci s cílem potlačit dopady na celé hospodářství, mělo by toto nařízení vstoupit v platnost co nejdříve. S ohledem na výjimečné okolnosti v dotčených členských státech by se mělo toto nařízení v závislosti na postavení žádajícího členského státu použít zpětně od rozpočtového roku 2010 nebo ode dne, kdy byla finanční pomoc k dispozici, pro období, během nichž členské státy obdržely finanční pomoc ze strany Unie nebo ostatních členských států eurozóny, jejímž účelem bylo řešit závažné obtíže postihující jejich finanční stabilitu.
(20)
V případech, kdy se předpokládá dočasné zvýšení průběžných plateb, by toto dočasné zvýšení mělo též být posuzováno s ohledem na rozpočtová omezení všech členských států a tato rozpočtová omezení by se měla náležitě projevit v souhrnném rozpočtu Evropské unie. Uplatňování tohoto mechanismu by navíc mělo být časově omezené, neboť jeho hlavním účelem je reagovat na konkrétní aktuální potíže. Mechanismus by proto měl být uplatňován od 1. ledna 2010 a měl by fungovat po omezenou dobu do 31. prosince 2013.
(21)
Nařízení (ES) č. 1198/2006 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1198/2006 se mění takto:
1)
Články 76 a 77 se nahrazují tímto:
„Článek 76
Pravidla pro výpočet průběžných plateb
1. Průběžné platby se vypočítávají tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený ve výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“.
2. Odchylně od odstavce 1, na zvláštní a řádně odůvodněnou žádost členského státu, se výše průběžné platby vypočte jako částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci dané prioritní osy a daného cíle. Tuto částku musí členský stát uvést ve výkazu výdajů.
3. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se na žádost členského státu zvyšují průběžné platby o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z těchto podmínek:
a)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc podle nařízení Rady (EU) č. 407/2010 ze dne 11. května 2010 o zavedení evropského mechanismu finanční stabilizace (11) nebo mu byla dána k dispozici jinými členskými státy eurozóny před vstupem uvedeného nařízení v platnost;
b)
členskému státu je dána k dispozici střednědobá finanční pomoc v souladu s nařízením Rady (ES) č. 332/2002 ze dne 18. února 2002, kterým se zavádí systém střednědobé finanční pomoci platebním bilancím členských států (12);
c)
členskému státu je dána k dispozici finanční pomoc v souladu se Smlouvou o založení Evropského mechanismu stability, podepsanou dne 2. února 2012.
4. Při výpočtu průběžných plateb poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v odstavci 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
Tyto částky však jsou brány v úvahu pro účely čl. 79 odst. 1.
5. Zvýšené průběžné platby vyplývající z použití odstavce 3 jsou řídicímu orgánu poskytnuty co nejdříve a smějí být využívány pouze k platbám souvisejícím s prováděním operačního programu.
6. V souvislosti s výročními zprávami v souladu s čl. 67 odst. 1 poskytnou členské státy Komisi náležité informace o využití výjimky uvedené v odstavci 3 tohoto článku, jež ukáží, jak zvýšená podpora přispěla v daném členském státě k posílení konkurenceschopnosti, růstu a zaměstnanosti. Komise tyto informace zohlední při vypracovávání výročních zpráv podle čl. 68 odst. 1.
Článek 77
Pravidla pro výpočet plateb zůstatku
1. Platba zůstatku je omezena na nižší z těchto dvou částek:
a)
částka vypočítaná tak, že se míra spolufinancování stanovená v platném finančním plánu pro danou prioritu a daný cíl použije na příspěvek z veřejných zdrojů uvedený v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle „Konvergence“ nebo cíle pro oblasti mimo cíl „Konvergence“;
b)
částka pomoci Unie, která byla nebo má být vyplacena příjemcům v rámci každé prioritní osy a každého cíle. Tuto částku musí členský stát uvést v závěrečném výkazu výdajů certifikovaném certifikačním orgánem u každé prioritní osy a každého cíle.
2. Odchylně od čl. 53 odst. 3 se platby konečného zůstatku na žádost členského státu zvyšují o částku odpovídající deseti procentním bodům nad mírou spolufinancování pro každou prioritní osu až do maximální výše 100 %, přičemž toto zvýšení se použije na částku způsobilých veřejných výdajů nově uvedených v každém certifikovaném výkazu výdajů předloženém v průběhu období, v němž členský stát splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Při výpočtu platby konečného zůstatku poté, co členský stát přestane využívat finanční pomoci Unie uvedené v čl. 76 odst. 3, nebere Komise v úvahu zvýšené částky vyplacené v souladu s uvedeným odstavcem.
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 77a
Omezení příspěvku Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb zůstatku
1. Bez ohledu na čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nesmí být příspěvek Unie prostřednictvím průběžných plateb a plateb konečného zůstatku vyšší než příspěvek z veřejných zdrojů a maximální částka pomoci z fondu pro každou prioritní osu a každý prioritní cíl, jak byly stanoveny v rozhodnutí Komise o schválení operačního programu.
2. Výjimku uvedenou v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 Komise uděluje na základě písemné žádosti členského státu, který splňuje jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c). Žádost musí být podána do 17. července 2012 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy členský stát splní jednu z podmínek stanovených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c).
3. Ve své žádosti předložené Komisi členský stát odůvodní nezbytnost výjimky podle čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 poskytnutím informací nutných pro ověření toho:
a)
že na základě údajů o makroekonomické a fiskální situaci členského státu nejsou pro jeho příspěvek dostupné žádné zdroje;
b)
že je zvýšení plateb uvedených v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 nezbytné pro zachování dalšího provádění operačních programů;
c)
že problémy přetrvávají, i když se využijí maximální stropy platné pro míru spolufinancování stanovené v čl. 53 odst. 3;
d)
že splňuje jednu z podmínek uvedených v čl. 76 odst. 3 písm. a), b) a c), což je podloženo odkazem na rozhodnutí Rady nebo na jiný právní akt, a rovněž konkrétního data, od kterého byla členskému státu dána k dispozici finanční pomoc.
Komise ověří, zda předložené informace odůvodňují udělení výjimky. Komise vznese veškeré námitky k předloženým informacím do 30 dnů ode dne podání žádosti. Pokud se Komise rozhodne vznést námitku proti žádosti členského státu, přijme o tom prostřednictvím prováděcích aktů příslušné rozhodnutí s uvedením důvodů.
Pokud Komise námitku proti žádosti členského státu nevznese, považuje se tato žádost za odůvodněnou.
4. V žádosti členského státu musí být též podrobně popsáno zamýšlené využití výjimky stanovené v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 a poskytnuty informace o doplňkových opatřeních, jež mají vést k soustředění finančních prostředků na konkurenceschopnost, růst a zaměstnanost, včetně případné úpravy operačních programů.
5. Výjimka stanovená v čl. 76 odst. 3 a čl. 77 odst. 2 se nevztahuje na výkazy výdajů předložené po 31. prosinci 2013.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
U následujících členských států se však použije se zpětnou působností:
a)
v případě Irska, Řecka a Portugalska s účinkem ode dne, kdy byla těmto členským státům dána k dispozici finanční pomoc v souladu s čl. 76 odst. 3;
b)
v případě Maďarska, Lotyšska a Rumunska s účinkem od 1. ledna 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 19. dubna 2012.