KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 6. juli 2010
om foranstaltning C 40/07 (ex NN 48/07) som Rumænien har indført til fordel for ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (tidligere Petrotub Roman S.A.)
(meddelt under nummer K(2010) 4492)
(Kun den rumænske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2013/516/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til bestemmelserne i bilag VII og tillæg A til bilag VII til protokollen om overgangsforanstaltninger til tiltrædelsestraktaten med Rumænien,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger,
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 2. februar 2007 anmodede Kommissionen Rumænien om oplysninger om eftergivelse af gæld til staten og omlægning af gæld til staten til fordel for Petrotub Roman S.A. (i det følgende benævnt "Petrotub") i forbindelse med Petrotubs privatisering i 2003 (efter privatiseringen blev virksomheden omdøbt til Mittal Steel Roman og efterfølgende ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) - i det følgende benævnt "AM Roman").
(2)
Ved brev af 25. september 2007 meddelte Kommissionen Rumænien, at den med hensyn til den eventuelle støtte i forbindelse med privatiseringen af Petrotub havde besluttet at indlede en procedure i henhold til artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (3). Kommissionens beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at indsende deres bemærkninger til foranstaltningen.
(3)
Rumænien fremsatte bemærkninger ved brev af 26. november 2007, som blev registreret samme dag. Ved brev dateret den 28. januar 2008, der blev registreret den 29. januar 2008, fremsatte ArcelorMittal (moderselskabet) og AM Roman (det pågældende datterselskab) bemærkninger, der blev meddelt Rumænien den 12. februar 2008. Rumænien reagerede ved skrivelse af 11. marts 2008, der blev registreret samme dag.
(4)
Ved brev af 26. februar 2009, 8. oktober 2009 og 29. januar 2010 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger. Rumænien svarede ved brev af 27. april 2009, 19. oktober 2009 og 3. februar 2010, der alle blev registreret på de samme datoer.
II. BESKRIVELSE AF DE FAKTISKE OMSTÆNDIGHEDER
1. Virksomheden
(5)
AM Roman er en producent af sømløse stålrør med hjemsted i Roman, som er en rumænsk region, der modtager bistand i medfør af artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF (5). Inden privatiseringen i 2003 var virksomheden, som dengang hed Petrotub, producent af sømløse stålrør, hvis produktion omfattede varmvalsede og koldvalsede stålrør med en diameter på mellem 6 og 620 mm og en godstykkelse på mellem 0,5 og 70 mm. Disse produkter har forskellige anvendelsesformål i energiindustrien (inden for olie- og gasindustrien, den kemiske industri, atomenergi og den konventionelle energi) samt i maskin- og anlægsindustrien. Efter privatiseringen fortsatte virksomheden med at operere på det samme produktmarked. På nuværende tidspunkt ejer ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (i ArcelorMittal-koncernen) 69,76 % af aktiebeholdningen i virksomheden (6).
2. Den omhandlede foranstaltning
(6)
Den 23. juli 2003 offentliggjorde det rumænske privatiseringsagentur, APAPS (det nuværende AVAS) (7), at det agtede at sælge sin aktieandel på 70 % i Petrotub. Privatiseringen blev gennemført ved offentligt udbud. Den 28. oktober 2003 blev der undertegnet en salgsaftale med LNM Holdings NV (det nuværende ArcelorMittal) med en købspris på 6 mio. USD (5,1 mio. EUR (8)).
(7)
I forbindelse med privatiseringen indvilligede APAPS på vegne af den rumænske stat i at afskrive gæld til staten, som beløb sig til i alt 22,5 mio. EUR, og til at omlægge den resterende gæld til staten.
(8)
I 1998 havde Petrotub optaget et erhvervslån på [30-50] (9) mio. DEM [15-25 mio. EUR] med en løbetid indtil 2011 i den tyske udviklingsbank Kreditanstalt für Wiederaufbau (herefter benævnt "KfW") med henblik på køb af en ny valse hos Mannesmann AG. De forskellige elementer i KfW's finansieringspakke var sikret ved hjælp af statsgarantier stillet af Tyskland og Østrig og en bankgaranti fra den rumænske bank Banca Comercială Română (BCR). Den tyske statsgaranti blev modgaranteret af den rumænske stat. Den rumænske modgaranti dækkede 85 % af det samlede KfW-lån på 30-50 mio. DEM. Rumænien pålagde Petrotub et engangsgebyr på [3-7 %].
III. INDLEDNINGSBESLUTNING
(9)
I åbningsbeslutningen orienterede Kommissionen Rumænien om, at grundlaget for åbningsbeslutningen var bilag VII, afdeling B, om strukturomlægning af stålindustrien, til protokollen til Rumæniens tiltrædelsestraktat (i det følgende benævnt "Bilag VII"), og at Kommissionen i mangel af specifikke bestemmelser i bilag VII med hensyn til de rumænske rørproducenters retsstilling på tidspunktet for privatiseringen ville undersøge, hvorvidt der foreligger statsstøtte til AM Roman, og hvorvidt denne er forenelig med traktaten.
(10)
Kommissionen bemærkede, at købsprisen (5,1 mio. EUR) ikke dækkede det tab, som staten blev påført i kraft af den eftergivelse af gæld til staten, der beløb sig til 22,5 mio. EUR, og som det rumænske privatiseringsagentur APAPS indrømmede i forbindelse med privatiseringen.
(11)
Inden indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure havde Rumænien fremsendt en rapport udarbejdet af en ekstern konsulent (10) for at dokumentere, at en privatisering på de fastsatte vilkår havde været den mest gunstige løsning for staten.
(12)
I rapporten blev det påpeget, at privatisering førte til den mest gunstige situation for den rumænske stat. I nedenstående tabel sammenlignes de beløb, som de enkelte offentlige kreditinstitutioner skønsmæssigt ville have opnået i henholdsvis privatiserings- og likvidationsscenariet (11).
Privatisering
Likvidation
Socialsikringskassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
Arbejdsløshedskassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
Sygekassen
[…] mio. EUR
[…] mio. EUR
APAPS
[…] mio. EUR
(inklusive salgsprisen på 5,1 mio. EUR)
0
Staten i alt
[4-9] mio. EUR
[19-26] mio. EUR
(13)
Denne rapport byggede på antagelsen om, at 1998-garantien i tilfælde af likvidation ville være blevet udløst, og at gældsforpligtelsen i form af det lån, som Petrotub i 1998 optog hos KfW, dvs. [15-25] mio. EUR, ville have påhvilet staten (repræsenteret ved finansministeriet). I likvidationsscenariet ville staten således i sidste ende kun have modtaget [2-9] mio. EUR, hvilket til sammenligning er lavere end det samlede beløb på [4-9] mio. EUR, som den modtog i kraft af privatiseringen.
(14)
I åbningsbeslutningen stillede Kommissionen spørgsmålstegn ved, hvorvidt resultaterne af privatiserings- og likvidationsscenarierne skulle være blevet anslået for staten som helhed, som foreslået i ekspertrapporten, eller særskilt for hver enkelt offentlig kreditor i overensstemmelse med retspraksis fra HAMSA-sagen (12).
(15)
Kommissionen betvivlede tilmed, at tabet på [15-25] mio. EUR som følge af udløsningen af 1998-garantien kunne medtages i beregningen af resultatet ved likvidation. I henhold til Hytasa- (13) og Gröditzer-dommen (14) må der sondres mellem de forpligtelser, staten hæfter for som ejer af et selskabs aktiekapital, og de forpligtelser, der kan påhvile den som offentlig myndighed. Som følge heraf kan de omkostninger, der hæftes for i forbindelse med en lov om offentlige myndigheder, ikke medtages i beregningen af de omkostninger, som en privat aktionær ville have været i stand til og villig til at hæfte for. Kommissionen ser det rumænske finansministeriums udstedelse af en statsgaranti til Petrotub i 1998 som en indikation af, at en privat aktionær ikke ville have været i stand til at udstede en sådan garanti. Et andet forhold, der peger i den retning, er at 1998-garantien blev ydet på vilkår og betingelser, som en privat aktør måske ikke ville accepteret.
IV. BEMÆRKNINGER FRA RUMÆNIEN OG INTERESSEREDE PARTER
(16)
I sit indlæg af 27. november 2007 gjorde Rumænien hovedsagelig gældende, at privatiseringen af Petrotub i oktober 2003 ikke havde begunstiget hverken Petrotub eller køberen, og at transaktionen derfor ikke omfattede statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(17)
Rumænien fremhævede indledningsvis, at salget af Petrotub var blevet gennemført efter afholdelse af en åben, gennemsigtig og ubetinget udbudsprocedure, hvilket efter de rumænske myndigheders opfattelse viste, at Petrotub var blevet solgt til markedsprisen, og at køberen ikke blev begunstiget ved købet. For det andet mente Rumænien, at staten havde handlet på samme måde som enhver privat sælger ville have gjort, nemlig ved i forbindelse med valget mellem privatisering og likvidation at vælge det scenario, der var mest fordelagtigt ud fra rent økonomiske betragtninger, uden at tage højde for ikke-kommercielle eller politiske betragtninger af den art, som i sagens natur kendetegner udøvelsen af offentlig myndighed.
(18)
I forbindelse med dette andet argument dokumenterede Rumænien, at privatiseringsagenturet, AVAS, i henhold til den nationale lovgivning var forpligtet til og havde beføjelse til at vurdere og sammenligne de samlede resultater af privatisering og likvidation under hensyntagen til statsbudgettet som helhed. Privatiseringsagenturet vælger med andre ord det scenario, som er det mest gunstige for statsbudgettet som helhed, på samme måde som en stor koncern med adskillige kreditorer ville gøre. Ud fra denne synsvinkel, der er i strid med Kommissionens standpunkt, hverken kunne eller skulle staten foretage en særskilt vurdering af resultatet som følge af privatisering og likvidation for hvert af de relevante offentlige organer.
(19)
I forbindelse med vurderingen af resultatet af likvidationen var det desuden korrekt af staten at medregne det tab, som var forbundet med udløsningen af 1998-garantien, da en privat investor også ville have ydet Petrotub en sådan garanti på de givne betingelser. Virksomheden var ikke i vanskeligheder på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, og den risikopræmie, som blev opkrævet hos Petrotub for garantien, udgjorde en passende betaling for en aktionærgaranti, der blev udstedt for en virksomhed, som på daværende tidspunkt var velkørende.
(20)
Desuden skal 1998-garantien vurderes med udgangspunkt i de relevante statsstøttebestemmelser, der var gældende på daværende tidspunkt. I Kommissionens meddelelse om kortfristede eksportkreditforsikringer, som var gældende på daværende tidspunkt, blev langfristede eksportkreditforsikringer undtaget fra kontrollen i medfør af artikel 107, stk. 1, i TEUF (den tidligere artikel 87, stk. 1, i TEF) (15). Rumænien understregede endvidere, at Petrotub i 1998, da garantien blev ydet, var rørproducent, og således ikke var omfattet af EKSF-definitionen af stål eller af bestemmelserne i protokol nr. 2 i EKSF-aftalen om stål henhørende under Europaaftalen.
(21)
AM Roman og moderselskabet ArcelorMittal tilsluttede sig fuldt ud Rumæniens argumentation. Under henvisning til den rumænske lovgivning, der var gældende på daværende tidspunkt, og til Europaaftalens bestemmelser om statsstøtte fremhævede virksomhederne desuden, at den statsgaranti, som blev udstedt til Petrotub i 1998, ikke omfattede statsstøtte. Endvidere udgjorde 1998-garantien en tydelig og bindende kommerciel forpligtelse, som staten påtog sig i sin egenskab af hovedaktionær i den pågældende virksomhed, og kan derfor medtages i beregningen af likvidationsomkostningerne. ArcelorMittal fremhævede også, at selskabet havde købt Petrotub til markedspris, og at enhver eventuel fordel som følge af privatiseringen, quod non, under alle omstændigheder ville have tilfaldet staten som sælger.
V. VURDERING
1. Lovvalg og Kommissionens kompetence
(22)
Denne procedure omhandler begivenheder, som fandt sted inden Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union (den 1. januar 2007). Petrotub blev privatiseret i oktober 2003. I 1998 havde den rumænske stat udstedt en garanti til Petrotub i forbindelse med optagelsen af et lån på [30-50] mio. DEM hos KfW til køb af en ny valse. 1998-garantien er knyttet til privatiseringen i 2003, for så vidt Rumænien gjorde gældende, at statens omkostninger i tilfælde af likvidation skal medtages i vurderingen af privatiseringstransaktionen i 2003 i forbindelse med princippet om markedsøkonomiske Investor.
(23)
Den generelle regel er, at artikel 107-108 i TEUF ikke finder anvendelse på foranstaltninger iværksat før tiltrædelsen, når de heller ikke finder anvendelse efter tiltrædelsen (16). Kommissionen har kompetence til at udøve undtagelsesvis kontrol af statsstøtte ydet af Rumænien i forbindelse med omstruktureringen af den rumænske stålindustri inden tiltrædelsen på grundlag af bilag VII til tiltrædelsestraktaten for Rumænien (17). Denne undtagelse afviger fra de generelle regler.
(24)
I bilag VII gives der i en bestemmelse tilladelse til, at Rumænien kan afslutte den omstrukturering af landets stålindustri, som blev iværksat inden tiltrædelsen. Omstruktureringen af den rumænske stålindustri inden tiltrædelsen blev iværksat i henhold til protokol nr. 2 i EKSF-aftalen om stål henhørende under Europaaftalen (i det følgende benævnt "protokol nr. 2") og fortsat i henhold til den tillægsprotokol, der blev undertegnet den 23. oktober 2002 (i det følgende benævnt "tillægsprotokollen").
(25)
I protokol nr. 2 fik Rumænien tildelt en femårig periode, hvor landet kunne omstrukturere sin EKSF-stålindustri med henblik på tiltrædelse. Perioden varede fra 1993 til udgangen af 1998. Perioden blev forlænget indtil udgangen af 2004 med en tillægsprotokol, som blev vedtaget ved Rådets beslutning af 29. juli 2002 og undertegnet den 23. oktober 2002. I hele denne periode, dvs. fra 1993 indtil udgangen af 2004, havde Rumænien tilladelse til at yde en omstruktureringsstøtte til stålindustrien, der opfyldte de fastsatte kriterier i protokol nr. 2 (anvendelsen af kriterierne blev forlænget i henhold til tillægsprotokollen), samt på grundlag af det nationale omstruktureringsprogram (i det følgende benævnt "NOP"), som var godkendt af Fællesskabet. Den 18. juli 2005 godkendte Rådet det rumænske NOP (18).
(26)
Bilag VII er en "sikkerhedsforanstaltning", der bemyndiger Kommissionen til efter den 1. januar 2007 (tiltrædelsesdatoen) at overvåge Rumæniens støtte til stålindustrien før tiltrædelsen på grundlag af protokol nr. 2 (fortsat i henhold til tillægsprotokollen) og NOP. I bilag VII bemyndiges Kommissionen desuden til at kræve, at den ydede støtte tilbagebetales, hvis den ikke overholder protokol nr. 2 og NOP. Bilag VII har følgelig karakter af lex specialis, da det tillader overvågning af og kontrol med Rumæniens statsstøtte til stålindustrien med tilbagevirkende kraft forud for landets tiltrædelse af EU. Det er en undtagelse, der afviger fra de generelle regler. I nylige domme vedrørende statsstøtte ydet til polske stålvirksomheder før tiltrædelsen (19) har Retten fastslået, at protokol nr. 8 til tiltrædelsestraktaten for Polen udgør en lex specialis, der indeholder bestemmelser, som svarer til bestemmelserne i bilag VII.
(27)
Kommissionen skal i den igangværende procedure vurdere, om kompetencen til at udøve undtagelsesvis kontrol med tilbagevirkende kraft nævnt i betragtning 23-26 også vedrører den støtte, som Rumænien ydede til rørproducenter før landets tiltrædelse af EU. Det er i denne forbindelse nødvendigt at fortolke det retsgrundlag, der finder anvendelse i dette tilfælde, nemlig bilag VII sammenholdt med protokol nr. 2 og tillægsprotokollen. Det skal undersøges, om bestemmelserne omfatter den støtte, som Rumænien ydede til rørproducenter før landets tiltrædelse af EU.
(28)
Bestemmelser, der udgør lex specialis, skal i overensstemmelse med de almene retsprincipper fortolkes snævert. En snæver fortolkning af retsgrundlaget (se betragtning 29-43 nedenfor) fører frem til den konklusion, at Kommissionens kompetence til at udøve undtagelsesvis kontrol med tilbagevirkende kraft er begrænset til (eventuel) støtte, der er tildelt producenter af EKSF-produkter inden tiltrædelsen af EU, og Kommissionens kompetence vedrører derved ikke (eventuel) støtte til rørproducenter.
(29)
Kommissionens kompetence til at overvåge og kontrollere førtiltrædelsesstøtte til rumænsk stålindustri med tilbagevirkende kraft er fastsat i bilag VII, punkt 12 og 17. I henhold til punkt 12 er Kommissionen og Rådet bemyndiget til at overvåge gennemførelsen af det rumænske NOP forud for og efter tiltrædelsen indtil 2009. I henhold til punkt 17 er Kommissionen bemyndiget til at kræve tilbagebetaling af ydet statsstøtte, hvis de fastsatte betingelser i punkt 1-3 i bilag VII ikke overholdes (som anført i betragtning 30-32 nedenfor).
(30)
Det fastsættes i punkt 1 i bilag VII, at statsstøtte, som Rumænien fra 1993 til 2004 ydede til "bestemte dele af den rumænske stålindustri", anses for at være forenelig med det indre marked, forudsat at: "den periode, der er omhandlet i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 om EKSF-produkter til Europaaftalen […] er blevet forlænget indtil den 31. december 2005", vilkårene og betingelserne i NOP er blevet overholdt, der ikke ydes eller betales nogen form for statsstøtte til stålvirksomheder, som er omfattet af nationale strukturomlægningsprogrammer efter den 1. januar 2005, og "[…] der ikke ydes eller betales statsstøtte til den rumænske stålsektor efter den 31. december 2004". Der fastsættes også følgende: "Med henblik på disse bestemmelser og tillæg A forstås ved statsstøtte til strukturomlægning en hvilken som helst foranstaltning vedrørende stålvirksomheder, der udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og ikke kan anses for forenelig med det fælles marked i henhold til de normale regler, der anvendes i Fællesskabet".
(31)
I punkt 2 i bilag VII bestemmes det, at kun virksomheder, der er anført som begunstigede virksomheder i henhold til NOP (og som også er anført i tillæg A til bilag VII), er berettiget til statsstøtte i perioden 1993-2004.
(32)
I punkt 6 i bilag VII bestemmes det, at virksomheder, der ikke er anført som begunstigede virksomheder i henhold til NOP, ikke kan "modtage statsstøtte til strukturomlægning eller nogen anden form for støtte" og heller ikke skal indskrænke deres kapacitet.
(33)
Bilag VII, punkt 1, første afsnit, indeholder en tydelig henvisning til artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 (bestemmelsens anvendelse er forlænget med tillægsprotokollen undertegnet den 23. oktober 2002). Protokol nr. 2 vedrører alene EKSF-stålprodukter, og der findes sågar en fortegnelse over EKSF-stålprodukterne i et tillæg. Indholdet af tillægget er en gentagelse af den fortegnelse over EKSF-varer, som er anført i bilag I til EKSF-traktaten, hvor rør tydeligvis ikke indgår i definitionen over "EKSF-stålprodukter" ("stålrør (sømløse eller svejsede) […] trukne stålstænger og slebne eller polerede stålstænger samt jernafstøbninger (rør, tykvæggede rør og fittings samt andre jernafstøbninger").
(34)
EKSF-traktaten udløb den 23. juli 2002. Fra denne dato blev statsstøtte til stålindustrien en del af EU's generelle lovgivningsrammer. I denne forbindelse blev det besluttet, at definitionen på den europæiske stålindustri skulle udvides med rørproducenter. Denne ændrede definition blev anført i artikel 27 og bilag B til de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter (20), ifølge hvilke EU's stålindustri omfatter sømløse rør og store svejsede rør (med en diameter på over 406,4 mm). Denne udvidede definition på stålsektoren blev derpå gentaget i bilag I til retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013 (21) samt i artikel 2, stk. 29, i den generelle gruppefritagelsesordning (22).
(35)
Denne ændring inddrog den nye definition på EU's stålsektor, der omfatter rørproducenter, men den blev ikke desto mindre ikke indført tydeligt i hverken protokol nr. 2 eller tillægsprotokollen. Protokol nr. 2 udløb den 31. december 1997. Med tillægsprotokollen blev gyldighedsperioden af protokol nr. 2 forlænget med yderligere otte år fra den 1. januar 1998 eller indtil Rumæniens tiltrædelse af EU (afhængigt af hvad der først indtræffer). I tillægsprotokollen henvises der generelt til "stålprodukter", og bestemmelsens anvendelsesområde er tydeligt forbundet med artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2, der alene vedrører EKSF-produkter. I henhold til artikel 2 i tillægsprotokollen blev forlængelsen af gyldighedsperioden af protokol nr. 2 navnlig gjort afhængig af, at Rumænien forelagde Kommissionen et NOP og virksomhedsomstruktureringsplaner for støttemodtagerne, som begge opfylder "kravene i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen, og som er blevet evalueret og godkendt af den nationale myndighed for statsstøttekontrol (Kontoret for Konkurrence og Forbrugerbeskyttelse)".
(36)
Set i lyset af fortolkningen af punkt 1-2 og 6 i bilag VII samt protokol nr. 2 og tillægsprotokollen konstateres det derfor, at punkt 17 i bilag VII ikke giver Kommissionen kompetence til at kontrollere støtte tildelt rumænske rørproducenter forud for tiltrædelsen og særlig i perioden 1993-2004.
(37)
Uafhængigt af den retlige fortolkning af det anvendte retsgrundlag (dvs. bilag VII, protokol nr. 2 og tillægsprotokollen - se betragtning 29-36 ovenfor) undersøgte Kommissionen også, om gennemførelsesbestemmelserne til reglerne om statsstøtte i Europaaftalen og protokol nr. 2 samt de gennemførelsesbestemmelser, der blev vedtaget i 2001 af EU og Rumænien (i det følgende benævnt "gennemførelsesbestemmelserne" (23)), har betydning for fastsættelsen af Kommissionens kompetence til med tilbagevirkende kraft at kontrollere (eventuel) støtte til rumænske rørproducenter tildelt forud for tiltrædelsen.
(38)
Gennemførelsesbestemmelserne indeholder principielt procedurebestemmelser, der skal skelnes fra de materielle bestemmelser om statsstøtte i Europaaftalen og protokol nr. 2. Det skal dog bemærkes, at gennemførelsesbestemmelserne ligeledes indeholder særlige bestemmelser om kriterier til undersøgelse af, om støtten er forenelig med henholdsvis Europaaftalen og protokol nr. 2.
(39)
Det fastslås i den første sætning i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 2, stk. 1, at: "[d]en i artikel 1 omhandlede undersøgelse af, hvorvidt støtteprogrammer og støttetildelinger er forenelige med Europaaftalen, vurderes på grundlag af kriterier, som udformes på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, dvs. på grundlag af nuværende og fremtidig afledt ret, rammebestemmelser, retningslinjer og andre relevante administrative retsakter, der er i kraft i Fællesskabet, samt den retspraksis, der er fastlagt af Retten i Første Instans og De Europæiske Fællesskabers Domstol og afgørelser truffet af associeringsrådet i medfør af artikel 4, stk. 3." I dette stykkes første punktum fastlægges et generelt princip, hvorfor de materielle kriterier for undersøgelse af, om statsstøtte er forenelig med Europaaftalen, generelt har en "udviklingskarakter". Alle løbende ændringer i EU-lovgivningen og domstolenes retspraksis inddrages nemlig i kriterierne.
(40)
I artikel 2, stk. 1, andet punktum, henvises der særlig til de forenelighedskriterier, som er fastlagt i protokol nr. 2: "Hvis støtteydelsen eller støtteprogrammer gælder produkter, der er omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, anvendes dette stykkes første punktum fuldt ud, idet undersøgelsen dog ikke foretages på grundlag af de kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, men på grundlag af kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af statsstøttereglerne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab." Det skal bemærkes, at det tydeligt fremgår af bestemmelsen, at udviklingen af forenelighedskriterierne er forbundet med EKSF-traktaten i forhold til støtte, der er omfattet af protokol nr. 2. Det er i modsætning til den generelle støtte, der vedrører artikel 2, stk. 1, første sætning (se betragtning 41 ovenfor). Bestemmelsen forholder sig ikke tydeligt til udviklingen af forenelighedskriterierne efter udløbet af EKSF-traktaten i 2002.
(41)
I gennemførelsesbestemmelsernes artikel 2, stk. 2 og 3, fastsættes EU's forenelighedskriterier, som Rumænien skal opfylde. Rumænien underrettes især om alle EU-ændringer af forenelighedskriterierne, når sådanne retsakter ikke offentliggøres, og "har Rumænien ikke senest tre måneder efter modtagelsen af de officielle oplysninger om ændringerne gjort indsigelse mod dem, gælder de som forenelighedskriterier, jf. stk. 1. Gør Rumænien indsigelse mod ændringerne, finder der med udgangspunkt i den indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, der tilsigtes med Europaaftalen, konsultationer sted i associeringsrådet i henhold til artikel 7 og 8 i nærværende bestemmelser".
(42)
Selv om Rumænien inden for tre måneder ikke havde gjort indsigelse mod ændringen i Fællesskabets definition af stålindustrien, som i 2002 blev udvidet til at omfatte rørproducenter, kunne ændringerne i EU-lovgivningen ikke finde anvendelse på støtte, der ikke var underlagt Europaaftalen, nemlig støtte, der ikke var omfattet af EKSF-traktaten. Bilag VII udgør herudover lex specialis, og Kommissionen kan derfor ikke anvende den udvidede definition af EU's stålsektor til at fastsætte bilagets anvendelsesområde efter udløbet af EKSF-traktaten. Det er derfor nødvendigt at foretage en tydelig sondring mellem "udviklingskarakteren" af den lovgivning, der gælder for statsstøtte til den rumænske stålindustri forud for tiltrædelsen til EU i henhold til Europaaftalen, og en nødvendigvis snæver fortolkning af Kommissionens kompetence til at udøve kontrol med tilbagevirkende kraft, hvilket fremgår af bilag VII, protokol nr. 2 og tillægsprotokollen.
VI. KONKLUSION
(43)
Kommissionen må som følge af de ovennævnte betragtninger (se navnlig betragtning 36 og 42 ovenfor) konstatere, at den ikke har kompetence til at kontrollere støtte tildelt til rumænske rørproducenter inden tiltrædelsen, især fra 1993-2004, på grundlag af bilag VII. Nærværende procedure afsluttes, idet det tages til efterretning, at Kommissionen ikke har kompetence til at vurdere de pågældende foranstaltninger -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF, der blev indledt med brev til Rumænien af 25. september 2007, afsluttes, da Kommissionen i henhold til bestemmelserne i bilag VII, afdeling B, til tiltrædelsestraktaten for Rumænien ikke har kompetence til at kontrollere den støtte, som Rumænien tildelte i forbindelse med privatiseringen af Petrotub Roman S.A. i 2003.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til Rumænien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. juli 2010.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.