RÅDETS AFGØRELSE
af 25. februar 2011
om arrangementer for genforhandling af den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering
(2011/190/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 219, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Rådet fastlægger arrangementerne for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering (1) (herefter »aftalen«) blev indgået den 26. december 2001.
(4)
Frankrig har længe haft et monetært samarbejde med Fyrstendømmet Monaco (herefter »Monaco«), som bygger på forskellige juridiske instrumenter. De finansielle institutioner, der ligger i Monaco, har adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle af de franske betalingssystemer på samme vilkår som de franske banker.
(5)
I sine konklusioner af 10. februar 2009 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerede, og at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter burde hæves.
(6)
I sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, konkluderede Kommissionen, at det er nødvendigt, at aftalen i sin nuværende form ændres for at sikre en mere konsekvent tilgang i forbindelserne mellem Unionen og de lande, med hvilke der er indgået en monetær aftale.
(7)
Aftalen bør derfor genforhandles med henblik på at justere loftet for udstedelse af mønter, vælge en domstol, der skal være ansvarlig for bilæggelse af eventuelle tvister, og tilpasse aftalens form med henblik på at bringe denne i bedre overensstemmelse med den nye fælles model for monetære aftaler. Aftalen bør fortsat være gældende, indtil parterne har indgået en genforhandlet aftale -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrig meddeler Monaco, at der er behov for at ændre aftalen hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen søger Unionen at opnå følgende ændringer:
a)
Den genforhandlede aftale indgås mellem Unionen, repræsenteret ved Den Franske Republiks regering og Kommissionen, og Fyrstendømmet Monacos regering.
b)
Metoden for fastsættelse af lofterne for udstedelse af monegaskiske euromønter revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at forhindre en uforholdsmæssigt stor numismatisk spekulation i monegaskiske mønter ved at dække efterspørgslen på samlermarkedet, kombineres med en variabel del, der beregnes som Frankrigs gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Monaco. Uden at det berører udstedelse af samlermønter fastsættes det i den genforhandlede aftale, at mindst 80 % af monegaskiske euromønter, der udstedes hvert år, sættes i omløb til pålydende værdi.
c)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse. Hvis Unionen eller Monaco finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den genforhandlede aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastsætter i sin dom. Hvis Unionen eller Monaco ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastsatte frist, kan den anden part straks opsige den genforhandlede aftale.
d)
Den genforhandlede aftales form justeres.
Artikel 3
Forhandlingerne med Monaco føres af Frankrig og Kommissionen på Unionens vegne. Den Europæiske Centralbank (ECB) inddrages fuldt ud i forhandlingerne, og dens samtykke kræves i spørgsmål, der ligger inden for dens kompetenceområde. Frankrig og Kommissionen forelægger udkastet til den genforhandlede aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg til udtalelse.
Artikel 4
Frankrig og Kommissionen bemyndiges til at indgå den genforhandlede aftale på Unionens vegne, medmindre Det Økonomiske og Finansielle Udvalg eller ECB mener, at den genforhandlede aftale bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne afgørelse får virkning på dagen for meddelelsen.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2011.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.