KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 20. december 2011
om anvendelse af bestemmelserne i artikel 106, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse
(meddelt under nummer K(2011) 9380)
(EØS-relevant tekst)
(2012/21/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 106, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til traktatens artikel 14 skal Unionen inden for rammerne af sine beføjelser og med forbehold af traktatens artikel 93, 106 og 107 sørge for, at tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse udføres på grundlag af principper og vilkår, der gør det muligt for dem at opfylde deres opgaver.
(2)
For at visse tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse skal kunne udføres på grundlag af principper og vilkår, som gør det muligt for dem at opfylde deres opgaver, kan det være nødvendigt, at staten yder finansiel støtte til hel eller delvis dækning af de særlige omkostninger, der er forbundet med forpligtelserne til offentlig tjeneste. I overensstemmelse med traktatens artikel 345 og Den Europæiske Unions Domstols fortolkning heraf er det uden betydning, om disse tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse udføres af offentlige eller af private virksomheder.
(3)
I traktatens artikel 106, stk. 2, fastsættes det, at virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse regler ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de overdragne opgaver. Dog bør samhandelen ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse.
(4)
I sin dom i sag C-280/00, Altmark (1), statuerede Domstolen, at kompensation for offentlig tjeneste ikke udgør statsstøtte efter traktatens artikel 107, når følgende fire betingelser alle er opfyldt. For det første skal den modtagende virksomhed faktisk være pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret. For det andet skal de kriterier, der danner grundlag for beregningen af kompensationen, være fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde. For det tredje må kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne. Endelig gælder det, at når udvælgelsen af den virksomhed, der skal have overdraget en forpligtelse til offentlig tjeneste, i et konkret tilfælde ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, som giver mulighed for at udvælge den tilbudsgiver, der kan levere de pågældende ydelser til de laveste omkostninger for samfundet, skal størrelsen af den nødvendige kompensation fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med de relevante midler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have ved at opfylde forpligtelserne.
(5)
Hvor disse kriterier ikke er overholdt, og hvor de almindelige betingelser for anvendelse af traktatens artikel 107, stk. 1, er opfyldt, udgør kompensation for offentlig tjeneste derimod statsstøtte og er underlagt bestemmelserne i traktatens artikel 93, 106, 107 og 108.
(6)
Ud over denne afgørelse er der tre instrumenter, der er relevante for statsstøttereglernes anvendelse på kompensation for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse:
a)
en ny meddelelse om anvendelse af Den Europæiske Unions statsstøtteregler på kompensation for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (2), med retningslinjer for, hvordan traktatens artikel 107 og Altmark-kriterierne finder anvendelse på sådanne kompensationer
b)
en ny forordning, som Kommissionen agter at vedtage, om anvendelse af traktatens artikel 107 og 108 på de minimis-støtte til udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som opstiller visse betingelser - bl.a. i relation til kompensationens størrelse - for, hvornår kompensationer for offentlig tjeneste anses for ikke at opfylde alle kriterierne i artikel 107, stk. 1,
c)
reviderede rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (3), som fastlægger, hvordan Kommissionen vil analysere sager, der ikke er omfattet af denne afgørelse og derfor skal anmeldes til Kommissionen.
(7)
Kommissionens beslutning 2005/842/EF af 28. november 2005 om anvendelse af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 86, stk. 2, på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (4), fastsætter, hvordan undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 106, stk. 2, skal fortolkes, og hvilken rækkevidde den har, og opstiller regler, der skal sikre en effektiv kontrol med, om betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt. Denne beslutning erstattes af nærværende afgørelse, som fastsætter, på hvilke betingelser statsstøtte ydet i form for kompensation for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse ikke er underlagt forhåndsanmeldelsespligten efter traktatens artikel 108, stk. 3, da den kan anses for at være forenelig med traktatens artikel 106, stk. 2.
(8)
Sådan støtte kan kun anses for forenelig med traktaten, når den ydes med det formål at sikre udførelsen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse som omhandlet i traktatens artikel 106, stk. 2. Det fremgår klart af retspraksis, at medlemsstaterne har vide skønsbeføjelser med hensyn til, hvilke tjenesteydelser der kan betragtes som værende af almindelig økonomisk interesse, eftersom der for de enkelte sektorer ikke findes nogen unionsregler herom. Det er derfor Kommissionens opgave at sikre, at tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse ikke defineres på en måde, der er åbenlyst forkert.
(9)
Forudsat at en række betingelser er opfyldt, vil ydelse af begrænsede beløb i kompensation til virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ikke kunne påvirke udviklingen i samhandelen og konkurrencen på en måde, der strider mod Unionens interesse. Der bør derfor ikke være krav om individuel anmeldelse af statsstøtte, hvis kompensationen ikke overstiger et nærmere fastsat beløb på årsbasis, forudsat at betingelserne i denne afgørelse er opfyldt.
(10)
I betragtning af udviklingen af intra-EU-handel med levering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, demonstreret for eksempel ved den stærke udvikling af multi-nationale udbydere i en række sektorer, som er af stor betydning for det indre markeds udvikling, er det hensigtsmæssigt at fastsætte en lavere grænse for det kompensationsbeløb, der efter denne afgørelse kan fritages for anmeldelsespligten, end den, der var fastsat i beslutning 2005/842/EF, og samtidig åbne mulighed for at beregne dette beløb som et årligt gennemsnit over hele overdragelsesperioden.
(11)
Hospitaler og virksomheder med ansvar for sociale tjenester, der har fået overdraget at varetage opgaver af almindelig økonomisk interesse, frembyder særlige karakteristika, som der bør tages hensyn til. Der bør i særdeleshed tages hensyn til, at der under de nuværende økonomiske omstændigheder og i betragtning af det indre markeds nuværende udviklingsstade kan være behov for støtte til sociale tjenester, der overstiger tærsklen i denne afgørelse, for at kompensere for omkostningerne ved de offentlige tjenester. En større mængde kompensationer for sociale ydelser indebærer således ikke nødvendigvis en større risiko for konkurrencefordrejninger. Virksomheder med ansvar for sociale tjenester, herunder socialt boligbyggeri, der tilvejebringer boliger til mindrebemidlede eller vanskeligt stillede samfundsgrupper, som af økonomiske grunde er ude af stand til at skaffe sig en bolig på markedsvilkår, bør derfor også være fritaget for anmeldelsespligten efter denne afgørelse, selv om den kompensation, de modtager, overstiger den generelle kompensationstærskel i denne afgørelse. Det samme bør gælde hospitaler, der yder lægebehandling, herunder akut lægehjælp og andre tjenester i direkte tilknytning til deres hovedvirksomhed, især inden for forskning. For at være omfattet af undtagelsen til anmeldelsespligten, skal disse sociale tjenester være klart identificerede tjenester, der opfylder sociale behov med hensyn til sundhed og langvarig pleje, børnepasning, adgang til og reintegration på arbejdsmarkedet, socialt boligbyggeri og pleje og social inklusion af sårbare grupper.
(12)
I hvilket omfang en bestemt kompensationsforanstaltning vil kunne påvirke samhandelen og konkurrencen, afhænger ikke kun af størrelsen af den gennemsnitlige årlige kompensation og den pågældende sektor, men også af den samlede varighed af den forpligtelse, der overdrages. Medmindre en længere periode er berettiget, fordi der er behov for betydelige investeringer f.eks. inden for socialt boligbyggeri, bør anvendelsen af denne afgørelse derfor være begrænset til forpligtelser, der overdrages for en periode på højst 10 år.
(13)
For at traktatens artikel 106, stk. 2, skal kunne finde anvendelse, skal den pågældende virksomhed specifikt af medlemsstaten have fået overdraget at udføre en bestemt tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
(14)
For at sikre, at kriterierne i traktatens artikel 106, stk. 2, er opfyldt, er det nødvendigt at fastsætte en række nærmere betingelser, der skal være opfyldt, når en virksomhed får overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Der kan kun foretages en korrekt beregning af og kontrol med kompensationen, hvis de forpligtelser til offentlig tjeneste, der påhviler virksomhederne, og statens eventuelle forpligtelser er klart fastlagt i en eller flere akter udstedt af de kompetente offentlige myndigheder i den pågældende medlemsstat. Aktens form kan være forskellig fra den ene medlemsstat til den anden, men den bør mindst indeholde en præcis angivelse af den involverede virksomhed, indholdet og varigheden af de forpligtelser til offentlig tjeneste, der påhviler virksomheden, og eventuelt det geografiske område, som er omfattet af forpligtelsen til offentlig tjeneste, samt af, hvorvidt virksomheden har fået indrømmet eksklusive eller særlige rettigheder, og beskrive kompensationsmekanismen med angivelse af, hvilke parametre der anvendes til fastsættelse af kompensationen og for at undgå og sikre inddrivelse af en eventuel overkompensation. Overdragelsesakten bør også indeholde en henvisning hertil for at sikre gennemsigtighed i forbindelse med anvendelsen af denne afgørelse.
(15)
For at undgå uberettigede konkurrencefordrejninger bør kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt til dækning af de nettoomkostninger, der er forbundet med at udføre tjenesteydelsen, herunder en rimelig fortjeneste.
(16)
Kompensation, der overstiger, hvad der er nødvendigt til dækning af den pågældende virksomheds nettoomkostninger til udførelsen af tjenesteydelsen, er ikke nødvendig for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og udgør som følge heraf uforenelig statsstøtte, der skal tilbagebetales til staten. Kompensation, der er ydet til udførelse af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, men som af virksomheden reelt anvendes til aktiviteter på et andet marked til andre formål end dem, der er fastsat i overdragelsesakten, er ikke nødvendig for at udføre tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og kan som følge heraf også udgøre uforenelig statsstøtte, der skal tilbagebetales.
(17)
Nettoomkostningerne, der skal tages i betragtning, bør beregnes som forskellen mellem omkostningerne afholdt i forbindelse med driften af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, og indtægterne fra tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse eller, alternativt, som forskellen mellem virksomhedens nettoomkostninger ved forpligtelsen til offentlig tjeneste og de nettoomkostninger eller den nettofortjeneste, samme virksomhed ville have haft uden forpligtelsen til offentlig tjeneste. Især hvis forpligtelsen til offentlig tjeneste medfører en nedgang i indtægterne - f.eks på grund af regulerede tariffer - men ikke påvirker omkostningerne, beregnes nettoomkostningerne ved at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste på grundlag af de mistede indtægter. For at undgå uberettigede konkurrencefordrejninger bør der ved beregningen af kompensationen tages højde for alle indtægterne ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, det vil sige alle indtægter, som tjenesteleverandøren ikke ville have, hvis ikke han var blevet pålagt forpligtelsen. Hvis den pågældende virksomhed har særlige eller eksklusive rettigheder, der er knyttet til andre aktiviteter end tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, for hvilken der ydes støtte, og sådanne aktiviteter genererer overskud ud over den rimelige fortjeneste, eller modtager andre ydelser fra staten, bør disse indgå i omsætningen, uanset deres klassificering i henhold til artikel 107 i traktaten.
(18)
Ved rimelig fortjeneste forstås en forrentning af kapitalen, der tager hensyn til virksomhedens risiko eller manglende risiko. Forrentning af kapitalen bør defineres som den interne rente af den investerede kapital, som virksomheden opnår i løbet af overdragelsesperioden.
(19)
En fortjeneste, som ikke overstiger den relevante swaprente plus 100 basispoint, bør ikke betragtes som urimelig. Den relevante swaprente anses i den forbindelse for at være en passende forrentning for en risikofri investering. Tillægget på 100 basispoint skal bl.a. kompensere for den likviditetsrisiko, der er forbundet med at investere kapital, der er bundet i udførelsen af tjenesteydelsen i hele overdragelsesaktens løbetid.
(20)
Hvis den virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, ikke løber nogen væsentlig forretningsmæssig risiko, f.eks. fordi de omkostninger, den har ved at udføre tjenesteydelsen, bliver dækket fuldt ud, bør en fortjeneste, der overskrider tærsklen for den relevante swaprente plus 100 basispoint, ikke betragtes som rimelig.
(21)
Hvor det på grund af særlige omstændigheder ikke er muligt at lægge kapitalforrentningen til grund, bør medlemsstaterne kunne anvende andre indikatorer for fortjeneste, når det skal fastlægges, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, f.eks. den gennemsnitlige forrentning af egenkapitalen, afkast af investeret kapital, afkastningsgrad eller fortjeneste af salg.
(22)
Ved fastlæggelsen af, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, bør medlemsstaterne kunne indføre incitamentsbaserede kriterier, bl.a. i forhold til kvaliteten af tjenesteydelsen og produktivitetsgevinster. Produktivitetsgevinster bør ikke forringe kvaliteten af tjenesteydelsen. Medlemsstaterne bør f.eks. kunne opstille produktivitetsmål i overdragelsesakten og lade kompensationen afhænge af, i hvor høj grad målene opfyldes. Overdragelsesakten kan indeholde en bestemmelse om, at hvis virksomheden ikke opfylder målene, skal kompensationen nedsættes ved anvendelse af en beregningsmetode fastsat i overdragelsesakten, hvorimod kompensationen vil kunne forhøjes, hvis virksomheden overgår forventningerne, ved anvendelsen af en beregningsmetode fastsat i overdragelsesakten. Produktivitetsgevinster bør deles, så de kommer både virksomheden og medlemsstaten og/eller brugerne til gode.
(23)
Traktatens artikel 93 er lex specialis i forhold til traktatens artikel 106, stk. 2. Den indeholder regler for kompensation for offentlig tjeneste i landtransportsektoren. Artikel 93 er blevet fortolket i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (5), der fastsætter regler for kompensation for befordringspligt i forbindelse med offentlig personbefordring. Det er op til medlemsstaterne, om den skal anvendes på personbefordring ad indre vandveje. Forordning (EF) nr. 1370/2007 fritager enhver kompensation i landtransportsektoren, der opfylder forordningens betingelser, for anmeldelsespligten efter traktatens artikel 108, stk. 3. I overensstemmelse med Altmark-dommen kan kompensation i landtransportsektoren, der ikke opfylder bestemmelserne i traktatens artikel 93, ikke erklæres for forenelig med traktaten på grundlag af traktatens artikel 106, stk. 2, eller nogen anden traktatbestemmelse. Denne afgørelse finder følgelig ikke anvendelse på sådanne kompensationer.
(24)
I modsætning til landtransport er sø- og lufttransport underlagt traktatens artikel 106, stk. 2. En række regler for kompensation for offentlig tjeneste i luft- og søtransportsektoren findes i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet (6) og i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (7). I modsætning til forordning (EF) nr. 1370/2007 indeholder disse forordninger imidlertid ingen regler om foreneligheden af eventuelle statsstøtteelementer og heller ingen undtagelse fra anmeldelsespligten efter traktatens artikel 108, stk. 3. Denne afgørelse bør derfor finde anvendelse på kompensation for offentlig tjeneste i luft- og søtransportsektoren, forudsat at en sådan kompensation ud over at opfylde betingelserne i denne afgørelse også er i overensstemmelse med de gældende regler for disse sektorer, der er indeholdt i forordning (EF) nr. 1008/2008 og (EØF) nr. 3577/92, hvor det er relevant.
(25)
Hvor der er tale om kompensation for offentlig tjeneste i forbindelse med sø- eller lufttransport til øer samt lufthavne og havne, der udgør tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse som omhandlet i traktatens artikel 106, stk. 2, bør tærsklerne fastsættes på basis af det gennemsnitlige årlige passagertal, da dette bedre afspejler de økonomiske realiteter bag disse aktiviteter og deres karakter af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
(26)
Fritagelsen for pligten til at indgive forhåndsanmeldelse for visse tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan anmelde et konkret støtteprojekt. I tilfælde af en sådan anmeldelse, eller hvis Kommissionen foretager en vurdering af en specifik støttes forenelighed på baggrund af en klage eller på eget initiativ, vil Kommissionen foretage en vurdering af, om betingelserne i denne afgørelse er opfyldt. Hvis dette ikke er tilfældet, vil foranstaltningen blive vurderet i overensstemmelse med principperne i Kommissionens meddelelse om rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste.
(27)
Bestemmelserne i denne afgørelse bør anvendes, medmindre andet gælder i henhold til Kommissionens direktiv 2006/111/EF af 16. november 2006 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder og om den finansielle gennemskuelighed i bestemte virksomheder (8).
(28)
Bestemmelserne i denne afgørelse bør anvendes, medmindre andet følger af Unionens bestemmelser på konkurrenceområdet, især traktatens artikel 101 og 102.
(29)
Denne afgørelse bør anvendes, medmindre andet gælder i henhold til unionsrettens bestemmelser på området for offentlige indkøb.
(30)
Denne afgørelse bør anvendes, medmindre andet følger af mere restriktive bestemmelser om forpligtelser til offentlig tjeneste, der er indeholdt i den sektorspecifikke EU-lovgivning.
(31)
Der bør fastsættes overgangsbestemmelser for individuel støtte, der er ydet inden denne afgørelses ikrafttræden. Støtteordninger iværksat i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF inden denne afgørelses ikrafttræden, er fortsat forenelig med det indre marked og fritaget for anmeldelsespligten i yderligere to år. Støtteiværksættelse før denne afgørelses ikrafttrædelse, der ikke er ydet i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF, men som opfylder betingelserne i denne afgørelse, bør være forenelig med det indre marked og fritaget for anmeldelsespligten.
(32)
Kommissionen agter at foretage en revision af denne beslutning fem år efter dens ikrafttræden -
VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1
Formål
Denne afgørelse fastsætter betingelserne for, hvornår statsstøtte ydet i form af kompensation for offentlig tjeneste til visse virksomheder, der har fået overdraget udførelsen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, er forenelig med det indre marked og fritaget for anmeldelsespligten efter traktatens artikel 108, stk. 3.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Denne afgørelse finder anvendelse på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste, som ydes til virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, der er omhandlet i traktatens artikel 106, stk. 2, og som falder ind under én af følgende kategorier:
a)
kompensation på ikke over 15 mio. EUR om året for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse på andre områder end inden for transport og transportinfrastrukturer;
hvis kompensationen varierer i overdragelsesperioden, beregnes det årlige beløb som gennemsnittet af de forskellige årlige kompensationsbeløb, der forventes i hele overdragelsesperioden
b)
kompensation for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som udføres af hospitaler, der yder lægebehandling, herunder akut lægehjælp. Selv om disse virksomheder udfører andre tjenester i direkte tilknytning til deres hovedvirksomhed, i særdeleshed forskning, er det ikke til hinder for, at dette stykke finder anvendelse
c)
kompensation for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som opfylder sociale behov med hensyn til sundhed og langvarig pleje, børnepasning, adgang til og reintegration på arbejdsmarkedet, socialt boligbyggeri og pleje og social integration af sårbare grupper
d)
kompensation for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse for så vidt angår luft- eller søtransport til og fra øer, når den gennemsnitlige årlige trafik på ruten i de to regnskabsår, der går forud for det år, hvori tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse blev overdraget, ikke overstiger 300 000 passagerer
e)
kompensation for udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse for så vidt angår lufthavne og havne, hvis gennemsnitlige årlige trafik i de to regnskabsår, der går forud for det år, hvori tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse blev overdraget, ikke overstiger 200 000 passagerer for lufthavnes vedkommende og 300 000 passagerer for havnes vedkommende.
2. Denne afgørelse finder kun anvendelse, hvis den periode, for hvilken en virksomhed har fået overdraget at udføre tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, ikke overstiger 10 år. Hvis overdragelsesperioden overstiger 10 år, finder denne afgørelse kun anvendelse i det omfang, hvor der af tjenesteleverandøren kræves en betydelig investering, som skal afskrives over en længere periode, i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper.
3. Hvis betingelserne for anvendelse af denne afgørelse ikke længere opfyldes i overdragelsesperioden, skal støtten anmeldes i overensstemmelse med traktatens artikel 108, stk. 3.
4. På sø- og lufttransportområdet finder denne afgørelse udelukkende anvendelse på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste, der ydes til virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse som omhandlet i traktatens artikel 106, stk. 2, og som opfylder de betingelser, der måtte gælde i henhold til henholdsvis forordning (EF) nr. 1008/2008 og forordning (EØF) nr. 3577/92 hvor det er relevant.
5. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste, der ydes til virksomheder inden for landtransport.
Artikel 3
Forenelighed med det indre marked og fritagelse for anmeldelsespligten
Statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste, som opfylder betingelserne i denne afgørelse er forenelig med det indre marked og fritaget for anmeldelsespligten efter traktatens artikel 108, stk. 3, forudsat den også opfylder de krav, som følger af traktaten eller af unionslovgivningen for bestemte sektorer.
Artikel 4
Overdragelse
Udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse skal være overdraget den pågældende virksomhed ved en eller flere akter, hvis form kan fastsættes af den enkelte medlemsstat. Denne eller disse akter skal bl.a. indeholde:
a)
indholdet og varigheden af forpligtelserne til offentlig tjeneste
b)
den involverede virksomhed og i givet fald det omfattede geografiske område
c)
arten af eventuelle eksklusive eller særlige rettigheder, som den myndighed, der yder støtte, har indrømmet virksomheden
d)
en beskrivelse af kompensationsmekanismen og parametrene for beregning, kontrol og revision af kompensationen
e)
de foranstaltninger, der er truffet for at undgå og sikre inddrivelse af en eventuel overkompensation, og
f)
en henvisning til denne afgørelse.
Artikel 5
Kompensation
1. Kompensationen må ikke overstige, hvad der er nødvendigt for at dække nettoomkostningerne ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, herunder en rimelig forrentning.
2. Nettoomkostningerne beregnes som forskellen mellem omkostningerne som defineret i stk. 3, og indtægterne som defineret i stk. 4. Alternativt beregnes nettoomkostningerne som forskellen mellem virksomhedens nettoomkostninger ved forpligtelsen til offentlig tjeneste og de nettoomkostninger eller den nettofortjeneste, samme virksomhed ville have haft uden forpligtelsen til offentlig tjeneste.
3. De omkostninger, der kan tages hensyn til, er alle omkostningerne ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse. De beregnes i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper på følgende måde:
a)
Udøver den pågældende virksomhed ikke andre aktiviteter end tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, kan der tages hensyn til alle omkostningerne herved.
b)
Udøver virksomheden også andre aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, tages der kun hensyn til omkostningerne ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse.
c)
De omkostninger, der henføres under tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, kan omfatte alle direkte omkostninger ved udførelsen af denne tjenesteydelse og et rimeligt bidrag til de omkostninger, der er fælles for både tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og andre aktiviteter.
d)
Omkostningerne ved investeringer, bl.a. i infrastruktur, kan medregnes, når de er nødvendige for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse.
4. De indtægter, der skal tages hensyn til, skal mindst omfatte alle indtægterne fra tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, uanset om indtægterne skal betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 107. Hvis den pågældende virksomhed har særlige eller eksklusive rettigheder, der er knyttet til andre aktiviteter end tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, for hvilken der ydes støtte, og sådanne aktiviteter genererer overskud ud over den rimelige fortjeneste, eller modtager andre ydelser fra staten, bør disse indgå i omsætningen, uanset deres klassificering i henhold til artikel 107 i traktaten. Medlemsstaten kan bestemme, at fortjeneste fra anden virksomhed end den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse helt eller delvis skal medgå til finansiering af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse.
5. I denne afgørelse forstås ved »rimelig fortjeneste« den forrentning af kapitalen, som en gennemsnitsvirksomhed vil betinge sig, hvis den skal udføre en given tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i hele overdragelsesperioden, og som tager hensyn til virksomhedens risiko. Ved »kapitalforrentningen« forstås den interne rente af den investerede kapital, som virksomheden tjener i løbet af overdragelsesperioden. Risikoniveauet afhænger af den berørte sektor, typen af tjenesteydelse og kompensationens karakteristika.
6. Ved fastlæggelsen af, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, kan medlemsstaterne indføre incitamentsbaserede kriterier, bl.a. i forhold til kvaliteten af tjenesteydelsen og produktivitetsgevinster. Enhver belønning i forbindelse med produktivitetsgevinster sættes på et sådant niveau, at der sikres en afbalanceret deling af disse gevinster mellem virksomheden og medlemsstaten og/eller brugerne.
7. I denne afgørelse anses en forrentning af kapitalen, der ikke overstiger den relevante swaprente med tillæg af 100 basispoint, under alle omstændigheder for rimelig. Den relevante swaprente er den rente, hvis løbetid og valuta svarer til overdragelsesaktens løbetid og valuta. Hvis det ikke er forbundet med en betydelig forretningsmæssig eller kontraktlig risiko at udføre tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, især hvis nettoomkostningerne ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse stort set efterfølgende bliver fuldt dækket, må en rimelig fortjeneste ikke overstige den relevante swaprente med tillæg af 100 basispoint.
8. Hvor det på grund af særlige omstændigheder ikke er hensigtsmæssigt at lægge kapitalforrentningen til grund, kan medlemsstaterne anvende andre indikatorer for fortjeneste end kapitalforrentningen, når det skal fastlægges, hvad der udgør en rimelig fortjeneste, såsom gennemsnitlig forrentning af egenkapitalen, afkast af investeret kapital, afkastningsgrad eller fortjeneste ved salg. Ved »afkast« forstås resultatet før renter og skat i det pågældende år. Det gennemsnitlige afkast beregnes ved hjælp af diskonteringsfaktoren over kontraktens løbetid, som angivet i meddelelse fra Kommissionen om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (9). Uanset hvilken indikator der vælges, skal medlemsstaten efter anmodning kunne forelægge Kommissionen dokumentation for, at fortjenesten ikke overstiger, hvad en gennemsnitsvirksomhed vil betinge sig, hvis den skal udføre tjenesteydelsen, f.eks. i forhold til afkast i forbindelse med lignende kontrakter, der er tildelt på konkurrencevilkår.
9. Udøver en virksomhed aktiviteter, der både falder ind under og uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, skal omkostninger og indtægter ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og omkostninger og indtægter ved de andre aktiviteter samt parametrene for fordelingen af omkostninger og indtægter fremgå særskilt af dens interne regnskaber. De omkostninger, der henføres under aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, skal omfatte alle de direkte omkostninger, et passende bidrag til de fælles omkostninger og en rimelig kapitalforrentning. Der må ikke ydes nogen kompensation for sådanne omkostninger.
10. Medlemsstaterne skal kræve en eventuel overkompensation tilbagebetalt.
Artikel 6
Kontrol med overkompensation
1. Medlemsstaterne skal sikre, at den kompensation, der er ydet for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, opfylder kravene i denne afgørelse, og i særdeleshed at virksomheden ikke modtager en kompensation, der overstiger det efter reglerne i artikel 5 fastlagte beløb. De skal efter anmodning fra Kommissionen dokumentere dette. De skal med jævne mellemrum og mindst hvert tredje år i overdragelsesperioden samt ved periodens udløb foretage eller lade foretage kontrol.
2. Hvis en virksomhed har modtaget kompensation, der overstiger det efter reglerne i artikel 5 fastlagte beløb, skal medlemsstaten kræve enhver modtaget overkompensation tilbagebetalt. Parametrene for beregningen af fremtidig kompensation skal opdateres. Hvis overkompensationen ikke overstiger 10 % af den gennemsnitlige årlige kompensation, kan overkompensationen fremføres til den efterfølgende periode og fratrækkes den kompensation, der ellers skulle ydes for den periode.
Artikel 7
Gennemskuelighed
For kompensation på over 15 mio. EUR ydet til en virksomhed, som også udøver aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, offentliggør den pågældende medlemsstat følgende oplysninger på internettet eller på anden passende måde:
a)
overdragelsesakten eller en sammenfatning heraf indeholdende de i artikel 4 nævnte oplysninger
b)
beløbet for den støtte, virksomheden modtager, på årsbasis.
Artikel 8
Information
Medlemsstaterne opbevarer i løbet af overdragelsesperioden og i mindst 10 år fra udløbet af overdragelsesperioden alle oplysninger, der måtte være nødvendige for at fastslå, om den kompensation, der er ydet, er forenelig med denne afgørelse.
Efter skriftlig anmodning fra Kommissionen fremsender medlemsstaterne alle de oplysninger, Kommissionen finder nødvendige for at afgøre, om de gældende kompensationsforanstaltninger er forenelige med denne afgørelse.
Artikel 9
Rapportering
Hver medlemsstat indgiver hvert andet år en rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne afgørelse. Rapporten skal give en detaljeret oversigt over, hvordan denne afgørelse anvendes på de forskellige kategorier af tjenesteydelser som omhandlet i artikel 2, stk. 1, herunder:
a)
en beskrivelse af, hvordan denne afgørelse er anvendt på de tjenesteydelser, der falder ind under dens anvendelsesområde, herunder også interne aktiviteter
b)
den samlede støtte, der er ydet i henhold til afgørelsen, med angivelse af dens fordeling på de forskellige modtagersektorer
c)
en angivelse af, hvorvidt anvendelsen af denne afgørelse har givet anledning til vanskeligheder eller klager fra tredjeparter i forbindelse med en bestemt type tjenesteydelse,
og
d)
enhver anden oplysning om anvendelsen af denne afgørelse, som Kommissionen måtte kræve, hvilket skal meddeles nærmere i god tid, inden rapporten skal indgives.
Den første rapport indgives senest den 30. juni 2014.
Artikel 10
Overgangsbestemmelser
Denne afgørelse finder anvendelse på følgende individuel støtte og støtteordninger:
a)
Enhver støtteordning, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttrædelse, der var forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF, er fortsat forenelig med det indre marked og fritaget for anmeldelsespligten i yderligere to år.
b)
Enhver støtte, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttrædelse, der ikke var forenelig med det indre marked eller er fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF, men som opfylder betingelserne i denne afgørelse, er forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om forudgående anmeldelse.
Artikel 11
Ophævelse
Beslutning 2005/842/EF ophæves.
Artikel 12
Ikrafttrædelse
Denne afgørelse træder i kraft den 31. januar 2012.
Artikel 13
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2011.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu
(oznámeno pod číslem K(2011) 9380)
(Text s významem pro EHP)
(2012/21/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 106 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 14 Smlouvy vyžaduje, aby Unie, aniž jsou dotčeny články 93, 106 a 107 Smlouvy, pečovala v rámci svých pravomocí o to, aby zásady a podmínky pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu umožňovaly naplnění jejich úkolů.
(2)
Zajištění fungování určitých služeb obecného hospodářského zájmu na základě zásad a za podmínek, které umožňují naplnění jejich úkolů, může vyžadovat finanční podporu státu na pokrytí některých nebo veškerých nákladů vyplývajících ze závazků veřejné služby. V souladu s článkem 345 Smlouvy ve výkladu Soudního dvora Evropské unie není podstatné, zda jsou tyto služby obecného hospodářského zájmu poskytovány veřejnými nebo soukromými podniky.
(3)
Ustanovení čl. 106 odst. 2 Smlouvy v tomto ohledu stanoví, že podniky, které jsou pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, nebo podniky, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvě, zejména pravidlům hospodářské soutěže, dokud tato pravidla právně nebo fakticky nebrání plnění svěřených úkolů. Tímto ustanovením by však neměl být dotčen rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(4)
Ve svém rozsudku ve věci Altmark (1) Soudní dvůr uvedl, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby není státní podporou ve smyslu článku 107 Smlouvy, pokud jsou splněna čtyři kumulativní kritéria. Za prvé, podnik, který je příjemcem vyrovnávací platby, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny. Za druhé, parametry na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Za třetí, vyrovnání nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku. Za čtvrté, pokud v konkrétním případě nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, které by umožnilo vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společnost, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(5)
Pokud nejsou splněna uvedená kritéria, ale přitom jsou splněny obecné podmínky použitelnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy, představuje vyrovnávací platba za závazek veřejné služby státní podporu a vztahují se na ni články 93, 106, 107 a 108 Smlouvy.
(6)
Mimo toto rozhodnutí mají pro používání pravidel státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu význam další tři předpisy:
a)
nové sdělení o používání pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (2) vyjasňuje používání článku 107 Smlouvy a kritéria uvedená v rozsudku Altmark, kterými se taková platba řídí;
b)
nové nařízení, které Komise zamýšlí přijmout o použití článků 107 a 108 Smlouvy na podporu de minimis na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu stanoví určité podmínky, včetně výše vyrovnávací platby, při jejichž splnění se má za to, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby nesplňuje všechna kritéria čl. 107 odst. 1;
c)
revidovaný rámec pro státní podporu v podobě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (3) upřesňuje, jak bude Komise posuzovat případy, na které se nevztahuje toto rozhodnutí, a proto musí být oznámeny Komisi.
(7)
Rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (4) upřesňuje význam a rozsah výjimky podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy a stanoví pravidla pro účinné sledování plnění kritérií stanovených v uvedeném předpisu. Toto rozhodnutí nahrazuje rozhodnutí 2005/842/ES a stanoví podmínky, za nichž státní podpora v podobě vyrovnávací platby za službu obecného hospodářského zájmu nepodléhá povinnosti oznámení předem stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, protože ji lze považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 Smlouvy.
(8)
Taková podpora může být považována za slučitelnou, pouze pokud je poskytnuta za účelem zajištění poskytování služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Z judikatury je zřejmé, že pokud daná problematika není upravena odvětvovými pravidly Unie, mají členské státy velký prostor k vlastnímu uvážení při vymezování služeb, které by mohly být považovány za služby obecného hospodářského zájmu. Úkolem Komise je tedy zajistit, aby ve vymezení služeb obecného hospodářského zájmu nebyla žádná zjevná chyba.
(9)
Jsou-li splněny určité podmínky, omezené částky vyrovnávací platby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu neovlivňují rozvoj obchodu ani hospodářskou soutěž v takové míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie. Proto by se u vyrovnávacích plateb, jejichž roční objem je nižší než určitá částka, nemělo požadovat individuální oznámení státní podpory, jsou-li splněny požadavky tohoto rozhodnutí.
(10)
S ohledem na rozvoj obchodu v rámci Unie v poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, ukazující se například silným rozvojem nadnárodních poskytovatelů v řadě odvětví, která mají velký význam pro rozvoj vnitřního trhu, je vhodné stanovit nižší limit částky vyrovnávací platby, kterou lze podle tohoto rozhodnutí osvobodit od oznamovací povinnosti, než co bylo stanoveno v rozhodnutí 2005/842/ES, a dovolit, aby tato částka byla vypočtena jako roční průměr za dobu trvání pověření.
(11)
Nemocnice a podniky poskytující sociální služby, které jsou pověřeny úkoly obecného hospodářského zájmu, mají specifickou povahu, kterou je třeba zohlednit. Zejména je třeba brát v úvahu skutečnost, že za současných hospodářských podmínek a za současného stavu rozvoje vnitřního trhu mohou sociální služby potřebovat k pokrytí nákladů na veřejnou službu částku, která je vyšší než strop stanovený v tomto rozhodnutí. Vyšší částka vyrovnávací platby pro sociální služby tudíž s sebou nutně nepřináší větší riziko narušení hospodářské soutěže. Proto by podniky pověřené poskytováním sociálních služeb, včetně poskytování sociálního bydlení pro znevýhodněné občany nebo příslušníky sociálně méně zvýhodněných skupin, kteří nejsou z důvodů omezené solventnosti schopni získat bydlení za tržních podmínek, měly být rovněž osvobozeny od oznamovací povinnosti stanovené tímto rozhodnutím, i když vyrovnávací platba, kterou obdrží, přesahuje obecný limit pro vyrovnávací platby stanovený tímto rozhodnutím. Totéž by mělo platit pro nemocnice poskytující zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb a doplňkových služeb, které přímo souvisejí s jejich hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu. Sociálními službami, na které se vztahuje vynětí z oznamovací povinnosti, by měly být jasně vymezené služby, pokrývající sociální potřeby v oblasti zdravotní a dlouhodobé péče, péče o děti, přístupu na trh práce a opětovného začlenění do trhu práce, sociálního bydlení a péče o zranitelné skupiny a jejich sociálního začleňování.
(12)
Míra, v níž konkrétní vyrovnávací platba narušuje obchod a hospodářskou soutěž, nezávisí jen na průměrné roční výši této platby a na dotčeném odvětví, ale rovněž na celkové době trvání pověření. Pokud není delší doba odůvodněna potřebou velké investice, například v oblasti sociálního bydlení, mělo by být použití tohoto rozhodnutí omezeno na období pověření nepřekračující deset let.
(13)
Aby se mohl použít čl. 106 odst. 2 Smlouvy, musí být daný podnik členským státem výslovně pověřen poskytováním určité služby obecného hospodářského zájmu.
(14)
Aby se zajistilo dodržování kritérií stanovených v čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je třeba upřesnit podmínky, které je nutno splnit ohledně pověření prováděním služeb obecného hospodářského zájmu. Výši vyrovnávací platby lze totiž správně vypočítat a kontrolovat pouze tehdy, pokud byly závazky veřejné služby, kterými byly dané podniky pověřeny, a jakékoli závazky státu jasně stanoveny jedním nebo několika akty příslušných veřejných orgánů daného členského státu. Tento akt může mít v různých členských státech různou formu, ale měl by uvádět alespoň, o jaké podniky se jedná, jaký je přesný obsah svěřených závazků veřejné služby, jejich trvání, případně území, na které se vztahují, zda byla udělena výhradní nebo zvláštní práva, jakou podobu má kompenzační mechanismus, podle jakých ukazatelů se stanovuje výše vyrovnávací platby, jak se předchází nadměrnému vyrovnání a jak se takové případně nadměrně vyplacené částky získávají zpět. Aby se zajistilo transparentní používání tohoto rozhodnutí, měl by pověřovací akt obsahovat rovněž odkaz na toto rozhodnutí.
(15)
Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, neměla by vyrovnávací platba přesáhnout rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů, které podnik vynaložil při poskytování služby, včetně přiměřeného zisku.
(16)
Vyrovnávací platba, která přesahuje výši skutečně vzniklých čistých nákladů podniku na poskytování služeb, není nutná pro poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, a tudíž představuje neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu. Vyrovnávací platba, která byla poskytnuta na poskytování služby obecného hospodářského zájmu, avšak ve skutečnosti ji dotyčný podnik použil k činnosti na jiném trhu pro účely, které nejsou uvedeny v pověřovacím aktu, není nutná pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu, a proto může rovněž představovat neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu.
(17)
Čisté náklady, které se mají vzít v úvahu, by měly být vypočítávány jako rozdíl mezi náklady vynaloženými při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a příjmem ze služby obecného hospodářského zájmu, nebo alternativně jako rozdíl mezi čistými náklady vyplývajícími z poskytování se závazkem veřejné služby a čistými náklady nebo ziskem vyplývajícím z poskytování bez závazku veřejné služby. Zejména v případě, kdy závazek veřejné služby snižuje příjmy, například kvůli regulovaným cenám, ale nemá vliv na náklady, by mělo být možné čisté náklady vynaložené při plnění závazku veřejné služby vypočítat na základě ušlého příjmu. Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, měly by se při výpočtu vyrovnávací platby vzít v úvahu veškeré příjmy z poskytování služby obecného hospodářského zájmu, tedy veškeré příjmy, které by poskytovatel nezískal, kdyby nebyl pověřen závazkem. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výhradních práv vázaných na činnosti jiné než služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody by měly být zahrnuty do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy.
(18)
Přiměřený zisk by měl být určen jako míra návratnosti kapitálu s přihlédnutím ke stupni, případně neexistenci rizika. Míra návratnosti kapitálu by měla být vymezena jako interní míra návratnosti kapitálu, který daný podnik investoval během doby trvání pověření.
(19)
Zisk, který nepřekračuje příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, by se neměl považovat za nepřiměřený. V této souvislosti se za příslušnou swapovou sazbu považuje příslušná míra návratnosti bezrizikové investice. Účelem přirážky 100 bazických bodů je mimo jiné vyvážit riziko likvidity související s poskytováním kapitálu, který je vázán na poskytování služby po celou dobu trvání pověření.
(20)
Jestliže podnik pověřený poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nenese podstatnou míru obchodního rizika, například proto, že jsou mu plně hrazeny náklady na poskytování služby, neměly by se zisky, které překračují limit příslušné swapové sazby navýšené o 100 bazických bodů, považovat za přiměřené.
(21)
Pokud není z důvodů zvlášních okolností vhodné využít míru návratnosti kapitálu, měly by členské státy mít možnost spoléhat při určování přiměřeného zisku na jiné ukazatele úrovně zisku, například na průměrnou míru návratnosti vlastního kapitálu, návratnost vloženého kapitálu, návratnost aktiv nebo rentabilitu tržeb.
(22)
Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, by členské státy měly mít možnost zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity by neměl snížit kvalitu poskytované služby. Členské státy by měly mít například možnost vymezit v pověřovacím aktu cíle efektivity produkce, takže úroveň vyrovnávací platby pak závisí na rozsahu, v němž byly tyto cíle splněny. V pověřovacím aktu může být stanoveno, že pokud podnik tyto cíle nesplní, vyrovnávací platba se sníží na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu, naopak pokud podnik tyto cíle překročí, může být vyrovnávací platba zvýšena na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity by měly být stanoveny na takové úrovni, aby umožnily vyrovnané sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
(23)
Článek 93 Smlouvy představuje lex specialis ve vztahu k čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Jsou v něm stanovena pravidla použitelná na vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby v odvětví pozemní dopravy. Článek 93 byl vyložen nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a 1107/70 (5), které stanoví pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví veřejné přepravy cestujících. Jeho použití na odvětví dopravy cestujících po vnitrozemských vodních cestách je v kompetenci členských států. Nařízení (ES) č. 1370/2007 osvobozuje od oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy veškeré vyrovnávací platby v odvětví pozemní dopravy, které splňují v něm stanovené podmínky. Podle rozsudku ve věci Altmark nelze vyrovnávací platbu v odvětví pozemní dopravy, která nesplňuje ustanovení článku 93 Smlouvy, prohlásit za slučitelnou se Smlouvou na základě čl. 106 odst. 2 Smlouvy ani na základě žádného jiného ustanovení Smlouvy. Toto rozhodnutí se proto nepoužije na odvětví pozemní dopravy.
(24)
Na námořní a leteckou dopravu se na rozdíl od pozemní dopravy vztahuje čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Určitá pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (6) a v nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (7). Tato nařízení však na rozdíl od nařízení (ES) č. 1370/2007 neupravují otázku slučitelnosti možných prvků státní podpory ani neobsahují výjimku z oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Toto rozhodnutí by proto mělo být použitelné na vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy za předpokladu, že kromě splnění podmínek stanovených v tomto rozhodnutí tyto vyrovnávací platby splňují i odvětvová pravidla obsažená v nařízení (ES) č. 1008/2008, případně v nařízení (EHS) č. 3577/92.
(25)
V konkrétních případech vyrovnávacích plateb za závazky veřejné služby provozování leteckých nebo námořních spojů na ostrovy i provozování letišť a přístavů, které představují služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je vhodné stanovit limity založené na průměrném ročním počtu cestujících, neboť takový postup přesněji odráží hospodářskou realitu takových činností a jejich charakter služeb obecného hospodářského zájmu.
(26)
Výjimka z povinnosti oznámení předem platná pro určité služby obecného hospodářského zájmu nevylučuje možnost členských států oznámit konkrétní projekt podpory. Jestliže Komise posuzuje slučitelnost konkrétní podpory na základě takového oznámení nebo na základě stížnosti nebo ex officio, posoudí, zda jsou splněny podmínky tohoto rozhodnutí. Nebude-li tomu tak, bude opatření posouzeno podle zásad stanovených ve sdělení Komise o rámci pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby.
(27)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena směrnice Komise 2006/111/ES ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (8).
(28)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti hospodářské soutěže, zejména články 101 a 102 Smlouvy.
(29)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek.
(30)
Tímto rozhodnutím by neměla být dotčena přísnější ustanovení vztahující se na závazky veřejné služby obsažená v odvětvových předpisech Unie.
(31)
Měla by být stanovena přechodná opatření pro jednotlivé podpory, které byly uděleny před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost. Režimy podpory, které byly uvedeny v účinnost v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, by měly být nadále slučitelné s vnitřním trhem a vyňaty z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let. Podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla udělena v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, by měla být slučitelná s vnitřním trhem a měla by být vyňata z oznamovací povinnosti.
(32)
Komise hodlá provést přezkum tohoto rozhodntí pět let po jeho vstupu v platnost,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí stanoví podmínky, za nichž je státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělená určitým podnikům pověřeným poskytováním služby obecného hospodářského zájmu slučitelná s vnitřním trhem a vyňatá z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto rozhodnutí se použije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělenou podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která spadá do některé z následujících kategorií:
a)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v jiných oblastech než doprava a dopravní infrastruktura, která nepřesahuje roční částku 15 milionů EUR;
pokud se výše vyrovnávací platby mění během trvání pověření, vypočítá se roční částka jako průměr ročních vyrovnávacích plateb očekávaných za dobu trvání pověření;
b)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu nemocnicemi poskytujícími zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb; výkonu doplňkových činností, které přímo souvisejí s hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu však použití tohoto odstavce nebrání;
c)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, jimiž se uspokojují sociální potřeby, například zdravotní a dlouhodobá péče, péče o děti, přístup na trh práce a opětovné začlenění do trhu práce, sociální bydlení a péče a sociální začleňování zranitelných skupin;
d)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě leteckých nebo lodních spojů na ostrovy, na nichž v průběhu dvou rozpočtových období bezprostředně předcházejících období, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil roční počet cestujících 300 000 osob;
e)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě letišť a přístavů, kde v průběhu dvou rozpočtových let předcházejících roku, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil průměrný roční počet cestujících 200 000 osob na letištích a 300 000 osob v přístavech.
2. Toto rozhodnutí se použije pouze v případě, že doba, na kterou je podnik pověřen poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, nepřesahuje deset let. Jestliže doba pověření přesahuje deset let, použije se toto rozhodnutí, pouze pokud se od poskytovatele služby vyžaduje velká investice, kterou je nutno umořit během delšího období v souladu s obecně přijímanými účetními zásadami.
3. Jestliže během trvání pověření přestanou platit podmínky pro použití tohoto rozhodnutí, podpora se oznámí podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
4. V oblasti letecké a námořní dopravy se toto rozhodnutí použije pouze na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která splňuje podmínky nařízení (ES) č. 1008/2008, případně nařízení (ES) č. 3577/92.
5. Toto rozhodnutí se nepoužije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované podnikům v odvětví pozemní dopravy.
Článek 3
Slučitelnost a výjimka z oznamovací povinnosti
Státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby, která splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a platí pro ni výjimka z povinnosti oznámení předem stanovená v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, pokud také splňuje požadavky plynoucí ze Smlouvy nebo odvětvových právních předpisů Unie.
Článek 4
Pověření
Poskytováním služby obecného hospodářského zájmu je dotčený podnik pověřen jedním nebo několika akty, jejichž formu si mohou upravit jednotlivé členské státy. V tomto aktu nebo aktech musí být uvedeny zejména tyto údaje:
a)
náplň a trvání závazků veřejné služby;
b)
o který podnik, případně o které území, se jedná;
c)
povaha jakýchkoli výhradních nebo zvláštních práv udělených podniku orgánem poskytujícím podporu;
d)
popis kompenzačního mechanismu a parametrů pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby;
e)
opatření k zamezení a vrácení jakékoli nadměrné vyrovnávací platby a
f)
odkaz na toto rozhodnutí.
Článek 5
Vyrovnávací platba
1. Výše vyrovnávací platby nepřesáhne rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů vynaložených při plnění závazků veřejné služby, včetně přiměřeného zisku.
2. Čisté náklady lze vypočítat jako rozdíl mezi náklady vymezenými v odstavci 3 a příjmy vymezenými v odstavci 4. Lze je rovněž vypočítat jako rozdíl mezi čistými náklady podniku, který svou činnost provozuje se závazkem veřejné služby, a čistými náklady nebo ziskem téhož podniku, který provozuje svou činnost bez závazku veřejné služby.
3. Náklady, k nimž se přihlíží, zahrnují veškeré náklady vzniklé při poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Vypočítají se na základě obecně přijatých zásad analytického účetnictví takto:
a)
vykonává-li dotčený podnik pouze činnosti v rozsahu služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit jeho veškeré náklady;
b)
vykonává-li dotčený podnik rovněž činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit pouze náklady vztahující se na poskytování služby obecného hospodářského zájmu;
c)
náklady připisované službě obecného hospodářského zájmu mohou zahrnovat veškeré přímé náklady vynaložené při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a odpovídající podíl nákladů společných službě obecného hospodářského zájmu a jiným činnostem;
d)
náklady spojené s investicemi, zejména do infrastruktury, mohou být zohledněny, pokud jsou nezbytné pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
4. Příjmy, k nimž se přihlíží, zahrnují alespoň veškeré příjmy ze služby obecného hospodářského zájmu bez ohledu na to, zda tyto příjmy představují státní podporu ve smyslu článku 107 Smlouvy. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výlučných práv vázaných na činnosti jiné než je služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody se zahrnou do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy. Dotyčný členský stát může též rozhodnout, že zisky plynoucí z jiných činností mimo rozsah dané služby obecného hospodářského zájmu musí být zčásti nebo zcela připsány na financování služby obecného hospodářského zájmu.
5. Pro účely tohoto rozhodnutí se „přiměřeným ziskem“ rozumí míra návratnosti kapitálu, kterou by požadoval průměrný podnik při úvahách o tom, zda bude poskytovat službu obecného hospodářského zájmu po celou dobu pověření, s přihlédnutím k úrovni rizika. „Mírou návratnosti kapitálu“ se rozumí interní míra návratnosti kapitálu, který podnik investoval během doby trvání pověření. Úroveň rizika závisí na dotčeném odvětví, typu služby a charakteru vyrovnávací platby.
6. Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, mohou členské státy zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity nesníží kvalitu poskytované služby. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity se stanoví na takové úrovni, aby umožnily rovnoměrné sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
7. Pro účely tohoto rozhodnutí je míra návratnosti kapitálu, která nepřesáhne příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, v každém případě považována za přiměřenou. Příslušnou swapovou sazbou je ta swapová sazba, jejíž doba splatnosti a měna odpovídají době trvání a měně pověřovacího aktu. Jestliže poskytování služby obecného hospodářského zájmu není spojeno s výrazným komerčním nebo smluvním rizikem, zejména pokud jsou čisté náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu v podstatě plně vyrovnány ex post, nesmí přiměřený zisk překročit příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů.
8. Pokud není z důvodů zvláštních okolností vhodné použít míru návratnosti kapitálu, mohou členské státy vycházet při určování přiměřeného zisku z jiných ukazatelů úrovně zisku než z míry návratnosti kapitálu, např. z průměrné míry návratnosti vlastního kapitálu, míry návratnosti vloženého kapitálu, návratnosti aktiv nebo rentability tržeb. „Návratností“ se rozumí zisky bez úroků a před zdaněním v daném roce. Průměrná návratnost se vypočítá uplatněním diskontního faktoru na celou dobu trvání smlouvy podle sdělení Komise o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (9). Ať už je zvolen jakýkoli ukazatel, je členský stát schopen Komisi na požádání poskytnout důkazy o tom, že daný zisk nepřevyšuje zisk, který by vyžadoval typický podnik při rozhodování, zda bude poskytovat danou službu, například referenční údaje o mírách návratnosti podobných zakázek udělených za soutěžních podmínek.
9. Pokud podnik vykonává hospodářské činnosti v rámci i mimo rámec služby obecného hospodářského zájmu, musí být ve vnitropodnikovém účetnictví příjmy a výdaje spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu vykazovány odděleně od příjmů a výdajů spojených s jinými službami; kromě toho musí být vymezeny parametry přidělování příjmů a výdajů. Náklady spojené s jinými činnostmi, než je poskytování služby obecného hospodářského zájmu, musí pokrýt veškeré přímé náklady, příslušný podíl společných nákladů a přiměřenou návratnost kapitálu. Na tyto náklady se neposkytne vyrovnávací platba.
10. Členské státy si od dotčených podniků vyžádají vrácení veškerých nadměrných vyrovnávacích plateb.
Článek 6
Kontrola nadměrného vyrovnání
1. Členské státy zajistí, že vyrovnávací platba udělená za poskytování služby obecného hospodářského zájmu splňuje požadavky tohoto rozhodnutí, zejména to, že podnik neobdrží vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5. Na žádost Komise tuto skutečnost prokáží. Provádí nebo zajistí pravidelné kontroly alespoň každé tři roky během trvání doby pověření a na konci této doby.
2. Jestliže podnik obdržel vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5, členský stát vyžaduje, aby daný podnik nadměrně vyplacenou částku vrátil. Upraví parametry pro výpočet vyrovnávací platby v budoucnu. Pokud nadměrně vyplacená částka nepřesahuje 10 % průměrné roční vyrovnávací platby, lze tuto nadměrnou částku převést do dalšího období a odečíst ji od vyrovnávací platby splatné v daném období.
Článek 7
Transparentnost
V případě vyrovnávací platby nad 15 milionů EUR udělené podniku, který vykonává i činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, zveřejní daný členský stát na internetu nebo jiným vhodným způsobem tyto informace:
a)
pověřovací akt nebo shrnutí, které zahrnuje prvky stanovené v článku 4;
b)
částky podpory udělované podniku na ročním základě.
Článek 8
Dostupnost informací
Členské státy mají po dobu trvání pověření a alespoň deseti let od konce doby pověření k dispozici veškeré údaje nezbytné k určení toho, zda je poskytnutá vyrovnávací platba slučitelná s tímto rozhodnutím.
Členské státy předloží Komisi na její písemnou žádost veškeré informace, které Komise považuje za nezbytné k určení toho, zda jsou platná kompenzační opatření slučitelná s tímto rozhodnutím.
Článek 9
Zprávy
Každý členský stát předloží Komisi každé dva roky zprávu o provádění tohoto rozhodnutí. Zprávy obsahují podrobný přehled použití tohoto rozhodnutí na různé kategorie služeb uvedených v čl. 2 odst. 1 a zahrnují:
a)
popis použití tohoto rozhodnutí na služby, které spadají do jeho oblasti působnosti, včetně interních činností;
b)
celkový objem podpor poskytnutých v souladu s tímto rozhodnutím a rozpis podle hospodářských odvětví, v nichž působí příjemci podpory;
c)
informace o tom, zda použití tohoto rozhodnutí na konkrétní typ služby přineslo problémy nebo vyvolalo stížnosti třetích stran,
a
d)
další informace o používání tohoto rozhodnutí, které vyžaduje Komise a které upřesní včas před předložením zprávy.
První zpráva bude předložena do 30. června 2014.
Článek 10
Přechodná ustanovení
Toto rozhodnutí se použije na jednotlivé podpory a na režimy podpory následovně:
a)
režim podpory, který byl uveden v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost a který byl slučitelný s vnitřním trhem a vyňat z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, je nadále slučitelný s vnitřním trhem a je vyňat z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let;
b)
podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla slučitelná s vnitřním trhem a vyňata z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a je vyňata z povinnosti oznámení předem.
Článek 11
Zrušení
Rozhodnutí 2005/842/ES se zrušuje.
Článek 12
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 31. ledna 2012.
Článek 13
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.