RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 905/2011
af 1. september 2011
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Gældende foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2604/2000 (2) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i bl.a. Indien (»den oprindelige undersøgelse«). Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 192/2007 (3) en endelig antidumpingtold for en periode på yderligere fem år. Antidumpingforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 (4) efter en delvis interimsundersøgelse (»den seneste fornyede undersøgelse«). Foranstaltningerne blev fastsat til niveauet for skadestærsklen og bestod af specifikke antidumpingtoldafgifter. Tolden varierer mellem 87,5 EUR/ton og 200,9 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 153,6 EUR/ton på importen fra andre producenter (»gældende told«).
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2603/2000 (5) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af PET med oprindelse i bl.a. Indien. Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 193/2007 (6) en endelig udligningstold for en periode på yderligere fem år. Udligningsforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 efter den seneste fornyede undersøgelse. Udligningsforanstaltningerne består i en specifik told. Tolden varierer mellem 0 EUR/ton og 106,5 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 69,4 EUR/ton på importen fra andre producenter (»de gældende udligningsforanstaltninger«).
(3)
Ved afgørelse 2000/745/EF (7) godtog Kommissionen tilsagn fra flere eksporterende producenter om en mindsteimportpris (»tilsagnet«).
1.2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(4)
En anmodning om en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev indgivet af Reliance Industries Limited, en indisk eksporterende producent af PET (»ansøgeren«). Anmodningen var begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren. Ansøgeren anmodede samtidig om en fornyet undersøgelse af de gældende udligningsforanstaltninger. Restantidumping- og udligningstolden finder anvendelse på importen af varer fremstillet af ansøgeren, og ansøgerens salg til Unionen er omfattet af tilsagnet.
(5)
Ansøgeren fremlagde umiddelbare beviser for, at det ikke længere var nødvendigt at fastholde den gældende told på det nuværende niveau for at modvirke dumpingen. Ansøgeren hævdede navnlig, at betydelige ændringer i virksomhedens produktionsomkostninger førte til en væsentligt lavere dumpingmargen, siden den gældende told blev indført. Af en sammenligning foretaget af ansøgeren mellem virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen fremgik, at dumpingmargenen var betydeligt lavere end niveauet for den nuværende told.
1.3. Indledning af en delvis interimsundersøgelse
(6)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at anmodningen indeholdt tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige indledningen af en delvis interimsundersøgelse (»den foreliggende fornyede undersøgelse«), og offentliggjorde den 10. juni 2010 en meddelelse (8) i Den Europæiske Unions Tidende om indledning af en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren.
1.4. Den pågældende vare og samme vare
(7)
Den undersøgte vare er polyethylenterephthalat (PET) med viskositetsindeks på 78 ml/g og derover ifølge ISO-standard 1628-5, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i Indien (»den pågældende vare«).
(8)
Undersøgelsen viste, at den pågældende vare produceret i Indien og solgt til Unionen er identisk med hensyn til fysiske og kemiske egenskaber og anvendelsesformål med den vare, der fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i Indien. Det konkluderes derfor, at varer solgt på hjemmemarkedet og eksportmarkedet er samme vare i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 4. Da den foreliggende fornyede undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, var det ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EU-erhvervsgrenen på EU-markedet.
1.5. Berørte parter
(9)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren, repræsentanterne for eksportlandet og sammenslutningen af EU-producenter om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og påviste, at der var særlige grunde til at høre dem, blev hørt.
(11)
For at indhente de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse, sendte Kommissionen et spørgeskema til ansøgeren og modtog besvarelsen inden for den fastsatte frist.
(12)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den fandt nødvendige med henblik på fastlæggelsen af dumping. Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i Mumbai, Indien.
1.6. Den nuværende undersøgelsesperiode
(13)
Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2009 til 31. marts 2010 (»den nuværende undersøgelsesperiode« eller »NUP«).
2. UNDERSØGELSESRESULTATER
2.1. Karakteren af varighed for de påståede ændrede omstændigheder i NUP
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om omstændighederne med hensyn til dumping havde ændret sig betydeligt, og om denne ændring var af varig karakter.
(15)
Ansøgeren hævdede, at ændringerne i den normale værdi og eksportpriserne siden den oprindelige undersøgelse, hvorved virksomhedens dumpingmargen blev bestemt, var resultatet af en betydelig ændring i produktionsomkostningerne. Ændringen i virksomhedens produktionsomkostninger hævdedes at være forbundet med reduceringen af den gældende importtold i Indien på de råmaterialer, der anvendes i dens produktionsproces. Endvidere hævdede ansøgeren, at reduceringen af tolden førte til en reducering af eksportincitamenter, hvilket havde medført en ændring af de salgspriser på hjemmemarkedet, der blev benyttet til at fastsætte den normale værdi.
(16)
Det konstateredes imidlertid, at virksomhedens salgspriser på hjemmemarkedet, som blev benyttet til at fastsætte den normale værdi i NUP, på trods af reduceringen af tolden og eksportincitamenterne var højere end de priser, der i den oprindelige undersøgelse blev anvendt til at bestemme ansøgerens dumpingmargen. De højere salgspriser på hjemmemarkedet hidrørte bl.a. fra de øgede omkostninger på visse råmaterialer og andre produktionsfaktorer.
(17)
For så vidt angår eksportpriserne til Unionen i NUP, blev disse bestemt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9. Det måtte imidlertid undersøges, om især eksistensen af et pristilsagn, i henhold til hvilket ansøgeren var forpligtet til at sælge sin vare på EU-markedet til en pris højere end en mindsteimportpris fastsat for hver måned i NUP, har påvirket ansøgerens eksportpriser. Af nedenfor anførte grunde konkluderedes det, at eksporten til Unionen faktisk var påvirket af pristilsagnet. Da ansøgeren var nødt til at overholde sine forpligtelser i forbindelse med tilsagnet om mindsteimportpris, valgte virksomheden ikke at eksportere til Unionen i bestemte måneder af NUP, hvor dens priser ved eksport til andre eksportmarkeder var lavere end mindsteimportprisen.
(18)
Det konstateredes, at ansøgeren kun solgte sin vare til Unionen i seks måneder af NUP. På den anden side solgte virksomheden i hele perioden varer til andre eksportmarkeder, hvor den ikke skal overholde den forpligtelse, der er fastsat i pristilsagnet. Det konstateredes, at priserne ved eksport til tredjelande i de måneder, hvor ansøgeren ikke eksporterede til Unionen, var væsentligt lavere end den fastsatte mindsteimportpris. På denne baggrund kan det derfor med rimelighed antages, at ansøgerens eneste grund til ikke at sælge varer til Unionen i de resterende måneder var, at virksomheden skulle overholde sine tilsagn og ikke kunne sælge under mindsteimportprisen.
(19)
Ansøgeren anfægtede den konklusion, at grunden til ikke at sælge varer på EU-markedet var knyttet til det eksisterende tilsagn. Ansøgeren hævdede, at i forbindelse med virksomhedens salg i NUP til andre store eksportmarkeder var der måneder, hvor der ikke forekom noget salg, hvorfor irregulære salg ikke er et særligt træk ved EU-markedet. Ansøgeren fremførte også, at en månedlig sammenligning af priserne på den pågældende vare ved import til Unionen fra alle andre eksporterende lande og/eller priserne ved import af den pågældende vare med oprindelse i Indien til virksomhedens månedlige mindsteimportpris ville vise, at ansøgeren ville have kunnet sælge varer til Unionen i alle måneder af NUP uden at misligholde sine tilsagnsforpligtelser.
(20)
Ansøgerens argumenter kunne for det første ikke accepteres, da virksomheden fokuserede sine aktiviteter på udvalgte enkeltmarkeder, som er underlagt egne specifikke markedsforhold, og ikke angiver, hvorfor virksomheden ikke solgte til Unionen. For det andet var de sammenligninger, ansøgeren foretog, baseret på generelle statistiske data, mens resultaterne af den foreliggende fornyede undersøgelse er baseret på virksomhedsspecifikke data, der er en mere relevant og pålidelig kilde at drage konklusioner ud fra. De af ansøgeren fremlagte argumenter var heller ikke fuldt gyldige; f.eks. var priserne ved import til Unionen i nogle måneder faktisk højere end mindsteimportprisen, mens de i andre perioder generelt var lavere end mindsteimportprisen, og derfor kunne der ikke drages generelle konklusioner heraf. Det er imidlertid ubestridt, at ansøgeren kun havde salg til Unionen i de måneder, hvor de samlede importpriser til Unionen var på niveau med eller højere end mindsteimportprisen.
(21)
Ansøgerens argument om, at det ville have været muligt, hvis virksomheden havde ønsket det, at sælge varer på EU-markedet i løbet af den seks måneders periode, hvor den solgte varer på andre eksportmarkeder til en lavere pris end dens mindsteimportpris, afvises som spekulativt og ubegrundet. Ansøgeren fremsatte ikke andre argumenter vedrørende grundene til, at virksomheden ikke solgte varer til Unionen i løbet af disse seks måneder, mens den samtidig solgte de samme varer på andre eksportmarkeder til en pris, der var lavere end mindsteimportprisen. Det konkluderedes derfor, at ansøgeren ikke solgte varer til Unionen i en bestemt periode ud fra hensynet til overholdelsen af sine tilsagn. De eksportpriser, der anvendtes på EU-markedet i NUP, er derfor ikke pålidelige.
(22)
Der blev også foretaget en sammenligning mellem ansøgerens pris ved salg til EU-markedet og de priser, der opnåedes på andre eksportmarkeder, for hvilke der ikke forelå forpligtelser i forbindelse med pristilsagn. Det blev konstateret, at eksportpriserne til disse markeder uden prisforpligtelser konsekvent var lavere i hele NUP.
(23)
Ansøgeren satte spørgsmålstegn ved konklusionerne af sammenligningen af priser ved eksport til Unionen og til andre eksportmarkeder, idet ansøgeren hævdede, at det ud fra en analyse fra land til land vil fremgå, at der er adskillige andre eksportmarkeder, hvor priserne ligger over priserne på EU-markedet. Men i denne forbindelse er en sammenligning af de gennemsnitlige priser mere relevant end de individuelle forskelle fra land til land, som vil blive knyttet til størrelse samt til fremherskende konkurrencemæssige faktorer, der gør sig gældende på disse individuelle markeder.
(24)
Derfor afspejler priserne ved eksport til markeder i tredjelande bedre virksomhedens normale prisadfærd. Prisforskellen mellem priserne ved eksport til Unionen og priserne ved eksport til resten af verden viser, at der ville være stærke økonomiske motiver for ansøgeren til at sælge til lavere priser til Unionen, hvis der ikke var nogen mindsteimportpris. Under disse omstændigheder vurderes det, at en nyberegnet dumpingmargen på grundlag af priserne ved eksport til Unionen i NUP derfor ville blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt. Det samme konkluderes om ansøgerens påstand, jf. betragtning 5, om at en sammenligning af virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen ville vise en dumpingmargen, der var lavere end niveauet for den nuværende told.
(25)
På denne baggrund er betingelsen i grundforordningens artikel 11, stk. 3, om at omstændighederne med hensyn til dumping skal have ændret sig betydeligt, ikke opfyldt. Det er derfor nødvendigt at fastholde foranstaltningerne på deres nuværende niveau for at modvirke dumping.
(26)
Efter fremlæggelsen af oplysninger insisterede ansøgeren på, at virksomhedens priser på EU-markedet var fuldt pålidelige. Da disse eksportpriser steg betydeligt mellem den oprindelige undersøgelsesperiode og NUP, bør virksomhedens eksportadfærd også vurderes at have ændret sig betydeligt og varigt i denne periode. Virksomhedens dumpingmargen ville derfor angiveligt også være faldet betydeligt og på varig måde.
(27)
Ansøgeren fremførte endvidere, at den varige ændring af omstændighederne ikke nødvendigvis er et afgørende element for den vurdering, der skal foretages efter indledning af en fornyet undersøgelse, idet det er mere relevant, om opretholdelsen af tolden er nødvendig for at modvirke dumpingen. Ansøgeren henviste til det grundlæggende princip, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen og i artikel 11, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale, at antidumpingforanstaltninger kun forbliver i kraft så længe og i det omfang, de er nødvendige for at modvirke dumping, som forvolder skade. I denne forbindelse gjorde ansøgeren gældende, at analysen af behovet bør være en fremadrettet vurdering, der mindst omfatter sandsynligheden eller muligheden for fornyet dumping på det tidligere fastslåede niveau.
(28)
I grundforordningens artikel 11, stk. 1, fastsættes følgende: »En antidumpingforanstaltning forbliver kun i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade«. Dette princip opretholdes konsekvent, herunder for interimsundersøgelser som i det foreliggende tilfælde, idet det i grundforordningens artikel 11, stk. 3, bl.a. hedder, at »en undersøgelse genoptages (…), når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at det ikke længere er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne for at modvirke dumping, og/eller at det ikke er sandsynligt, at der fortsat eller igen vil blive forvoldt skade, hvis de pågældende foranstaltninger ophæves eller ændres (…).« I ovennævnte bestemmelse opstilles de krav, der skal være opfyldt, hvis en berørt part skønner, at foranstaltningernes niveau er for lavt eller for højt, og derfor anmoder om en fornyet undersøgelse af disse foranstaltninger. Når en sådan fornyet undersøgelse indledes, hedder det endvidere i grundforordningens artikel 11, stk. 3, udtrykkeligt, at »ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke kan Kommissionen bl.a. undersøge, om omstændighederne med hensyn til dumping har ændret sig betydeligt (…). I den forbindelse tages der hensyn til al relevant og behørigt dokumenteret bevismateriale ved den endelige afgørelse«. I artikel 11, stk. 3, fastsættes derfor endnu et kriterium (en betydelig ændring i omstændighederne) i forbindelse med interimsundersøgelser, der bør kontrolleres i undersøgelsen ud over kravene i forbindelse med undersøgelsens indledning (en vurdering af om det stadig er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau) som påstået af ansøgeren.
(29)
Det bør også bemærkes, at det er normal praksis i interimsundersøgelser at undersøge karakteren af varighed for de ændrede omstændigheder, der er konstateret i undersøgelsen. På dette område bekræfter retspraksis fra Den Europæiske Unions Ret (9), at »institutionerne råder over et vidt skøn, herunder muligheden for at foretage en fremadrettet analyse af de pågældende eksporterende producenters priser i forbindelse med undersøgelsen af behovet for at opretholde de eksisterende foranstaltninger«. Den foreliggende dokumentation viser, at de eksportpriser, der anvendtes af ansøgeren på EU-markedet, ikke afspejler ansøgerens faktiske prispolitik, og at eksportpriserne på EU-markedet i NUP derfor som konkluderet i betragtning 21 ikke er pålidelige, og at følgelig en eventuel nyberegnet dumpingmargen på grundlag af disse priser vil blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt, jf. betragtning 24.
(30)
På trods af den konklusion, at priserne ved eksport til Unionen ikke har ændret sig betydeligt og varigt, blev der taget stilling til ansøgerens argumenter og til, om foranstaltninger på det nuværende niveau stadig er nødvendige for at modvirke dumping. I denne henseende fremførte ansøgeren, at da virksomhedens dumpingmargen ville være betydeligt lavere end konstateret i den oprindelige undersøgelse, og da virksomhedens eksportadfærd på andre markeder ville bekræfte, at ændringen i dumpingmargenen afspejler den udvikling, som med rimelighed kan forventes i fremtiden, er foranstaltningernes nuværende niveau indlysende urimeligt. Disse argumenter var imidlertid ikke underbygget af kendsgerningerne. Om ansøgerens eksportadfærd på andre markeder blev det indledningsvis konstateret, at i modsætning til påstanden i ansøgerens anmodning var priserne ved salg på disse markeder i gennemsnit næsten 10 % lavere end priserne ved salg på EU-markedet. Disse eksportmarkeder i andre tredjelande omfatter en række lande med markeder af forskellig størrelse, hvoraf nogle næppe har en indenlandsk produktion af PET. Disse markeder er dermed kendetegnet ved deres egne individuelle konkurrencetræk, som fører til priser og udviklingstendenser, der afviger fra dem, der findes på EU-markedet. Selv hvis det blev konkluderet, at det gældende foranstaltningsniveau bør ændres, fordi det ikke længere er nødvendigt for at modvirke dumping, er det ikke i lyset af disse resultater muligt at bestemme med en rimelig grad af nøjagtighed, hvad der ville være et passende niveau i mangel af pålidelige eksportpriser, som afspejler de normale vilkår på EU-markedet.
(31)
Endelig fandt ansøgeren, at der kunne foretages en justering i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, herunder særligt litra k), for »forskelle i andre faktorer, (…), hvis det påvises, at de påvirker sammenligneligheden af priser som anført i dette stykke (…)«.
(32)
I betragtning af at det er konkluderet, at eksportpriserne ikke ændredes betydeligt og varigt, er det ikke muligt at fastsætte en dumpingmargen. Derfor er kravet om en justering irrelevant og afvises hermed.
3. AFSLUTNING AF UNDERSØGELSEN
(33)
I betragtning af den konklusion, at omstændighederne med hensyn til dumping ikke har ændret sig betydeligt og varigt, finder Kommissionen, at den foreliggende fornyede undersøgelse bør afsluttes, uden at det for ansøgeren gældende toldniveau ændres. Derfor bør de antidumpingforanstaltninger, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1286/2008 på importen af PET fremstillet af ansøgeren forblive uændrede.
4. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(34)
Ansøgeren såvel som de andre berørte parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at foreslå, at den foreliggende fornyede undersøgelse afsluttes. De modtagne bemærkninger var ikke af en sådan art, at de kunne ændre ovenstående konklusion.
5. AFSLUTTENDE BESTEMMELSE
(35)
Denne undersøgelse bør derfor afsluttes, uden at der foretages ændringer i forordning (EF) nr. 192/2007 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af polyethylenterephthalat, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i bl.a. Indien, afsluttes hermed, uden at de gældende foranstaltninger ændres.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. september 2011.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 905/2011
ze dne 1. září 2011,
kterým se ukončuje částečný prozatímní přezkum týkající se antidumpingových opatření uložených na dovoz některých polyethylentereftalátů (PET) pocházejících z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Evropskou komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 Platná opatření
(1)
Nařízením (ES) č. 2604/2000 (2) uložila Rada konečné antidumpingové clo z dovozu polyethylentereftalátů (PET) pocházejících mimo jiné z Indie (dále jen „původní šetření“). Na základě přezkumu před pozbytím platnosti uložila Rada nařízením (ES) č. 192/2007 (3) konečné antidumpingové clo na dalších pět let. Antidumpingová opatření byla pozměněna nařízením Rady (ES) č. 1286/2008 (4) po částečném prozatímním přezkumu (dále jen „poslední přezkumné šetření“). Opatření byla nastavena na úrovni odstranění újmy a mají podobu zvláštního antidumpingového cla. Sazba cla se pohybuje mezi 87,5 EUR a 200,9 EUR za tunu pro jednotlivě vyjmenované indické výrobce a zbytková celní sazba uložená na dovoz od ostatních výrobců činí 153,6 EUR za tunu (dále jen „současná cla“).
(2)
Nařízením (ES) č. 2603/2000 (5) uložila Rada konečné vyrovnávací clo z dovozu PET pocházejících mimo jiné z Indie. Na základě přezkumu před pozbytím platnosti uložila Rada nařízením (ES) č. 193/2007 (6) konečné vyrovnávací clo na dalších pět let. Vyrovnávací opatření byla pozměněna nařízením Rady (ES) č. 1286/2008 po posledním přezkumném šetření. Vyrovnávací opatření mají podobu zvláštního cla. Sazba cla se pohybuje mezi 0 EUR a 106,5 EUR za tunu pro jednotlivě vyjmenované indické výrobce a zbytková celní sazba uložená na dovoz od ostatních výrobců činí 69,4 EUR za tunu (dále jen „současná vyrovnávací opatření“).
(3)
Rozhodnutím 2000/745/ES (7) Komise přijala nabídky závazků několika vyvážejících výrobců, přičemž stanovila minimální dovozní cenu (dále jen „závazek“).
1.2 Žádost o přezkum
(4)
Společnost Reliance Industries Limited, indický vyvážející výrobce PET (dále jen „žadatel“), podala žádost o částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení. Žádost byla omezena na dumping a na žadatele. Žadatel zároveň rovněž požádal o přezkum současných vyrovnávacích opatření. Zbytková antidumpingová a vyrovnávací cla jsou použitelná na dovoz výrobků vyrobených žadatelem a prodej žadatele do Unie se řídí závazkem.
(5)
Žadatel poskytl důkazy prima facie o tom, že k vyrovnání dumpingu není nutno nadále zachovávat současnou výši současného cla. Žadatel zejména tvrdil, že se podstatně změnily výrobní náklady společnosti, což vedlo k výrazně nižšímu dumpingovému rozpětí než v době zavedení současných cel. Žadatelem provedené srovnání jeho domácích cen a jeho vývozních cen do Unie naznačovalo, že dumpingové rozpětí bylo výrazně nižší než výše současných cel.
1.3 Zahájení částečného prozatímního přezkumu
(6)
Po konzultaci s poradním výborem Komise dospěla k závěru, že žádost obsahuje dostatečné důkazy prima facie odůvodňující zahájení částečného prozatímního přezkumu (dále jen „tento přezkum“), a zveřejněním oznámení o zahájení (8) v Úředním věstníku Evropské unie dne 10. června 2010 zahájila v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení částečný prozatímní přezkum omezený na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli.
1.4 Dotčený výrobek a obdobný výrobek
(7)
Přezkoumávaným výrobkem je polyethylentereftalát (PET) s viskozitním číslem nejméně 78 ml/g podle normy ISO 1628-5, v současnosti kódu KN 3907 60 20, pocházející z Indie (dále jen „dotčený výrobek“).
(8)
Šetření odhalilo, že dotčený výrobek vyráběný v Indii a prodávaný do Unie je z hlediska fyzikálních a chemických vlastností a užití shodný s výrobkem, jenž se vyrábí a prodává na domácím trhu v Indii. Byl proto vyvozen závěr, že výrobky prodávané na domácím trhu a na vývozních trzích jsou obdobné výrobky ve smyslu čl. 1 odst. 4 základního nařízení. Jelikož byl tento přezkum omezen na zjištění dumpingu ve vztahu k žadateli, nebyly učiněny závěry ohledně výrobku vyráběného a prodávaného výrobním odvětvím Unie na trhu Unie.
1.5 Dotčené strany
(9)
O zahájení přezkumu Komise úředně vyrozuměla žadatele, zástupce vyvážející země a sdružení výrobců v Unii. Zúčastněné strany dostaly příležitost, aby písemně sdělily svá stanoviska a požádaly o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení.
(10)
Všechny zúčastněné strany, které o to požádaly a prokázaly, že mají zvláštní důvody ke slyšení, byly vyslechnuty.
(11)
S cílem získat informace, které pro své šetření považovala za nezbytné, zaslala Komise žadateli dotazník a ve lhůtě stanovené k tomuto účelu obdržela odpověď.
(12)
Komise si opatřila a ověřila veškeré informace považované za nezbytné pro zjištění dumpingu. Komise provedla inspekci v prostorách žadatele v Bombaji v Indii.
1.6 Období přezkumného šetření
(13)
Šetření dumpingu se týkalo období od 1. dubna 2009 do 31. března 2010 (dále jen „období přezkumného šetření“).
2. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
2.1 Trvalá povaha údajné změny okolností během období přezkumného šetření
(14)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení se posuzovalo, zda se okolnosti týkající se dumpingu podstatně změnily a zda tato změna je trvalé povahy.
(15)
Žadatel tvrdil, že změny jeho běžné hodnoty a vývozních cen od původního šetření, kterým se stanovilo jeho dumpingové rozpětí, vyplynuly z podstatné změny výrobních nákladů. Podle žadatele byla změna jeho výrobních nákladů spojená se snížením cel uplatňovaných na dovoz základní suroviny, kterou používá při výrobním procesu, do Indie. Žadatel dále rovněž tvrdil, že snížení cel vedlo k omezení vývozních pobídek, což způsobilo změnu domácích prodejních cen použitých ke stanovení běžné hodnoty.
(16)
Zjistilo se však, že i přes snížení cel a omezení vývozních pobídek byly domácí prodejní ceny společnosti, jež se použily ke stanovení běžné hodnoty během období přezkumného šetření, vyšší než ceny použité při původním šetření, v němž se stanovilo dumpingové rozpětí žadatele. Vyšší domácí prodejní ceny byly způsobeny mimo jiné vyššími náklady na některé suroviny a jiné vstupy.
(17)
Pokud jde o vývozní ceny do Unie během období přezkumného šetření, tyto ceny byly stanoveny podle čl. 2 odst. 8 a 9 základního nařízení. Přesto se muselo zejména analyzovat, zda existence cenového závazku, podle kterého byl žadatel povinen prodávat výrobek na trh Unie za cenu vyšší, než je minimální dovozní cena stanovená pro každý měsíc, měla během období přezkumného šetření vliv na vývozní ceny žadatele. Na základě níže uvedených důvodů byl vyvozen závěr, že vývoz do Unie byl cenovým závazkem skutečně ovlivněn. Vzhledem k tomu, že žadatel musel dodržovat minimální dovozní cenu vyplývající z jeho závazku, rozhodl se nevyvážet do Unie během konkrétních měsíců období přezkumného šetření, kdy jeho vývozní ceny na jiné vývozní trhy byly nižší než minimální dovozní cena.
(18)
Bylo konstatováno, že žadatel prodával výrobek do Unie pouze během šesti měsíců období přezkumného šetření. Na druhé straně v průběhu tohoto období prodával výrobky na jiné vývozní trhy, na nichž nemusel splňovat povinnosti stanovené v cenovém závazku. Ukázalo se, že vývozní ceny do třetích zemí během měsíců, kdy žadatel nevyvážel do Unie, byly podstatně nižší než stanovená minimální dovozní cena. S ohledem na výše uvedené skutečnosti lze proto oprávněně předpokládat, že jediným důvodem, proč žadatel ve zbývajících měsících neprodával výrobky do Unie, byla jeho povinnost splňovat své závazky, a nemohl tedy prodávat za cenu nižší, než je stanovená minimální dovozní cena.
(19)
Žadatel popřel zjištění, podle kterého důvod, proč neprodával výrobky na trh Unie, souvisí s existujícím závazkem. Žadatel namítal, že pokud jde o jeho prodej v období přezkumného šetření na jiné velké vývozní trhy, v některých měsících neuskutečnil žádný prodej, a nepravidelný prodej tedy nepředstavoval vlastnost specifickou pro trh Unie. Dále tvrdil, že z měsíčního srovnání dovozních cen dotčeného výrobku do Unie ze všech ostatních vyvážejících zemí a/nebo dovozních cen dotčeného výrobku pocházejícího z Indie s měsíční minimální dovozní cenou společnosti by vyplynulo, že žadatel by byl býval schopen prodávat výrobky do Unie ve všech měsících období přezkumného šetření, aniž by porušil svoje závazky.
(20)
S tvrzeními žadatele nelze souhlasit, neboť společnost na jedné straně soustředila svoji činnost na vybrané jednotlivé trhy, které mají svá specifika a nenaznačují, proč společnost neprodávala do Unie. Na druhé straně žadatelem provedená srovnání vycházela z celkových statistických údajů, zatímco zjištění tohoto přezkumu se zakládají na údajích týkajících se dané společnosti, které mají větší výpovědní hodnotu a jsou spolehlivějším zdrojem, pokud jde o vyvození závěrů. Tvrzení předložená žadatelem rovněž nebyla zcela nesporná, například v některých měsících byly celkové dovozní ceny do Unie skutečně vyšší než minimální dovozní cena, zatímco v jiných obdobích byly celkové dovozní ceny nižší, takže z nich nebylo možné vyvodit žádné obecné závěry. Je však nesporné, že žadatel prodával do Unie pouze v měsících, kdy celkové dovozní ceny do Unie odpovídaly minimální dovozní ceně nebo ji převyšovaly.
(21)
Žadatelovo tvrzení, že pokud by chtěl, mohl během daného šestiměsíčního období, kdy prodával výrobky na jiné vývozní trhy za cenu nižší než jeho minimální dovozní cena, prodávat výrobky na trh Unie, se zamítá jako spekulativní a neopodstatněné. Žadatel nepředložil žádné jiné tvrzení, pokud jde o důvody, proč během uvedených šesti měsíců neprodával výrobky do Unie, když tytéž výrobky zároveň prodával na jiných vývozních trzích za cenu nižší než jeho minimální dovozní cena. Proto byl učiněn závěr, že žadatel během určitého období neprodával výrobky do Unie z důvodu nutnosti splnit své závazky. V důsledku toho nejsou vývozní ceny účtované na trhu Unie v období přezkumného šetření spolehlivé.
(22)
Rovněž byly srovnány prodejní ceny žadatele na trhu Unie a ceny praktikované na jiných vývozních trzích, pro něž neexistoval žádný cenový závazek. Bylo konstatováno, že vývozní ceny na tyto trhy bez závazků ohledně cen byly soustavně nižší po celé období přezkumného šetření.
(23)
Žadatel zpochybnil závěry vyvozené na základě srovnání cen v Unii a na jiných vývozních trzích, přičemž tvrdil, že při analýze podle jednotlivých zemí lze zjistit, že existuje několik dalších vývozních trhů, na nichž jsou účtované ceny, jež převyšují ceny účtované na trhu Unie. V této souvislosti je však podstatnější srovnání průměrných cen než individuální rozdíly při porovnání jednotlivých zemí, které závisí na velikosti trhu, jakož i na zvláštních faktorech spjatých s hospodářskou soutěží, jež na jednotlivých trzích působí.
(24)
V důsledku toho vývozní ceny na třetí trhy lépe odrážejí běžné počínání společnosti při tvorbě cen. Z rozdílu mezi vývozními cenami do Unie a vývozními cenami do zbytku světa vyplývá, že existují silné hospodářské důvody, jež by mohly vést žadatele k tomu, aby prodával do Unie za nižší ceny, pokud by nebyla zavedena minimální dovozní cena. Za těchto okolností se má za to, že jakékoli nově vypočtené dumpingové rozpětí vycházející z vývozních cen do Unie během období přezkumného šetření by takto bylo stanoveno na základě cen, jež se podstatně a trvale nezměnily. Tentýž závěr se týká i žadatelova tvrzení uvedeného v 5. bodě odůvodnění, že ze srovnání jeho domácích cen a jeho vývozních cen do Unie by vyplynulo dumpingové rozpětí nižší než výše současných cel.
(25)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem není splněna podmínka stanovená v čl. 11 odst. 3 základního nařízení, podle které by se okolnosti ohledně dumpingu měly podstatně změnit. K vyrovnání dumpingu je tudíž nutné nadále zachovávat současnou výši opatření.
(26)
Žadatel po poskytnutí informací trval na tom, že ceny, které účtuje na trhu Unie, jsou zcela spolehlivé. Vzhledem k tomu, že se tyto vývozní ceny mezi obdobím původního šetření a obdobím přezkumného šetření podstatně zvýšily, mělo by se mít údajně za to, že i vývozní chování společnosti se během tohoto období podstatně a trvale změnilo. Proto se údajně podstatně a trvale snížilo i dumpingové rozpětí společnosti.
(27)
Dále tvrdil, že trvalá povaha změny okolností není nezbytně rozhodujícím prvkem posouzení, které se má provést po zahájení přezkumu, ale že podstatnější je skutečnost, zda je k vyrovnání dumpingu nutno nadále ukládat clo. Poukázal na základní zásadu stanovenou v čl. 11 odst. 1 základního nařízení a v čl. 11 odst. 1 Antidumpingové dohody WTO, že antidumpingové clo zůstává v platnosti pouze po takovou dobu a v takovém rozsahu, které jsou nezbytné k vyrovnání účinku dumpingu, jenž působí újmu. S ohledem na tuto skutečnost žadatel tvrdil, že při analýze této potřeby by se mělo posoudit do budoucna přinejmenším to, zda je pravděpodobné nebo zda se předpokládá, že dojde k opakovanému výskytu dumpingu na dříve stanovené úrovni.
(28)
V čl. 11 odst. 1 základního nařízení se stanoví, že „antidumpingové clo zůstává v platnosti pouze po takovou dobu a v takovém rozsahu, které jsou nezbytné k vyrovnání účinku dumpingu, jenž působí újmu“. Tato zásada platí i v souvislosti s prozatímními přezkumy, což je i případ stávajícího přezkumu, v souvislosti s nimiž čl. 11 odst. 3 základního nařízení stanoví mimo jiné, že „[…] Prozatímní přezkum se zahájí, jestliže žádost obsahuje dostatečné důkazy o tom, že zachování opatření na vyrovnání dumpingu už není nutné nebo že újma v případě zrušení nebo změny opatření pravděpodobně nebude přetrvávat ani se neobnoví […]“. Ve výše uvedeném ustanovení se stanoví kritérium, které musí být splněno, pokud zúčastněná strana považuje výši opatření za příliš nízkou nebo příliš vysokou a na základě toho požaduje přezkum daných opatření. V souvislosti s postupem po zahájení přezkumu čl. 11 odst. 3 základního nařízení dále výslovně stanoví, že „v rámci šetření podle tohoto odstavce může Komise mimo jiné zkoumat, zda se okolnosti ohledně dumpingu […] podstatně změnily […]. V tomto smyslu se při konečném zjišťování přihlédne ke všem podstatným a náležitě doloženým důkazům“. V čl. 11 odst. 3 se proto stanoví další kritérium k posouzení (tj. podstatná změna okolností) v případě prozatímních přezkumů, které by se mělo během šetření posoudit společně s požadavkem pro zahájení (tj. přezkoumání, zda jsou opatření v současné výši nadále nezbytná), jak tvrdil žadatel.
(29)
Je třeba rovněž poznamenat, že při prozatímních přezkumných šetřeních je běžnou praxí přezkoumat trvalou povahu změněných okolností zjištěných během šetření. V této souvislosti judikatura Tribunálu Evropské unie (9) potvrzuje, že „orgány mají v rámci přezkumu nutnosti zachovat stávající opatření široký prostor pro uvážení, včetně možnosti provést budoucí hodnocení cenové politiky dotyčných vývozců“. Z dostupných důkazů vyplývá, že vývozní ceny účtované žadatelem na trhu Unie neodrážejí skutečnou cenovou politiku žadatele, a proto, jak je uvedeno ve 21. bodě odůvodnění, vývozní ceny účtované na trhu Unie v období přezkumného šetření nejsou spolehlivé, takže každé nově vypočítané dumpingové rozpětí vycházející z těchto cen by tudíž bylo stanovené na základě cen, jež se podstatně a trvale nezměnily, jak je uvedeno ve 24. bodě odůvodnění.
(30)
I přes závěr, že se vývozní ceny do Unie podstatně a trvale nezměnily, byla zvážena žadatelova tvrzení a skutečnost, zda jsou k vyrovnání dumpingu i nadále nezbytná opatření v jejich současné výši. V této souvislosti žadatel tvrdil, že jelikož je jeho dumpingové rozpětí podstatně nižší než to, které bylo zjištěno při původním šetření, a jeho vývozní chování na jiných trzích potvrzuje, že změna dumpingového rozpětí odráží vývoj, který je možné odůvodněně očekávat v budoucnosti, je současná výše opatření jednoznačně příliš vysoká. Zjistilo se však, že tato tvrzení nejsou podložená. Za prvé, pokud jde o vývozní chování žadatele na jiných trzích, vyšlo najevo, že v rozporu s tvrzením žadatele uvedeným v jeho žádosti byly ceny při vývozu na tyto trhy v průměru téměř o 10 % nižší než ceny při vývozu do Unie. Mezi tyto vývozní trhy ve třetích zemích patří několik zemí s různou velikostí trhu, přičemž některé z nich pravděpodobně nemají domácí výrobu PET. Tyto trhy tudíž mají své individuální charakteristiky hospodářské soutěže, jež vedou k cenám a vývoji odlišným od cen a vývoje na trhu Unie. Za druhé, i kdyby se zjistilo, že současná výše opatření by se měla změnit, jelikož už není k vyrovnání dumpingu nutná, vzhledem k uvedeným zjištěním nelze s přiměřenou přesností stanovit, jaká by byla vhodná výše, jestliže neexistují spolehlivé vývozní ceny vyplývající z běžných podmínek na trhu Unie a tyto podmínky odrážející.
(31)
Žadatel se na závěr domníval, že by se mohla provést úprava v souladu s čl. 2 odst. 10 základního nařízení, a zejména s jeho čl. 2 odst. 10 písm. k) pro „rozdíly v jiných činitelích […], pokud se prokáže, že ovlivňují srovnatelnost cen ve smyslu tohoto odstavce“.
(32)
Vzhledem k výše uvedenému závěru, že vývozní ceny se podstatně a trvale nezměnily, nelze stanovit dumpingové rozpětí. Z tohoto důvodu je žádost o úpravu irelevantní, a tudíž se zamítá.
3. UKONČENÍ ŠETŘENÍ
(33)
Vzhledem ke zjištěním, že okolnosti ohledně dumpingu se podstatně a trvale nezměnily, se má za to, že tento přezkum by měl být ukončen beze změny výše cla pro žadatele. Antidumpingová opatření uložená nařízením (ES) č. 1286/2008 na dovoz PET vyráběných žadatelem by proto měla zůstat nezměněna.
4. POSKYTNUTÍ INFORMACÍ
(34)
Žadatel a ostatní dotčené strany byli informováni o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo zamýšleno navrhnout tento přezkum ukončit. Nebyly předloženy žádné připomínky, které by změnily výše uvedený závěr.
5. ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ
(35)
Tento přezkum by proto měl být ukončen beze změny nařízení (ES) č. 192/2007,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz polyethylentereftalátů v současnosti kódu KN 3907 60 20 a pocházejících mimo jiné z Indie se ukončuje beze změny platných opatření.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 1. září 2011.