KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 23. marts 2011
om den statsstøtte C 39/07, som Italien har ydet til Legler S.p.A.
(meddelt under nummer K(2011) 1758)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2012/51/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i det følgende benævnt »traktaten«) særlig artikel 108, stk. 2, første punktum,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til Kommissionens afgørelse om at indlede proceduren efter traktatens artikel 108, stk. 2 (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i henhold til ovennævnte bestemmelser, og under henvisning til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 5. april 2007, dvs. seks måneder efter at Kommissionen havde godkendt ydelsen af redningsstøtte som værende forenelig med det indre marked (2), anmeldte Italien en omstruktureringsplan for Legler S.p.A.
(2)
Den 25. september 2007 indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende omstruktureringsplanen (3). Der blev modtaget bemærkninger fra Italien den 30. november 2007.
(3)
Den 10. december 2007 modtog Kommissionen bemærkninger fra én interesseret part. Den videresendte bemærkningerne til Italien ved brev af 3. marts 2008. Italien fremsatte sine bemærkninger ved brev af 20. maj 2008.
(4)
Den 23. juli 2008 trak de italienske myndigheder anmeldelsen af omstruktureringsstøtten tilbage med den begrundelse, at planen var blevet opgivet.
(5)
Kommissionen udbad sig supplerende oplysninger fra de italienske myndigheder den 8. august 2008, 22. oktober 2008, 9. februar 2009, 4. september 2009 og 17. marts 2010, og de italienske myndigheder reagerede herpå ved brev af 26. september 2008, 1. december 2008, 3. juni 2009, 6. oktober 2009, 24. februar 2010 og 20. april 2010.
II. BESKRIVELSE
II.1. Støttemodtageren
(6)
Legler S.p.A. er moderselskab for en italiensk tekstilfremstillingskoncern (i det følgende benævnt »Legler«, »koncernen« eller »selskabet«), der blev stiftet i 1863, og som på det tidspunkt, hvor den formelle undersøgelsesprocedure blev indledt, omfattede flere juridiske enheder, nemlig: Legler Ottana S.p.A., Legler Siniscola S.p.A. og Legler Macomer S.p.A. Legler S.p.A. besad en minoritetsaktiepost i Legler Maroc SA og en andel på 40 % i Legler Ottana S.p.A. Holdingselskabet Piltar Ltd (i det følgende benævnt »Piltar«) var hovedaktionær i Legler S.p.A.
(7)
I 2007 beskæftigede Legler 1 213 (4) personer og havde fabrikker i regionen Sardinien (i Macomer - Oristano-provinsen, og i Siniscola og Ottana - Nuora-provinsen) og i regionen Lombardiet (i Ponte San Pietro-Bergamo-provinsen). Koncernens omsætning udgjorde 101 mio. EUR i 2006 og 30,9 mio. EUR i september 2007.
(8)
Leglers kerneaktivitet var fremstilling af denimstof af høj kvalitet, en sektor, i hvilken virksomheden havde været en førende aktør i Italien og Tyskland og en vigtig leverandør til Frankrig og Benelux. Ifølge de italienske myndigheder består denimmarkedet af to segmenter: pret-a-porter for berømte mærker (dette var Leglers hovedområde) og massemarkedsprodukter, hvor konkurrencen primært er prisbaseret. Leglers vigtigste konkurrenter var baseret i Italien, Grækenland, Frankrig, Tunesien og Japan. Legler begyndte at få vanskeligheder i 2003, da en betydelig del af produktionen blev flyttet til Asien eller det sydlige Middelhavsområde.
(9)
Den 30. maj 2007 blev det på et bestyrelsesmøde i SFIRS S.p.A., et investeringsselskab i regionen Sardinien, besluttet, at SFIRS fra Intex S.p.A., der var under likvidation, for 450 000 EUR skulle overtage en gældspost med en nominel værdi af 17 mio. EUR, som Intex S.p.A. havde til gode hos Legler S.p.A. og Legler Siniscola S.p.A.
(10)
På samme møde besluttede SFIRS også at konvertere en del af Leglers gæld på 17 mio. EUR, nemlig et beløb på 14,5 mio. EUR, til en andel af Leglers egenkapital.
(11)
Den 31. maj 2007 blev konverteringen af gæld til egenkapital gennemført på en generalforsamling i Legler. Ved at konvertere en del af Leglers gæld (til en pålydende værdi af 14,5 mio. EUR) til aktiekapital i Legler erhvervede SFIRS 49 % af A-aktierne (og 100 % af B-aktierne (5)) i Legler S.p.A. Piltar besad de resterende 51 %.
(12)
I januar 2008 besluttede SFIRS at afhænde sin aktiepost i Legler S.p.A. og den resterende gæld i Legler-koncernen og iværksatte en indkaldelse af interessetilkendegivelser med henblik på et samlet køb af Leglers egenkapital og gæld.
(13)
Det vindende bud, der blev afgivet af selskabet Ferratex s.r.l. (i det følgende benævnt »Ferratex«), var på i alt 2 000 001 EUR. Ifølge de italienske myndigheder afspejlede denne pris markedsprisen for SFIRS’ samlede tilgodehavender hos Legler og dets datterselskaber, der af en uafhængig ekspert blev vurderet til 2 mio. EUR, plus den symbolske pris af 1 EUR for SFIRS’ andel i Leglers egenkapital, der også var baseret på en uafhængig eksperts vurdering. Salget fandt sted den 25. januar 2008.
(14)
Legler indstillede imidlertid driften på alle sine fabrikker i perioden mellem december 2007 og august 2008, og alle virksomhedens fabrikker har siden været inaktive.
(15)
Den 23. juli 2008 ændrede Legler S.p.A. navn til Texfer S.p.A. Selskabets sardinske datterselskaber ændrede også navn til henholdsvis Texfer Ottana S.p.A., Texfer Siniscola S.p.A. og Texfer Macomer S.p.A.
(16)
Den 18. august 2008 blev koncernens moderselskab erklæret insolvent af den kompetente domstol, og den 13. november 2008 blev det sammen med sine datterselskaber taget under kollektiv insolvensbehandling (»amministrazione straordinaria«).
(17)
Banken påberåbte sig redningsstøttegarantien, kort efter at Legler havde undladt at tilbagebetale redningslånet rettidigt. Derfor tilbagebetalte det kompetente ministerium lånet med renter den 16. september 2008.
(18)
Den 21. oktober 2010 blev Texfer S.p.A. erklæret konkurs. Den 17. og 18. november 2010 blev også Texfer Ottana S.p.A., Texfer Siniscola S.p.A. og Texfer Macomer S.p.A. erklæret konkurs.
(19)
I 2006 havde Legler en negativ egenkapital på 8,6 mio. EUR sammenlignet med en fortsat positiv værdi på 17,2 mio. EUR i 2005. Selskabet indberettede tab på 25,9 mio. EUR i 2006 og 28,1 mio. EUR i 2005. Dets omsætning beløb sig til 101,4 mio. EUR i 2006, mens den havde været på 124,2 mio. EUR i 2005. EBITDA (resultat før renter, skat og af- og nedskrivninger) beløb sig til - 10,9 i 2006 og - 0,7 i 2005. Også renteudgifterne var stigende.
(20)
Den 30. november 2007 havde Legler en negativ egenkapital på 16,3 mio. EUR. Tabene i perioden 2003-2007 nåede op på 94,9 mio. EUR, og selskabets situation var blevet konstant forværret med voksende tab og faldende omsætning.
(21)
Den 13. november 2008 kom koncernen under kollektiv insolvensbehandling i henhold til den nationale lovgivning, der endte med konkurs (jf. betragtning 16-18).
II.2. Omstruktureringsforanstaltningerne
(22)
Den omstruktureringsplan (»piano industriale«), som Italien havde anmeldt (i det følgende også benævnt »planen«), dækkede en periode på tre år (2007-2009) og bestod af tre foranstaltninger: i) 13 mio. EUR i form af en mellemfristet garanti for omstruktureringsperioden til erstatning for den seksmåneders garanti, der var blevet godkendt som redningsstøtte (6), ii) 13,2 mio. EUR i form af et direkte tilskud, og iii) 13 mio. EUR i form af en ombytning af gæld til egenkapital. Den 31. maj 2007 gennemførte SFIRS dog en konvertering af gæld til egenkapital for et nominelt beløb på 14,5 mio. EUR.
(23)
Selv om de italienske myndigheder havde indsendt en omstruktureringsplan (»piano industriale«) for perioden 2007-2009, hævdede de, at den reelle omstruktureringsplan ville gælde fra den 1. juni 2007 til udgangen af 2012. De eneste data, der blev oplyst med henblik på at følge fremskridtet med virksomhedens omstrukturering fra 2009 til 2012, var cash flows og udviklingen i det nyoprettede selskabs (NewCo) passiver.
(24)
Inden for denne bredere tidsramme beløb de samlede omkostninger i forbindelse med oprettelsen af et nyt selskab på grundlag af fusionen mellem Legler S.p.A. og selskabets sardinske datterselskaber sig til 106,2 mio. EUR, inkl. 86,7 mio. EUR til en omfattende omstrukturering af koncernen, mens resten ville gå til at genopbygge kapitalen og dække tabene.
(25)
NewCo ville fokusere på selskabets traditionelle kerneaktivitet, dvs. denim af høj kvalitet, mens de øvrige to produktionslinjer (riflet fløjl og glat bomuld) ville blive lukket ned. Koncernens geografiske placering ville også blive samlet på to produktionsanlæg (Siniscola og Ottana), der er beliggende i samme region. De resterende aktiver ville blive solgt for at gøre det muligt for Legler selv at yde et bidrag og reducere omkostningerne til energi, transport og personale. Macomer-fabrikken indgik ikke i planen (7).
(26)
I planen blev det også overvejet at skaffe en ny aktionær sammen med SFIRS, og det blev oplyst, at det var nødvendigt at opnå kreditlinjer fra private kilder for at gennemføre omstruktureringsprocessen.
II.3. Begrundelse for indledning af proceduren
(27)
Kommissionen var i sin beslutning om at indlede proceduren i tvivl om, hvorvidt konverteringen af gæld til egenkapital var fri for statsstøtteelementer. Kommissionen tvivlede på, at en privat investor ville have accepteret at konvertere gæld til aktier i virksomheden under disse omstændigheder, navnlig da det så ud til, at en del af virksomhedens aktiviteter havde været indstillet i flere måneder, og at de italienske myndigheder ikke havde forelagt Kommissionen noget kontrafaktisk scenarie til støtte for SFIRS's antagelse af, at det var mere omkostningseffektivt at investere i Legler og afholde omstruktureringsomkostningerne end at afvikle koncernen.
(28)
Med hensyn til støttens forenelighed med det indre marked i henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (8) (i det følgende benævnt »rammebestemmelserne«) stillede Kommissionen først det spørgsmål, om Leglers vanskeligheder kunne være blevet løst af hovedaktionæren Piltar, og om der havde fundet en vilkårlig omkostningsfordeling sted i koncernen.
(29)
For det andet tvivlede Kommissionen på, at planen ville kunne genoprette den langsigtede rentabilitet, da den planlagte afhændelse af aktiver og produktionslinjer syntes ret uvis, og da mange antagelser om de fremtidige driftsvilkår forekom urealistiske på grund af indstillingen af Leglers produktion. Kommissionen tvivlede også på, at de foreslåede modydelser var reelle, og var af den opfattelse, at de gik ud over de foranstaltninger, der var nødvendige for at genskabe rentabiliteten, samtidig med at den tvivlede på, at selskabets eget bidrag var tilstrækkeligt, og at princippet om engangsstøtte var blevet overholdt.
(30)
Endelig anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at fremlægge oplysninger til støtte for den tvivl, der er rejst (spørgsmålet om, hvor SFIRS’ tilgodehavende stammer fra, detaljerede oplysninger om Piltar og om omkostningsfordelingen internt i koncernen, om modydelserne, om sandsynligheden af, at Legler finder en ny aktionær, og om adgangen til den private finansiering, der er nødvendig for omstruktureringen af Legler).
III. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(31)
Ved brev af 14. december 2007 fremsatte en interesseret part bemærkninger til afgørelsen om at indlede undersøgelsesproceduren. Tredjeparten hævdede, at de pågældende foranstaltninger ville skabe konkurrencefordrejning og fremhævede, at der var betydelig overkapacitet i sektoren. Den fremlagde tal for denimproduktionskapaciteten på verdensplan for 2006, som viste en samlet overkapacitet på 27 %.
IV. BEMÆRKNINGER FRA ITALIEN
(32)
For det første forklarede de italienske myndigheder, hvordan SFIRS var blevet hovedaktionær i Legler. I marts 2007 overtog SFIRS gælden i Legler S.p.A og Legler Siniscola S.p.A. fra selskabet Intex S.p.A., der var under likvidation, til en pris af 450 000 EUR. Den 31. maj 2007 konverterede SFIRS en del af denne gæld, der havde en nominel værdi af 14,5 mio. EUR, til andele i Leglers egenkapital, hvorved det erhvervede 49 % af Leglers A-aktier (mens Piltar beholdt de resterende 51 %) og 100 % af B-aktierne (9).
(33)
For det andet forklarede de italienske myndigheder, at Piltar blot var et instrument, der blev kontrolleret af fysiske personer. Det blev udelukkende stiftet med henblik på at erhverve en aktiepost i Legler og var ikke involveret i nogen forretningsmæssige aktiviteter. De italienske myndigheder tilføjede, at Piltar længe havde gjort det klart, at det ikke havde planer om at støtte selskabet finansielt, og at det gradvist agtede at skille sig af med sin aktiepost i koncernen. Det ser faktisk ud til, at SFIRS sammen med aktieposten på 49 % også erhvervede retten til at købe de resterende 51 % af Leglers A-aktier.
(34)
For det tredje lovede de italienske myndigheder at give oplysninger om modydelserne.
(35)
For det fjerde anførte Italien, at de markedssegmenter, der var målet for Leglers omstruktureringsplan med henblik på at genoprette den finansielle rentabilitet, og som er beskrevet i betragtning 25, viste opmuntrende tegn på bedring. De italienske myndigheder nævnte også selskabets intention om at opnå private kreditlinjer og en ny aktionær til at finansiere en del af planen, og oplyste, at der allerede var taget skridt i den henseende.
(36)
Som svar på tredjepartens bemærkninger understregede de italienske myndigheder dernæst, at Leglers markedsandel i 2006 var så lille som 0,27 %. De tilføjede, at planen som en modydelse indebar en reduktion af virksomhedens kapacitet på 22 % sammenlignet med 2006 og en reduktion på 40 % sammenlignet med 2005. De fandt derfor ikke, at støtten ville fordreje konkurrencen i et omfang, der strider mod den fælles interesse.
(37)
De italienske myndigheder anførte i deres indlæg efter tilbagetrækningen af omstruktureringsplanen, at konverteringen af gæld til egenkapital ikke kunne karakteriseres som statsstøtte i medfør af traktatens artikel 107, stk. 1, da SFIRS havde handlet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Ifølge de italienske myndigheder ville en privat investor have handlet på samme måde for at undgå konkurs og i det mindste inddrive en del af sit tilgodehavende på den mest effektive måde, dvs. ved at konvertere det til kapital og omstrukturere virksomheden sammen med en ny kreditlinje.
V. VURDERING
(38)
I henhold til artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (10) kan den pågældende medlemsstat trække anmeldelsen som omhandlet i artikel 2 tilbage i god tid, inden Kommissionen har vedtaget en beslutning efter artikel 4 eller 7.
(39)
I dette tilfælde, hvor Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure, afslutter Kommissionen denne procedure i medfør af artikel 8, stk. 2, i denne forordning.
(40)
Kommissionen bemærker, at Italien ikke har ydet det direkte tilskud på 13,2 mio. EUR, og at Italien ikke vil forfølge dette støtteprojekt videre. Da omstruktureringsplanen er blevet trukket tilbage, tjener den formelle undersøgelsesprocedure, der er indledt vedrørende denne foranstaltning, ikke længere noget formål.
(41)
Eftersom Italien gennemførte de to andre anmeldte omstruktureringsforanstaltninger på ulovlig vis, skal Kommissionen for at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure afgøre, om disse foranstaltninger udgør statsstøtte i medfør af traktatens artikel 107, stk. 1, og, i bekræftende fald, om denne støtte er forenelig med det indre marked.
(42)
Det fremgår af traktatens artikel 107, stk. 1, at statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(43)
Hvis der skal ydes eller er blevet ydet statsstøtte til en kriseramt virksomhed i den i traktatens artikel 107, stk. 1, anførte forstand, skal denne støttes forenelighed med det indre marked vurderes på grundlag af rammebestemmelserne. Som følge heraf kan støtten kun anses for forenelig i medfør af traktatens artikel 107, stk. 3, litra c), såfremt betingelserne i rammebestemmelserne er opfyldt.
V.1. Eksistensen af støtte
(44)
Redningsstøttegarantien på 13 mio. EUR ophørte ikke ved udløbet af den seksmåneders periode, for hvilken Kommissionen havde godkendt den, men blev derimod videreført efter meddelelsen om, at planen var blevet trukket tilbage (jf. betragtning 17).
(45)
Forlængelsen af redningsstøttegarantien blev anmeldt som en foranstaltning ydet af det kompetente ministerium, som blev finansieret over statsbudgettet. Den blev derfor ydet ved hjælp af statsmidler og kan tilregnes staten. Garantien udgør en selektiv fordel, idet den gjorde det muligt for Legler at få adgang til finansielle midler, som selskabet ellers ikke ville have fået i betragtning af sin finansielle situation. Den sparede således Legler for omkostninger, som selskabet ellers skulle have afholdt. Da Legler gennemførte en omstruktureringsproces med henblik på at genoptage produktionen, var det endvidere sandsynligt, at støtten ville fordreje konkurrencen på det indre marked og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Foranstaltningens fordrejende virkning blev understreget af en tredjepart, der også påpegede, at sektoren led under overkapacitet.
(46)
Derfor finder Kommissionen, at forlængelsen af redningsstøttegarantien, der også er en omstruktureringsforanstaltning, udgør statsstøtte i den i traktatens artikel 107, stk. 1, anførte forstand.
(47)
Ved beregningen af støttebeløbet henviser Kommissionen til punkt 4.1.a) i garantimeddelelsen (11), hvoraf det fremgår, at »en eventuel garant, der opererer under markedsøkonomiske forhold, ville kræve en høj præmie af kriseramte virksomheder på det tidspunkt, hvor garantien ydes, på grund af den forventede misligholdelsesgrad. Hvis der er særlig stor sandsynlighed for, at låntageren ikke vil kunne indfri lånet, eksisterer denne markedspræmie måske slet ikke, og under ekstraordinære omstændigheder kan garantiens støtteelement vise sig at være lige så højt som det beløb, der faktisk dækkes af garantien.«
(48)
I lyset af Leglers vanskelige finansielle situation på det tidspunkt, hvor garantien blev stillet (voksende tab, faldende omsætning og negativ egenkapital som beskrevet i betragtning 19-21 og 52) finder Kommissionen, at det var højst usandsynligt, at selskabet kunne have opnået et banklån på markedet uden statslig indgriben; derfor konkluderer Kommissionen, at støttebeløbet svarer til det samlede lånebeløb (12).
(49)
Kommissionen bemærker, at konverteringen blev gennemført af SFIRS, en offentlig enhed, hvis beslutninger hovedaktionæren, regionen Sardinien, øver dominerende indflydelse på (13). Italien har aldrig benægtet dette. Kommissionen konkluderer derfor, at den pågældende foranstaltning kan tilregnes staten og blev ydet ved hjælp af statsmidler. Denne foranstaltning er også selektiv, da den begunstiger ét enkelt selskab, nemlig Legler. Da Legler desuden var inde i en omstruktureringsproces med det formål at genoptage produktionen, var det sandsynligt, at støtten ville fordreje konkurrencen på det indre marked og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Foranstaltningens mulige fordrejende virkning blev også understreget i bemærkningerne fra en tredjepart, der også påpegede, at sektoren led under overkapacitet.
(50)
I sit svar anførte Italien, at den pågældende foranstaltning ikke gav Legler nogen fordel, idet den efter Italiens opfattelse var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(51)
Med henblik på at fastslå, om Legler modtog en fordel hidrørende fra statsmidler, er det ifølge fast retspraksis (14) nødvendigt at overveje, om en privat investor med tilsvarende karakteristika som SFIRS under tilsvarende omstændigheder ville have været rede til at foretage en lignende konvertering af gæld til egenkapital under hensyn til de oplysninger, som var tilgængelige, og den forventede udvikling på den dato, hvor transaktionen blev gennemført.
(52)
For det første bemærker Kommissionen på grundlag af Leglers årsregnskaber, at selskabet i 2007 havde en kapital på 1,8 mio. EUR og en negativ egenkapital på 16,2 mio. EUR; i perioden 2003-2007 nåede tabene op på 94,9 mio. EUR, og virksomhedens situation forværredes markant med voksende tab og faldende omsætning.
(53)
Kommissionen bemærker også, at SFIRS trods den kritiske finansielle situation, som der er redegjort for ovenfor, ikke gennemførte en omfattende cost-benefit-analyse og en risikovurdering af transaktionen. Trods adskillige anmodninger fra Kommissionen herom har de italienske myndigheder faktisk aldrig forelagt Kommissionen et begrundet kontrafaktisk scenarie, som viser, at SFIRS’ valg var at foretrække frem for et scenarie med likvidation af Legler.
(54)
Den italienske centralbank (Banca d'Italia) fremsatte tilsvarende bemærkninger i en rapport (15), der blev offentliggjort efter en undersøgelse af SFIRS's aktiviteter. Rapporten kritiserede SFIRS for at have foretaget en mangelfuld forudgående analyse af konverteringen af gæld til egenkapital og for det iboende modsætningsforhold i at foretage en »investering« uden konkrete udsigter til nogen genopretning.
(55)
Uanset denne vurdering var selskabets finansielle situation af en sådan karakter, at ingen fornuftig privat investor i en markedsøkonomi ville have indladt sig på en tilsvarende transaktion.
(56)
I den forbindelse bemærker Kommissionen også, at den omstruktureringsplan (»piano industriale«), som selskabet har anmeldt, ikke kan betragtes som et realistisk grundlag for virksomhedens fremtidige resultater. Den omstændighed, at planen ikke dækkede hele, men kun en del af omstruktureringsperioden, og ikke indeholdt omlysninger om den efterfølgende proces i omstruktureringen (jf. betragtning 23), viser klart, at en sådan mangel på information ville have afholdt enhver privat investor fra at indlade sig på den pågældende transaktion.
(57)
For det andet havde SFIRS, for så vidt angår dets faktiske udsigter til at inddrive de penge, som Legler skyldte det, ved konverteringen af gæld til egenkapital reelt svækket sin stilling med hensyn til at gøre fordringer gældende sammenlignet med dets tidligere stilling som privilegeret kreditor.
(58)
Værdien af og fremtidsudsigterne for SFIRS’ egenkapitalinvestering på tidspunktet for konverteringen af gæld til egenkapital syntes for begrænset til at opveje de risici, der er skitseret ovenfor, navnlig set i lyset af selskabets kritiske finansielle situation. Dette blev klart fremhævet ved en uafhængig vurdering af selskabet, hvor dets værdi blev fastsat til symbolske 1 EUR.
(59)
Det kan konkluderes af ovenstående, at SFIRS ved gennemførelsen af konverteringen af gæld til egenkapital ikke handlede som en privat investor, der opererer under normale markedsvilkår. En privat investor ville ikke have indladt sig på en sådan transaktion uden en troværdig og realistisk forudgående vurdering, der viste, at det ville være mere omkostningseffektivt at konvertere gælden til egenkapital end at forblive privilegeret kreditor i selskabet.
(60)
Derfor gav SFIRS Legler en fordel ved at konvertere gælden til egenkapital.
(61)
Det følger af ovenstående, at konverteringen af gæld til egenkapital udgør statsstøtte i den i traktatens artikel 107, stk. 1, anførte forstand.
(62)
Med hensyn til beregningen af støttebeløbet skal det bemærkes, at begrebet statsstøtte er begrænset til støtte i form af offentlige midler. Støttebeløbet skal beregnes på grundlag af markedsværdien af den gæld, som SFIRS konverterede til en andel af Leglers egenkapital. Hvis den samlede pålydende værdi af Leglers gæld til SFIRS var på 17 mio. EUR, og selskabets markedsværdi på dagen før konverteringen var på 450 000 EUR, var markedsværdien af den transaktion, hvorved SFIRS konverterede 85,3 % af sit samlede tilgodehavende, dvs. en pålydende værdi på 14,5 mio. EUR, til egenkapital, således 383 850 EUR (dvs. 85,3 % af 450 000 EUR). Derfor udgjorde den fordel, der blev opnået ved hjælp af statsmidler, 383 850 EUR. På den anden side kan den pålydende værdi af det konverterede tilgodehavende ikke betragtes som en fordel undtagen i rent regnskabsmæssig forstand.
V.2. Støttens forenelighed med det indre marked
(63)
Da de to anmeldte foranstaltninger er fundet at udgøre statsstøtte i medfør af traktatens artikel 107, stk. 1, skal Kommissionen vurdere, om denne støtte er forenelig med det indre marked.
(64)
Statsstøtteforanstaltningernes forenelighed med det indre marked skal vurderes på grundlag af rammebestemmelserne.
(65)
Med henblik på at vurdere den offentlige garanti skal der foretages en sondring mellem forlængelsen af redningsstøtten på den ene side, og ydelsen af statsstøtte i form af en mellemfristet garanti, der også er en omstruktureringsforanstaltning (for hele omstruktureringsperioden) på den anden side.
(66)
Med hensyn til forlængelsen af redningsstøtten er det i punkt 26 i rammebestemmelserne fastlagt, at hvis medlemsstaten har fremlagt en omstruktureringsplan senest seks måneder fra godkendelsestidspunktet eller, såfremt der er tale om ikke-anmeldt støtte, efter gennemførelsen af foranstaltningen, forlænges fristen for tilbagebetaling af lånet eller ophævelse af garantien, indtil Kommissionen har taget stilling til omstruktureringsplanen, medmindre Kommissionen beslutter, at en sådan forlængelse ikke er berettiget.
(67)
Anmeldelsen af omstruktureringsplanen gjorde det muligt at fortsætte redningsstøtten efter seksmåneders perioden. Italien trak dog senere denne anmeldelse tilbage. Det følger af punkt 26 i rammebestemmelserne, at anmeldelsen af en omstruktureringsplan er en absolut betingelse for en forlængelse af redningsstøtten. Hvis en anmeldt omstruktureringsplan senere trækkes tilbage, skal den forlængelse, der er godkendt for redningsstøtten, derfor bringes til ophør.
(68)
Det følger af Kommissionens afgørelsespraksis (Ernault-sagen (16) og Huta Cynku-sagen (17)), at hvis hverken en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan er blevet anmeldt til Kommissionen, eller, som i det foreliggende tilfælde, hvis omstruktureringsplanen er blevet trukket tilbage, kan støtten ikke forlænges ud over den dato, hvor medlemsstaten trak anmeldelsen af omstruktureringsplanen tilbage.
(69)
Da den mellemfristede garanti (for hele omstruktureringsplanens varighed), der var tænkt som en anmeldt omstruktureringsstøtte, var en forlængelse af redningsstøttegarantien, var den forenelig med det indre marked, indtil Italien trak sin anmeldelse tilbage.
(70)
Spørgsmålet om, hvorvidt den forlængede statsstøttegaranti er forenelig med det indre marked, bør derfor vurderes fra dagen efter den dag, hvor Italien trak sin anmeldelse tilbage (dvs. fra den 24. juli 2008).
(71)
Ydelse af statsstøtte til en kriseramt virksomhed kan kun anses for forenelig med det indre marked i den i traktatens artikel 107, stk. 3, litra c), anførte forstand, såfremt alle betingelserne i rammebestemmelserne er opfyldt.
(72)
I henhold til punkt 12 a) og 14 i rammebestemmelserne er kun kriseramte virksomheder berettiget til omstruktureringsstøtte.
(73)
I henhold til punkt 9 i rammebestemmelserne anses en virksomhed, uanset dens størrelse, for kriseramt, når virksomheden ikke med egne finansielle midler eller med de midler, som virksomheden kan opnå fra aktionærer eller på markedet, er i stand til at standse de tab, som uden de offentlige myndigheders indgriben næsten med sikkerhed vil medføre virksomhedens ophør.
(74)
I henhold til punkt 10 i rammebestemmelserne anses en virksomhed for at være kriseramt under følgende omstændigheder:
(a)
hvis der er tale om et selskab med begrænset ansvar, når over halvdelen af den tegnede kapital er forsvundet, og over en fjerdedel af denne kapital er gået tabt i løbet af de sidste tolv måneder
(b)
hvis der er tale om et selskab, hvor i det mindste nogle af deltagerne hæfter ubegrænset for virksomhedens gæld, når over halvdelen af egenkapitalen som opført i virksomhedens regnskaber er forsvundet, og over en fjerdedel af denne kapital er gået tabt i løbet af de sidste tolv måneder
(c)
når virksomheden, uanset dens selskabsform, efter de nationale regler opfylder betingelserne for konkursbehandling mv.
(75)
Det følger af punkt 10 a) i rammebestemmelserne, at en virksomhed, der har tabt en stor del af den tegnede kapital, uden indgriben udefra uvægerligt vil ophøre med sin aktivitet på kort eller mellemlang sigt. I en tidligere beslutning (18) konkluderede Kommissionen, at en virksomhed, der har negativ egenkapital, så meget desto mere vil blive anset for at være kriseramt. I Biria-dommen (19) bekræftede Retten også, at et massivt tab af kapital er tegn på, at virksomheden er kriseramt, og at Kommissionen havde haft ret, da den konkluderede, at en virksomhed med negativ egenkapital er en kriseramt virksomhed.
(76)
Legler opfyldte kriteriet i punkt 10 a) i rammebestemmelserne, idet selskabet havde en negativ egenkapital i 2006 (jf. betragtning 19).
(77)
Kommissionen bemærker også, at Legler allerede blev anset for at være en kriseramt virksomhed i henhold til punkt 10 a) i rammebestemmelserne pr. 22. maj 2007, da redningsstøtten blev godkendt.
(78)
Derefter blev Leglers finansielle situation ikke forbedret. Legler blev rent faktisk erklæret insolvent af den kompetente domstol i 2008 (jf. betragtning 16).
(79)
Kommissionen bemærker også, at Legler ikke er et nyoprettet selskab som omhandlet i punkt 12 i rammebestemmelserne.
(80)
I medfør af punkt 13 i rammebestemmelserne kan en virksomhed, der tilhører eller overtages af en større koncern, normalt ikke modtage rednings- eller omstruktureringsstøtte, medmindre det kan påvises, at virksomhedens vanskeligheder hidrører fra virksomheden selv og ikke er et resultat af en vilkårlig omkostningsfordeling inden for koncernen, og at virksomhedens vanskeligheder er for alvorlige til, at koncernen selv kan løse dem.
(81)
Kommissionen bemærker, at Piltar blot var et kommercielt instrument, der ikke udøvede nogen anden erhvervsmæssig aktivitet end at besidde aktier i Legler. Ingen af de oplysninger, som Kommissionen har til sin rådighed, peger på, at selskabets vanskeligheder var resultatet af en vilkårlig omkostningsfordeling inden for koncernen. Da Piltar fuldt ud var ejet af privatpersoner og ikke havde andre forretningsmæssige aktiviteter end sin aktieinvestering i Legler, var det ikke i stand til at bidrage til Leglers omstrukturering.
(82)
På grundlag af ovenstående kan det konkluderes, at betingelserne i punkt 9 i rammebestemmelserne er opfyldt.
(83)
Da Legler er berettiget til omstruktureringsstøtte, skal det nu vurderes, om betingelserne i punkt 32-51 i rammebestemmelserne vedrørende omstruktureringsstøttens forenelighed med det indre marked er opfyldt.
(84)
Italien trak imidlertid Leglers omstruktureringsplan tilbage, og det er derfor ikke længere forpligtet til nogen omstruktureringsplan som omhandlet i punkt 35 i rammebestemmelserne. Som følge heraf kan Kommissionen ikke vurdere den ulovlige støtte i lyset af kriterierne i punkt 32-51 i rammebestemmelserne.
(85)
Kommissionen finder endvidere, at den offentlige garanti og konverteringen af gæld til egenkapital ikke kan anses for at være forenelig med det indre marked ud fra noget andet retsgrundlag.
VI. KONKLUSION
(86)
Den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, vedrørende det direkte tilskud på 13,2 mio. EUR afsluttes, da Italien har trukket sin anmeldelse tilbage og ikke agter at videreføre dette støtteprojekt.
(87)
Kommissionen konkluderer, at den offentlige garanti og konverteringen af gæld til aktier falder ind under traktatens artikel 107, stk. 1.
(88)
Disse to foranstaltninger blev gennemført af Italien i modstrid med traktatens artikel 108, stk. 3.
(89)
I overensstemmelse med traktaten og Domstolens faste retspraksis har Kommissionen kompetence til at beslutte, at den pågældende medlemsstat skal afskaffe eller ændre støtten, når den har konstateret, at den er uforenelig med det indre marked (20). Det er også Domstolens faste retspraksis, at formålet med en stats forpligtelse til at afskaffe en støtte, som af Kommissionen anses for uforenelig med det indre marked, er at genoprette den oprindelige situation (21). Domstolen har i den forbindelse slået fast, at dette mål er nået, når modtageren har tilbagebetalt de beløb, der blev ydet i form af ulovlig støtte, og dermed mister den fordel, vedkommende havde i forhold til sine konkurrenter på markedet, og situationen forud for betalingen er genoprettet (22).
(90)
Ifølge denne retspraksis bestemmer artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (23), at »i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren«.
(91)
Da de foreliggende foranstaltninger anses for at være støtte, som er ulovlig og uforenelig med det indre marked, skal støttebeløbene for disse to foranstaltninger, dvs. henholdsvis 13 mio. EUR og 383 850 mio. EUR, tilbagesøges for at genoprette den situation, der eksisterede på markedet, før støtten blev ydet.
(92)
Med hensyn til den offentlige garanti skal tilbagesøgningen derfor finde sted fra dagen efter Italiens tilbagetrækning af anmeldelsen af omstruktureringsstøtten, dvs. fra den 24. juli 2008, med renters rente, indtil den er tilbagetalt.
(93)
Med hensyn til konverteringen af gæld til egenkapital skal de beløb, der tilbagesøges, tillægges renter fra den dato, hvor støtten blev stillet til rådighed for modtageren, dvs. fra den 31. maj 2007, indtil den er tilbagebetalt -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, vedrørende det direkte tilskud på 13,2 mio. EUR til virksomheden Legler S.p.A. afsluttes.
Artikel 2
Den offentlige garanti på 13 mio. EUR og konverteringen af gæld til egenkapital for et beløb af 383 850 EUR, som Italien har ydet Legler S.p.A. i modstrid med traktatens artikel 108, stk. 3, udgør statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked.
Artikel 3
1. Italien tilbagesøger den i artikel 2 omhandlede støtte fra støttemodtageren.
2. De beløb, der skal tilbagesøges, tillægges renter, indtil de er tilbagebetalt.
Med hensyn til den offentlige garanti beregnes renterne fra dagen efter Italiens tilbagetrækning af anmeldelsen af omstruktureringsstøtten.
Med hensyn til konverteringen af gæld til egenkapital beregnes renterne fra den dato, hvor støtten blev stillet til rådighed for modtageren.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (24) og Kommissionens forordning (EF) nr. 271/2008 (25) om ændring af forordning (EF) nr. 794/2004.
4. Italien indstiller alle resterende udbetalinger af den i artikel 2 omhandlede støtte med virkning fra datoen for vedtagelsen af denne afgørelse.
Artikel 4
1. Tilbagesøgningen af den i artikel 2 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Italien skal efterkomme denne afgørelse senest fire måneder efter meddelelsen deraf.
Artikel 5
1. Inden to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse forelægger Italien følgende oplysninger for Kommissionen:
a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), der skal tilbagebetales af støttemodtageren
b)
en detaljeret beskrivelse af allerede trufne eller planlagte foranstaltninger med henblik på at efterkomme denne afgørelse
c)
dokumenter, der godtgør, at støttemodtageren har fået besked på at tilbagebetale støtten.
2. Italien holder løbende Kommissionen orienteret om de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den i artikel 2 omhandlede støtte er tilbagebetalt. Italien meddeler på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme denne afgørelse. Italien skal også give detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, som støttemodtageren allerede har tilbagebetalt.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 23. marts 2011.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. března 2011
o státní podpoře C 39/07, kterou Itálie poskytla společnosti Legler SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 1758)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/51/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí, kterým Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU ve věci předmětné podpory (1),
po vyzvání zúčastněných stran, aby podle výše uvedených ustanovení předložily své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 5. dubna 2007, šest měsíců poté, co byla poskytnuta podpora na záchranu schválená Komisí, neboť byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem (2), Itálie oznámila plán restrukturalizace společnosti Legler SpA.
(2)
Dne 25. září 2007 Komise zahájila formální vyšetřovací řízení týkající se restrukturalizace (3). Dne 30. listopadu 2007 obdržela připomínky ze strany Itálie.
(3)
Dne 10. prosince 2007 Komise obdržela připomínky zúčastněné třetí strany, které byly Itálii předány dne 3. března 2008 a na něž Itálie odpověděla dne 20. května 2008.
(4)
Dne 23. července 2008 italské orgány stáhly oznámení plánu restrukturalizace a prohlásily, že jej nebudou provádět.
(5)
Ve dnech 8. srpna 2008, 22. října 2008, 9. února 2009, 4. září 2009 a 17. března 2010 Komise požádala o další informace a italské orgány odpověděly dopisy ze dne 26. září 2008, 1. prosince 2008, 3. června 2009, 6. října 2009, 24. února 2010 a 20. dubna 2010.
II. POPIS
II.1 Příjemce
(6)
Legler SpA je mateřská společnost skupiny zabývající se výrobou textilu (dále jen „Legler“, „skupina“ nebo „společnost“) založené v roce 1863, která se v době, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, skládala z různých právnických subjektů, zejména ze společností Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA a Legler Macomer SpA. Společnost Legler SpA byla držitelkou menšinového podílu ve společnosti Legler Maroc SA a vlastnila 40 % podíl ve společnosti Legler Ottana SpA. Většinovou účast ve společnosti Legler SpA měl holding Piltar Ltd (dále jen „Piltar“).
(7)
V roce 2007 měla společnost Legler 1 213 pracovních jednotek (4) a vlastnila závody na Sardinii (konkrétně v obci Macomer v provincii Oristano a v obcích Siniscola a Ottana v provincii Nuoro) a v Lombardii (v obci Ponte San Pietro v provincii Bergamo). Tržba celé skupiny dosahovala v roce 2006 částky 101 milionů EUR a v září 2007 částky 30,9 milionu EUR.
(8)
Hlavní činnost společnosti Legler spočívá ve výrobě vysoce kvalitního denimu, v níž měla společnost vedoucí postavení v Itálii a v Německu, a byla důležitým dodavatelem do Francie a Beneluxu. Podle italských orgánů má trh s denimem dvě části: konfekci pro známé značky (odvětví, v němž společnost Legler hlavně působila) a výrobky pro širokou spotřebu, tedy odvětví, kde je konkurence založena hlavně na ceně. Hlavními konkurenty společnosti Legler byli Italové, Řekové, Francouzi, Tunisané, Turci a Japonci. První problémy zažila společnost Legler v roce 2003, kdy byla značná část výroby přesunuta do Asie nebo do jižního Středomoří.
(9)
Dne 30. května 2007 bylo ve správní radě společnosti SFIRS SpA, což je investiční společnost oblasti Sardinie, rozhodnuto, že společnost SFIRS získá za 450 000 EUR pohledávku společností Intex SpA v likvidaci v nominální hodnotě rovnající se 17 milionům EUR vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA.
(10)
Na tomtéž zasedání bylo dále rozhodnuto, že část z celkového dluhu 17 milionů EUR, tedy 14,5 milionů EUR, bude přeměněna na kapitál společnosti Legler.
(11)
Dne 31. května 2007 se společnost SFIRS stala na valné hromadě akcionářů společnosti Legler akcionářem společnosti Legler. Přeměnou části dluhu na kapitál (debt to equity swap) v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR společnost SFIRS získala 49 % kmenových akcií (a 100 % mimořádných akcií (5)) společnosti Legler SpA. Zbývajících 51 % měla v držení společnost Piltar.
(12)
V lednu 2008 se společnost SFIRS rozhodla postoupit svou vlastní účast ve společnosti Legler SpA a zbývající vlastní pohledávky vůči společnosti Legler a zveřejnila výzvu k vyjádření zájmu o společný nákup její účasti a jejích pohledávek.
(13)
Vítězná nabídka společnosti Ferratex s.r.l. (dále jen „Ferratex“) představovala celkovou částku 2 000 001 EUR. Podle italských orgánů cena odrážela tržní hodnotu pohledávek společnosti SFIRS vůči společnosti Legler a jejím dceřiným společnostem, které nezávislý odborník ocenil na 2 miliony EUR, k nimž se připočetla symbolická cena 1 EUR za účast společnosti SFIRS ve společnosti Legler, která se rovněž shodovala s odhadem nezávislého odborníka. K prodeji došlo dne 25. ledna 2008.
(14)
Společnost Legler ještě v období od prosince 2007 do srpna 2008 ukončila činnost v různých závodech a od té doby jsou všechny tyto závody uzavřeny.
(15)
Dne 23. července 2008 společnost Legler SpA změnila název na Texfer SpA a tato změna měla dopad na dceřiné společnosti, z nichž se staly Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(16)
Dne 18. srpna 2008 byla mateřská společnost skupiny prohlášena příslušným soudem za platebně neschopnou a dne 13. listopadu 2008 bylo vůči ní a jejím dceřiným společnostem zahájeno úpadkové řízení zvané „nucená správa“.
(17)
Záruku poskytnutou jako podporu na záchranu podniku banka uplatnila krátce po zjištění, že společnost Legler nesplatila úvěr poskytnutý na záchranu. Zodpovědné ministerstvo proto splatilo úvěr s příslušnými úroky dne 16. září 2008.
(18)
Dne 21. října 2010 společnost Texfer SpA vyhlásila úpadek a totéž proběhlo ve dnech 17. a 18. listopadu 2010 ve společnostech Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(19)
V roce 2006 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek ve výši 8,6 milionu EUR, zatímco v roce 2005 byl zůstatek ještě pozitivní (17,2 milionu EUR). Ztráty společnosti dosáhly v roce 2006 výše 25,9 milionu EUR, zatímco v roce 2005 se rovnaly částce 28,1 milionu EUR. Hrubá marže podnikání (EBITDA) dosáhla v roce 2006 - 10,9 a v roce 2005 - 0,7. Stouply i finanční poplatky.
(20)
Dne 30. listopadu 2007 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek 16,3 milionů EUR. Ztráty za období 2003-2007 dosáhly 94,9 milionu EUR a situace společnosti se neustále zhoršovala, jak se zvětšovaly ztráty a klesala tržba.
(21)
Od 13. listopadu 2008 byla skupina v souladu s vnitrostátními právními předpisy v úpadkovém řízení, které vedlo k vyhlášení úpadku (viz 16.-18. bod odůvodnění).
II.2 Opatření na restrukturalizaci
(22)
Plán restrukturalizace, „průmyslový plán“ (dále jen „plán“), který Itálie oznámila, měl trvat tři roky (2007-2009) a sestával ze tří opatření: i) 13 milionů EUR jako střednědobá záruka na období restrukturalizace náhradou za šestiměsíční záruku schválenou jako podporu na záchranu podniku (6), ii) 13,2 milionu EUR jako přímá dotace a iii) 13 milionů EUR jako přeměna dluhu na kapitál. Dne 31. května 2007 ale společnost SFIRS provedla přeměnu dluhu na kapitál v nominální výši 14,5 milionu EUR.
(23)
I když byl „průmyslový plán“ předložen na období 2007-2009, italské orgány tvrdily, že období restrukturalizace začíná 1. června 2007 a skončí koncem roku 2012. Jako důkaz o tom, jak má restrukturalizace společnosti probíhat v letech 2009 až 2012, byly uvedeny pouze pokladní toky a pasiva nově vytvořené společnosti (Newco).
(24)
Z tohoto širšího pohledu dosahovaly celkové náklady plánu pro nově vytvořenou společnost vzniklou spojením společnosti Legler SpA s jejími dceřinými společnostmi na Sardinii částky 106,2 milionu EUR, z čehož bylo 86,7 milionu určeno na rozsáhlou reorganizaci skupiny a zbývající část na obnovu kapitálu a na pokrytí ztrát.
(25)
Hlavní činnost nově vytvořené společnosti se soustředí na nejsilnější oblast výroby společnosti, tedy na vysoce kvalitní denim, zatímco oba další směry výroby (manšestr a hladká bavlna) budou zrušeny. I zeměpisné rozmístění skupiny bude soustředěno pouze do dvou výrobních závodů (Siniscola a Ottana), které jsou oba v jednom regionu. Zbylé činnosti budou prodány a společnost Legler tak zároveň z vlastních zdrojů přispěje na omezení nákladů za energii, dopravu a zaměstnance. Plán nezahrnoval závod v Macomeru (7).
(26)
Plán stanovil rovněž přistoupení nového akcionáře společně se společností SFIRS a uváděl nezbytnost několika soukromých úvěrových linek na předpokládanou reorganizaci.
II.3 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(27)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že v přeměně dluhu na kapitál nebyly přítomny prvky státní podpory. Komise pochybovala, že soukromý investor by byl ochoten za těchto podmínek vyměnit svou pohledávku za kapitálový podíl, zejména proto, že bylo zjištěno, že činnost části podniku byla již několik měsíců zastavena a že italské orgány nepředložily Komisi alternativní scénář, který by z pohledu společnosti SFIRS ukázal, jak by mohla být investice do skupiny Legler a převzetí nákladů na restrukturalizaci z hospodářského hlediska výhodnější než likvidace skupiny.
(28)
Co se týče slučitelnosti podpory s vnitřním trhem na základě Pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (8) (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“), Komise měla především pochybnosti, zda většinový akcionář, společnost Piltar, může vyřešit potíže společnosti Legler a zda může uvnitř skupiny dojít k vlastnímu rozdělení nákladů.
(29)
Komise dále pochybovala o tom, že by plán mohl v dlouhodobém výhledu obnovit výnosnost, neboť předpokládané postoupení aktiv a výrobních linek vypadalo poměrně neurčitě a mnohé hypotézy týkající se budoucích provozních podmínek vypadaly téměř nereálně vzhledem k tomu, že výroba společnosti Legler byla pozastavena. Vyjadřovala kromě toho pochybnosti o tom, zda jsou navrhovaná kompenzační opatření realistická a zda jdou dále, než opatření nezbytná pro obnovení výnosnosti, zda je výše vlastního příspěvku dostatečná a zda je dodržena zásada podpory „jednou a dost“.
(30)
Komise nakonec požádala italské orgány, aby poskytly informace o skutečnostech, které vyvolaly její pochybnosti (původ úvěrů společnosti SFIRS, podrobné informace o společnosti Piltar a rozdělení nákladů uvnitř skupiny, kompenzační opatření, konkrétní možnosti, jak nalézt nového akcionáře a jak se dostat k soukromým finančním prostředkům nezbytným pro restrukturalizaci společnosti Legler).
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ ZÚČASTNĚNÝMI TŘETÍMI STRANAMI
(31)
V dopise ze dne 14. prosince 2007 vyjádřila zúčastněná třetí strana připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a zdůraznil škodlivý dopad uvedených opatření. Tvrdila, že pro toto odvětví je typická situace nadměrných kapacit. Poskytla navíc údaje o celosvětových kapacitách ve výrobě denimu v roce 2006 a uvedla, že na celosvětové úrovni jsou kapacity vyšší o 27 %.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
(32)
Italské orgány především vysvětlily, jak se společnost SFIRS stala většinovým akcionářem společnosti Legler. V březnu 2007 společnost SFIRS získala za cenu 450 000 EUR pohledávku, kterou měla společnost Intex SpA v likvidaci vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA. Dne 31. května 2007 společnost SFIRS použila první část této pohledávky v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR a přeměnila ji v kapitál, čímž získala 49 % řádných akcií společnosti Legler (zatímco společnost Piltar byla držitelem zbývajících 51 %) a 100 % mimořádných akcií (9).
(33)
Italské orgány zadruhé uvedly, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem řízeným fyzickými osobami. Společnost byla založena za účelem získání podílů ve společnosti Legler a nevyvíjela žádnou jinou obchodní činnost. Italské orgány kromě toho zdůraznily, že společnost Piltar měla po určitou dobu v úmyslu nepodporovat finančně společnost a postupně předávat svůj podíl na skupině. Společně s podílem 49 % by společnost SFIRS získala právo koupit zbývající 51 % řádný podíl.
(34)
Zatřetí, italské orgány se zavázaly poskytnout informace o kompenzačních opatřeních.
(35)
Začtvrté, Itálie poukázala na povzbudivé tendence, které se objevily v těch oblastech výroby, v nichž společnost Legler stanovila opatření na obnovení výnosnosti na základě plánu restrukturalizace, jak je popsáno v 25. bodě odůvodnění, a na úmysl společnosti nalézt soukromé úvěrové linky a nového akcionáře na financování části plánu a činnosti, které již byly v tomto směru vykonány.
(36)
V odpovědi na připomínky zúčastněné třetí strany italské orgány následně zdůraznily, že podíl společnosti Legler na trhu se v roce 2006 omezil na 0,27 %. Doplnily, že plán stanovil jako kompenzační opatření snížení kapacit společnosti o 22 % ve srovnání s rokem 2006 a o 40 % ve srovnání s rokem 2005. Proto se domnívaly, že podpora nevyvolá narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem.
(37)
V komentářích následujících po stažení plánu restrukturalizace italské orgány argumentovaly, že přeměna dluhu na kapitál neproběhla jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, neboť společnost SFIRS jednala v souladu se zásadou investora působícího v tržních podmínkách. Podle italských orgánů by soukromý investor jednal stejně, aby co nejúčinněji odvrátil úpadek a zachránil alespoň část svých pohledávek a společně s novým soukromým investorem a s novou úvěrovou linkou by restrukturalizoval společnost.
V. POSOUZENÍ
(38)
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (10) může zúčastněný členský stát stáhnout oznámení podle článku 2 dříve, než Komise přijme rozhodnutí podle článku 4 nebo 7.
(39)
V takovém případě Komise prohlásí formální vyšetřovací řízení, které případně zahájila, za skončené podle čl. 8 odst. 2.
(40)
Komise podotýká, že Itálie neposkytla přímou dotaci ve výši 13,2 milionu EUR a že Itálie takový plán podpory neuskuteční. Po stažení plánu restrukturalizace tedy nemá smysl pokračovat ve formálním vyšetřovacím řízení, které bylo v této věci zahájeno.
(41)
Vzhledem k tomu, že Itálie protiprávně prováděla další dvě restrukturalizační opatření, musí Komise při uzavření formálního vyšetřovacího řízení stanovit, zda jde o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a v případě, že ano, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(42)
Článek 107 odst. 1 Smlouvy stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(43)
V případech, kdy by měla být nebo byla státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy poskytnuta podniku, jenž má obtíže, je třeba posoudit její slučitelnost na základě pokynů pro záchranu a restrukturalizaci podniků. Podpora může být proto považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen v případě, že jsou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.
V.1 Existence podpory
(44)
Záruka poskytnutá jako podpora na záchranu podniku ve výši 13 milionů EUR nebyla po uplynutí šestiměsíčního období, na něž byla Komisí schválena, zrušena a zůstala aktivní i poté, co bylo staženo oznámení o plánu (viz 17. bod odůvodnění).
(45)
Prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku bylo oznámeno jako opatření na náklady příslušného ministerstva a financováno ze státního rozpočtu. Proto byla poskytnuta z veřejných prostředků a lze ji připisovat státu. Záruka představuje selektivní výhodu, neboť umožnila společnosti Legler přístup k finančním zdrojům, které by jinak vzhledem ke své finanční situaci nikdy neobdržela. Zbavila tak společnost Legler výdajů, které by jinak musela nést. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách zdůraznila škodlivý účinek opatření a upozornila navíc na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(46)
Komise se proto domnívá, že prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku, která představuje rovněž restrukturalizační opatření, je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(47)
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách (11), v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
(48)
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru (12).
(49)
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování (13). Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala. Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu. Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(50)
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
(51)
Podle ustálené judikatury (14) je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
(52)
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003-2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
(53)
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika. Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
(54)
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě (15) vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS. V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
(55)
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
(56)
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku. Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
(57)
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
(58)
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku. To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
(59)
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách. Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
(60)
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
(61)
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(62)
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků. Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler. Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450 000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383 850 EUR (tedy 85,3 % ze 450 000 EUR). Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383 850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
V.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(63)
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(64)
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
(65)
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
(66)
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
(67)
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících. Itálie však oznámení stáhla. Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku. Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
(68)
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault (16) a věc Huta Cynku (17)), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
(69)
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
(70)
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
(71)
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
(72)
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
(73)
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
(74)
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
a)
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
b)
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
c)
kde nehledě na to, o jaký typ společnosti se jedná, podnik splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(75)
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě. Komise dospěla v jednom z předchozích případů (18) k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích. V rozsudku Biria (19) Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
(76)
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
(77)
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
(78)
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila. Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
(79)
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(80)
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
(81)
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler. Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny. Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
(82)
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(83)
Vzhledem k tomu, že společnost Legler je způsobilá pro podporu na restrukturalizaci, je třeba posoudit, zda jsou dodržována kritéria stanovená v bodech 32-51 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci pro účely slučitelnosti podpory na restrukturalizaci.
(84)
Itálie ovšem stáhla plán restrukturalizace společnosti Legler a neexistuje tedy žádný plán restrukturalizace, který by zavazoval členský stát ve smyslu bodu 35 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci. Komise proto nemůže provést posouzení protiprávně poskytnuté podpory ve světle kritérií stanovených v bodech 32-51 těchto pokynů.
(85)
Komise se navíc domnívá, že veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál nelze na žádném jiném právním základě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
VI. ZÁVĚR
(86)
Formální vyšetřovací řízení, které bylo zahájeno podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a které se týká přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR, musí být ukončeno vzhledem k tomu, že Itálie stáhla své vlastní oznámení a nemá v úmyslu uskutečnit dotyčný plán podpory.
(87)
Komise má za to, že na veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál se vztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(88)
Provedením těchto dvou opatření Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(89)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, že členský stát musí zrušit nebo změnit podporu (20), jestliže se ukáže, že je neslučitelná s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti členského státu zrušit podporu v případech, kdy Komise prohlásí podpory za neslučitelné s vnitřním trhem, obnovit dřívější stav (21). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce vrátil všechny prostředky, které mu byly neoprávněně poskytnuty, a ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byl tak obnoven stav před poskytnutím podpory (22).
(90)
V souladu s touto judikaturou stanoví článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 (23), že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(91)
Vzhledem k tomu, že dotyčná opatření je třeba považovat za protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, částky těchto dvou podpor, rovnající se 13 milionům EUR a 383 850 EUR, musí být vráceny, aby byl obnoven stav na trhu před poskytnutím podpor.
(92)
Co se týče veřejné záruky, její navrácení musí mít účinnost ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci, tedy od 24. července 2008, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
(93)
Co se týče přeměny dluhu na kapitál, navrácení musí mít účinnost ode dne, kdy byla podpora poskytnuta příjemci, tedy od 31. května 2007, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy týkající se přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR určené pro společnost Legler SpA je skončeno.
Článek 2
Veřejná záruka na částku 13 milionů EUR a přeměna dluhu na kapitál v objemu 383 850 EUR, jejichž poskytnutím společnosti Legler SpA porušila Itálie čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Příjemce vrátí Itálii podpory podle článku 2.
2. Vrácené podpory zahrnují úroky až do účinného splacení.
Co se týče veřejné záruky, úroky nabíhají ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci.
Pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, úroky nabíhají ode dne, kdy byla podpora poskytnuta k dispozici příjemci.
3. Úroky se vypočítávají na smíšeném základě podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (24) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (25), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinností ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie zruší všechny platby stanovené pro účely podpory podle článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory podle článku 2 je okamžité a účinné.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí předloží Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 2 dokončeno. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Itálie okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Předloží také podrobné informace o výši podpory a úrocích, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. března 2011.