KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 29. september 2010
om Frankrigs støtteordning C 4/09 (ex N 679/97) for radiofoni
(meddelt under nummer K(2010) 6483)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2011/147/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a) (2),
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte med deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (3), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 2. oktober 1997 anmeldte Den Franske Republik støtteordning nr. N 679/97 - et udkast til dekret om ændring af en allerede eksisterende ordning om støtte til radiofoni (4) - til Kommissionen. Ved beslutning af 10. november 1997 (5) godkendte Kommissionen videreførelsen af denne ordning for støtte til radiofoni for en periode på ti år.
(2)
Kommissionen godkendte en ændring af støtteordningen ved beslutning af 28. juli 2003 (6). Den af de franske myndigheder foreslåede ændring vedrørte bl.a. en ændring af finansieringsbetingelserne for støtteordningen (7). I denne beslutning konkluderede Kommissionen, at den således ændrede støtteordning var forenelig med det indre marked efter artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i det følgende benævnt »TEUF«). Ændringen trådte i kraft den 1. januar 2003 for en periode på ti år.
(3)
Den 22. december 2008 erklærede EU-Domstolen Kommissionens beslutning af 10. november 1997 vedrørende perioden 1997-2002 for ugyldig. Kommissionen traf efterfølgende alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og gennemgik på ny de franske myndigheders oplysninger (en detaljeret beskrivelse af dette forløb findes i afsnit 3, »Begrundelse for at indlede proceduren«).
(4)
Ved brev af 11. februar 2009 meddelte Kommissionen Den Franske Republik s in beslutning om at indlede proceduren efter EUF-traktatens artikel 108, stk. 2, vedrørende ovennævnte støtte.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (8). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(6)
Ved brev af 23. april 2009 fremsendte Den Franske Republik sine bemærkninger til foranstaltningen.
(7)
Kommissionen har ikke modtaget andre bemærkninger hertil fra interesserede tredjeparter.
2. UDFØRLIG BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
(8)
Den pågældende foranstaltning består af en støtteordning til fordel for mindre, lokale radiostationer i Frankrig, der har en kommunikativ funktion i nærområder, og hvis reklame- og sponsorindtægter ikke overstiger 20 % af omsætningen.
(9)
Statsstøtten finansieredes via en skattelignende afgift på reklameindtægter fra radio og tv.
(10)
Den kompetente myndighed, Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER), kan tildele tre former for støtte:
a)
startstøtte til radiostationer, såkaldte radios associatives, med nye tilladelser fra Conseil supérieur de l'audiovisuel, som ikke kan overstige et loft, der er fastsat i en tabel,
b)
driftsstøtte på et først gradvist stigende, senere gradvist faldende fast beløb, der er fastsat af det rådgivende udvalg, som tildeler støtte, og som udvalget kan forhøje inden for fastlagte rammer under hensyntagen til stationens indsats med hensyn til intern administration og aktiviteter iværksat på uddannelses-, forenings- og kulturområdet eller inden for nærkommunikation,
c)
støtte til udstyr, dog højst 50 % af finansieringen af nyt materiel til de støtteberettigede radiostationer. Denne støtte tildeles kun en gang i en femårsperiode og er begrænset til et maksimumbeløb.
(11)
Ordningen blev indført i 1989 og er blevet ændret flere gange, hvilket altid er blevet anmeldt Kommissionen og godkendt af denne, nemlig i hhv. 1990, 1992, 1997 og 2003.
2.1. Støttemodtagere
(12)
Med de franske myndigheders udkast til dekret indføres støtteordningen efter artikel 80 i lov nr. 86-1067 af 30. september 1986 om kommunikationsfrihed, ændret ved artikel 25 i lov nr. 89-25 af 17. januar 1989 og artikel 27 i lov nr. 90-1170 af 29. december 1990, der bestemmer følgende:
»Til radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning, ydes støtte efter de nærmere bestemmelser, som fastsættes ved dekret efter høring af Conseil d’État.
Til finansiering af denne støtte opkræves en afgift af indtægterne fra reklame udsendt via radio og tv.
Vederlag, som radiofonitjenester modtager i forbindelse med meddelelser til fordel for kollektive eller almennyttige foranstaltninger, tages ikke i betragtning ved bestemmelsen af det i denne artikels stk. 1 nævnte loft.«
2.2. Støtteordningens finansiering
(13)
Vedrørende finansieringen af støtteordningen bestemmes følgende i artikel 1 i det af de franske myndigheder den 2. oktober 1997 anmeldte udkast til dekret, efterfølgende dekret nr. 97-1263 af 29. december 1997 om indførelse af en skattelignende afgift til fordel for en fond til støtte for radiofoni (9):
»Med virkning pr. 1. januar 1998 og for en periode på fem år indføres en skattelignende afgift af reklame udsendt via radio og tv (herefter »reklameafgiften«) til finansiering af en støttefond til fordel for indehavere af en tilladelse til at udbyde radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Denne afgift har til formål at fremme radiofoni.«
Følgende bestemmes i artikel 2:
»Afgiften beregnes på grundlag af de beløb, uden mæglerkommission og uden merværdiafgift, som betales af annoncørerne for udsendelse af deres reklamemeddelelser på fransk område.
Afgiftspligtige er personer, der driver virksomhed med disse reklamemeddelelser.
Afgiftssatsen fastsættes ved fælles beslutning af budgetministeren og kommunikationsministeren på grundlag af de afgiftspligtiges kvartalsindtægter, idet der gælder følgende lofter:
[…]«
Dekretets artikel 4 bestemmer, at afgiften i artikel 2 beregnes, fastsættes og opkræves af generaldirektoratet for skatter på vegne af Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER) efter de bestemmelser og med de garantier og sanktioner, der gælder for merværdiafgiften.
(14)
Disse bestemmelser blev ændret i forbindelse med ændringen af den til Kommissionen anmeldte støtteordning, som blev godkendt ved beslutning af 28. juli 2003 (10). Ifølge de nye regler pålægges den skattelignende afgift kun virksomheder, der er etableret på fransk område.
3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(15)
Kommissionen godkendte i 1997 med beslutning N 679/97 en ændring af støtteordningen, således at denne efterfølgende blev finansieret gennem en skattelignende afgift på radio- og tv-reklamer. Denne beslutning indeholder ikke nogen analyse af finansieringsmåden. Beslutningen fra 1997 var gældende indtil 2003, hvor den blev erstattet af en ny godkendelsesbeslutning, nr. NN42/03 (11).
(16)
Den 3. august 2004 indbragte det store franske radioselskab NRJ's reklamevirksomhed, Régie Network, en sag for retten i Lyon vedrørende den afgift, der var betalt i 2001 (152 524 EUR). Sagen var genstand for en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, der skulle tage stilling til gyldigheden af Kommissionens beslutning af 10. november 1997 om at tillade støtten.
(17)
Domstolen afgjorde med dom (12) af 22. december 2008, at Kommissionens beslutning fra 1997 ikke var lovlig, med den begrundelse at Kommissionen havde undladt at vurdere metoden for finansieringen af den undersøgte foranstaltning.
(18)
I Domstolens præmis 89 hedder det, at Kommissionen ved vurderingen af en støtteordning altid skal tage finansieringen i betragtning, når denne udgør en integrerende del af støtteordningen. I dommens præmis 99 præciserer Domstolen, at afgiften udgør en integrerende del af støtteforanstaltningen, når der består en tvungen forbindelse mellem afgiften og den pågældende støtte i medfør af den relevante nationale lovgivning, eftersom indtægterne fra afgiften nødvendigvis blev anvendt til at finansiere støtten og direkte bestemmer dennes omfang og dermed påvirker vurderingen af, om støtten er forenelig med det indre marked.
(19)
Efter at have kontrolleret, om alle disse betingelser var opfyldt i den foreliggende sag, konstaterer Domstolen i dommens præmis 112, at reklameafgiften udgør en integrerende del af støtteordningen for radiofoni, som den anvendes til at finansiere. Kommissionen skulle som udgangspunkt nødvendigvis have taget den pågældende afgift i betragtning, da den undersøgte den pågældende støtteordning, hvilket den havde undladt at gøre i beslutning NN 42/03.
(20)
Efter dommen, der fastslog, at Kommissionens beslutning af 10. november 1997 ikke var lovlig, har Kommissionen truffet alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og på ny gennemgået de franske myndigheders oplysninger. Kommissionen indledte følgelig den 11. februar 2009 den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF, med sagsnummer C4/2009 (13).
4. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER
(21)
Ved brev af 23. juli 2009 fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen:
a)
De indsamlede midler, der blev udbetalt i den pågældende periode, udgjorde årligt gennemsnitligt 20 mio. EUR fordelt på over 500 modtagere.
b)
Det bestrides ikke, at udenlandske operatører, der leverer radiofonitjenester i Frankrig fra radiostationer eller virksomheder beliggende i andre medlemsstater, ligeledes har betalt denne skattelignende afgift, men det vil ikke være muligt at identificere dem.
c)
Støtten kan ikke give anledning til tilbagesøgning af navnlig to grunde: For det første er støtteordningen behørigt anmeldt og gentagne gange godkendt af Kommissionen, hvilket har givet anledning til en berettiget forventning hos modtagerne. For det andet gør modtagernes finansielle situation i den aktuelle sammenhæng det umuligt for de franske myndigheder at tilbagesøge de udbetalte beløb.
5. VURDERING AF STØTTEN
5.1. Retsgrundlag for bedømmelsen
(22)
Vurderingen af den pågældende støtteordning er baseret på artikel 107, stk. 3, i TEUF.
5.2. Støtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF
(23)
EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, bestemmer følgende:
»Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(24)
Analyse af den foreliggende sag i forhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
a) Statsstøtte, der ydes ved hjælp af statsmidler
Støtteordningen finansieres med ressourcer, der hidrører fra en skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser og opkræves af skattevæsenet. Afgiften er pålagt reklame udsendt via radio og tv.
Støtten ydes således ved hjælp af den franske stats midler.
b) Fordrejning eller trussel om fordrejning af konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner
Støtteordningen begunstiger alene leverandører af radiofonitjenester. Støttemodtagerne er leverandører af sådanne tjenester, hvis reklamemidler udgør mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Disse stationer befinder sig i en konkurrencesituation med hensyn til lyttere og reklameindtægter, især med andre radiostationer på fransk område, hvis kommercielle indtægter overstiger dette loft, og som ikke modtager offentlig støtte under støtteordningen.
Den pågældende støtte fordrejer således eller truer i det mindste med at fordreje konkurrencevilkårene mellem udbydere, der modtager støtte, og udbydere, der ikke gør.
c) Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
Radiofonitjenester, der leveres på fransk område, især af støttemodtagerne, kan også modtages i andre medlemsstater, i hvert tilfælde i grænseområder. Den anmeldte skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser, belaster således også reklamemidler for tjenester, der leveres fra andre medlemsstater til det franske område.
Det kan deraf udledes, at samhandelen mellem medlemsstaterne er eller risikerer at blive påvirket af den anmeldte støtteordning.
d) Forekomst af statsstøtte
Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at ordningen til støtte for radiofoni, der er genstand for de franske myndigheders anmeldelse, er omfattet af bestemmelserne i artikel 107, stk. 1, i TEUF. Da denne ordning udgør statsstøtte, skal Kommissionen analysere dens forenelighed med det indre marked. I overensstemmelse med førnævnte dom i sagen Régie Networks skal afgiften af radiofonitjenesterne tages i betragtning i undersøgelsen af ordningens forenelighed.
5.3. Støttens forenelighed efter artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF
(25)
Den anmeldte støtteforanstaltnings formål og anvendelsesområde opfylder tydeligvis ikke betingelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, og artikel 107, stk. 3, litra a-b), i TEUF.
(26)
Støtteordningen har til formål at begunstige radiofonitjenester, der leverer radiofoni på fransk område, og navnlig at støtte radiostationer med de mest begrænsede reklameressourcer. Den skal sikre mediernes mangfoldighed på det franske område, hvilket er et legitimt, generelt mål. Støtten til modtagerne kan derfor analyseres i forhold til betingelserne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Her bestemmes følgende: »Støtteordninger kan betragtes som forenelige med det indre marked, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.« I dette tilfælde skal Kommissionen afveje forholdet mellem foranstaltningens negative og positive følger.
(27)
Kommissionen har i sine foregående beslutninger konkluderet, at den pågældende støtteordning har positive følger og er forenelig med det indre marked, især fordi støtteordningen bidrager til at opfylde et veldefineret generelt mål. Målet er at fremme mangfoldigheden blandt radiofonitjenester på fransk område. Målgruppen for støtten er mindre radiostationer med lokale lyttere, idet der tages hensyn til sociale, kulturelle og lokale interesser, hvilket er et legitimt, generelt mål. Den konkurrencefordrejning, som støtteordningen kan forårsage ved at begunstige disse lokale radiostationer, er begrænset og ændrer ikke samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. I lyset af formålet med og størrelsen af de pågældende radiostationer er konkurrencefordrejningen mellem disse og leverandører af tilsvarende tjenester i en anden medlemsstat særligt begrænset. Følgelig er denne ordnings påvirkning af samhandelen særligt begrænset.
(28)
Det fremgår dog af gennemgangen af artikel 3 og 6 i dekret nr. 97-1263, at den måde, som benyttes til finansiering af støtteordningen, er baseret på den pågældende skattelignende afgift og udgør en integrerende del af foranstaltningen, hvilket Domstolen i øvrigt har fastslået i dommen i sagen Régie Networks (præmis 99-112).
(29)
Det hedder i præmis 89 i dommen i sagen Régie Networks, at: »metoden for finansiering af en støtte kan gøre hele den støtteordning, som den skal finansiere, uforenelig med det fælles marked. Følgelig kan undersøgelsen af en støtte ikke ske uafhængigt af virkningerne af metoden til støttens finansiering. Tværtimod skal Kommissionens undersøgelse af en støtteforanstaltning nødvendigvis også tage metoden for støttens finansiering i betragtning, såfremt denne udgør en integrerende del af foranstaltningen (jf. i denne retning bl.a. dommen i sagen van Calster m.fl., præmis 49, og dom af 15. juli 2004, sag C-345/02, Pearle m.fl., Sml. 2004 I, s. 7139, præmis 29)«.
(30)
Følgelig skal Kommission tage den pågældende afgift i betragtning i undersøgelsen af støtteordningens forenelighed med det indre marked. Den pågældende reklameafgift ser ud til at stride mod det generelle princip, som Kommissionen regelmæssigt har slået fast, og som Domstolen bekræftede i sin dom af 25. juni 1970 i sag 47/69, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 487), hvor det hedder, at varer og tjenesteydelser skal fritages fra enhver afgift, der anvendes til at finansiere en støtteordning, som kun omfatter nationale virksomheder. Domstolen nævner denne analyse i præmis 115 i dommen i sagen Régie Networks.
(31)
Kommissionen finder, at den manglende fritagelse for radiofonitjenester, som leveres i Frankrig fra radiostationer, der er beliggende i andre medlemsstater, som ikke kan få støtte under den anmeldte støtteordning, ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Selv om det generelle mål med støtten til modtagerne er legitimt og kan betragtes som foreneligt med det indre marked, gælder dette ikke for den måde, som ordningen finansieres på.
6. KONKLUSIONER
(32)
Under disse omstændigheder konkluderer Kommissionen, at støtteordningen kan erklæres forenelig med det indre marked, især på baggrund af kriterierne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Derimod kan Kommissionen ikke godkende den måde, ordningen finansieres på.
(33)
Kommissionen har således noteret sig, at de franske myndigheder i deres skrivelse af 23. april 2009 fremfører, at det ikke er muligt for dem at identificere (blandt dem, der betaler den skattelignende afgift, som finansierer støtteordningen) de udenlandske operatører, som har leveret radiofonitjenester i Frankrig fra stationer eller virksomheder, der er beliggende i andre medlemsstater, i den periode, der er omfattet af den pågældende støtteordning. Kommissionen kan godtage, at det af administrative hensyn kan være vanskeligt at foretage denne identifikation, eftersom disse forhold ligger langt tilbage i tiden. På grundlag af de franske myndigheders redegørelser ser det ikke ud til, at det lange tidsforløb i den foreliggende sag i sig selv er en uoverstigelig hindring for at identificere de afgiftspligtige. De franske myndigheder har til gengæld anført, at det ikke altid var muligt ud fra de oplysninger, de havde til rådighed, at fastslå, om de afgiftspligtige var virksomheder, som sendte fra det franske område eller fra en anden medlemsstat. I så fald skal de senest seks måneder efter meddelelsen af denne afgørelse informere de afgiftspligtige enkeltvist om deres specifikke ret til at få afgiften refunderet, hvis de pågældende har sendt radioudsendelser til Frankrig fra en anden medlemsstat. Administrationen skal tage alle de midler, den har til rådighed, i brug for at identificere de afgiftspligtige. Da det imidlertid ikke er sikkert, at de franske myndigheder selv kan identificere samtlige afgiftspligtige, påhviler det dem ligeledes at sikre en passende offentliggørelse af tilbagebetalingsforanstaltningerne, således at de pågældende operatører kan give sig til kende.
(34)
Der er intet til hinder for, at Frankrig gør det muligt for disse ukendte operatører at benytte sig af deres ret til at få tilbagebetalt de afgifter, de med urette er blevet afkrævet for perioden 1997-2002. Frankrig kan lovliggøre finansieringen af støtteordningen ved at tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, idet nedenstående betingelser skal overholdes:
-
Frankrig skal informere de enkelte berørte operatører om deres specifikke ret til tilbagebetaling, hver gang de franske myndigheder er i stand til at identificere dem. Dette skal ske i form af tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger, særlig gennem offentliggørelse i faglige tidsskrifter i hele EU (14)
-
de afgiftspligtige skal have en frist på tre år efter de tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger til at indgive en anmodning om tilbagebetaling (15)
-
tilbagebetalingen skal ske senest seks måneder efter datoen for indgivelsen af anmodningen om tilbagebetaling (16)
-
de beløb, der skal tilbagebetales, skal tillægges faktisk påløbne renter fra det tidspunkt, de blev opkrævet, til datoen for den faktiske tilbagebetaling, og beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (17)
-
de franske myndigheder skal acceptere enhver rimelig dokumentation fra de pågældende operatører for, at de har betalt afgiften
-
retten til tilbagebetaling kan ikke gøres betinget af andre forhold
-
de franske myndigheder skal hvert halve år sende en rapport til Kommissionen, startende fra meddelelsen af denne afgørelse, om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrigs støtteordning er forenelig med det indre marked på de i artikel 2 fastlagte betingelser.
Artikel 2
For at afhjælpe forskelsbehandlingen af udenlandske radiostationer, der har betalt reklameafgifter til den franske stat uden at have adgang til støtteordningen, skal de franske myndigheder tilbagebetale alle skattelignende afgifter, som er blevet opkrævet fra udenlandske radiostationer i perioden 1997-2002. De skal senest et halvt år efter meddelelsen af denne afgørelse informere alle radiostationer, der har betalt den pågældende afgift, i de tilfælde hvor de kan identificere dem, og gennem passende offentlig omtale, således at de berørte operatører kan give sig til kende. Disse skal have en frist på tre år til at indgive en anmodning om tilbagebetaling. (18) Efter denne indkaldelse af tilkendegivelser skal Frankrig på grundlag af operatørernes dokumentation senest seks måneder efter indgivelsen af anmodningen tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, med tillæg af faktisk påløbne renter. Beløbet beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 3
Frankrig underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.
Frankrig sender hvert halve år fra meddelelsen af denne afgørelse rapporter til Kommissionen om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren som omhandlet i artikel 2, indtil udløbet af fristen på tre år efter de sidste offentliggørelsesforanstaltninger som anført i artikel 2.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2010.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. září 2010
o režimu státních podpor C 4/09 (ex N 679/97) zavedeném Francií ve prospěch rozhlasového vysílání
(oznámeno pod číslem K(2010) 6483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/147/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. října 1997 oznámila Francouzská republika Komisi režim podpory N 679/97 - návrh nařízení, jehož cílem bylo pozměnit zavedený režim podpory rozhlasového vysílání (4). Komise rozhodnutím ze dne 10. listopadu 1997 (5) schválila prodloužení tohoto režimu podpory rozhlasového vysílání na dobu deseti let.
(2)
Úprava uvedeného režimu podpory byla schválena rozhodnutím Komise ze dne 28. července 2003 (6). Úprava navrhovaná francouzskými orgány se mimo jiné týkala změny pravidel pro financování režimu podpory (7). V uvedeném rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že pozměněný režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato úprava nabyla účinnosti dne 1. ledna 2003 na období deseti let.
(3)
Soudní dvůr Evropské unie prohlásil dne 22. prosince 2008 rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 týkající se období 1997-2002 za neplatné. Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány (podrobný popis tohoto postupu viz část 3 „Důvody, které vedly k zahájení řízení“).
(4)
Dopisem ze dne 11. února 2009 Komise informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ve věci uvedené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k předmětné podpoře.
(6)
Francouzská republika podala své připomínky k tomuto opatření dopisem ze dne 23. dubna 2009.
(7)
Komise neobdržela žádné další připomínky zúčastněných stran v této věci.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(8)
Předmětné opatření je režimem podpory ve prospěch malých francouzských rozhlasových stanic zaměřených na místní posluchače, které plní roli místní sociální komunikace a jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nepřekročí 20 % obratu.
(9)
Podpora byla financována prostřednictvím parafiskálního poplatku odváděného z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
(10)
Příslušný orgán, kterým je Fond na podporu rozhlasového vysílání (Fonds de soutien à l’expression radiophonique, FSER), může poskytnout tři druhy podpor:
a)
zřizovací příspěvek ve prospěch rozhlasových stanic „radios associatives“ nově povolených Nejvyšší radou pro rozhlasové a televizní vysílání (Conseil supérieur de l’audiovisuel), který nesmí překročit tabulkově stanovenou maximální hranici;
b)
provozní příspěvek, jehož výše je určena nejprve progresivní a poté degresivní tabulkovou sazbou stanovenou výborem pro udělování dotací. Tento příspěvek se může v rámci stanovených limitů zvýšit s ohledem na úsilí, které provozovatel rozhlasového vysílání vynakládá v oblasti vnitřního řízení a při činnostech v oblasti vzdělávací, občanské a kulturní nebo v oblasti místní sociální komunikace;
c)
příspěvek na vybavení ve výši 50 % nákladů na obnovu zařízení způsobilých rozhlasových stanic, který může být poskytnut pouze jednou za pět let a nesmí přesáhnout tabulkově stanovenou maximální hranici.
(11)
Tento režim je uplatňován od roku 1989 a prodělal několik úprav, které byly všechny oznámeny Komisi a Komisí schváleny v letech 1990, 1992, 1997 a 2003.
2.1 Příjemci režimu podpory
(12)
Návrh oznámený francouzskými orgány zavádí režim podpory podle článku 80 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, ve znění článku 25 zákona 89-25 ze dne 17. ledna 1989 a článku 27 zákona 90-1170 ze dne 29. prosince 1990, který stanoví:
„Provozovatelům rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, bude za podmínek stanovených nařízením Conseil d’État (Státní rady) poskytnuta podpora.
Financování této podpory se zajišťuje výběrem poplatku z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Na úplatu, již provozovatelé rozhlasového vysílání obdrží v souvislosti s vysíláním na podporu kolektivních akcí nebo obecně prospěšných akcí, nebude při stanovení horní hranice uvedené v odstavci 1 tohoto článku brán zřetel.“
2.2 Způsob financování režimu podpory
(13)
Pokud jde o financování režimu podpor, návrh oznámený francouzskými orgány dne 2. října 1997, jenž se stal nařízením č. 97-1263 ze dne 29. prosince 1997, kterým se zavádí parafiskální poplatek ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání (9), stanoví v článku 1:
„K financování Fondu na podporu majitelů licence k provozování rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, se s účinností od 1. ledna 1998 na období pěti let zavádí parafiskální poplatek z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání (dále jen ‚poplatek z reklamní činnosti‘). Cílem uvedeného poplatku je podpora rozhlasového vysílání.“
Článek 2 téhož nařízení stanoví:
„Poplatek se vyměřuje z částek po odečtení provize agentuře a daně z přidané hodnoty, které jsou zaplaceny inzerenty za šíření jejich reklamních sdělení určených pro francouzské území.
Osobami povinnými k odvádění poplatku jsou osoby, které jsou zodpovědné za uvádění těchto reklamních vysílání na trh.
Sazba poplatku bude stanovena ve společném výnosu ministrů pro rozpočet a spoje a bude odstupňovaná podle čtvrtletních příjmů provozovatelů povinných k odvádění poplatků, přičemž platí následující horní hranice:
[…].“
Článek 4 téhož nařízení stanoví, že poplatek uvedený v článku 2 nařízení je vyměřen a vybrán daňovou správou ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání podle týchž právních předpisů a s týmiž zárukami a sankcemi, jaké platí pro daň z přidané hodnoty.
(14)
Tato ustanovení byla změněna v souvislosti s úpravou režimu podpory, který byl oznámen Komisi a schválen rozhodnutím ze dne 28. července 2003 (10). Podle nových pravidel parafiskálnímu poplatku podléhají pouze provozovatelé usazení na francouzském území.
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(15)
Rozhodnutím N 679/97 Komise v roce 1997 schválila úpravu režimu podpory spočívajícího v systému financování prostřednictvím parafiskálního poplatku z reklamy vysílané rozhlasem nebo televizí. Toto rozhodnutí neobsahuje žádnou analýzu způsobu financování. Rozhodnutí z roku 1997 bylo účinné až do roku 2003, kdy bylo nahrazeno novým rozhodnutím o schválení NN 42/03 (11).
(16)
Dne 3. srpna 2004 Régie Networks, reklamní dceřiná společnost velké francouzské rozhlasové stanice NRJ, napadla u soudu v Lyonu poplatky odvedené v roce 2001 (152 524 EUR). Případ byl předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ohledně platnosti rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 o povolení podpory.
(17)
Soudní dvůr prohlásil rozsudkem (12) ze dne 22. prosince 2008 rozhodnutí z roku 1997 za neplatné s odůvodněním, že Komise neprovedla posouzení způsobu financování zkoumaného opatření.
(18)
V bodě 89 svého rozsudku Soudní dvůr připomíná, že přezkoumání opatření podpory Komisí musí nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory. V bodě 99 svého rozsudku Soudní dvůr uvádí, že poplatek je nedílnou součástí opatření podpory, pokud na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existuje vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem.
(19)
Poté, co Soudní dvůr ověřil, zda všechny tyto podmínky jsou v daném případě splněny, dospěl v bodě 112 svého rozsudku k závěru, že poplatek z reklamní činnosti je nedílnou součástí režimu podpor pro rozhlasové vysílání, k jejichž financování tento poplatek slouží. Komise tudíž měla povinnost zohlednit uvedený poplatek při přezkumu předmětného režimu podpory, což však v rozhodnutí NN 42/03 neučinila.
(20)
V návaznosti na rozsudek, který prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 za neplatné, Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány. V důsledku toho Komise dne 11. února 2009 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pod číslem řízení C4/2009 (13).
4. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(21)
Dopisem ze dne 23. dubna 2009 zaslaly francouzské orgány Komisi tyto připomínky:
a)
Průměrná výše finančních prostředků vybraných a odvedených v průběhu dotčeného období odpovídala částce 20 milionů EUR ročně, která byla rozdělena mezi více než 500 příjemců.
b)
Je nesporné, že zahraniční hospodářské subjekty poskytující rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech rovněž odváděly tento parafiskální poplatek, jejich totožnost však není možné zjistit.
c)
Podpora nemůže být navrácena ze dvou hlavních důvodů: za prvé, tento režim podpor byl řádně oznámen a opakovaně schválen Komisí, což vedlo ke vzniku legitimního očekávání u příjemců. Za druhé, finanční situace příjemců neumožňuje francouzským orgánům za současných okolností získat zpět vyplacené částky.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Právní základ posouzení
(22)
Posouzení předmětného režimu podpor je založeno na čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
5.2 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie
(23)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(24)
Analýza předmětného případu s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
a) Podpora poskytnutá státem ze státních prostředků
Režim podpor je financován z prostředků pocházejících z odvodů parafiskálního poplatku, který je stanoven v právních předpisech, vybírán daňovou správou, a který se vztahuje na reklamu šířenou v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Podpory jsou tudíž poskytovány z veřejných zdrojů francouzského státu.
b) Účinek narušení nebo možnosti narušení hospodářské soutěže zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby
Režim podpory zvýhodňuje pouze provozovatele služeb rozhlasového vysílání. Příjemci režimu podpory jsou provozovatelé těchto služeb, jejichž reklamní zdroje nedosahují 20 % jejich celkového obratu. Tito provozovatelé jsou konkurenty, pokud jde o příjmy z reklam a upoutání posluchačů, a to zejména vzhledem k ostatním provozovatelům rozhlasového vysílání na území Francie, jejichž podnikatelské příjmy přesahují tuto hranici a kteří nejsou příjemci veřejné podpory v rámci režimu podpor.
Předmětné podpory tudíž narušují nebo přinejmenším mohou narušit hospodářskou soutěž mezi provozovateli služeb, kteří jsou příjemci uvedených podpor a provozovateli služeb, kteří jejich příjemci nejsou.
c) Vliv na obchod mezi členskými státy
Služby rozhlasového vysílání poskytované z francouzského území, a to zejména příjemci režimu podpor, mohou být přijímány v jiných členských státech, byť jen v příhraničních oblastech. Je také zřejmé, že parafiskálnímu poplatku stanovenému oznámenými právními předpisy podléhají i reklamní zdroje provozovatelů služeb poskytovaných z jiných členských států na francouzském území.
Z toho vyplývá, že oznámený režim podpor ovlivňuje nebo může ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
d) Závěr ohledně existence státní podpory
Vzhledem k těmto okolnostem má Komise za to, že režim podpory rozhlasového vysílání oznámený francouzskými orgány spadá do působnosti ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie. Za předpokladu, že uvedený režim představuje státní podporu, musí Komise přezkoumat jeho slučitelnost s vnitřním trhem. V souladu s výše uvedeným rozsudkem Régie Networks musí být poplatek z reklamní činnosti, ze kterého je financována předmětná podpora, zohledněn při přezkumu slučitelnosti tohoto režimu.
5.3 Slučitelnost podpory ve smyslu čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie
(25)
Oznámené opatření podpory vzhledem k svému předmětu a rozsahu působnosti zjevně nesplňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) Smlouvy o fungování Evropské unie.
(26)
Vzhledem ke svému cíli zvýhodnit stanice poskytující rozhlasové služby na francouzském území a podpořit zejména ty, jejichž reklamní zdroje jsou nejnižší, se režim podpory zaměřuje na zabezpečení plurality sdělovacích prostředků na území Francie, což je oprávněným obecným cílem. Podpora příjemců by tak mohla být přezkoumána s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Ten stanoví: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“. V tomto případě musí Komise porovnat kladné a záporné účinky opatření.
(27)
Ve svých předchozích rozhodnutích Komise dospěla k závěru, že režim podpor má pozitivní účinky a je slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na skutečnost, že tento režim podpor přispívá k jasně stanovenému cíli obecného zájmu. Jeho cílem je totiž podporovat pluralitu stanic poskytujících rozhlasové služby na území Francie. Režim podporuje malé stanice zaměřené na místní posluchače s ohledem na sociální, kulturní a místní zájmy, což je oprávněný cíl obecného zájmu. Možnost narušení hospodářské soutěže způsobené režimem podpor zvýhodňujícím tyto místní stanice je nízká a nemění podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Vzhledem k poslání a velikosti těchto stanic je narušení hospodářské soutěže mezi těmito stanicemi a provozovateli stejných druhů služeb v jiném členském státě velmi omezená. V důsledku toho je vliv tohoto režimu na obchod mezi členskými státy velmi nízký.
(28)
Z přezkumu článků 3 a 6 nařízení č. 97-1263 nicméně vyplývá, že způsob financování režimu podpory prostřednictvím dotčeného parafiskálního poplatku je nedílnou součástí opatření, což mimo jiné uvedl Soudní dvůr v rozsudku Régie Networks (body 99 až 112).
(29)
Jak je uvedeno v bodě 89 rozsudku Régie Networks: „způsob financování podpory může činit celý režim podpor, k jehož financování slouží, neslučitelným se společným trhem. Přezkoumání podpory tudíž nemůže být odděleno od účinků jejího způsobu financování. Přezkoumání opatření podpory Komisí musí naopak nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory (viz v tomto smyslu zejména výše uvedený rozsudek van Calster a další, bod 49, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další, C-345/02, Sb. rozh. 2004, s. I-7139, bod 29)“.
(30)
Z toho vyplývá, že Komise musí při přezkumu slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem zmíněný poplatek zohlednit. V tomto ohledu se uvedený poplatek z reklamní činnosti zdá být v rozporu s obecnou zásadou, která byla pravidelně uváděna Komisí a potvrzena také Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 25. června 1970, Francie v. Komise (47/69, Sb. rozh. 1970, s. 487), podle níž musejí být dovezené výrobky nebo služby osvobozeny od jakéhokoli parafiskálního poplatku určeného k financování režimu podpor, které jsou poskytovány pouze domácím podnikům. Soudní dvůr uvedl tuto analýzu v bodě 115 svého rozsudku Régie Networks.
(31)
Komise má za to, že neosvobození rozhlasových služeb poskytovaných ve Francii ze stanic usazených v jiných členských státech, které nemohou být příjemci podpor poskytovaných v rámci oznámeného režimu, mění podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem. I kdyby byl obecný cíl podpory příjemců, který oznámený režim sleduje, oprávněný a mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem, v případě způsobu financování uvedeného režimu tomu tak není.
6. ZÁVĚRY
(32)
Za těchto okolností Komise dospěla k závěru, že tento režim podpor může být prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Komise však nemůže schválit způsob financování tohoto režimu.
(33)
V tomto ohledu Komise vzala na vědomí skutečnost zmíněnou v dopise francouzských orgánů ze dne 23. dubna 2009, tedy údajnou nemožnost zjistit (mezi plátci parafiskálního poplatku, ze kterého je režim financován) totožnost zahraničních hospodářských subjektů, které poskytovaly rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech v období, během nějž byl dotyčný režim podpor uplatňován. Komise připouští, že vzhledem ke staršímu datu skutkových okolností existují jisté administrativní potíže, které znemožňují zjištění jejich totožnosti. Nicméně na základě informací, které francouzské orgány poskytly, se v tomto případě nezdá, že by uplynulé časové období představovalo samo o sobě nepřekonatelnou překážku pro zjištění totožnosti osob povinných k odvádění poplatku. Francouzské orgány však uvedly, že z informací, které mají k dispozici, nelze vždy zjistit, zda osoby povinné k odvádění poplatku byly provozovatelé vysílající z francouzského území nebo z jiného členského státu. V takovém případě je jejich povinností ve lhůtě šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí individuálně informovat osobu povinnou k odvádění poplatku o jejím konkrétním právu na navrácení poplatků, pokud vysílala do Francie z jiného členského státu. Orgány musejí vynaložit veškeré prostředky, které mají k dispozici, aby zjistily totožnost osob povinných k odvádění poplatku. Jelikož však není jisté, zda francouzské orgány budou samy moci zjistit totožnost všech osob povinných k odvádění tohoto poplatku, ukládá se jim povinnost vhodným způsobem zveřejnit informace o opatření k navrácení poplatků, aby dotčené hospodářské subjekty měly možnost se samy přihlásit.
(34)
Nic nebrání tomu, aby Francie umožnila těmto neznámým subjektům uplatnit právo na navrácení poplatků, které byly neoprávněně odvedeny v období let 1997-2002. Francie může napravit neslučitelnost způsobu financování režimu podpor navrácením částky poplatků, které jsou v rozporu s vnitřním trhem za těchto podmínek:
-
Francie osloví dotčené hospodářské subjekty formou individuálního oznámení jejich konkrétního práva na navrácení poplatků ve všech případech, ve kterých jsou francouzské orgány schopny zjistit jejich totožnost, a formou vhodného zveřejnění informací zejména prostřednictvím inzerce v odborných časopisech v celé Evropské unii (14),
-
pro podání žádosti o navrácení bude osobám povinným k odvádění poplatku poskytnuta lhůta tří let (15) od odpovídajícího zveřejnění,
-
navrácení poplatku se uskuteční nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti (16),
-
navrácené částky budou navýšeny o skutečné úroky naběhlé za období ode dne jejich odvedení do dne jejich skutečného navrácení, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (17),
-
francouzské orgány přijmou veškeré rozumné důkazy o zaplacení poplatku, které jim dotčené hospodářské subjekty poskytnou,
-
právo na navrácení nesmí podléhat dalším podmínkám,
-
každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zašlou francouzské orgány Komisi pravidelně zprávy o stavu postupu navrácení poplatků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpor zavedený Francií je slučitelný s vnitřním trhem za podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
K odstranění diskriminace vůči zahraničním provozovatelům rozhlasového vysílání, kteří francouzskému státu odvedli poplatky z reklamní činnosti, aniž by byli příjemci režimu podpor, francouzské orgány navrátí parafiskální poplatky vybrané od zahraničních subjektů v období let 1997-2002. Ve lhůtě šesti měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informují všechny hospodářské subjekty povinné k odvádění poplatků, které mají být navráceny, o jejich právu na navrácení, a to ve všech případech, kdy budou moci zjistit jejich totožnost a prostřednictvím odpovídajícího zveřejnění je vyzvat, a tak jim umožnit, aby se přihlásily, přičemž jim poskytnou tříletou lhůtu k podání žádosti o navrácení poplatků (18). Po této výzvě a na základě důkazů předložených dotčenými hospodářskými subjekty Francie nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti o navrácení navrátí poplatky neslučitelné s vnitřním trhem navýšené o naběhlé skutečné úroky, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie informuje Komisi o opatřeních přijatých za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie zašle Komisi pravidelnou zprávu o stavu postupu navrácení poplatků uvedeného v článku 2, a to do uplynutí lhůty tří let ode dne posledního opatření odpovídajícího zveřejnění uvedeného v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. září 2010.