EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2012/18/EU
af 4. juli 2012
om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer og om ændring og efterfølgende ophævelse af Rådets direktiv 96/82/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 192, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om risikoen for større uheld med farlige stoffer (3) fastsætter bestemmelser om forebyggelse af større uheld, som kan indtræffe i forbindelse med visse industrielle aktiviteter, og om begrænsning af deres følger for menneskers sundhed og miljøet.
(2)
Større uheld har ofte alvorlige følger, således som det f.eks. var tilfældet med uheldene i Seveso, Bhopal, Schweizerhalle, Enschede, Toulouse og Buncefield. Desuden kan virkningerne række ud over nationale grænser. Det understreger nødvendigheden af at sikre, at der træffes passende forholdsregler til at sikre et højt beskyttelsesniveau overalt i Unionen for borgere, lokalsamfund og miljø. Der er derfor behov for at sikre, at det nuværende høje beskyttelsesniveau som minimum bevares uændret eller forhøjes.
(3)
Direktiv 96/82/EF har bidraget til at mindske sandsynligheden for og følgerne af sådanne uheld og dermed ført til et bedre beskyttelsesniveau i hele Unionen. En fornyet gennemgang af nævnte direktiv har bekræftet, at hyppigheden af større uheld er forblevet stabil. Selv om de eksisterende bestemmelser som helhed er formålstjenlige, er der ikke desto mindre behov for nogle ændringer for yderligere at styrke beskyttelsesniveauet, især hvad angår forebyggelsen af større uheld. Samtidig bør det system, der blev indført med direktiv 96/82/EF, tilpasses til de ændringer, der er sket i Unionens regler for klassificering af stoffer og blandinger, som direktivet henviser til. Der er desuden en række andre bestemmelser, der bør præciseres nærmere og opdateres.
(4)
Det er derfor hensigtsmæssigt at erstatte direktiv 96/82/EF for at sikre, at det eksisterende beskyttelsesniveau fastholdes og forbedres yderligere ved at gøre bestemmelserne mere effektive og ved så vidt muligt at mindske unødige administrative byrder ved at strømline eller forenkle reglerne, forudsat at det ikke går ud over sikkerheden og beskyttelsen af miljøet og menneskers sundhed. Samtidig bør de nye bestemmelser være klare, sammenhængende og letforståelige for at fremme deres gennemførelse og gøre dem lettere at håndhæve, mens beskyttelsesniveauet for menneskers sundhed og miljøet som minimum bevares uændret eller forhøjes. Kommissionen bør samarbejde med medlemsstaterne om den praktiske gennemførelse af nærværende direktiv. Dette samarbejde bør bl.a. omhandle spørgsmålet om selvklassificering af stoffer og blandinger. Alt efter hvad der er relevant, bør interessenter såsom repræsentanter for industrien, arbejdstagerne og ikke-statslige organisationer, der arbejder for at fremme beskyttelsen af menneskers sundhed eller miljøet, inddrages i gennemførelsen af dette direktiv.
(5)
De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om grænseoverskridende virkninger af industrielle uheld, som på Unionens vegne blev godkendt ved Rådets afgørelse 98/685/EF af 23. marts 1998 om indgåelse af konventionen om grænseoverskridende virkninger af industriulykker (4), indeholder bestemmelser om foranstaltninger til forebyggelse, beredskab og imødegåelse af industrielle uheld, der kan få grænseoverskridende virkninger, såvel som bestemmelser om internationalt samarbejde på dette område. Denne konvention er gennemført i EU-retten ved direktiv 96/82/EF.
(6)
Større uheld kan have følger, der rækker ud over nationale grænser, og de økologiske og økonomiske omkostninger ved et uheld bæres ikke blot af den ramte virksomhed, men også af de berørte medlemsstater. Der bør derfor fastsættes og anvendes sikkerheds- og risikobegrænsende foranstaltninger for at forebygge mulige uheld, nedsætte risikoen for at uheld finder sted, samt minimere virkningerne, når uheld finder sted, hvilket vil gøre det muligt at bidrage til at sikre et højt beskyttelsesniveau i hele Unionen.
(7)
Bestemmelserne i dette direktiv bør ikke berøre EU-rettens bestemmelser om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og om arbejdsmiljøet og navnlig ikke Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (5).
(8)
Visse industrielle aktiviteter bør udelukkes fra nærværende direktivs anvendelsesområde, forudsat at de er underlagt anden lovgivning på EU-plan eller nationalt plan, der sikrer et tilsvarende sikkerhedsniveau. Kommissionen bør fortsat undersøge, hvorvidt der er betydelige huller i den eksisterende lovgivning, i særdeleshed med hensyn til nye risici og risici affødt af andre aktiviteter såvel som af specifikke farlige stoffer, og bør, hvis det er hensigtsmæssigt, forelægge et lovgivningsmæssigt forslag til imødegåelse af disse huller.
(9)
Bilag I til direktiv 96/82/EF indeholder en liste over de farlige stoffer, der falder ind under direktivets anvendelsesområde, bl.a. ved henvisning til visse bestemmelser i Rådets direktiv 67/548/EØF af 27. juni 1967 om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer (6) og i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF af 31. maj 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater (7). Direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF er blevet erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16. december 2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger (8), som inden for Unionen gennemfører det globale harmoniserede system for klassificering og mærkning af kemikalier, der er vedtaget på internationalt plan i De Forenede Nationers (FN) regi. Nævnte forordning indførte nye fareklasser og -kategorier, som kun delvis svarer til klasserne og kategorierne i de nævnte ophævede direktiver. Visse stoffer og blandinger vil imidlertid ikke være klassificeret under dette system, fordi der ikke findes kriterier herfor inden for disse rammer. Bilag I til direktiv 96/82/EF bør derfor ændres for at bringe det i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1272/2008, samtidig med at det med direktivet opnåede beskyttelsesniveau bevares eller forhøjes yderligere.
(10)
Med henblik på klassificering af opgraderet biogas bør der tages hensyn til udviklingen af standarder i Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN).
(11)
Uønskede virkninger af tilpasningen til forordning (EF) nr. 1272/2008 og senere tilpasninger af forordningen med indvirkning på klassificeringen af stoffer og blandinger kan forekomme. På grundlag af kriterier indeholdt i nærværende direktiv bør Kommissionen vurdere, om der er farlige stoffer, som uanset deres fareklassificering ikke frembyder en risiko for større uheld, og, hvis det er relevant, forelægge et lovgivningsmæssigt forslag om udelukkelse af det pågældende farlige stof fra dette direktivs anvendelsesområde. Vurderingen bør iværksættes hurtigt, især efter ændring af klassificeringen af et stof eller en blanding, for at undgå unødvendige byrder for driftslederne og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Udelukkelser fra dette direktivs anvendelsesområde bør ikke være til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfører strengere beskyttelsesforanstaltninger.
(12)
Driftsledere bør være underlagt en generel forpligtelse til at træffe enhver nødvendig foranstaltning for at forebygge større uheld, mindske deres følger og træffe genoprettende foranstaltninger. Når der i virksomheder er farlige stoffer til stede i mængder, der overstiger bestemte tærskler, bør driftslederen give den kompetente myndighed tilstrækkelige oplysninger til, at denne kan identificere virksomheden, de tilstedeværende farlige stoffer og de potentielle farer. Driftslederen bør også udarbejde en plan for forebyggelse af større uheld (»forebyggelsesplan«) indeholdende driftslederens overordnede tilgang og foranstaltninger, herunder hensigtsmæssige sikkerhedsledelsessystemer, med henblik på kontrol med risikoen for større uheld, og såfremt national lovgivning stiller krav herom indsende denne plan til den kompetente myndighed. Når driftsledere identificerer og vurderer risikoen for større uheld, bør der også tages hensyn til de farlige stoffer, der kan blive dannet under et alvorligt uheld i virksomheden.
(13)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (9) er som regel relevant for miljøskader, der er forårsaget af et større uheld.
(14)
For at mindske risikoen for en dominoeffekt bør driftsledere i tilfælde, hvor virksomheder er beliggende på en sådan måde eller så tæt sammen, at det vil kunne øge sandsynligheden for større uheld eller forværre følgerne heraf, samarbejde om udveksling af relevante oplysninger og om informering af offentligheden, herunder nabovirksomheder, der vil kunne blive berørt.
(15)
Som dokumentation for, at der er truffet alle nødvendige forholdsregler med henblik på at forebygge større uheld og opstille beredskabsplaner og nødforanstaltninger, bør driftslederen i en virksomhed, hvor der er farlige stoffer til stede i betydelige mængder, indsende en sikkerhedsrapport til den kompetente myndighed. Sikkerhedsrapporten bør indeholde nærmere oplysninger om virksomheden, de tilstedeværende farlige stoffer, anlægget eller lageret, mulige scenarier for større uheld og risikoanalyser, forebyggelses- og indgrebsforanstaltninger samt ledelsessystemer, således at risikoen for større uheld kan forebygges og mindskes, og for at de nødvendige skridt til at begrænse følgerne af et uheld kan tages. Risikoen for større uheld kan øges af sandsynligheden for naturkatastrofer hvor virksomheden er placeret. Dette bør tages i betragtning ved udarbejdelsen af scenarier for større uheld.
(16)
For at være forberedt på nødsituationer i virksomheder, hvor der er farlige stoffer til stede i betydelige mængder, er det nødvendigt at udarbejde interne og eksterne beredskabsplaner og fastsætte procedurer til at sikre, at planerne afprøves og revideres i det fornødne omfang og føres ud i livet i tilfælde af et større uheld eller sandsynlighed herfor. En virksomheds medarbejdere bør høres om den interne beredskabsplan, og den berørte offentlighed bør have mulighed for at tilkendegive sin holdning til den eksterne beredskabsplan. Underleverancer kan have en indvirkning på en virksomheds sikkerhed. Medlemsstaterne børe stille krav om, at driftslederne tager højde for dette i forbindelse med udarbejdelsen af en forebyggelsesplan, sikkerhedsrapport eller intern beredskabsplan.
(17)
I forbindelse med valget af passende driftsmetoder, herunder til overvågning og kontrol, bør driftslederne tage højde for tilgængelige oplysninger om bedste praksis.
(18)
For bedre at beskytte boligområder, rekreative områder og miljøet, herunder områder, som på grund af deres natur er af særlig interesse eller særlig følsomme, bør der i medlemsstaternes politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker sikres passende afstande mellem sådanne områder og de virksomheder, som frembyder sådanne farer, samt, for så vidt angår eksisterende virksomheder om nødvendigt gennemføres supplerende tekniske foranstaltninger for at fastholde den risiko, som mennesker eller miljøet udsættes for, på et acceptabelt niveau. Når der træffes beslutninger, bør tilstrækkelige oplysninger om risiciene og teknisk rådgivning om disse risici tages i betragtning. For at mindske de administrative byrder, navnlig for små og mellemstore virksomheder, bør procedurerne og foranstaltningerne så vidt muligt integreres med de procedurer og foranstaltninger, der gælder efter anden relevant EU-lovgivning.
(19)
For at lette adgangen til oplysninger om miljøet i overensstemmelse med De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (»Aarhuskonventionen«), som på Unionens vegne blev godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (10), bør omfanget og kvaliteten af oplysninger til borgerne forbedres. I særdeleshed bør personer, der må antages at kunne blive berørt af et større uheld, have tilstrækkelige oplysninger om, hvordan de bør forholde sig i tilfælde af et uheld. Medlemsstaterne bør stille oplysninger til rådighed om, hvor der kan findes oplysninger om de rettigheder, personer, der berøres af en større uheld, har. Oplysninger der formidles til offentligheden bør formuleres klart og forståeligt. Ud over aktivt at give oplysninger, uden at offentligheden behøver at anmode herom, og uden at udelukke andre former for formidling, bør disse oplysninger også permanent være til rådighed og holdes opdateret elektronisk. Samtidig bør der være tilstrækkelige fortrolighedsgarantier til at imødegå bl.a. sikkerhedsrelaterede problemer.
(20)
Den måde, hvorpå oplysninger forvaltes, bør stemme overens med det initiativ om et fælles miljødatasystem, der blev taget med Kommissionens meddelelse af 1. februar 2008 om udvikling af et fælles miljødatasystem (SEIS). Den bør desuden stemme overens med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire) (11) og gennemførelsesbestemmelserne hertil, der tager sigte på at lette udveksling af miljøgeografiske oplysninger mellem offentlige organisationer og på at lette offentlighedens adgang til miljøgeografiske oplysninger overalt i Unionen. Disse oplysninger bør samles i en offentligt tilgængelig database på EU-plan, hvilket også vil gøre det lettere at overvåge direktivets gennemførelse og rapportere herom.
(21)
I overensstemmelse med Aarhuskonventionen er effektiv inddragelse af offentligheden i beslutningsprocessen nødvendig, således at den berørte offentlighed får mulighed for at fremføre, og beslutningstagerne får mulighed for at tage hensyn til, synspunkter og anliggender, der kan være relevante for beslutningerne og derigennem øge ansvarligheden i beslutningsprocessen og gøre den mere gennemskuelig, og bidrage til offentlighedens opmærksomhed på og opbakning til de trufne beslutninger.
(22)
For at sikre, at der træffes passende beredskabsforanstaltninger, hvis der indtræffer et større uheld, bør driftslederen øjeblikkelig underrette den ansvarlige myndighed herom og meddele den de nødvendige oplysninger for, at den kan vurdere virkningerne af uheldet for menneskers sundhed og miljøet.
(23)
Lokale myndigheder har en interesse i at forebygge større uheld og i at begrænse følgerne heraf og kan spille en væsentlig rolle. Medlemsstaterne bør tage højde herfor i forbindelse med gennemførelsen af dette direktiv.
(24)
For at fremme udveksling af oplysninger og forhindre lignende uheld i fremtiden bør medlemsstaterne videresende oplysninger om større uheld, der indtræffer på deres område, til Kommissionen, så Kommissionen kan analysere farerne i forbindelse hermed og etablere et system for videreformidling af oplysninger særligt om større uheld og de indhøstede erfaringer herfra. Denne informationsudveksling bør også omfatte »næsten-uheld«, som medlemsstaterne anser for at have særlig teknisk betydning for forebyggelse af større uheld og begrænsning af deres følger. Medlemsstaterne og Kommissionen bør bestræbe sig på at sikre, at oplysningerne i de informationssystemer, der er oprettet med henblik på at udveksle oplysninger om større uheld, er fyldestgørende.
(25)
Medlemsstaterne bør bestemme, hvilke kompetente myndigheder der skal have ansvaret for at sikre, at driftslederne opfylder deres forpligtelser. De kompetente myndigheder og Kommissionen bør samarbejde om aktiviteter til støtte for gennemførelsen, bl.a. om udarbejdelse af passende vejledninger og udveksling af bedste praksis. For at undgå unødige administrative byrder bør oplysningsforpligtelserne så vidt muligt integreres med de forpligtelser, der gælder i henhold til anden relevant EU-lovgivning.
(26)
Medlemsstaterne bør sikre, at de kompetente myndigheder træffer de nødvendige foranstaltninger i tilfælde, hvor dette direktiv ikke overholdes. For at sikre en effektiv gennemførelse og håndhævelse bør der indføres et system med inspektioner, herunder et program for rutinemæssige inspektioner med jævne mellemrum og ikke-rutinemæssige inspektioner. Disse inspektioner bør så vidt muligt koordineres med de inspektioner, der foretages i henhold til anden EU-lovgivning, herunder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU af 24. november 2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) (12), hvor det er relevant. Medlemsstaterne bør sikre, at der er tilstrækkeligt personale med de nødvendige færdigheder og kvalifikationer til rådighed til effektivt at foretage inspektionerne. De kompetente myndigheder bør tilvejebringe tilstrækkelig støtte hertil, med redskaber og mekanismer for udveksling af erfaringer og konsolidering af viden, også på EU-plan.
(27)
For at tage højde for den tekniske udvikling bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår ændring af bilag II-VI for at tilpasse dem til den tekniske udvikling. Det er særlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(28)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (13).
(29)
Medlemsstaterne bør fastsætte regler om sanktioner for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der vedtages i medfør af dette direktiv, og sikre, at de gennemføres. Disse sanktioner bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
(30)
Målet med dette direktiv, nemlig at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(31)
I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (14) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med nærværende direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er berettiget.
(32)
Direktiv 96/82/EF bør derfor ændres og efterfølgende ophæves -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Genstand
Ved dette direktiv fastsættes bestemmelser om forebyggelse af større uheld med farlige stoffer og om begrænsning af sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet med det formål på en sammenhængende og effektiv måde at sikre et højt beskyttelsesniveau i hele Unionen.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Dette direktiv finder anvendelse på virksomheder som defineret i artikel 3, stk. 1.
2. Direktivet finder ikke anvendelse på:
a)
militære virksomheder, anlæg eller lagre
b)
farer som følge af ioniserende stråling, der hidrører fra stoffer
c)
transport af farlige stoffer og hermed direkte forbundet midlertidig oplagring undervejs ad vej, jernbane, indre og ydre vandveje eller luftvejen uden for virksomheder omfattet af dette direktiv, herunder lastning, losning og omladning til og fra et andet transportmiddel på dokanlæg, kajer eller godsbanegårde
d)
transport af farlige stoffer i rørledninger, herunder pumpestationer, uden for virksomheder omfattet af dette direktiv
e)
udvinding, det vil sige efterforskning, brydning og forarbejdning af mineraler i miner og stenbrud, herunder ved hjælp af borehuller
f)
offshore-efterforskning efter og udvinding af mineraler, herunder kulbrinter
g)
oplagring af gas på underjordiske offshore-anlæg, herunder både egentlige oplagringsanlæg og anlæg, hvor der også foretages efterforskning og udvinding af mineraler, herunder kulbrinter
h)
deponeringsanlæg, herunder underjordiske affaldslagre.
Uanset første afsnit, litra e) og h) er onshore underjordiske gaslagre i naturlige jordlag, akviferer, salthuler og nedlagte miner samt kemisk og termisk forædling og hermed forbunden oplagring, der involverer farlige stoffer, samt operationelle affaldshåndteringsanlæg, herunder affaldsdepoter og spærredæmninger, der indeholder farlige stoffer, omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.
Artikel 3
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
1) »virksomhed«: hele det område, som er under en driftsleders kontrol, og hvor farlige stoffer er til stede i et eller flere anlæg, herunder de fælles eller tilknyttede kommunikations- og serviceanlæg eller aktiviteter; virksomheder er enten kolonne 2-virksomheder eller kolonne 3-virksomheder
2) »kolonne 2-virksomhed«: en virksomhed, hvor farlige stoffer er til stede i mængder, der er lig med eller større end de mængder, der er opført under kolonne 2, del 1, eller kolonne 2, del 2, i bilag I, men mindre end de mængder, der er opført under kolonne 3, del 1, eller kolonne 3, del 2, i bilag I, idet den sammenlægningsformel, der er fastsat i note 4 til bilag I, anvendes, hvor det er relevant
3) »kolonne 3-virksomhed«: en virksomhed, hvor farlige stoffer er til stede i mængder, der er lig med eller større end de mængder, der er opført under kolonne 3, del 1, eller kolonne 3, del 2, i bilag I, idet den sammenlægningsformel, der er fastsat i note 4 til bilag I, anvendes, hvor det er relevant
4) »nabovirksomhed«: en virksomhed, der er placeret så tæt på en anden virksomhed, at det øger risikoen for eller følgerne af et større uheld
5) »ny virksomhed«:
a)
en virksomhed, der sættes i drift eller opføres den 1. juni 2015 eller senere, eller
b)
et driftsanlæg, der falder ind under dette direktivs anvendelsesområde, eller en kolonne 2-virksomhed, der bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt den 1. juni 2015 eller senere som følge af ændringer i dets eller dens anlæg eller aktiviteter, der fører til en ændring i dets eller dens beholdning af farlige stoffer
6) »eksisterende virksomhed«: en virksomhed, der den 31. maj 2015 falder ind under direktiv 96/82/EF's anvendelsesområde, og som fra den 1. juni 2015 falder ind under nærværende direktivs anvendelsesområde uden ændringer i dens klassifikation som kolonne 2-virksomhed eller kolonne 3-virksomhed
7) »anden virksomhed«: et driftsanlæg, der falder ind under nærværende direktivs anvendelsesområde, eller en kolonne 2-virksomhed, der bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt den 1. juni 2015 eller senere af andre årsager end de i nr. 5) nævnte
8) »anlæg«: en teknisk enhed på en virksomhed, enten på eller under jorden, hvor farlige stoffer fremstilles, anvendes, håndteres eller oplagres, det omfatter alle former for udstyr, bygninger, rørledninger, maskineri, værktøj, private banespor, dokker, kajanlæg til anlægget, moler, depoter og lignende strukturer, herunder flydende, som er nødvendige, for at anlægget kan fungere
9) »driftsleder«: en fysisk eller juridisk person, der driver eller kontrollerer virksomheden eller anlægget, eller som, såfremt dette er fastsat i national lovgivning, har fået overdraget den afgørende økonomiske dispositionsret eller beslutningskompetence med hensyn til den tekniske drift af virksomheden eller anlægget
10) »farligt stof«: et stof eller en blanding, der er omfattet af del 1 eller opført i del 2 i bilag I, herunder i form af råstof, produkt, biprodukt, reststof eller mellemprodukt
11) »blanding«: en blanding eller opløsning, der er sammensat af to eller flere stoffer
12) »tilstedeværelse af farlige stoffer«: faktisk eller påregnelig tilstedeværelse af farlige stoffer i virksomheden, eller af farlige stoffer, som det med rimelighed kan forudses kunne blive dannet, såfremt processer, herunder oplagringsaktiviteter, kommer ud af kontrol i et anlæg i virksomheden, i mængder der er lig med eller større end de i del 1 eller del 2 i bilag I anførte tærskelmængder
13) »større uheld«: en hændelse, f.eks. udslip, brand eller eksplosion af større omfang, som skyldes ukontrollerede hændelsesforløb under driften af en virksomhed omfattet af dette direktiv, og som straks eller senere medfører alvorlig fare for menneskers sundhed eller miljøet i eller uden for virksomheden, og hvori et eller flere farlige stoffer indgår
14) »fare«: den iboende egenskab ved et farligt stof eller en fysisk tilstand, som kan forårsage skade på menneskers sundhed eller miljøet
15) »risiko«: sandsynligheden for, at en bestemt virkning indtræffer inden for en nærmere bestemt periode eller under nærmere bestemte omstændigheder
16) »lager«: tilstedeværelse af en mængde farlige stoffer med henblik på opmagasinering, sikker forvaring eller oplagring
17) »offentligheden«: en eller flere fysiske eller juridiske personer samt i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis foreninger, organisationer eller grupper af disse personer
18) »den berørte offentlighed«: den del af offentligheden, som berøres eller sandsynligvis vil blive berørt af, eller som har en interesse i, beslutninger, der træffes om ethvert af de i artikel 15, stk. 1, omhandlede anliggender; med henblik på denne definition anses ikke-statslige organisationer, der arbejder for at fremme miljøbeskyttelse, og som opfylder alle de i national lovgivning fastsatte krav, for at have en interesse
19) »inspektion«: enhver handling, herunder besøg på virksomhedsområdet, enhver kontrol af interne foranstaltninger, systemer og rapporter og opfølgningsdokumenter og enhver nødvendig opfølgning, som iværksættes af eller på vegne af den kompetente myndighed med det formål at kontrollere og fremme virksomheders overholdelse af kravene i dette direktiv.
Artikel 4
Vurdering af risikoen for større uheld ved et specifikt farligt stof
1. Kommissionen vurderer, hvor det er relevant eller i alle tilfælde, når der foreligger en underretning fra en medlemsstat, jf. stk. 2, om det i praksis er umuligt, at et specifikt farligt stof eller en specifik farlig blanding, der er omfattet af del 1 eller opført i del 2 i bilag I kan forårsage et udslip af stof eller energi, som kan afstedkomme et større uheld både under normale og under ekstraordinære omstændigheder, som med rimelighed kan forudses. Denne vurdering skal tage hensyn til de i stk. 3 omhandlede oplysninger og skal baseres på et eller flere af følgende karakteristika:
a)
det farlige stofs fysiske tilstand under normale forarbejdnings- eller behandlingsbetingelser eller ved et ikke-planlagt brud på forsegling
b)
det farlige stofs iboende egenskaber, navnlig med hensyn til spredning i forbindelse med en større uheldsscenarie, f.eks. molekylmasse og mættet damptryk
c)
den maksimale koncentration af stofferne i tilfælde af blandinger.
Med henblik på første afsnit bør der, hvor det er relevant, desuden tages hensyn til forseglingen og den almindelige indpakning af det farlige stof, herunder navnlig hvor det er dækket af specifik EU-lovgivning.
2. Finder en medlemsstat, at et farligt stof ikke udgør en risiko for et større uheld i overensstemmelse med stk. 1, underretter den Kommissionen herom sammen med en understøttende begrundelse, herunder de i stk. 3 omhandlede oplysninger.
3. Med henblik på stk. 1 og 2 skal de oplysninger, der er nødvendige for vurderingen af det pågældende farlige stofs farlige egenskaber i sundhedsmæssig, fysisk eller miljømæssig henseende, omfatte:
a)
en fuldstændig liste over egenskaber, der er nødvendige for at kunne vurdere det farlige stofs potentiale for at kunne forårsage fysiske, sundhedsmæssige eller miljømæssige skader
b)
fysiske og kemiske egenskaber (f.eks. molekylmasse, mættet damptryk, iboende toksitet, kogepunkt, reaktivitet, viskositet, opløselighed og andre relevante egenskaber)
c)
farlige egenskaber i sundhedsmæssig og fysisk henseende (f.eks. reaktivitet, brandfarlighed, toksicitet samt supplerende faktorer såsom arten af angreb på kroppen, indvirkning på dødeligheden og virkninger på lang sigt samt andre egenskaber, hvor det er relevant)
d)
farlige egenskaber i miljømæssig henseende (f.eks. økotoksicitet, persistens, bioakkumulation, potentiale for transport i miljøet over store afstande og andre egenskaber, hvor det er relevant)
e)
stoffets eller blandingens EU-klassifikation, hvis en sådan findes
f)
oplysninger om de særlige betingelser for håndtering af stoffet (f.eks. temperatur, tryk og andre betingelser, alt efter hvad der er relevante), under hvilke det farlige stof oplagres, anvendes og/eller kan være til stede i tilfælde af forudselig unormal drift eller et uheld såsom brand.
4. Efter den i stk. 1 omtalte vurdering forelægger Kommissionen, hvis det er relevant, Europa-Parlamentet og Rådet et lovgivningsmæssigt forslag om udelukkelse af det pågældende farlige stof fra dette direktivs anvendelsesområde.
Artikel 5
Driftslederens generelle forpligtelser
1. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen er forpligtet til at træffe alle nødvendige foranstaltninger til at forebygge større uheld og begrænse sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet.
2. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen til enhver tid er forpligtet til, især i forbindelse med inspektioner og kontrolforanstaltninger som omhandlet i artikel 20, at godtgøre over for den i artikel 6 omhandlede kompetente myndighed, at han har truffet alle nødvendige foranstaltninger som fastsat i dette direktiv.
Artikel 6
Kompetent myndighed
1. Uden at det berører driftslederens ansvar, opretter eller udpeger medlemsstaterne den eller de kompetente myndigheder, som skal varetage de opgaver, der er fastsat i dette direktiv (»den kompetente myndighed«), samt om nødvendigt instanser, der skal bistå den kompetente myndighed på teknisk plan. Medlemsstater, der opretter eller udpeger mere end én kompetent myndighed, skal sikre, at procedurerne for de enkelte myndigheders varetagelse af deres opgaver er fuldt koordinerede.
2. De kompetente myndigheder og Kommissionen samarbejder om aktiviteter til støtte for gennemførelsen af dette direktiv, med inddragelse af interessenter, hvor det er relevant.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder accepterer ækvivalente oplysninger, som driftsledere indsender i overensstemmelse med anden relevant EU-lovgivning, som opfylder nogle af kravene i dette direktiv med henblik på dette direktiv. I sådanne tilfælde skal de kompetente myndigheder sikre, at kravene i dette direktiv er opfyldt.
Artikel 7
Anmeldelse
1. Medlemsstaterne kræver, at driftslederen indsender en anmeldelse til den kompetente myndighed med følgende oplysninger:
a)
driftslederens navn og/eller firmanavn samt fuldstændig adresse på den berørte virksomhed
b)
driftslederens registrerede hjemsted med angivelse af den fuldstændige adresse
c)
navn og stilling på den ansvarlige for virksomheden, hvis denne er forskellig fra den i litra a) nævnte
d)
tilstrækkelige oplysninger til identificering af de farlige stoffer og den kategori af stoffer, det drejer sig om, eller som sandsynligvis vil være til stede
e)
det pågældende farlige stofs eller de pågældende farlige stoffers mængde og fysiske tilstand
f)
virksomhedens eller lagerets aktivitet eller påtænkte aktivitet
g)
virksomhedens nærmeste omgivelser og faktorer, der må antages at kunne forårsage et større uheld eller forværre følgerne heraf, herunder oplysninger, hvis sådanne findes, om nabovirksomheder, anlæg, der falder uden for dette direktivs anvendelsesområde, områder og projekter, der kunne være årsag til eller øge risikoen for eller følgerne af et større uheld eller en dominoeffekt.
2. Anmeldelsen eller opdateringen heraf indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
i alle andre tilfælde et år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede har indsendt anmeldelse til den kompetente myndighed i henhold til den nationale lovgivnings krav inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og er forblevet uændrede.
4. Driftslederen skal underrette den kompetente myndighed forud for følgende begivenheder:
a)
en væsentlig forøgelse eller reduktion af mængden af det tilstedeværende farlige stof eller en væsentlig ændring i dets karakter eller fysiske tilstand i forhold til, hvad driftslederen har angivet i den i henhold til stk. 1 indsendte anmeldelse, eller en væsentlig ændring i den proces, hvori det anvendes
b)
en ændring af en virksomhed eller et anlæg, der kan få betydelige følger i henseende til risikoen for et større uheld
c)
permanent lukning af virksomheden eller nedlæggelse af den, eller
d)
ændringer i de i stk. 1, litra a), b) og c), nævnte oplysninger.
Artikel 8
Plan for forebyggelse af større uheld
1. Medlemsstaterne kræver, at driftslederen udarbejder et skriftligt dokument, der beskriver virksomhedens plan for forebyggelse af større uheld (»forebyggelsesplanen«) og sikrer, at denne plan gennemføres korrekt. Forebyggelsesplanen skal være udformet på en sådan måde, at den sikrer et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet. Den skal være afpasset efter den risiko for et større uheld, der forligger. Den skal angive driftslederens overordnede mål og handlingsprincipper, ledelsens rolle og ansvar samt indsatsen for løbende at forbedre kontrollen med risikoen for større uheld og sikring af et højt beskyttelsesniveau.
2. Forebyggelsesplanen udarbejdes og, såfremt national lovgivning stiller krav herom, indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
i alle andre tilfælde et år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede har udarbejdet en forebyggelsesplan og, såfremt national lovgivning stiller krav herom, indsendt den til den kompetente myndighed inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og er forblevet uændrede.
4. Driftslederen skal med jævne mellemrum og mindst hvert femte år gennemgå og om fornødent opdatere forebyggelsesplanen, jf. dog artikel 11. Såfremt national lovgivning stiller krav herom, skal den opdaterede forebyggelsesplan omgående indsendes til den kompetente myndighed.
5. Forebyggelsesplanen skal gennemføres ved hjælp af hensigtsmæssige midler, strukturer og et sikkerhedsledelsessystem i overensstemmelse med bilag III, som er forholdsmæssigt afstemt efter risikoen for større uheld og kompleksiteten af virksomhedens organisation eller aktiviteter. For kolonne 2-virksomheder kan forpligtelsen til at gennemføre forebyggelsesplanen opfyldes ved hjælp af andre hensigtsmæssige midler, strukturer og ledelsessystemer, der er forholdsmæssigt afstemt efter risikoen for større uheld, under hensyntagen til principperne i bilag III.
Artikel 9
Dominoeffekter
1. Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente myndighed ud fra de oplysninger, den har modtaget fra driftslederne i henhold til artikel 7 og 10, eller efter en anmodning om supplerende oplysninger fra den kompetente myndighed eller fra inspektioner i henhold til artikel 20, identificerer alle de kolonne 2- og kolonne 3-virksomheder eller grupper af sådanne virksomheder, hvor risikoen for og følgerne af større uheld kan være øget på grund af disse virksomheders geografiske placering og nærhed samt deres beholdning af farlige stoffer.
2. Har den kompetente myndighed supplerende oplysninger til de oplysninger, som driftslederen har indsendt i henhold til artikel 7, stk. 1, litra g), stiller den disse oplysninger til rådighed for den pågældende driftsleder, såfremt det er nødvendigt for anvendelsen af nærværende artikel.
3. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne i de i overensstemmelse med stk. 1 identificerede virksomheder:
a)
udveksler relevante oplysninger, der gør det muligt for virksomhederne at tage hensyn til arten og omfanget af den samlede risiko for et større uheld i deres forebyggelsesplaner, sikkerhedsledelsessystemer, sikkerhedsrapporter og interne beredskabsplaner, alt efter hvad der er relevant
b)
samarbejder om informering af offentligheden og naboanlæg, der ikke er omfattet af dette direktiv, og om meddelelse af oplysninger til den myndighed, der har ansvaret for opstillingen af eksterne beredskabsplaner.
Artikel 10
Sikkerhedsrapport
1. Medlemsstaterne kræver, at driftsledere i kolonne 3-virksomheder udarbejder en sikkerhedsrapport med henblik på at:
a)
dokumentere, at der er iværksat en forebyggelsesplan og et sikkerhedsledelsessystem til gennemførelse heraf i overensstemmelse med de i bilag III anførte oplysninger
b)
dokumentere, at risikoen for større uheld og mulige scenarier for større uheld er blevet identificeret, og at der er truffet de nødvendige foranstaltninger til forebyggelse af sådanne uheld og begrænsning af deres følger for menneskers sundhed og miljøet
c)
dokumentere, at der er taget passende hensyn til sikkerhed og pålidelighed ved udformningen, bygningen, driften og vedligeholdelsen af alle anlæg, lagre, udstyr og driftsinfrastrukturer, der har indflydelse på risikoen for større uheld i virksomheden
d)
dokumentere, at der er udarbejdet interne beredskabsplaner, og give de oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af de eksterne beredskabsplaner
e)
give den kompetente myndighed tilstrækkelige oplysninger til at kunne træffe afgørelser om placering af nye aktiviteter eller projekter i nærheden af eksisterende virksomheder.
2. Sikkerhedsrapporten skal mindst indeholde de data og oplysninger, der er anført i bilag II. Den skal angive, hvilke relevante organisationer der har medvirket ved udarbejdelsen af rapporten.
3. Sikkerhedsrapporten indsendes til den kompetente myndighed inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder i rimelig tid inden opførelsen eller driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
for eksisterende kolonne 3-virksomheder den 1. juni 2016
c)
for andre virksomheder to år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
4. Stk. 1, 2 og 3 finder ikke anvendelse, hvis driftslederen allerede i overensstemmelse med kravene i den nationale lovgivning har indsendt sikkerhedsrapporten til den kompetente myndighed inden den 1. juni 2015, og de deri indeholdte oplysninger opfylder kravene i stk. 1 og 2 og er forblevet uændrede. Driftslederen skal, for at efterleve stk. 1 og 2 i nærværende artikel, indsende eventuelle ændrede dele af sikkerhedsrapporten i det format som den kompetente myndighed foreskriver i overensstemmelse med de i stk. 3 anførte tidsfrister.
5. Driftslederen skal med jævne mellemrum og mindst hvert femte år gennemgå og om fornødent opdatere anmeldelsen, jf. dog artikel 11.
Driftslederen skal desuden efter et større uheld i dennes virksomhed og på et hvilket som helst andet tidspunkt på eget initiativ eller på den kompetente myndigheds anmodning gennemgå og om fornødent opdatere sikkerhedsrapporten, når nye forhold eller ny teknologisk viden om sikkerhedsspørgsmål begrunder det, herunder viden opnået gennem analyser af uheld eller, i det omfang det er muligt, »næsten-uheld« og ny viden om risikovurdering.
Den opdaterede sikkerhedsrapport eller opdaterede dele heraf skal omgående indsendes til den kompetente myndighed.
6. Inden driftslederen påbegynder opførelse eller drift eller i de i stk. 3, litra b) og c), og stk. 5 i denne artikel omhandlede tilfælde, skal den kompetente myndighed inden for en rimelig frist efter at have modtaget rapporten meddele driftslederen, hvilke konklusioner den har draget af sin gennemgang af sikkerhedsrapporten og, hvor relevant, i overensstemmelse med artikel 19 forbyde idriftsætning eller fortsat drift af den pågældende virksomhed.
Artikel 11
Ændring af et anlæg, en virksomhed eller et lager
I tilfælde af ændringer af et anlæg, en virksomhed, et lager eller en proces eller farlige stoffers karakter, fysiske tilstand eller mængde, der kan have væsentlige følger for risikoen for større uheld, eller som kunne føre til, at en kolonne 2-virksomhed bliver en kolonne 3-virksomhed eller omvendt, skal medlemsstaterne sikre, at driftslederen gennemgår og om fornødent opdaterer anmeldelsen, forebyggelsesplanen, sikkerhedsledelsessystemet og sikkerhedsrapporten og underretter den kompetente myndighed om det nærmere indhold af disse opdateringer, inden ændringen foretages.
Artikel 12
Beredskabsplaner
1. For alle kolonne 3-virksomheder sikrer medlemsstaterne:
a)
at driftslederen udarbejder en intern beredskabsplan omfattende de foranstaltninger, der skal iværksættes i selve virksomheden
b)
at driftslederen giver den kompetente myndighed de nødvendige oplysninger, således at denne kan udarbejde eksterne beredskabsplaner
c)
at de myndigheder, medlemsstaterne har udpeget hertil, inden for to år efter i overensstemmelse med litra b) at have modtaget de nødvendige oplysninger fra driftslederen, udarbejder en ekstern beredskabsplan for de foranstaltninger, der skal iværksættes uden for virksomheden.
2. Driftslederne skal opfylde de i stk. 1, litra a) og b), nævnte forpligtelser inden for følgende frister:
a)
for nye virksomheder: i rimelig tid inden driften påbegyndes eller inden ændringer, der fører til en ændring i beholdningen af farlige stoffer
b)
for eksisterende kolonne 3-virksomheder: inden den 1. juni 2016, medmindre den interne beredskabsplan var udarbejdet i overensstemmelse med kravene i national lovgivning inden denne dato, og oplysningerne heri sammen med oplysningerne i stk. 1, litra b), opfylder betingelserne i nærværende artikel og er forblevet uændret
c)
for andre virksomheder: to år efter den dato, fra hvilken den pågældende virksomhed omfattes af dette direktiv.
3. Beredskabsplanerne udarbejdes med følgende formål:
a)
at begrænse og kontrollere uheld for at minimere deres følger og begrænse skaderne for menneskers sundhed, miljøet og ejendomme
b)
at træffe de nødvendige foranstaltninger til at beskytte menneskers sundhed og miljøet mod virkningerne af større uheld
c)
at give den berørte offentlighed og de berørte instanser og myndigheder i området de nødvendige oplysninger
d)
at genoprette og rense miljøet efter et større uheld.
Beredskabsplanerne skal indeholde de i bilag IV anførte oplysninger.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de interne beredskabsplaner i henhold til dette direktiv udarbejdes i samråd med medarbejderne i virksomheden, herunder relevante medarbejdere udlånt i en længere periode af tredjemand.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed på et tidligt tidspunkt får mulighed for at tilkendegive sin holdning til de eksterne beredskabsplaner i forbindelse med deres udarbejdelse, eller når de ændres væsentligt.
6. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne og de udpegede myndigheder med passende intervaller på højst tre år gennemgår, afprøver og om nødvendigt opdaterer henholdsvis de interne og eksterne beredskabsplaner. Ved gennemgangen af planerne skal der tages hensyn til ændringer, der er sket i de pågældende virksomheder eller hos de pågældende beredskabstjenester, ny teknisk viden og viden om håndtering af større uheld.
Med hensyn til eksterne beredskabsplaner skal medlemsstaterne tage hensyn til behovet for at fremme et tættere samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet i forbindelse med større ulykker.
7. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen og om nødvendigt den dertil udpegede kompetente myndighed straks iværksætter beredskabsplanerne, hvis der indtræffer et større uheld, eller hvis der indtræder en ukontrolleret hændelse, som på grund af sin karakter med rimelighed kunne antages at føre til et større uheld.
8. Den kompetente myndighed kan på grundlag af oplysningerne i sikkerhedsrapporten med angivelse af begrundelsen herfor bestemme, at kravet om udarbejdelse af en ekstern beredskabsplan i henhold til stk. 1 ikke finder anvendelse.
Artikel 13
Fysisk planlægning
1. Medlemsstaterne sikrer, at målene med hensyn til forebyggelse af større uheld og begrænsning af sådanne uhelds følger for menneskers sundhed og miljøet tages i betragtning i deres politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker. De forfølger disse mål gennem kontrol med:
a)
placering af nye virksomheder
b)
ændringer i virksomheder omfattet af artikel 11
c)
nye projekter i nærheden af virksomheder, såsom transportruter, bygninger og anlæg, der benyttes af offentligheden, samt boligområder, såfremt placeringen eller projektet vil kunne blive årsag til eller øge risikoen for eller følgerne af et større uheld.
2. Medlemsstaterne sikrer, at der i deres politik for fysisk planlægning eller andre relevante politikker samt ved disse politikkers gennemførelse tages hensyn til behovet for på lang sigt:
a)
at opretholde passende sikkerhedsafstand mellem virksomheder omfattet af dette direktiv og boligområder, bygninger og områder, der benyttes af offentligheden, rekreative områder samt så vidt muligt vigtige trafikruter
b)
at beskytte områder, som på grund af deres natur er særlig følsomme eller af særlig interesse i nærheden af virksomheder, hvor det er relevant ved at fastsætte passende sikkerhedsafstande eller træffe andre relevante foranstaltninger
c)
for eksisterende virksomheders vedkommende at træffe yderligere tekniske foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 5 for derved at undgå at forøge risikoen for menneskers sundhed og miljøet.
3. Medlemsstaterne sikrer, at alle kompetente myndigheder og planmyndigheder med ansvar for afgørelser på dette område indfører passende høringsprocedurer for at lette gennemførelsen af de i stk. 1 omhandlede politikker. Disse procedurer skal udformes på en sådan måde, at det sikres, at driftslederen giver tilstrækkelige oplysninger om de risici, virksomheden er forbundet med, og at teknisk rådgivning om disse risici er til rådighed enten for hvert enkelt tilfælde eller generelt, når afgørelser træffes.
Medlemsstaterne sikrer, at driftsledere i kolonne 2-virksomheder på den kompetente myndigheds anmodning tilvejebringer tilstrækkelige oplysninger om risiciene ved deres virksomhed til brug for fysisk planlægning.
4. Kravene i stk. 1, 2 og 3 i denne artikel finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (15), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (16) og anden relevant EU-lovgivning. Medlemsstaterne kan indføre koordinerede eller fælles procedurer med henblik på at opfylde kravene i denne artikel og kravene i nævnte lovgivning, bl.a. med det formål at undgå overlappende vurderinger eller høringer.
Artikel 14
Information af offentligheden
1. Medlemsstaterne sikrer, at de i bilag V anførte oplysninger permanent er tilgængelige for offentligheden, også elektronisk. Oplysningerne skal holdes opdateret i fornødent omfang, herunder i tilfælde af ændringer omfattet af artikel 11.
2. For kolonne 3-virksomheder skal medlemsstaterne desuden sikre:
a)
at alle personer, som må antages at kunne blive berørt af et større uheld, regelmæssigt og uden at skulle anmode herom modtager klare og forståelige oplysninger i den mest hensigtsmæssige form om sikkerhedsforanstaltninger og hensigtsmæssig adfærd i tilfælde af et større uheld
b)
at offentligheden efter anmodning kan få indsigt i sikkerhedsrapporten, jf. dog artikel 22, stk. 3; i tilfælde, hvor artikel 22, stk. 3, finder anvendelse, skal der gives indsigt i en ændret rapport, f.eks. i form af et ikke-teknisk sammendrag, som mindst skal indeholde generelle oplysninger om risikoen for større uheld og om potentielle følger for menneskers sundhed og miljøet af sådanne større uheld
c)
at offentligheden efter anmodning kan få indsigt i fortegnelsen over farlige stoffer i virksomheden, jf. dog artikel 22, stk. 3.
De oplysninger, der skal gives i henhold til første afsnit, litra a), omfatter mindst de i bilag V anførte oplysninger. Oplysningerne skal desuden gives til alle bygninger og områder, der benyttes af offentligheden, herunder skoler og hospitaler, samt alle nabovirksomheder, hvor der er tale om virksomheder omfattet af artikel 9. Medlemsstaterne sikrer, at disse oplysninger gives mindst hvert femte år, at de regelmæssigt revideres og om nødvendigt opdateres, herunder i tilfælde af ændringer omfattet af artikel 11.
3. Medlemsstaterne giver andre medlemsstater, der må påregnes at kunne blive berørt af de grænseoverskridende følger af et større uheld i en kolonne 3-virksomhed, tilstrækkelige oplysninger til, at de potentielt berørte medlemsstater om nødvendigt kan anvende de relevante bestemmelser i artikel 12 og 13 samt i nærværende artikel.
4. Har en medlemsstat fastslået, at en virksomhed beliggende tæt på en anden medlemsstats område ikke er i stand til at udgøre en risiko for et større uheld med virkninger uden for virksomhedens område, jf. artikel 12, stk. 8, og der derfor ikke er krav om udarbejdelse af en ekstern beredskabsplan som omhandlet i artikel 12, stk. 1, underretter den førstnævnte medlemsstat den anden medlemsstat om sin begrundede afgørelse.
Artikel 15
Høring og inddragelse af offentligheden
1. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed på et tidligt tidspunkt får mulighed for at tilkendegive sin holdning til specifikke individuelle projekter vedrørende:
a)
planlægning af nye virksomheder som omhandlet i artikel 13
b)
væsentlige ændringer i virksomheder som omhandlet i artikel 11, hvis sådanne ændringer er underlagt de i artikel 13 fastsatte krav
c)
nye projekter i nærheden af virksomheder, såfremt placeringen eller projektet kan øge risikoen for eller følgerne af et større uheld, jf. artikel 13.
2. I forbindelse med de i stk. 1 omhandlede specifikke individuelle projekter skal der tidligt i beslutningsprocessen, eller senest så snart det med rimelighed er muligt at give oplysningerne, ved offentlig bekendtgørelse eller ved andre egnede midler herunder elektroniske medier, hvor det er muligt, gives oplysninger til offentligheden om følgende forhold:
a)
genstanden for det specifikke projekt
b)
i relevante tilfælde det forhold, at et projekt er genstand for en national eller grænseoverskridende miljøkonsekvensvurdering eller konsultationer mellem medlemsstater i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3
c)
hvilken kompetent myndighed der har ansvaret for at træffe afgørelsen, hos hvem relevante oplysninger kan indhentes, og hvortil kommentarer eller spørgsmål kan rettes, samt nærmere oplysninger om fristerne for at fremsætte bemærkninger eller stille spørgsmål
d)
hvilke afgørelser der kan blive tale om, eller udkast til afgørelsen, hvis et sådant foreligger
e)
angivelse af, hvornår, hvor og hvordan de relevante oplysninger vil blive stillet til rådighed
f)
hvilke foranstaltninger der er truffet for inddragelse og høring af offentligheden i henhold til denne artikels stk. 7.
3. I forbindelse med de i stk. 1 omtalte specifikke individuelle projekter sikrer medlemsstaterne, at den berørte offentlighed inden for passende frister kan få indsigt i følgende:
a)
i overensstemmelse med national lovgivning, de vigtigste rapporter og anbefalinger, der er indgivet til den kompetente myndighed på det tidspunkt, hvor den berørte offentlighed blev informeret i henhold til stk. 2
b)
i overensstemmelse med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger (17), andre oplysninger end de i denne artikels stk. 2 omhandlede, som er relevante for den pågældende afgørelse, og som først foreligger, efter at den berørte offentlighed blev informeret i henhold til det pågældende stykke.
4. Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed får adgang til at fremsætte bemærkninger og synspunkter til den kompetente myndighed, før der træffes en afgørelse om et specifikt individuelt projekt som omhandlet i stk. 1, og at der i beslutningsprocessen tages behørigt hensyn til udfaldet af høringer foretaget i henhold til stk. 1.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente myndighed, når den relevante afgørelse er truffet, giver offentligheden indsigt i:
a)
afgørelsens indhold og begrundelse, med alle senere opdateringer
b)
udfaldet af de høringer, der er foretaget, inden afgørelsen blev truffet, og en redegørelse for, hvordan der er taget hensyn til dem i afgørelsen.
6. Når der opstilles overordnede planer eller programmer for projekter, der falder ind under stk. 1, litra a) eller c), sikrer medlemsstaterne, at offentligheden på et tidligt tidspunkt gives reel mulighed for at blive inddraget i udarbejdelsen, ændringen eller gennemgangen heraf gennem de procedurer, der er fastsat i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet (18).
Medlemsstaterne identificerer den offentlighed, der er berettiget til at blive inddraget i forbindelse med dette stykke, herunder relevante ikke-statslige organisationer, som opfylder alle relevante krav i henhold til national lovgivning, såsom miljøbeskyttelsesorganisationer.
Dette stykke finder ikke anvendelse på planer og programmer, i forbindelse med hvilke der gennemføres en procedure med inddragelse af offentligheden i henhold til direktiv 2001/42/EF.
7. De nærmere bestemmelser for informering af offentligheden og høring af den berørte offentlighed fastlægges af medlemsstaterne.
Der fastsættes rimelige tidsrammer for de forskellige faser, som giver tilstrækkelig tid til at informere offentligheden og til, at den berørte offentlighed kan forberede sig på og reelt blive inddraget i de miljøbeslutningsprocesser, der er omfattet af denne artikel.
Artikel 16
Oplysninger, som driftslederen skal give, og foranstaltninger, der skal træffes, efter et større uheld
Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen efter et større uheld er forpligtet til så hurtigt som praktisk muligt og på den mest hensigtsmæssige måde at:
a)
underrette den kompetente myndighed
b)
give den kompetente myndighed følgende oplysninger, så snart de foreligger:
i)
de nærmere omstændigheder ved uheldet
ii)
hvilke farlige stoffer, der er involveret
iii)
de data, der er til rådighed med henblik på vurdering af uheldets virkninger for menneskers sundhed, miljøet og ejendom
iv)
hvilke nødforholdsregler der er truffet.
c)
oplyse den kompetente myndighed om, hvilke foranstaltninger der påtænkes iværksat:
i)
for at afhjælpe virkningerne på mellemlang og lang sigt af uheldet
ii)
for at undgå en gentagelse af et sådant uheld
d)
opdatere de afgivne oplysninger, hvis en nærmere undersøgelse afslører andre forhold, som ændrer disse oplysninger eller de konklusioner, der er draget på grundlag af dem.
Artikel 17
Foranstaltninger, som den kompetente myndighed skal træffe efter et større uheld
Efter et større uheld pålægger medlemsstaterne den kompetente myndighed:
a)
at sikre, at de akutte nødforholdsregler og de foranstaltninger på mellemlang og lang sigt, der måtte være nødvendige, iværksættes
b)
gennem inspektion, undersøgelser eller på anden hensigtsmæssig måde at indhente de oplysninger, der er nødvendige for en fuldstændig analyse af de tekniske, organisatoriske og ledelsesmæssige aspekter af uheldet
c)
at træffe passende forholdsregler for at sikre, at driftslederen træffer alle nødvendige afhjælpende foranstaltninger
d)
at afgive anbefalinger om fremtidige forebyggende foranstaltninger, og
e)
at underrette de personer, der sandsynligvis vil blive berørt, om det uheld, der har fundet sted og, hvis det er relevant, om de foranstaltninger, der er truffet for at mindske følgerne af det.
Artikel 18
Oplysninger, som medlemsstaterne skal give efter et større uheld
1. Med henblik på at forebygge og begrænse følgerne af større uheld underretter medlemsstaterne Kommissionen om større uheld, som er indtruffet på deres område, og som opfylder kriterierne i bilag VI. De giver Kommissionen følgende oplysninger:
a)
medlemsstatens navn samt navn og adresse på den myndighed, der er ansvarlig for indberetningen
b)
dato, tidspunkt og sted for uheldet, herunder driftslederens fulde navn og den pågældende virksomheds adresse
c)
kort beskrivelse af omstændighederne ved uheldet, herunder de involverede farlige stoffer og de umiddelbare følger for menneskers sundhed og miljøet
d)
kort beskrivelse af de trufne nødforholdsregler og af de umiddelbare forholdsregler, der er nødvendige for at undgå en gentagelse af uheldet
e)
resultaterne af deres analyser og anbefalinger.
2. Oplysningerne i stk. 1 i denne artikel indgives, så snart det er praktisk muligt og senest et år efter datoen for uheldet ved brug af den i artikel 21, stk. 4, omhandlede database. Hvis de i stk. 1, litra e), omtalte oplysninger til indgivelse i databasen kun kan fremskaffes i foreløbig form inden for denne tidsfrist, skal oplysningerne opdateres, så snart resultaterne af yderligere analyser og anbefalinger foreligger.
Medlemsstaterne kan udsætte den i stk. 1, litra e), omhandlede indberetning af oplysninger indtil retssager, som kan blive berørt af en sådan indberetning, er afsluttede.
3. Med henblik på medlemsstaternes indgivelse af de i stk. 1 i denne artikel omhandlede oplysninger udarbejdes en indberetningsformular i form af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 27, stk. 2.
4. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen navn og adresse på enhver instans, som måtte være i besiddelse af relevante oplysninger om større uheld, og som kan rådgive de kompetente myndigheder i andre medlemsstater, der bliver stillet over for et sådant større uheld.
Artikel 19
Driftsforbud
1. Medlemsstaterne forbyder drift eller idriftsætning af virksomheder, anlæg eller lagre eller enhver del heraf, hvis de foranstaltninger, som driftslederen har truffet, er klart utilstrækkelige til at forebygge eller begrænse større uheld. Med henblik herpå skal medlemsstaterne blandt andet tage hensyn til alvorlige undladelser af at træffe nødvendige foranstaltninger, der fremgår af inspektionsrapporten.
Medlemsstaterne kan forbyde drift eller idriftsætning af virksomheder, anlæg eller lagre eller enhver del heraf, hvis driftslederen ikke inden for den fastsatte frist har indgivet anmeldelse, rapporter eller andre oplysninger, som kræves i henhold til dette direktiv.
2. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederen har adgang til at påklage et forbud, den kompetente myndighed har meddelt i henhold til stk. 1, over for en relevant instans, der fastsættes i henhold til national lovgivning og procedurer.
Artikel 20
Inspektioner
1. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder indfører et inspektionssystem.
2. Inspektionerne skal være afpasset efter den pågældende virksomhedstype. Inspektionerne skal gennemføres uafhængigt af modtagelse af sikkerhedsrapporter eller af andre rapporter. De skal sikre en planlagt og systematisk undersøgelse af de systemer, der anvendes i virksomheden, hvad enten de er af teknisk, organisatorisk eller ledelsesmæssig art, og navnlig tage sigte på at sikre:
a)
at driftslederen kan godtgøre, at han har truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at forebygge større uheld i forbindelse med virksomhedens forskellige aktiviteter
b)
at driftslederen kan godtgøre, at han har truffet tilstrækkelige forholdsregler til at begrænse følgerne af større uheld i og uden for virksomhedsområdet
c)
at de data og oplysninger, der er indeholdt i sikkerhedsrapporten eller enhver anden indsendt rapport, giver et korrekt billede af forholdene i virksomheden
d)
at de i artikel 14 omhandlede oplysninger er gjort tilgængelige for offentligheden.
3. Medlemsstaterne sikrer, at alle virksomheder er omfattet af en inspektionsplan på nationalt, regionalt eller lokalt plan, og at denne plan revideres regelmæssigt og opdateres i det fornødne omfang.
Hver inspektionsplan skal omfatte:
a)
en generel vurdering af relevante sikkerhedsspørgsmål
b)
en angivelse af, hvilket geografisk område inspektionsplanen omfatter
c)
en fortegnelse over de virksomheder, planen omfatter
d)
en fortegnelse over grupper af virksomheder med potentielle dominoeffekter, jf. artikel 9
e)
en fortegnelse over virksomheder, hvor særlige eksterne risici eller faremomenter kan øge risikoen for eller følgerne af et større uheld
f)
fremgangsmåden ved rutineinspektioner, herunder programmer for sådanne inspektioner, jf. stk. 4
g)
fremgangsmåder for ikke-rutinemæssige inspektioner, jf. stk. 6
h)
bestemmelser om samarbejde mellem forskellige inspektionsmyndigheder.
4. Med udgangspunkt i de i stk. 3 omhandlede inspektionsplaner udarbejder den kompetente myndighed regelmæssigt programmer for rutinemæssige inspektioner i alle virksomheder, herunder hyppigheden af besøg på virksomhedsområdet for forskellige virksomhedstyper.
Tidsrummet mellem to på hinanden følgende inspektioner på virksomhedsområdet må ikke overstige et år for kolonne 3-virksomheder og tre år for kolonne 2-virksomheder, medmindre den kompetente myndighed har udarbejdet et inspektionsprogram baseret på en systematisk vurdering af risikoen for større uheld i de pågældende virksomheder.
5. Den systematiske vurdering af risiciene i de pågældende virksomheder baseres på mindst følgende kriterier:
a)
de pågældende virksomheders potentielle indvirkning på menneskers sundhed og på miljøet
b)
i hvilket omfang de pågældende virksomheder hidtil har overholdt kravene i dette direktiv.
Der kan desuden tages hensyn til relevante resultater af inspektioner foretaget i henhold til anden EU-lovgivning.
6. I tilfælde af alvorlige klager, alvorlige uheld og »næsten-uheld«, hændelser og tilsidesættelser foretages der snarest muligt ikke-rutinemæssige inspektioner.
7. Senest fire måneder efter hver inspektion skal den kompetente myndighed underrette driftslederen om, hvilke konklusioner den har draget af inspektionen, og hvilke foranstaltninger den finder nødvendige. Den kompetente myndighed sikrer, at driftslederen iværksætter alle disse nødvendige foranstaltninger inden for en rimelig frist efter modtagelse af denne underretning.
8. Er der under en inspektion blevet påvist et væsentligt tilfælde af manglende overholdelse af dette direktiv, skal der foretages en yderligere inspektion inden for seks måneder.
9. Inspektioner skal så vidt muligt koordineres med inspektioner, der foretages i henhold til anden EU-lovgivning, og kombineres med dem, hvor det er hensigtsmæssigt.
10. Medlemsstaterne tilskynder de kompetente myndigheder til at tilvejebringe ordninger og redskaber til udveksling af erfaringer og konsolidering af viden og til at deltage i sådanne ordninger på EU-plan, hvor det er relevant.
11. Medlemsstaterne sikrer, at driftslederne yder de kompetente myndigheder enhver bistand, der er nødvendig, for at de kan gennemføre de inspektioner og indhente de oplysninger, de har brug for til varetagelsen af deres opgaver i henhold til dette direktiv, og at de kompetente myndigheder i særdeleshed får mulighed for at danne sig et komplet billede af risikoen for et større uheld og risikoen for en forøgelse af sandsynligheden for eller en forværring af større uheld, for at udarbejde en ekstern beredskabsplan og for at tage hensyn til stoffer, der på grund af deres fysiske form, særlige omstændigheder eller placering fortjener særlig opmærksomhed.
Artikel 21
Informationssystem og -udveksling
1. Medlemsstaterne og Kommissionen udveksler oplysninger om de indvundne erfaringer med hensyn til forebyggelse af større uheld og begrænsning af deres følger. Disse oplysninger skal navnlig vedrøre den måde, hvorpå de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger fungerer.
2. Senest den 30. september 2019 og hvert fjerde år derefter aflægger medlemsstaterne rapport til Kommissionen om gennemførelsen af dette direktiv.
3. Medlemsstaterne indsender vedrørende de virksomheder, der er omfattet af dette direktiv, mindst følgende oplysninger til Kommissionen:
a)
driftslederens navn eller firmanavn samt fuldstændig adresse på den pågældende virksomhed
b)
virksomhedens aktivitet(er).
Kommissionen opretter og opdaterer løbende en database med de oplysninger, medlemsstaterne har indsendt. Adgang til databasen begrænses til personer, der er godkendt af Kommissionen eller medlemsstaternes kompetente myndigheder.
4. Kommissionen opretter en database og stiller den til rådighed for medlemsstaterne med bl.a. oplysninger om større uheld, der er indtruffet på medlemsstaternes område, med henblik på:
a)
hurtigt at videreformidle de oplysninger, den modtager fra medlemsstaterne i henhold til artikel 18, stk. 1 og 2, til alle kompetente myndigheder
b)
at udsende analyser af årsagerne til større uheld samt de indhøstede erfaringer herfra til kompetente myndigheder
c)
at udsende oplysninger til de kompetente myndigheder om forebyggende foranstaltninger
d)
at oplyse, hvilke organisationer der kan rådgive eller give relevante oplysninger om større uhelds opståen og om forebyggelse og begrænsning af følgerne af sådanne uheld.
5. Senest den 1. januar 2015 vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, som fastlægger de formater, der skal anvendes ved indsendelse af de i stk. 2 og 3 i denne artikel omhandlede oplysninger fra medlemsstaterne, og de databaser, der er nævnt i stk. 3 og 4. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 27, stk. 2.
6. Databasen i stk. 4 skal som minimum indeholde:
a)
de oplysninger, medlemsstaterne har fremsendt i henhold til artikel 18, stk. 1 og 2
b)
en analyse af årsagerne til uheldene
c)
de erfaringer, der er indhøstet i forbindelse med uheldene
d)
hvilke forebyggende foranstaltninger der er nødvendige for at undgå gentagelser.
7. Kommissionen gør den ikke-fortrolige del af oplysningerne offentligt tilgængelig.
Artikel 22
Adgang til oplysninger og fortrolighed
1. Medlemsstaterne sikrer af hensyn til åbenheden, at den kompetente myndighed er forpligtet til at stille oplysninger, som besiddes i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv, til rådighed for fysiske eller juridiske personer, der anmoder derom, i overensstemmelse med direktiv 2003/4/EF.
2. Udlevering af oplysninger, som kræves i henhold til dette direktiv, herunder i henhold til artikel 14, kan afvises eller begrænses af den kompetente myndighed, når betingelserne i artikel 4 i direktiv 2003/4/EF er opfyldt.
3. Den kompetente myndighed kan give afslag på fuldstændig udlevering af de i artikel 14, stk. 2, litra b) og c), omhandlede oplysninger, som denne kompetente myndighed besidder, jf. dog denne artikels stk. 2, hvis driftslederen har anmodet om, at visse oplysninger i sikkerhedsrapporten eller fortegnelsen over farlige stoffer ikke udleveres af de grunde, der er nævnt i artikel 4 i direktiv 2003/4/EF.
Den kompetente myndighed kan også af de samme grunde bestemme, at der ikke udleveres oplysninger om visse dele af rapporten eller fortegnelsen. I sådanne tilfælde skal driftslederen med denne myndigheds godkendelse sende en ændret rapport eller fortegnelse, som ikke indeholder disse dele, til den kompetente myndighed.
Artikel 23
Adgang til klage og domstolsprøvelse
Medlemsstaterne sikrer, at:
a)
enhver, der anmoder om adgang til oplysninger i henhold til artikel 14, stk. 2, litra b) eller c), eller artikel 22, stk. 1, i nærværende direktiv har mulighed for at få prøvet en offentlig myndigheds handlinger eller undladelser i forbindelse med en sådan anmodning i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 2003/4/EF
b)
medlemmerne af den berørte offentlighed inden for rammerne af deres relevante nationale lovgivning har adgang til klage og domstolsprøvelse, som fastsat i artikel 11 i direktiv 2011/92/EU, i sager omfattet af artikel 15, stk. 1, i nærværende direktiv.
Artikel 24
Vejledning
Kommissionen kan udarbejde en vejledning vedrørende sikkerhedsafstand og dominoeffekter.
Artikel 25
Ændring af bilag
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 26 med henblik på tilpasning af bilag II-VI til den tekniske udvikling. Tilpasninger af denne art må ikke føre til væsentlige ændringer i de krav, der stilles til medlemsstaterne og driftslederne i dette direktiv.
Artikel 26
Udøvelse af delegationen
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 25, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 13. august 2012. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest fire måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 25 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er trådt i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, underretter den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 25 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 27
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg, der nedsættes i overensstemmelse med til direktiv 96/82/EF. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 28
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter, hvilke sanktioner der skal gælde for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv. Sanktionerne bør være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den 1. juni 2015 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler omgående senere ændringer af dem.
Artikel 29
Rapportering og revision
1. På grundlag af de oplysninger, som medlemsstaterne indsender i henhold til artikel 18 og artikel 21, stk. 2, og de oplysninger, som findes i de i artikel 21, stk. 3 og 4, omhandlede databaser samt under hensyntagen til gennemførelsen af artikel 4, forelægger Kommissionen senest den 30. september 2020 og hvert fjerde år derefter Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om dette direktivs gennemførelse og effektive anvendelse, hvori skal indgå oplysninger om større uheld, der har fundet sted i Unionen, og om de mulige virkninger heraf for gennemførelsen af dette direktiv. I den første af disse rapporter medtager Kommissionen en vurdering af behovet for at ændre dette direktivs anvendelsesområde. Rapporterne kan, om nødvendigt, ledsages af et lovgivningsmæssigt forslag.
2. Kommissionen kan i forbindelse med relevant EU-lovgivning undersøge, om der er behov for at behandle spørgsmålet om driftslederens finansielle ansvar i tilfælde af større uheld, herunder forsikringsmæssige spørgsmål.
Artikel 30
Ændring af direktiv 96/82/EF
I bilag I, del 1, til direktiv 96/82/EF tilføjes under overskriften »Olieprodukter« følgende litra: »d) svær fuelolie«.
Artikel 31
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. maj 2015. De anvender bestemmelserne fra den 1. juni 2015.
Uanset første afsnit sætter medlemsstaterne de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktivs artikel 30 senest den 14. februar 2014. De anvender bestemmelserne fra den 15. februar 2014.
De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 32
Ophævelse
1. Direktiv 96/82/EF ophæves med virkning fra den 1. juni 2015.
2. Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag VII.
Artikel 33
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 34
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 4. juli 2012.
SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2012/18/EU
ze dne 4. července 2012
o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek a o změně a následném zrušení směrnice Rady 96/82/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek (3) stanoví pravidla pro prevenci závažných havárií, které mohou být důsledkem určitých průmyslových činností, a omezování jejich následků pro lidské zdraví a životní prostředí.
(2)
Závažné havárie mají často velmi vážné následky, což potvrzují například havárie v Sevesu, Bhópálu, Schweizerhalle, Enschede, Toulouse a Buncefieldu. Jejich dopad může navíc přesahovat hranice států. Z tohoto důvodu je potřeba zajistit, aby byla přijata vhodná bezpečnostní opatření, která zajistí vysokou úroveň ochrany občanů, komunit a životního prostředí v celé Unii. Je tedy nezbytné zajistit, aby současná vysoká úroveň ochrany byla zachována alespoň na stejné úrovni nebo byla zvýšena.
(3)
Směrnice 96/82/ES významně napomohla ke snížení pravděpodobnosti a následků takových havárií, a přispěla tak ke zvýšení úrovně ochrany v celé Unii. Přezkum uvedené směrnice potvrdil, že se počet závažných havárií nezměnil. Zatímco stávající ustanovení celkově odpovídají svému účelu, je potřeba provést některé změny s cílem dále zlepšit úroveň ochrany, zejména pokud jde o prevenci závažných havárií. Systém zavedený směrnicí 96/82/ES by však zároveň měl být přizpůsoben změnám v systému klasifikace látek a směsí Unie, na nějž uvedená směrnice odkazuje. Navíc je třeba vyjasnit a aktualizovat řadu dalších ustanovení.
(4)
Proto je vhodné směrnici 96/82/ES nahradit, aby se prostřednictvím zvýšení efektivity a účinnosti ustanovení a tam, kde je to možné, snížením zbytečné administrativní zátěže zefektivněním a zjednodušením právní úpravy zajistilo, že bude zachována a dále zlepšena dosavadní úroveň ochrany, za předpokladu, že není ohrožena bezpečnost a ochrana životního prostředí a lidského zdraví. Nová ustanovení by současně měla být jasná, soudržná a dobře srozumitelná, aby pomohla zlepšit provádění a prosazování, přičemž úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí zůstane přinejmenším stejná, nebo bude zvýšena. Komise by měla spolupracovat s členskými státy na praktickém provádění této směrnice. Uvedená spolupráce by měla mimo jiné řešit otázku vlastní klasifikace látek a směsí. Podle potřeby by do provádění této směrnice měly být zapojeny zúčastněné strany, jako například zástupci průmyslu, pracovníků a nevládních organizací podporujících ochranu lidského zdraví nebo životního prostředí.
(5)
Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přeshraničních účincích průmyslových havárií, která byla jménem Unie schválena rozhodnutím Rady 98/685/ES ze dne 23. března 1998 o uzavření Úmluvy o přeshraničních účincích průmyslových havárií (4), stanoví opatření týkající se prevence, připravenosti a odezvy na průmyslové havárie, které by mohly mít účinky přesahující hranice států, a upravuje mezinárodní spolupráci v této oblasti. Směrnice 96/82/ES tuto úmluvu provádí v právu Unie.
(6)
Závažné havárie mohou mít následky přesahující hranice států a ekologické a hospodářské náklady havárií nese nejen zasažený závod, nýbrž i dotčené členské státy. S cílem předcházet možným haváriím, snížit riziko jejich vzniku a zmírnit jejich případné dopady je proto nezbytné zavést a uplatňovat bezpečnostní opatření a opatření pro omezení rizik, a tím umožnit zajištění vysoké úrovně ochrany v celé Unii.
(7)
Uplatňováním této směrnice by neměly být dotčeny právní předpisy Unie týkající se zdraví a bezpečnosti při práci a pracovního prostředí, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (5).
(8)
Některé průmyslové činnosti by měly být vyňaty z oblasti působnosti této směrnice, pokud podléhají jiným právním předpisům na úrovni Unie nebo na úrovni členských států, které zajišťují rovnocennou úroveň bezpečnosti. Komise by měla i nadále přezkoumávat, zda neexistují závažné mezery v platném právním rámci, zejména pokud jde o nová a nově vznikající rizika z jiných činností, jakož i ze specifických nebezpečných látek, a měla by případně předložit legislativní návrh s cílem tyto mezery odstranit.
(9)
Příloha I směrnice 96/82/ES obsahuje seznam nebezpečných látek spadajících do oblasti její působnosti, mimo jiné odkazem na některá ustanovení směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (6) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (7). Směrnice 67/548/EHS a 1999/45/ES byly nahrazeny nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí (8), které v Unii provádí Globálně harmonizovaný systém klasifikace a označování chemických látek, jenž byl přijat na mezinárodní úrovni v rámci struktury Organizace spojených národů (OSN). Uvedené nařízení zavádí nové třídy a kategorie nebezpečnosti, které jen zčásti odpovídají těm, jež byly používány v uvedených zrušených směrnicích. Některé látky nebo směsi by však v tomto systému klasifikovány nebyly vzhledem k neexistenci kritérií v tomto rámci. Přílohu I směrnice 96/82/ES je proto třeba upravit tak, aby byla sladěna s uvedeným nařízením a aby byla současně zachována nebo dále zvýšena dosavadní úroveň ochrany stanovená uvedenou směrnicí.
(10)
Za účelem klasifikace upraveného bioplynu by měl být zohledněn vývoj norem podle Evropského výboru pro normalizaci (CEN).
(11)
Harmonizace s nařízením (ES) č. 1272/2008 a jeho následnými změnami by mohla mít nežádoucí dopad na klasifikaci látek a směsí. Na základě kritérií obsažených v této směrnici by Komise měla posoudit, zda existují nebezpečné látky, které bez ohledu na svou klasifikaci nebezpečnosti nepředstavují nebezpečí závažné havárie, a případně předložit legislativní návrh za účelem vynětí dotčených nebezpečných látek z oblasti působnosti této směrnice. Posouzení by mělo začít urychleně, zejména po změně klasifikace látky nebo směsi, aby se zabránilo zbytečné zátěži pro provozovatele a příslušné orgány v členských státech. Vynětí z oblasti působnosti této směrnice by neměly bránit žádnému členskému státu v zachovávání nebo zavádění přísnějších ochranných opatření.
(12)
Provozovatelé by měli mít obecnou povinnost přijmout všechna nezbytná opatření k prevenci závažných havárií a ke zmírnění a odstraňování jejich následků. Provozovatel závodů, ve kterých jsou přítomny nebezpečné látky ve vyšších než stanovených množstvích, by měl poskytnout příslušnému orgánu dostatek informací, které mu umožní určit závod, přítomné nebezpečné látky a možná nebezpečí. Provozovatel by měl rovněž vypracovat, a pokud to vyžaduje vnitrostátní právo, zaslat příslušnému orgánu politiku prevence závažných havárií, v níž vymezí svůj celkový přístup a opatření ke zvládání nebezpečí závažných havárií, včetně vhodných systémů řízení bezpečnosti. Při určování a vyhodnocování nebezpečí závažných havárií by provozovatelé měli věnovat pozornost nebezpečným látkám, které mohou vzniknout při vážné havárii uvnitř závodu.
(13)
Na ekologické škody způsobené závažnou havárií se zpravidla vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (9).
(14)
Tam, kde rozmístění a blízkost závodů mohou zvyšovat pravděpodobnost závažných havárií nebo zhoršovat jejich následky, by měli provozovatelé v zájmu snížení rizika domino efektu spolupracovat na výměně vhodných informací a informování veřejnosti, včetně sousedních závodů, které by mohly být dotčeny.
(15)
K prokázání toho, že byly učiněny všechny nezbytné kroky v oblasti prevence závažných havárií, a k přípravě havarijních plánů a opatření reagujících na havárie by provozovatel závodů, ve kterých jsou přítomna značná množství nebezpečných látek, měl poskytnout příslušnému orgánu informace formou bezpečnostní zprávy. Tato zpráva by měla obsahovat podrobné údaje o závodě, o přítomných nebezpečných látkách, o zařízeních nebo skladovacích zařízeních, o možných závažných haváriích a analýze rizika, o opatřeních pro prevenci a zásah a o používaných řídicích systémech, s cílem předcházet riziku závažných havárií, snižovat je a umožnit přijetí nezbytných opatření k omezení jejich následků. Riziko závažné havárie by mohlo být zvýšeno v důsledku pravděpodobnosti přírodních katastrof spojených s umístěním závodu. To by mělo být při vypracovávání scénářů závažných havárií vzato v úvahu.
(16)
Za účelem přípravy na mimořádné události je v závodech, ve kterých jsou přítomna značná množství nebezpečných látek, nezbytné vypracovat vnitřní a vnější havarijní plány a zavést postupy, které zajistí v nutné míře vyzkoušení, nezbytné přezkoumávání těchto plánů a jejich provádění při závažné havárii nebo jejím možném vzniku. Vnitřní havarijní plán by se měl projednat s pracovníky závodu a k vnějšímu havarijnímu plánu by měla mít možnost vyjádřit své stanovisko dotčená veřejnost. Subdodávky mohou mít dopad na bezpečnost závodu. Členské státy by měly požádat provozovatele, aby tuto skutečnost vzali v úvahu při vypracovávání politiky prevence závažných havárií, bezpečnostní zprávy nebo vnitřního havarijního plánu.
(17)
Při posuzování výběru náležitých provozních metod, včetně metod pro monitorování a kontrolu, by provozovatelé měli vzít v úvahu dostupné informace o osvědčených postupech.
(18)
Za účelem větší ochrany obydlených oblastí, ploch sloužících veřejnosti a životního prostředí, včetně přírodních oblastí zvláštního významu nebo zvláště citlivých oblastí, je nezbytné, aby územní plánování nebo jiné odpovídající politiky uplatňované v členských státech zajistily odpovídající vzdálenosti mezi těmito oblastmi a závody, které představují zmíněná nebezpečí, a pokud jde o stávající závody, podle potřeby provedly doplňková technická opatření za účelem toho, aby rizika pro osoby nebo životní prostředí zůstala na přijatelné úrovni. Při přijímání rozhodnutí by se měl brát v úvahu dostatek informací o rizicích a rady odborníků ohledně těchto rizik. Je-li to možné, měly by být postupy a opatření za účelem snížení administrativní zátěže zejména pro malé a střední podniky sloučeny s postupy a opatřeními vyžadovanými podle jiných příslušných právních předpisů Unie.
(19)
Za účelem podpory přístupu k informacím o životním prostředí podle Úmluvy Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (dále jen „Aarhuská úmluva“), která byla schválena jménem Unie rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (10), by měla být zlepšena úroveň a kvalita informování veřejnosti. Zejména osoby, kterých by se závažné havárie mohly týkat, by měly mít k dispozici dostatek informací, aby mohly v případě havárie správně postupovat. Členské státy by měly zpřístupnit informace o tom, kde lze najít informace o právech osob postižených závažnou havárií. Informace poskytované veřejnosti by měly být formulovány jasně a srozumitelně. Vedle aktivního poskytování informací, aniž by o to veřejnost musela žádat a aniž by byly dotčeny jiné formy rozšiřování informací, by tyto informace měly být trvale k dispozici v elektronické podobě a měly by být průběžně aktualizovány. Současně by měla existovat vhodná ochrana důvěrnosti řešící mimo jiné bezpečnostní obavy.
(20)
Způsob správy informací by měl být ve shodě s iniciativou Sdílený informační systém o životním prostředí (SEIS), zavedenou sdělením Komise ze dne 1. února 2008 nazvaným „Směrem ke sdílenému informačnímu systému o životním prostředí (Shared Environmental Information System - SEIS)“. Měl by být také v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) (11) a prováděcími pravidly k ní, jejichž cílem je umožnit sdílení prostorových informací o životním prostředí mezi organizacemi z veřejného sektoru a usnadnění přístupu veřejnosti k prostorovým informacím v celé Unii. Informace by také měly být uchovávány ve veřejně přístupné databázi na úrovni Unie, která také usnadní sledování a podávání zpráv o provádění.
(21)
V souladu s Aarhuskou úmluvou je účinná účast dotčené veřejnosti na přijímání rozhodnutí nezbytná k tomu, aby se dotčená veřejnost mohla vyjádřit a činitelé s rozhodovací pravomocí mohli přihlédnout ke stanoviskům a obavám, které mohou být pro tato rozhodnutí podstatné, čímž se zvyšuje zodpovědnost a transparentnost rozhodovacího procesu a přispívá se k uvědomělému vztahu veřejnosti k otázkám životního prostředí a k veřejné podpoře učiněných rozhodnutí.
(22)
V případě, že dojde k závažné havárii, měl by provozovatel okamžitě uvědomit příslušný orgán a sdělit mu nezbytné informace, které mu umožní posoudit dopad uvedené havárie na lidské zdraví a životní prostředí, aby mohla být přijata vhodná opatření.
(23)
Místní orgány mají zájem na prevenci závažných havárií a zmírnění jejich následků a mohou hrát důležitou úlohu. Při provádění této směrnice by to měly členské státy vzít v úvahu.
(24)
K usnadnění výměny informací a prevence obdobných havárií v budoucnosti by měly členské státy předávat Komisi informace týkající se závažných havárií, ke kterým dochází na jejich území, aby mohla Komise analyzovat s tím spojená nebezpečí a provozovat systém šíření informací, které se týkají zejména závažných havárií a poučení z nich plynoucích. Tato výměna informací by měla rovněž zahrnovat „případy, kdy téměř došlo k havárii,“ které členské státy považují za zvlášť technicky zajímavé pro prevenci závažných havárií a omezování jejich následků. Členské státy a Komise by měly usilovat o to, aby informace uložené v informačních systémech vytvořených za účelem výměny informací v případě závažných havárií byly úplné.
(25)
Členské státy by měly určit příslušné orgány, které budou odpovídat za to, že provozovatelé plní své povinnosti. Příslušné orgány by měly spolupracovat s Komisí při činnostech na podporu provádění, například vývoji vhodných pokynů a výměně osvědčených postupů. Aby se předešlo zbytečné administrativní zátěži, měly by být informační povinnosti ve vhodných případech sloučeny s jinými povinnostmi vyžadovanými podle jiných příslušných právních předpisů Unie.
(26)
Členské státy by měly zajistit, aby příslušné orgány v případě nedodržení této směrnice přijaly nezbytná opatření. Za účelem zajištění účinného provádění a prosazování by měl být zaveden systém kontrol, včetně programu pravidelných běžných kontrol a mimořádných kontrol. Kde je to možné, měly by být kontroly koordinovány s kontrolami prováděnými podle jiných právních předpisů Unie, případně včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění) (12). Členské státy by měly zajistit, aby byl k dispozici dostatečný personál s dovednostmi a kvalifikací potřebnými pro účinné provádění kontrol. Příslušné orgány by měly poskytnout vhodnou podporu s využitím nástrojů a mechanismů pro výměnu zkušeností a upevňování znalostí, a to i na úrovni Unie.
(27)
Za účelem zohlednění technického vývoje by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny příloh II až VI s cílem přizpůsobit je technickému pokroku. Je obzvlášť důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(28)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (13).
(29)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(30)
Jelikož cíle této směrnice, totiž vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(31)
V souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o vysvětlujících dokumentech (14) se členské státy zavázaly v odůvodněných případech přikládat k oznámení svých prováděcích opatření jeden či více dokumentů vysvětlujících vztah mezi prvky směrnice a odpovídajícími částmi vnitrostátních prováděcích nástrojů. Ve vztahu k této směrnici považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(32)
Směrnice 96/82/ES by proto měla být změněna a následně zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro prevenci závažných havárií, při kterých jsou přítomny nebezpečné látky, a omezení jejich následků pro lidské zdraví a životní prostředí, aby byla soudržným a účinným způsobem zajištěna vysoká úroveň ochrany v celé Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na závody definované v čl. 3 odst. 1.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
vojenské závody, zařízení nebo skladovací zařízení;
b)
nebezpečí vyvolaná ionizujícím zářením vycházejícím z látek;
c)
dopravu nebezpečných látek po silnici, železnici, vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo vzduchem a přímo související dočasné meziskladování, včetně nakládání a vykládání a dopravy do a z jiných dopravních prostředků v docích, vykládacích nábřežích nebo seřaďovacích nádražích, mimo závody, na které se vztahuje tato směrnice;
d)
dopravu nebezpečných látek v potrubích, včetně čerpacích stanic, mimo závody, na které se vztahuje tato směrnice;
e)
využití, totiž průzkum, těžbu a zpracování, nerostů v dolech a lomech, včetně pomocí vrtů;
f)
průzkum a využití nerostů včetně uhlovodíků na moři;
g)
skladování plynu v podzemních úložištích v pobřežních vodách, a to jak na místech určených ke skladování, tak na místech, kde se rovněž provádí průzkum a využití nerostů včetně uhlovodíků;
h)
skládky odpadu, včetně podzemního skladování odpadu.
Bez ohledu na písmena e) a h) prvního pododstavce spadají do oblasti působnosti této směrnice pevninské podzemní zásobníky plynu v přirozených vrstvách, vodonosných vrstvách, solných kavernách a opuštěných dolech a provozy chemického a tepelného zpracování a skladování související s tímto provozem, při nichž jsou přítomny nebezpečné látky, i provozovaná zařízení na odstraňování hlušiny včetně odkalovacích nádrží, které obsahují nebezpečné látky.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„závodem“ celá oblast řízená provozovatelem, kde jsou nebezpečné látky přítomny v jednom nebo více zařízeních, včetně společných nebo příbuzných infrastruktur nebo činností; závody jsou buď závody s podlimitním množstvím, nebo závody s nadlimitním množstvím;
2)
„závodem s podlimitním množstvím“ závod, kde jsou nebezpečné látky přítomny v množstvích, která jsou nejméně rovna množstvím uvedeným ve sloupci 2 části 1 nebo ve sloupci 2 části 2 přílohy I, ale která jsou nižší než množství uvedená ve sloupci 3 části 1 nebo ve sloupci 3 části 2 přílohy I, v příslušných případech za použití pravidla o sčítání stanoveného v poznámce 4 k příloze I;
3)
„závodem s nadlimitním množstvím“ závod, kde jsou nebezpečné látky přítomné v množstvích, která jsou nejméně rovna množstvím uvedeným ve sloupci 3 části 1 nebo ve sloupci 3 části 2 přílohy I, v příslušných případech za použití pravidla o sčítání stanoveného v poznámce 4 k příloze I;
4)
„sousedním závodem“ závod, který se nachází v takové blízkosti k jinému závodu, že se tím zvyšuje riziko nebo následky závažné havárie;
5)
„novým závodem“
a)
závod, který je uveden do provozu nebo vystavěn 1. června 2015 nebo později, nebo
b)
provozovna, která přejde do oblasti působnosti této směrnice, nebo závod s podlimitním množstvím, který se stane závodem s nadlimitním množstvím, nebo opačně, a to 1. června 2015 nebo později v důsledku úprav jeho zařízení nebo činností, z nichž vyplývá změna v jeho soupisu nebezpečných látek;
6)
„stávajícím závodem“ závod, který k 31. květnu 2015 spadá do oblasti působnosti směrnice 96/82/ES a od 1. června 2015 spadá do oblasti působnosti této směrnice beze změny jeho zařazení mezi závody s podlimitním množstvím či závody s nadlimitním množstvím;
7)
„jiným závodem“ provozovna, která přejde do oblasti působnosti této směrnice, nebo závod s podlimitním množstvím, který se stane závodem s nadlimitním množstvím nebo opačně, a to 1. června 2015 nebo později z jiných důvodů, než jsou důvody uvedené v bodě 5;
8)
„zařízením“ pozemní či podzemní technická jednotka uvnitř závodu, kde se nebezpečné látky vyrábějí, užívají, je s nimi manipulováno nebo jsou skladovány; tento pojem dále zahrnuje veškeré vybavení, struktury, potrubí, strojní zařízení, nástroje, soukromé železniční vlečky, doky, vykládací nábřeží sloužící zařízení, mola, sklady nebo podobné konstrukce, plující nebo jiné, nezbytné pro provoz daného zařízení;
9)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, která provozuje nebo řídí závod či zařízení, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, na kterou byla přenesena rozhodující hospodářská nebo rozhodovací moc nad technickým provozem závodu nebo zařízení;
10)
„nebezpečnou látkou“ látka nebo směs, na niž se vztahuje část 1 přílohy I nebo která je uvedena v části 2 přílohy I, včetně ve formě suroviny, produktu, vedlejšího produktu, rezidua nebo meziproduktu;
11)
„směsí“ směs nebo roztok složený ze dvou nebo více látek;
12)
„přítomností nebezpečných látek“ skutečná nebo očekávaná přítomnost nebezpečných látek v závodě nebo nebezpečných látek, u nichž lze důvodně předpokládat, že mohou vzniknout při ztrátě kontroly nad procesy včetně skladovacích činností ve kterémkoli zařízení v závodě, v množstvích, která jsou nejméně rovna kvalifikačním množstvím stanoveným v části 1 nebo 2 přílohy I;
13)
„závažnou havárií“ událost, jako je velká emise, požár nebo výbuch, vyplývající z neregulovaného vývoje v průběhu provozu jakéhokoli závodu, na který se vztahuje tato směrnice, jež vede k vážnému nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí, bezprostřednímu nebo zpožděnému, uvnitř závodu nebo mimo závod, a zahrnuje jednu nebo více nebezpečných látek;
14)
„nebezpečím“ inherentní vlastnosti nebezpečné látky nebo fyzické situace s možností vzniku poškození lidského zdraví nebo životního prostředí;
15)
„rizikem“ pravděpodobnost specifického účinku, ke kterému dojde během určené doby nebo za určených okolností;
16)
„skladováním“ přítomnost určitého množství nebezpečných látek pro účely skladování, uložení do bezpečného opatrování a nebo udržování v zásobě;
17)
„veřejností“ jedna nebo více fyzických nebo právnických osob a jejich sdružení, organizace nebo skupiny v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi;
18)
„dotčenou veřejností“ veřejnost, která je nebo může být dotčena rozhodnutím o jakékoli z otázek upravených v čl. 15 odst. 1 nebo která má na takovém rozhodnutí zájem; pro účely této definice se nevládní organizace prosazující ochranu životního prostředí a splňující platné požadavky podle vnitrostátního práva považují za organizace mající na rozhodnutí zájem;
19)
„kontrolou“ veškeré akce, včetně prohlídek na místě, kontrol vnitřních opatření, systémů a zpráv a dokumentace následného sledování a případného následného sledování, prováděné příslušným orgánem nebo jeho jménem s cílem ověřit a prosadit dodržování požadavků této směrnice závody.
Článek 4
Posouzení nebezpečí závažné havárie u určité nebezpečné látky
1. Komise tam, kde je to vhodné, a v každém případě na základě oznámení členského státu v souladu s odstavcem 2 posoudí, zda je v praxi nemožné, aby určitá nebezpečná látka, na níž se vztahuje část 1 přílohy I nebo která je uvedena v části 2 přílohy I, způsobila uvolnění hmoty nebo energie, jež by mohlo vytvořit závažnou havárii za běžných i mimořádných podmínek, které lze důvodně předvídat. Toto posouzení zohlední informace podle odstavce 3 a je založeno na jedné či více z těchto charakteristik:
a)
fyzická forma nebezpečné látky za běžných podmínek zpracování nebo manipulace nebo při neplánované ztrátě obalu;
b)
inherentní vlastnosti nebezpečné látky, zejména vlastnosti, které souvisí s rozptylovým chováním při scénáři závažné havárie, jako například molekulová hmotnost a tlak nasycené páry;
c)
maximální koncentrace látek v případě směsí.
Je-li to vhodné, měly by se pro účely prvního pododstavce také vzít v úvahu obal a druhové balení nebezpečné látky, zejména pokud se na ně vztahují zvláštní právní předpisy Unie.
2. Pokud se členský stát domnívá, že určitá nebezpečná látka nepředstavuje nebezpečí závažné havárie v souladu s odstavcem 1, oznámí tuto skutečnost Komisi, spolu s podpůrným zdůvodněním včetně informací podle odstavce 3.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 musí informace potřebné k posouzení vlastností způsobujících nebezpečnost pro zdraví, fyzikální nebezpečnost a nebezpečnost pro životní prostředí dotyčné nebezpečné látky nebo směsi obsahovat:
a)
komplexní seznam vlastností potřebných k posouzení potenciálu nebezpečné látky způsobit fyzické, zdravotní nebo environmentální poškození;
b)
fyzikální a chemické vlastnosti (například molekulová hmotnost, tlak nasycené páry, vlastní toxicita, bod varu, reaktivita, viskozita, rozpustnost a jiné relevantní vlastnosti);
c)
vlastnosti, které představují nebezpečnost pro zdraví a fyzikální nebezpečnost (například reaktivita, hořlavost, toxicita spolu s dalšími faktory, jako je způsob pronikání do těla, poměr zranění k úmrtnosti, dlouhodobé účinky a jiné relevantní vlastnosti);
d)
vlastnosti, které představují nebezpečnost pro životní prostředí (například ekotoxicita, perzistence, bioakumulace, potenciál pro dálkový přenos v životním prostředí a jiné relevantní vlastnosti);
e)
je-li k dispozici, klasifikaci látky nebo směsi podle klasifikace Unie;
f)
informace o specifických provozních podmínkách látky (například teplota, tlak a další relevantní podmínky), za kterých se nebezpečná látka skladuje, používá nebo může být přítomna v případě předvídatelného mimořádného provozního stavu nebo v případě havárie, například požáru.
4. Po posouzení podle odstavce 1 Komise, je-li to vhodné, předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na vynětí dotyčné nebezpečné látky z oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Obecné povinnosti provozovatele
1. Členské státy zajistí, aby byl provozovatel povinen přijmout všechna nezbytná opatření k prevenci závažných havárií a omezení jejich následků pro lidské zdraví a životní prostředí.
2. Členské státy zajistí, aby byl provozovatel povinen kdykoli prokázat příslušnému orgánu uvedenému v článku 6, zvláště pak pro účely kontrol uvedených v článku 20, že byla přijata všechna nezbytná opatření stanovená touto směrnicí.
Článek 6
Příslušný orgán
1. Aniž jsou dotčeny povinnosti provozovatele, členské státy zřídí nebo určí příslušný orgán nebo orgány pověřené plněním úkolů stanovených touto směrnicí (dále jen „příslušný orgán“) a popřípadě subjekty napomáhající příslušnému orgánu na technické úrovni. Členské státy, které zřídí nebo určí více příslušných orgánů, zajistí plnou koordinaci činností při plnění jejich povinností.
2. Příslušné orgány a Komise spolupracují při činnostech na podporu provádění této směrnice, případně i se zapojením zúčastněných stran.
3. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány akceptovaly pro účely této směrnice rovnocenné informace, které předkládají provozovatelé podle jiných příslušných právních předpisů Unie a které splňují některé z požadavků této směrnice. V takových případech příslušné orgány zajistí, aby byly dodrženy požadavky této směrnice.
Článek 7
Oznámení
1. Členské státy vyžadují od provozovatele, aby zaslal příslušnému orgánu oznámení obsahující tyto informace:
a)
jméno nebo obchodní firmu provozovatele a úplnou adresu dotčeného závodu;
b)
sídlo provozovatele s úplnou adresou;
c)
jméno a funkci osoby, která je pověřena řízením závodu, jestliže se liší od osoby uvedené v písmenu a);
d)
informace umožňující identifikaci nebezpečných látek a kategorie látek, které jsou nebo mohou být přítomny;
e)
množství a fyzikální formu dotčené nebezpečné látky nebo látek;
f)
činnost nebo navrhovanou činnost zařízení nebo skladovacího zařízení;
g)
informace o bezprostředním okolí závodu a faktorech, které mohou způsobit závažnou havárii nebo zhoršit její následky, včetně dostupných údajů o sousedních závodech, jiných provozech mimo oblast působnosti této směrnice, oblastech a rozvojových aktivitách, jež by mohly způsobit nebo zvýšit riziko závažné havárie a domino efektu nebo zhoršit jejich následky.
2. Oznámení nebo jeho aktualizované znění musí být zasláno příslušnému orgánu v těchto lhůtách:
a)
za nové závody v přiměřené době před začátkem stavby nebo provozu nebo před úpravami vedoucími ke změně soupisu nebezpečných látek;
b)
ve všech ostatních případech do jednoho roku ode dne, k němuž se na dotyčný závod začne vztahovat tato směrnice.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí, jestliže provozovatel již podal před 1. červnem 2015 příslušnému orgánu oznámení na základě požadavků vnitrostátních právních předpisů a jestliže informace obsažené v tomto oznámení splňují požadavky odstavce 1 a zůstávají beze změny.
4. Provozovatel musí předem uvědomit příslušný orgán v případě:
a)
každého podstatného zvýšení nebo snížení množství nebo podstatné změny povahy nebo fyzikální formy přítomné nebezpečné látky, jak je uvedeno v oznámení poskytnutém provozovatelem podle odstavce 1, nebo podstatné změny v procesech jejího použití;
b)
změny závodu nebo zařízení, která by mohla mít významné následky, pokud jde o nebezpečí závažné havárie;
c)
trvalého uzavření závodu nebo jeho vyřazení z provozu nebo
d)
změn v informacích uvedených v odst. 1 písm. a), b) nebo c).
Článek 8
Politika prevence závažných havárií
1. Členské státy od provozovatele vyžadují, aby vypracoval písemný dokument stanovící politiku prevence závažných havárií a aby zajistil její řádné provádění. Politika prevence závažných havárií musí zajišťovat vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí. Musí být úměrná nebezpečí závažné havárie. Musí obsahovat celkové cíle a zásady činnosti provozovatele, úlohu a odpovědnost vedení podniku a závazek trvalého zlepšování kontroly nebezpečí závažných havárií a zajišťování vysoké úrovně ochrany.
2. Politika prevence závažných havárií musí být vypracována, a vyžaduje-li to vnitrostátní právo, zaslána příslušnému orgánu v těchto lhůtách:
a)
za nové závody v přiměřené době před začátkem stavby nebo provozu nebo před úpravami vedoucími ke změně soupisu nebezpečných látek;
b)
ve všech ostatních případech do jednoho roku ode dne, k němuž se na dotyčný závod začne vztahovat tato směrnice.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí, jestliže provozovatel již politiku prevence závažných havárií vypracoval, a vyžaduje-li to vnitrostátní právo, zaslal ji před 1. červnem 2015 příslušnému orgánu a jestliže informace v ní obsažené splňují požadavky odstavce 1 a zůstávají beze změny.
4. Aniž je dotčen článek 11, provozovatel svou politiku prevence závažných havárií pravidelně, a nejméně každých pět let, přezkoumá a v případě potřeby ji aktualizuje. Vyžaduje-li to vnitrostátní právo, zašle aktualizovanou politiku prevence závažných havárií neprodleně příslušnému orgánu.
5. Politika prevence závažných havárií musí být prováděna pomocí vhodných prostředků a struktur a pomocí systému řízení bezpečnosti v souladu s přílohou III, který je úměrný nebezpečí závažné havárie a složitosti organizace nebo činností závodu. Pro závody s podlimitním množstvím může být povinnost provádět tuto politiku splněna pomocí jiných vhodných prostředků, struktur a systémů řízení bezpečnosti, které jsou úměrné nebezpečí závažné havárie, při zohlednění zásad stanovených v příloze III.
Článek 9
Domino efekt
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán s využitím informací, které získal od provozovatelů v souladu s články 7 a 10, nebo na základě žádosti o dodatečné informace od příslušného orgánu, nebo prostřednictvím kontrol podle článku 20, určil všechny závody s podlimitním či nadlimitním množstvím nebo skupiny závodů, u nichž mohou být riziko nebo následky závažné havárie zvýšeny v důsledku zeměpisné polohy a blízkosti takových závodů a jejich soupisů nebezpečných látek.
2. Má-li příslušný orgán dodatečné informace k informacím, které provozovatel poskytl podle čl. 7 odst. 1 písm. g), zpřístupní je tomuto provozovateli, je-li to potřebné pro použití tohoto článku.
3. Členské státy zajistí, aby si provozovatelé závodů určených podle odstavce 1:
a)
vyměňovali odpovídající informace, které jim umožní zohlednit povahu a rozsah celkového nebezpečí závažné havárie podle potřeby ve svých politikách prevence závažných havárií, v systémech řízení bezpečnosti, v bezpečnostních zprávách a vnitřních havarijních plánech, a aby
b)
spolupracovali na informování veřejnosti a sousedních provozů mimo oblast působnosti této směrnice a na poskytování informací orgánu odpovědnému za přípravu vnějších havarijních plánů.
Článek 10
Bezpečnostní zpráva
1. Členské státy vyžadují od provozovatele závodu s nadlimitním množstvím, aby vypracoval bezpečnostní zprávu pro účely:
a)
prokázání, že podle informací stanovených v příloze III byla zavedena politika prevence závažných havárií a systém řízení bezpečnosti pro její provádění;
b)
prokázání, že byla zjištěna nebezpečí závažné havárie a určeny možné scénáře závažných havárií a byla provedena nezbytná opatření k zabránění těmto haváriím a omezení jejich následků pro lidské zdraví a životní prostředí;
c)
prokázání, že při návrhu, stavbě, provozu a údržbě jakéhokoli zařízení, skladovacího zařízení, vybavení a infrastruktury spojené s jejich provozem, které představují nebezpečí závažné havárie uvnitř závodu, byly dodrženy přiměřená bezpečnost a spolehlivost;
d)
prokázání, že byly vypracovány vnitřní havarijní plány a poskytnuty informace umožňující vypracování vnějšího havarijního plánu;
e)
zajištění dostatečného informování příslušného orgánu pro přijetí rozhodnutí o umístění nových činností nebo rozvojových aktivit v okolí stávajících závodů.
2. Bezpečnostní zpráva musí obsahovat alespoň údaje a informace uvedené v příloze II. Musí jmenovitě uvádět příslušné organizace, které se na vypracování zprávy podílely.
3. Bezpečnostní zpráva musí být zaslána příslušnému orgánu v těchto lhůtách:
a)
za nové závody v přiměřené době před začátkem stavby nebo provozu nebo před úpravami vedoucími ke změně soupisu nebezpečných látek;
b)
za stávající závody s nadlimitním množstvím do 1. června 2016;
c)
za jiné závody do dvou let ode dne, k němuž se na dotyčný závod začne vztahovat tato směrnice.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se nepoužijí, jestliže provozovatel již bezpečnostní zprávu zaslal na základě požadavků vnitrostátního práva před 1. červnem 2015 příslušnému orgánu a informace v ní obsažené splňují požadavky odstavců 1 a 2 a zůstávají beze změny. S cílem dodržet odstavce 1 a 2 provozovatel předloží všechny změněné části bezpečnostní zprávy ve formě schválené příslušným orgánem ve lhůtách stanovených v odstavci 3.
5. Aniž je dotčen článek 11, provozovatel svou bezpečnostní zprávu pravidelně, a nejméně každých pět let, přezkoumá a v případě potřeby ji aktualizuje.
Provozovatel rovněž bezpečnostní zprávu přezkoumá a v případě potřeby aktualizuje po závažné havárii ve svém závodě a kdykoli z vlastního podnětu nebo na žádost příslušného orgánu v případech, kdy je to odůvodněno novými skutečnostmi nebo novými technickými poznatky týkajícími se otázek bezpečnosti, například vyplývajícími z analýzy havárií, nebo pokud je to možné, „případů, kdy téměř došlo k havárii,“ a vývoje poznatků, které se týkají hodnocení nebezpečí.
Aktualizovaná bezpečnostní zpráva nebo její aktualizované části musí být neprodleně zaslány příslušnému orgánu.
6. Než provozovatel zahájí stavbu nebo provoz nebo v případech uvedených v odst. 3 písm. b) a c) a v odstavci 5 tohoto článku, příslušný orgán v přiměřené době od obdržení zprávy sdělí provozovateli závěr svého prošetření bezpečnostní zprávy a tam, kde je to vhodné, v souladu s článkem 19 zakáže uvedení dotyčného závodu do provozu nebo jeho další provozování.
Článek 11
Změna zařízení, závodu nebo skladovacího zařízení
Při změně zařízení, závodu, skladovacího zařízení nebo procesu anebo povahy, fyzikální formy nebo množství nebezpečných látek, které by mohly významně ovlivnit nebezpečí závažné havárie nebo které by mohly způsobit přeměnu závodu s podlimitním množstvím na závod s nadlimitním množstvím či opačně, členské státy zajistí, aby provozovatel přezkoumal, a je-li to nezbytné, aktualizoval oznámení, politiku prevence závažných havárií, systém řízení bezpečnosti a bezpečnostní zprávu a před provedením této změny uvědomil příslušný orgán o podrobnostech těchto aktualizací.
Článek 12
Havarijní plány
1. Členské státy zajistí, aby pro všechny závody s nadlimitním množstvím:
a)
vypracoval provozovatel vnitřní havarijní plán s opatřeními, která mají být přijata uvnitř závodu;
b)
poskytl provozovatel příslušnému orgánu nezbytné informace, aby mu umožnil vypracovat vnější havarijní plány;
c)
vypracovaly orgány určené pro tento účel členským státem vnější havarijní plán opatření, která mají být provedena mimo závod, a to do dvou let od obdržení nezbytných informací od provozovatele podle písmene b).
2. Provozovatelé splní povinnosti stanovené v odst. 1 písm. a) a b) v těchto lhůtách:
a)
za nové závody v přiměřené době před začátkem provozu nebo před úpravami vedoucími ke změně soupisu nebezpečných látek;
b)
za stávající závody s nadlimitním množstvím do 1. června 2016, pokud vnitřní havarijní plán vypracovaný dříve na základě požadavků vnitrostátního práva, informace obsažené v tomto plánu a informace uvedené v odst. 1 písm. b) tohoto článku nesplňují požadavky tohoto článku a nezůstávají beze změny;
c)
za jiné závody do dvou let ode dne, k němuž se na dotyčný závod začne vztahovat tato směrnice.
3. Havarijní plány musí být vypracovány s cílem
a)
omezit rozsah nehod a zvládat je tak, aby se minimalizoval účinek a omezila škoda na lidském zdraví, životním prostředí a majetku;
b)
provádět nezbytná opatření k ochraně lidského zdraví a životního prostředí před účinky závažných havárií;
c)
sdělovat nezbytné informace veřejnosti a službám nebo orgánům oblasti, kterých se to týká;
d)
zajistit obnovu a vyčištění životního prostředí po závažné havárii.
Havarijní plány musí obsahovat informace stanovené v příloze IV.
4. Členské státy zajistí, aby vnitřní havarijní plány stanovené touto směrnicí byly vypracovány po projednání s pracovníky uvnitř závodu, včetně dlouhodobého subdodavatelského personálu.
5. Členské státy zajistí, aby se dotčená veřejnost měla možnost vyjádřit k vnějším havarijním plánům při jejich přípravě nebo k jejich podstatné změně.
6. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a určené orgány ve vhodných odstupech ne delších než tři roky přezkoumávali, zkoušeli, a je-li to nezbytné, aktualizovali vnitřní a vnější havarijní plány. Přezkoumání bere v úvahu změny, ke kterým došlo v dotyčných závodech nebo pohotovostních službách, nové technické poznatky a poznatky týkající se reakce na závažné havárie.
Pokud jde o vnější havarijní plány, berou členské státy zřetel na potřebu usnadnit větší spolupráci při pomocných akcích civilní ochrany v případě závažných havárií.
7. Členské státy zajistí, aby provozovatel a popřípadě příslušný orgán určený pro tento účel neprodleně použili havarijní plány, když dojde k závažné havárii nebo k nekontrolované události, u které by se podle její povahy mohlo důvodně očekávat, že k závažné havárii povede.
8. Příslušný orgán může na základě informací obsažených v bezpečnostní zprávě rozhodnout, s uvedením důvodů svého rozhodnutí, že se požadavek na vypracování vnějšího havarijního plánu podle odstavce 1 nepoužije.
Článek 13
Územní plánování
1. Členské státy zajistí, aby se v jejich politikách územního plánování nebo jiných souvisejících politikách braly v úvahu cíle prevence závažných havárií a omezení následků takových havárií pro lidské zdraví a životní prostředí. Tyto cíle sledují prostřednictvím kontrol:
a)
umístění nových závodů;
b)
změny závodů podle článku 11;
c)
nové rozvojové aktivity v okolí závodů, jako jsou dopravní cesty, místa sloužící veřejnosti a obytné oblasti, pokud umístění nebo výstavba mohou způsobit nebo zvýšit riziko závažné havárie nebo zhoršit její následky.
2. Členské státy zajistí, aby jejich politika územního plánování a jiné související politiky a postupy provádění těchto politik braly z dlouhodobého hlediska v úvahu:
a)
potřebu udržovat vhodné bezpečnostní vzdálenosti mezi závody, na které se vztahuje tato směrnice, a obytnými oblastmi, budovami a plochami sloužícími veřejnosti, rekreačními oblastmi, a pokud možno, důležitými dopravními cestami;
b)
potřebu chránit oblasti hodnotné z hlediska ochrany přírody, které se nacházejí v blízkosti závodů, případně prostřednictvím vhodných bezpečnostních vzdáleností nebo jiných příslušných opatření;
c)
v případě stávajících závodů potřebu dalších technických opatření podle článku 5 tak, aby se nezvyšovala rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
3. Členské státy zajistí, aby všechny příslušné orgány a plánovací orgány, které odpovídají za rozhodování v této oblasti, zavedly vhodné konzultační postupy pro usnadnění provádění politik podle odstavce 1. Postupy se stanoví tak, aby poskytovatelé poskytli dostatek informací o rizicích vyplývajících ze závodu a aby byly při přijímání rozhodnutí k dispozici technické informace o těchto rizicích buď pro konkrétní případ, nebo na základě obecných kritérií.
Členské státy zajistí, aby provozovatelé závodů s podlimitním množstvím poskytli na žádost příslušného orgánu dostatek informací o rizicích vyplývajících ze závodu, které jsou nezbytné pro účely územního plánování.
4. Požadavky odstavců 1, 2 a 3 tohoto článku se použijí, aniž jsou dotčeny směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (15), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (16) a jiné příslušné právní předpisy Unie. Členské státy mohou za účelem plnění požadavků tohoto článku a požadavků uvedených právních předpisů stanovit koordinované nebo společné postupy, mimo jiné proto, aby se předešlo zbytečným duplicitním posouzením nebo konzultacím.
Článek 14
Informování veřejnosti
1. Členské státy zajistí, aby veřejnost měla trvale přístup k informacím stanoveným v příloze V, a to včetně informací v elektronické podobě. Informace musí být podle potřeby aktualizovány, a to i v případě změn podle článku 11.
2. Pro všechny závody s nadlimitním množstvím členské státy dále zajistí, aby:
a)
všechny osoby, které mohou být postiženy závažnou havárií, pravidelně a v nejvhodnější možné formě dostávaly jasné a srozumitelné informace o bezpečnostních opatřeních a žádoucím chování v případě závažné havárie, aniž by o to musely žádat;
b)
s výhradou čl. 22 odst. 3 byla veřejnosti na vyžádání zpřístupněna bezpečnostní zpráva; v případech, kdy se použije čl. 22 odst. 3, musí být zpřístupněna upravená zpráva, například mající podobu všeobecně srozumitelného shrnutí, které obsahuje přinejmenším obecné informace o nebezpečích závažné havárie a možných účincích na lidské zdraví a životní prostředí v případě závažné havárie;
c)
s výhradou čl. 22 odst. 3 byl veřejnosti na vyžádání zpřístupněn soupis nebezpečných látek.
Informace, které mají být poskytnuty podle prvního pododstavce písm. a) tohoto odstavce, musí zahrnovat přinejmenším informace uvedené v příloze V. V případě závodů, na něž se vztahuje článek 9, musí být tyto informace obdobně poskytnuty všem budovám a plochám sloužícím veřejnosti, včetně škol a nemocnic, a sousedním závodům. Členské státy zajistí, aby informace byly poskytovány alespoň každých pět let a aby byly přezkoumávány a podle potřeby aktualizovány, a to i v případě změn podle článku 11.
3. Členské státy poskytují jiným členským státům, jež by mohly být dotčeny přeshraničními účinky závažné havárie v některém ze závodů s nadlimitním množstvím, dostatečné informace, aby dotčené členské státy mohly případně uplatnit veškerá související ustanovení článků 12 a 13 a tohoto článku.
4. Pokud dotyčný členský stát rozhodl, že závod v blízkosti území druhého členského státu nemůže způsobit nebezpečí závažné havárie za jeho hranicemi podle čl. 12 odst. 8, a proto se od něj nepožaduje, aby vypracovával vnější havarijní plán podle čl. 12 odst. 1, uvědomí o svém odůvodněném rozhodnutí druhý členský stát.
Článek 15
Projednání s veřejností a účast veřejnosti na rozhodování
1. Členské státy zajistí, aby se dotčená veřejnost měla možnost včas vyjádřit ke konkrétním jednotlivým projektům týkajícím se:
a)
plánování nových závodů uvedených v článku 13;
b)
významných změn závodů podle článku 11, vztahují-li se na změnu povinnosti stanovené v článku 13, pokud jde o územní plánování;
c)
nových rozvojových aktivit v okolí závodů, pokud umístění nebo výstavba mohou podle článku 13 zvýšit riziko závažné havárie nebo zhoršit její následky.
2. Pokud jde o konkrétní jednotlivé projekty uvedené v odstavci 1, musí být následující informace sděleny veřejnosti v počátečním stádiu rozhodovacího procesu nebo nejpozději, jakmile je možné tyto informace rozumně poskytnout, a to prostřednictvím veřejného oznámení nebo jinými vhodnými prostředky jako například elektronickými médii, jsou-li k dispozici:
a)
obsah konkrétního projektu;
b)
případně skutečnost, že projekt podléhá posouzení vnitrostátních nebo přeshraničních vlivů na životní prostředí nebo konzultacím mezi členskými státy podle čl. 14 odst. 3;
c)
údaje o příslušném orgánu odpovědném za vydání rozhodnutí, od kterého je možné obdržet příslušné informace a na který se lze obracet s připomínkami či dotazy, a údaje o lhůtách pro podávání připomínek či dotazů;
d)
povaha možných rozhodnutí nebo návrh rozhodnutí, je-li k dispozici;
e)
informace o tom, kdy, kde a jakým způsobem budou příslušné informace zpřístupněny;
f)
podrobné podmínky účasti veřejnosti a konzultací stanovené podle odstavce 7 tohoto článku.
3. Pokud jde o konkrétní jednotlivé projekty uvedené v odstavci 1, zajistí členské státy, aby dotčené veřejnosti byly v přiměřených lhůtách zpřístupněny tyto informace:
a)
v souladu s vnitrostátními právními předpisy hlavní zprávy a doporučení adresované příslušnému orgánu v době, kdy byla dotčená veřejnost informována podle odstavce 2;
b)
v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí (17) informace neuvedené v odstavci 2 tohoto článku, které jsou významné pro dané rozhodnutí a které se stanou dostupnými až po informování dotčené veřejnosti v souladu s uvedeným odstavcem.
4. Členské státy zajistí, aby dotčená veřejnost měla možnost vyjádřit příslušnému orgánu před přijetím rozhodnutí své připomínky a stanoviska ke konkrétnímu jednotlivému projektu, jak je uvedeno v odstavci 1, a aby byly výsledky konzultací konaných podle odstavce 1 při přijímání rozhodnutí řádně zohledněny.
5. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán při přijetí příslušných rozhodnutí zpřístupnil veřejnosti:
a)
obsah rozhodnutí a důvody, na nichž je založeno, včetně případných pozdějších aktualizací;
b)
výsledky konzultací konaných před přijetím rozhodnutí a vysvětlení, jakým způsobem byly tyto výsledky v daném rozhodnutí zohledněny.
6. Členské státy při vypracovávání obecných plánů či programů, které se týkají záležitostí uvedených v odst. 1 písm. a) nebo c), zajistí, aby veřejnost dostávala včasnou a účinnou možnost účasti na jejich přípravě a změně nebo přezkumu prostřednictvím postupů stanovených v čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (18).
Členské státy určí veřejnost, která má právo účasti pro účely tohoto odstavce, včetně příslušných nevládních organizací, které splňují všechny příslušné požadavky vnitrostátního práva, jako například organizace prosazující ochranu životního prostředí.
Tento odstavec se nevztahuje na plány a programy, u kterých se zapojení veřejnosti řídí směrnicí 2001/42/ES.
7. Podrobnou úpravu informování veřejnosti a projednávání s dotčenou veřejností stanoví členské státy.
Pro jednotlivé fáze se stanoví přiměřené lhůty tak, aby byl dostatek času na informování veřejnosti a aby dotčená veřejnost měla dostatek času na přípravu a účinnou účast na rozhodování ve věcech životního prostředí podle tohoto článku.
Článek 16
Informace, které musí provozovatel poskytnout, a opatření, která musí být přijata po závažné havárii
Členské státy zajistí, aby provozovatel, jakmile je to po závažné havárii možné, nejvhodnějšími prostředky:
a)
uvědomil příslušný orgán;
b)
sdělil příslušnému orgánu tyto informace, jakmile je má k dispozici:
i)
okolnosti havárie,
ii)
které nebezpečné látky byly přítomny,
iii)
dostupné údaje pro hodnocení účinků havárie na lidské zdraví, životní prostředí a majetek,
iv)
provedená havarijní opatření;
c)
uvědomil příslušný orgán o zamýšlených opatřeních:
i)
ke zmírnění střednědobých a dlouhodobých účinků havárie,
ii)
k zamezení opakování havárie;
d)
aktualizoval podané informace, jestliže další vyšetřování odhalí dodatečné skutečnosti, které mění danou informaci nebo učiněné závěry.
Článek 17
Opatření, která musí přijmout příslušný orgán po závažné havárii
Po závažné havárii členské státy pověří příslušný orgán, aby
a)
zajistil, že se přijmou všechna naléhavá, střednědobá a dlouhodobá opatření, která se mohou ukázat jako nezbytná;
b)
shromažďoval kontrolami, vyšetřováním nebo jinými vhodnými prostředky informace, které jsou nezbytné pro plnou analýzu technických, organizačních a řídících aspektů havárie;
c)
přijal vhodná ustanovení k zajištění toho, aby provozovatel činil všechna nezbytná nápravná opatření;
d)
vypracoval doporučení týkající se budoucích preventivních opatření a
e)
informoval osoby, kterých by se havárie mohla týkat, o vzniklé havárii a případně o opatřeních přijatých ke zmírnění jejích následků.
Článek 18
Informace, které musí členské státy poskytnout po závažné havárii
1. Členské státy musí za účelem prevence a zmírnění závažných havárií uvědomit Komisi o závažných haváriích splňujících kritéria přílohy VI, ke kterým došlo na jejich území. Musí Komisi poskytnout tyto údaje:
a)
členský stát, název a adresu orgánu, který odpovídá za zprávu;
b)
datum, dobu a místo havárie včetně plného jména provozovatele a adresy daného závodu;
c)
stručný popis okolností havárie, včetně přítomných nebezpečných látek a bezprostředních účinků na lidské zdraví a životní prostředí;
d)
stručný popis přijatých nouzových opatření a preventivních opatření nezbytných k tomu, aby se zamezilo opakování havárie;
e)
výsledky jejich analýzy a doporučení.
2. Informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku se poskytnou, jakmile je to možné, a nejpozději jeden rok po dni havárie prostřednictvím databáze uvedené v čl. 21 odst. 4. Mohou-li být podle odst. 1 písm. e) v této lhůtě pro zařazení do databáze poskytnuty pouze předběžné informace, musí být tyto informace aktualizovány, jakmile budou k dispozici výsledky další analýzy a doporučení.
Sdělení informací uvedených v odst. 1 písm. e) členskými státy může být odloženo do skončení soudního řízení, pokud by sdělení mohlo uvedené řízení ovlivnit.
3. Pro účely podávání informací členskými státy podle odstavce 1 tohoto článku se vypracuje formulář zpráv ve formě prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
4. Členské státy oznámí Komisi jméno a adresu každého subjektu, který může mít důležité informace o závažných haváriích a může poradit příslušným orgánům členských států, které musí v případě havárie zasahovat.
Článek 19
Zákaz provozu
1. Členské státy zakáží provoz nebo uvádění do provozu každého závodu, zařízení nebo skladu nebo jejich části, jestliže opatření přijatá provozovatelem za účelem prevence a zmírnění závažných havárií mají vážné nedostatky. K tomuto účelu členské státy mimo jiné zohlední vážná selhání při přijímání nezbytných opatření určených v kontrolní zprávě.
Členské státy mohou zakázat provoz nebo uvádění do provozu každého závodu, zařízení nebo skladovacího zařízení nebo jejich části, jestliže provozovatel nepředloží ve stanovené lhůtě oznámení, zprávy nebo jiné informace požadované touto směrnicí.
2. Členské státy zajistí, aby se provozovatelé mohli proti zákazu provozu vydanému příslušným orgánem podle odstavce 1 odvolat k vhodnému subjektu určenému vnitrostátním právem a postupy.
Článek 20
Kontroly
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány zavedly systém kontrol.
2. Kontroly musí být vhodné pro typ dotyčného závodu. Nesmějí záviset na obdržení bezpečnostní zprávy nebo jakékoli jiné předložené zprávy. Musí být dostatečné pro plánovité a systematické vyšetření technických, organizačních a řídících systémů používaných v závodě, aby zejména:
a)
provozovatel mohl prokázat, že přijal vhodná opatření v souvislosti s různými činnostmi závodu, aby zabránil závažným haváriím;
b)
provozovatel mohl prokázat, že zajistil vhodné prostředky pro omezení následků závažných havárií na pracovišti i mimo pracoviště;
c)
údaje a informace obsažené v bezpečnostní zprávě a ve všech ostatních předložených zprávách spolehlivě odrážely podmínky v závodě;
d)
informace podle článku 14 byly poskytnuty veřejnosti.
3. Členské státy zajistí, aby se na všechna zařízení vztahoval plán kontrol na celostátní, regionální nebo místní úrovni a aby byl tento plán pravidelně přezkoumáván a podle potřeby aktualizován.
Každý plán kontrol musí obsahovat:
a)
obecné posouzení důležitých bezpečnostních otázek;
b)
zeměpisnou oblast, na kterou se vztahuje;
c)
seznam závodů, na něž se vztahuje;
d)
seznam skupin závodů s možným domino efektem podle článku 9;
e)
seznam závodů, kde by mohla konkrétní vnější rizika nebo zdroje nebezpečí zvýšit riziko závažné havárie nebo zhoršit její následky;
f)
postupy běžných kontrol, včetně programů takových kontrol podle odstavce 4;
g)
postupy pro mimořádné kontroly podle odstavce 6;
h)
ustanovení o spolupráci mezi různými kontrolními orgány.
4. Příslušný orgán na základě plánů kontrol podle odstavce 3 pravidelně vypracovává programy běžných kontrol pro všechny závody, včetně četnosti prohlídek na místě pro různé druhy závodů.
Pokud příslušný orgán nevypracoval plán kontrol na základě systematického hodnocení nebezpečí závažné havárie dotyčných závodů, nesmějí být odstupy mezi dvěma po sobě následujícími prohlídkami na místě delší než jeden rok pro závody s nadlimitním množstvím a tři roky pro závody s podlimitním množstvím.
5. Při systematickém posuzování nebezpečí dotyčných závodů se vychází alespoň z těchto kritérií:
a)
možné dopady dotyčných závodů na lidské zdraví a životní prostředí;
b)
dodržování požadavků této směrnice v minulosti.
Je-li to vhodné, zohlední se rovněž příslušná zjištění z kontrol provedených na základě jiných právních předpisů Unie.
6. Mimořádné kontroly se provádějí s cílem prošetřit co nejdříve závažné stížnosti, vážné havárie a případy, kdy k nim téměř došlo, nehody a případy nedodržení této směrnice.
7. Příslušný orgán sdělí do čtyř měsíců po každé kontrole její výsledky a všechna určená nezbytná opatření provozovateli. Příslušný orgán zajistí, aby provozovatel přijal všechna tato nezbytná opatření v přiměřené lhůtě od obdržení sdělení.
8. Je-li při kontrole zjištěno závažné nedodržení této směrnice, provede se do šesti měsíců další kontrola.
9. Kontroly musí být, pokud možno, koordinovány s kontrolami podle jiných právních předpisů Unie a ve vhodných případech s nimi spojovány.
10. Členské státy podněcují příslušné orgány, aby poskytly mechanismy a nástroje pro výměnu zkušeností a upevňování poznatků a případně se účastnily takových mechanismů na úrovni Unie.
11. Členské státy zajistí, aby provozovatelé poskytli příslušným orgánům veškerou součinnost nezbytnou k tomu, aby tyto orgány mohly provést kontroly a shromáždit veškeré informace, které potřebují k plnění svých povinností pro účely této směrnice, zejména pro to, aby mohly plně vyhodnotit možnost závažné havárie, určit rozsah případného zvýšení pravděpodobnosti nebo zhoršení následků závažných havárií a vypracovat vnější havarijní plán a aby mohl vzít v úvahu látky, které v důsledku své fyzikální formy, konkrétních podmínek nebo umístění mohou vyžadovat zvláštní pozornost.
Článek 21
Informační systém a výměna informací
1. Členské státy a Komise si vyměňují informace o získaných zkušenostech v oblasti prevence závažných havárií a omezování jejich následků. Tyto informace se týkají zejména fungování opatření stanovených touto směrnicí.
2. Do 30. září 2019 a poté každé čtyři roky předloží členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice.
3. Členské státy poskytnou Komisi alespoň tyto informace o závodech, na které se vztahuje tato směrnice:
a)
jméno nebo obchodní firmu provozovatele a úplnou adresu dotčeného závodu;
b)
činnost nebo činnosti závodu.
Komise zřídí a průběžně aktualizuje databázi informací poskytovaných členskými státy. Přístup k databázi je omezen na osoby zmocněné Komisí nebo příslušnými orgány členských států.
4. Komise sestaví a zpřístupní členským státům databázi obsahující zejména údaje o závažných haváriích, ke kterým došlo na území členských států, pro účely:
a)
rychlého šíření informací poskytnutých členskými státy v souladu s čl. 18 odst. 1 a 2 mezi všechny příslušné orgány;
b)
informování příslušných orgánů o rozborech příčin závažných havárií a o poučeních, která z nich plynou;
c)
poskytnutí informací o preventivních opatřeních příslušným orgánům;
d)
poskytnutí informací o organizacích, které mohou poradit nebo poskytnout důležité informace o výskytu, prevenci a zmírňování závažných havárií.
5. Komise přijme do 1. ledna 2015 prováděcí akty s cílem vytvořit formáty pro sdělování informací uvedených v odstavcích 2 a 3 tohoto článku od členských států a zřídit příslušné databáze Unie uvedené v odstavcích 3 a 4. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
6. Databáze uvedené v odstavci 4 obsahují alespoň:
a)
informace poskytované členskými státy v souladu s čl. 18 odst. 1 a 2;
b)
rozbor příčin havárie;
c)
poučení z havárií;
d)
preventivní opatření nezbytná k tomu, aby se zabránilo opakování havárie.
7. Komise zveřejní část údajů, která není důvěrná.
Článek 22
Přístup k informacím a důvěrnost
1. Členské státy zajistí v zájmu průhlednosti, aby příslušný orgán byl povinen zpřístupnit jakékoli informace, které má na základě této směrnice, každé fyzické nebo právnické osobě, která o to požádá v souladu se směrnicí 2003/4/ES.
2. Zpřístupnění jakýchkoli informací požadovaných podle této směrnice, včetně podle článku 14, může příslušný orgán odmítnout nebo omezit, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 4 směrnice 2003/4/ES.
3. Příslušný orgán odmítne zpřístupnit úplné informace uvedené v čl. 14 odst. 2 písm. b) a c), které má, aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku, pokud provozovatel požádá o to, aby z důvodů stanovených v článku 4 směrnice 2003/4/ES nebyly určité části bezpečnostní zprávy nebo soupisů nebezpečných látek sdělovány.
Příslušný orgán může rovněž ze stejných důvodů rozhodnout, že nebudou sděleny některé části zprávy nebo soupisů. V těchto případech na základě povolení tohoto orgánu předloží provozovatel příslušnému orgánu změněnou zprávu nebo soupisy bez uvedených částí.
Článek 23
Přístup k právní ochraně
Členské státy zajistí, aby
a)
každý žadatel vyžadující informace podle čl. 14 odst. 2 písm. b) nebo c) nebo čl. 22 odst. 1 této směrnice měl možnost dosáhnout v souladu s článkem 6 směrnice 2003/4/ES přezkumu aktů nebo nečinnosti příslušného orgánu v souvislosti se svou žádostí;
b)
v souladu s jejich vnitrostátním právním řádem měli příslušníci dotčené veřejnosti možnost dosáhnout přezkumu podle článku 11 směrnice 2011/92/EU v případech, na které se vztahuje čl. 15 odst. 1 této směrnice.
Článek 24
Pokyny
Komise může vypracovat pokyny týkající se bezpečné vzdálenosti a domino efektu.
Článek 25
Změny příloh
Komisi je svěřena pravomoc přijímat postupem uvedeným v článku 26 akty v přenesené pravomoci za účelem přizpůsobení příloh II až VI technickému pokroku. Tato přizpůsobení nesmějí mít za následek podstatné změny povinností členských států a provozovatelů, které jsou stanoveny v této směrnici.
Článek 26
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 25 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 13. srpna 2012. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději čtyři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 25 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 25 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 27
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený směrnicí 96/82/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 28
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí takto stanovené sankce Komisi do 1. června 2015 a neprodleně jí oznámí veškeré následné změny těchto ustanovení.
Článek 29
Předkládání zpráv a přezkum
1. Na základě informací poskytnutých členskými státy v souladu s článkem 18 a čl. 21 odst. 2 a rovněž informací obsažených v databázích uvedených v čl. 21 odst. 3 a 4 a s ohledem na provedení článku 4 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě do 30. září 2020 a poté každé čtyři roky zprávu o provádění a účinnosti této směrnice, včetně informací o závažných haváriích, k nimž došlo v rámci Unie, a o jejich možném vlivu na provádění této směrnice. Do první z těchto zpráv Komise začlení posouzení nutnosti změnit oblast působnosti této směrnice. V případě potřeby ke kterékoli zprávě přiloží legislativní návrh.
2. V souvislosti s příslušnými právními předpisy Unie může Komise posoudit nutnost zabývat se otázkou finanční odpovědnosti provozovatele v souvislosti se závažnými haváriemi, včetně otázek týkajících se pojištění.
Článek 30
Změna směrnice 96/82/ES
V části 1 přílohy I směrnice 96/82/ES se v položce „Ropné produkty“ doplňuje nové písmeno, které zní: „d) těžké topné oleje“.
Článek 31
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. května 2015. Použijí tyto předpisy ode dne 1. června 2015.
Odchylně od prvního pododstavce uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 30 této směrnice do 14. února 2014. Použijí tyto předpisy ode dne 15. února 2014.
Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 32
Zrušení
1. Směrnice 96/82/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. června 2015.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VII.
Článek 33
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 34
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 4. července 2012.