NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 524/2013
ze dne 21. května 2013
o řešení spotřebitelských sporů on-line a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 169 odst. 1 a v čl. 169 odst. 2 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) se stanoví, že Unie přispívá k zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření přijatých podle článku 114 Smlouvy o fungování EU. Článek 38 Listiny základních práv Evropské unie stanoví, že v politikách Unie je zajištěna vysoká úroveň ochrany spotřebitele.
(2)
V souladu s čl. 26 odst. 2 Smlouvy o fungování EU zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží a služeb. Aby měli spotřebitelé důvěru v digitální dimenzi vnitřního trhu a aby využívali jeho výhod, je nezbytné, aby měli přístup k jednoduchým, efektivním, rychlým a levným způsobům řešení sporů vzniklých v souvislosti s prodejem zboží nebo poskytováním služeb on-line. To je důležité zejména v případech, kdy spotřebitelé nakupují v zahraničí.
(3)
Komise ve svém sdělení ze dne 13. dubna 2011 nazvaném „Akt o jednotném trhu - Dvanáct nástrojů k podnícení hospodářského růstu a posílení důvěry - ‚Společně pro nový růst‘ “považuje právní předpisy o alternativním řešení sporů, které zahrnují elektronické obchodování, za jeden z dvanácti nástrojů, které mohou podnítit hospodářský růst a posílit důvěru v jednotný trh.
(4)
Roztříštěnost vnitřního trhu brzdí úsilí o zvýšení konkurenceschopnosti a růstu. Kromě toho různá dostupnost a kvalita jednoduchých, efektivních, rychlých a levných prostředků řešení sporů vznikajících při prodeji zboží či poskytování služeb po celé Unii a různé povědomí o těchto prostředcích představují překážku pro vnitřní trh, která podkopává důvěru spotřebitelů a obchodníků v přeshraniční nakupování a prodej.
(5)
Evropská rada vyzvala ve svých závěrech ze zasedání konaných ve dnech 24. a 25. března 2011 a 23. října 2011 Evropský parlament a Radu, aby do konce roku 2012 přijaly první soubor prioritních opatření, která mají pro jednotný trh představovat nový impuls.
(6)
Vnitřní trh je pro spotřebitele každodenní realitou, když cestují, nakupují a provádějí platby. Spotřebitelé jsou na vnitřním trhu klíčovými hráči, a proto by měli stát v jeho středu. Digitální dimenze vnitřního trhu začíná mít pro spotřebitele i obchodníky zásadní význam. Spotřebitelé rostoucí měrou nakupují prostřednictvím internetu a stále vyšší počet obchodníků prodává on-line. Spotřebitelé a obchodníci by měli mít důvěru v provádění transakcí on-line, a proto je nezbytné odstranit stávající překážky a podpořit důvěru spotřebitelů. K dosažení tohoto cíle by značně přispělo, kdyby bylo k dispozici spolehlivé a efektivní řešení sporů on-line.
(7)
Přístup ke snadnému a levnému řešení sporů může posílit důvěru spotřebitelů a obchodníků v jednotný digitální trh. Spotřebitelé a obchodníci přesto stále čelí překážkám při hledání mimosoudního řešení, zejména v případě sporů vzniklých v souvislosti s přeshraničními transakcemi prováděnými on-line. Tyto spory tak v současnosti zůstávají často nevyřešené.
(8)
Řešení sporů on-line nabízí jednoduché, efektivní, rychlé a levné mimosoudní řešení sporů vzniklých v souvislosti s transakcemi prováděnými on-line. V současnosti však chybějí mechanismy, které by spotřebitelům a obchodníkům umožňovaly řešit tyto spory elektronickými prostředky; tato skutečnost je na úkor spotřebitelů, působí jako překážka především pro přeshraniční transakce prováděné on-line, vytváří nerovné podmínky pro obchodníky, a v jejím důsledku dochází k poškozování celkového rozvoje obchodování on-line.
(9)
Toto nařízení by se mělo vztahovat na mimosoudní řešení sporů zahájených spotřebiteli s bydlištěm v Unii a namířených proti obchodníkům usazeným v Unii, na které se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů) (3).
(10)
Aby bylo možné zajistit, že lze platformu pro řešení sporů on-line použít i pro postupy alternativního řešení sporů, které umožňují obchodníkům podávat stížnosti proti spotřebitelům, mělo by se toto nařízení vztahovat rovněž na mimosoudní řešení sporů zahájených obchodníky a namířených proti spotřebitelům, pokud subjekty alternativního řešení sporů uvedené na seznamu v souladu s čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU příslušné postupy alternativního řešení sporů nabízejí. Použití tohoto nařízení na takové spory by nemělo ukládat členským státům povinnost zajistit, aby subjekty alternativního řešení sporů takové postupy nabízely.
(11)
Ačkoli bude tato platforma pro řešení sporů on-line přínosem zejména pro spotřebitele a obchodníky provádějící přeshraniční transakce on-line, mělo by se toto nařízení vztahovat i na vnitrostátní transakce prováděné on-line, aby tak bylo možné v oblasti obchodování on-line vytvořit skutečně rovné podmínky.
(12)
Tímto nařízením by neměla být dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (4).
(13)
Definice „spotřebitele“ by měla zahrnovat fyzické osoby jednající mimo rámec své obchodní činnosti, podnikání, řemesla nebo povolání. Pokud je však smlouva uzavřena za účelem částečně spadajícím do rámce a částečně mimo rámec obchodní činnosti dané osoby (smlouvy mající dvojí účel) a obchodní účel této činnosti je natolik okrajový, že v celkovém kontextu dotčené transakce nepřevažuje, měla by být tato osoba považována rovněž za spotřebitele.
(14)
Definice „kupní smlouvy uzavírané on-line nebo smlouvy o poskytování služeb uzavírané on-line“ by měla zahrnovat kupní smlouvu nebo smlouvu o poskytování služeb, kdy obchodník nebo jeho prostředník nabídl zboží či služby prostřednictvím internetové stránky nebo jiného elektronického prostředku a spotřebitel si takové zboží nebo služby na této stránce nebo prostřednictvím jiného elektronického prostředku objednal. To by se mělo vztahovat i na případy, kdy se spotřebitel dostal na internetovou stránku anebo k jiné službě informační společnosti prostřednictvím mobilního elektronického zařízení, jímž je například mobilní telefon.
(15)
Toto nařízení by se nemělo vztahovat na spory mezi spotřebiteli a obchodníky, které vzniknou v souvislosti s kupními smlouvami nebo smlouvami o poskytování služeb uzavřenými off-line, ani na spory mezi obchodníky.
(16)
Toto nařízení je třeba chápat ve spojení se směrnicí 2013/11/EU, která vyžaduje, aby členské státy u všech sporů mezi spotřebiteli s bydlištěm v Unii a obchodníky usazenými v Unii, které vzniknou v souvislosti s prodejem zboží nebo poskytováním služeb, zajistily možnost předložení těchto sporů subjektu alternativního řešení sporů.
(17)
Ještě před tím, než spotřebitelé podají prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line svoji stížnost subjektu alternativního řešení sporů, by je měly členské státy podpořit, aby veškerými vhodnými prostředky kontaktovali obchodníky s cílem vyřešit spor smírně.
(18)
Cílem tohoto nařízení je vytvoření platformy pro řešení sporů on-line na úrovni Unie. Platforma pro řešení sporů on-line by měla mít podobu interaktivní internetové stránky nabízející jednotné místo, na které se mohou obrátit spotřebitelé a obchodníci usilující o mimosoudní vyřešení sporů, které vznikly v souvislosti s transakcemi prováděnými on-line. Platforma pro řešení sporů on-line by měla poskytovat obecné informace o mimosoudním řešení smluvních sporů mezi obchodníky a spotřebiteli, které vznikají v souvislosti s kupními smlouvami nebo smlouvami o poskytování služeb uzavíranými on-line. Měla by umožnit spotřebitelům a obchodníkům podat stížnost vyplněním elektronického formuláře pro podávání stížností dostupného ve všech úředních jazycích orgánů Unie a připojit příslušné dokumenty. Tyto stížnosti by měla postoupit subjektu alternativního řešení sporů příslušnému pro řešení daného sporu. Platforma pro řešení sporů on-line by měla bezplatně nabízet nástroj elektronické správy případů, jenž umožňuje subjektům alternativního řešení sporů vést postup řešení sporu se stranami prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line. Subjekty alternativního řešení sporů by neměly mít povinnost nástroj elektronické správy případů používat.
(19)
Komise by měla být odpovědná za vývoj, provoz a údržbu platformy pro řešení sporů on-line a poskytovat veškeré technické vybavení nezbytné pro fungování platformy. Platforma pro řešení sporů on-line by měla nabízet funkci elektronického překladu, která stranám sporu a subjektu alternativního řešení sporů umožní přístup k informacím, jež se prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line vyměňují a jsou nezbytné pro řešení sporu, a to případně i v přeložené podobě. Tato funkce by měla být schopna zpracovávat veškeré nezbytné překlady a případně by měla být doplněna službami překladatele. Komise by měla v rámci platformy pro řešení sporů on-line rovněž poskytovat stěžovatelům informace o možnosti požádat o pomoc kontaktní místa pro řešení sporů on-line.
(20)
Platforma pro řešení sporů on-line by měla zaručovat bezpečnou výměnu údajů se subjekty alternativního řešení sporů a respektovat základní zásady Evropského rámce interoperability přijatého podle rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2004/387/ES ze dne 21. dubna 2004 o interoperabilním poskytování celoevropských služeb elektronické správy (eGovernment) orgánům veřejné správy, podnikům a občanům (IDABC) (5).
(21)
Platforma pro řešení sporů on-line by měla být přístupná zejména prostřednictvím portálu „Vaše Evropa“ zřízeného v souladu s přílohou II rozhodnutí 2004/387/ES, který umožňuje přístup k celoevropským, mnohojazyčným informačním a interaktivním službám poskytovaným podnikům a občanům v Unii on-line. Platforma pro řešení sporů on-line by měla být na portálu „Vaše Evropa“ výrazně viditelná.
(22)
Platforma pro řešení sporů on-line na úrovni Unie by měla navazovat na stávající subjekty alternativního řešení sporů v členských státech a respektovat právní tradice členských států. Subjekty alternativního řešení sporů, které obdržely stížnost prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line, by proto měly používat vlastní procesní pravidla, včetně pravidel týkajících se nákladů. Cílem tohoto nařízení je však zavést pro uvedené postupy určitá společná pravidla, která zajistí jejich efektivitu. Mimo jiné by se mělo jednat o pravidla zajišťující, že takové řešení sporů nevyžaduje fyzickou přítomnost stran sporu či jejich zástupců před subjektem alternativního řešení sporů, ledaže tuto fyzickou přítomnost jeho procesní pravidla připouštějí a strany sporu s tím souhlasí.
(23)
Tím, že budou všechny subjekty alternativního řešení sporů uvedené na seznamu podle čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU registrovány v rámci platformy pro řešení sporů on-line, by mělo být umožněno plné pokrytí systémů mimosoudního řešení sporů on-line vznikajících v souvislosti s kupními smlouvami nebo smlouvami o poskytování služeb uzavíranými on-line.
(24)
Toto nařízení by nemělo bránit ve fungování žádného stávajícího subjektu řešení sporů, který působí on-line, ani mechanismu pro řešení sporů on-line v Unii. Nemělo by bránit subjektům ani mechanismům pro řešení sporů v tom, aby se zabývaly spory on-line, které jim byly předloženy přímo.
(25)
V každém členském státu by měla být určena kontaktní místa pro řešení sporů on-line s alespoň dvěma poradci pro řešení sporů on-line. Kontaktní místa pro řešení sporů on-line by měla podporovat strany sporu předloženého prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line, aniž by měla povinnost dokumenty týkající se daného sporu překládat. Členské státy by měly mít možnost převést odpovědnost za kontaktní místa pro řešení sporů on-line na svá centra zapojená do sítě evropských spotřebitelských center. Členské státy by měly tuto možnost využít k tomu, aby umožnily kontaktním místům pro řešení sporů on-line plně těžit ze zkušeností center působících v síti evropských spotřebitelských center v rámci pomoci při urovnávání sporů mezi spotřebiteli a obchodníky. Komise by měla zřídit síť kontaktních míst pro řešení sporů on-line s cílem usnadnit jejich spolupráci a činnost a ve spolupráci s členskými státy zajistit pro kontaktní místa pro řešení on-line sporů odpovídající odbornou přípravu.
(26)
Právo na účinné prostředky nápravy a spravedlivý proces jsou základní práva stanovená v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie. Řešení sporů on-line nemá za cíl a nemůže nahrazovat soudní řízení a ani by nemělo zbavovat spotřebitele nebo obchodníky jejich práva obrátit se při zjednávání nápravy na soudy. Toto nařízení by proto nemělo bránit stranám sporu ve výkonu jejich práva na přístup k soudnictví.
(27)
Zpracování informací podle tohoto nařízení by mělo podléhat přísným zárukám důvěrnosti a mělo by být v souladu s pravidly pro ochranu osobních údajů stanovenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7). Tato pravidla by se měla použít na zpracování osobních údajů prováděné podle tohoto nařízení různými aktéry platformy, ať již jednají samostatně, nebo společně s jinými aktéry platformy.
(28)
Subjekty údajů by měly být informovány o zpracování svých osobních údajů v rámci platformy pro řešení sporů on-line, s nímž by měly vyslovit svůj souhlas, a o svých právech souvisejících s uvedeným zpracováním, a sice prostřednictvím souhrnného oznámení o ochraně osobních údajů zveřejněného Komisí, v němž se jasným a srozumitelným jazykem objasní jednotlivé operace zpracování prováděné v rámci odpovědnosti různých aktérů platformy, v souladu s články 11 a 12 nařízení (ES) č. 45/2001 a s vnitrostátními právními předpisy přijatými v souladu s články 10 a 11 směrnice 95/46/ES.
(29)
Tímto nařízením by neměla být dotčena ustanovení o důvěrnosti ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se alternativních řešení sporů.
(30)
Aby se zajistilo široké povědomí spotřebitelů o existenci platformy pro řešení sporů on-line, měli by obchodníci usazení v Unii, kteří jsou stranami kupních smluv nebo smluv o poskytování služeb uzavíraných on-line, na svých internetových stránkách uvádět elektronický odkaz na tuto platformu. Obchodníci by měli rovněž sdělit svou e-mailovou adresu, která slouží jako první kontaktní místo pro spotřebitele. Značný podíl kupních smluv a smluv o poskytování zboží uzavíraných on-line se uzavírá přes internetová tržiště, která umožňují nebo usnadňují transakce mezi spotřebiteli a obchodníky prováděné on-line. Tato internetová tržiště jsou on-line platformy, které umožňují obchodníkům zpřístupnit své zboží nebo služby spotřebitelům. Tato internetová tržiště by proto měla mít stejnou povinnost uvádět elektronický odkaz na platformu pro řešení sporů on-line. Touto povinností by neměl být dotčen článek 13 směrnice 2013/11/EU týkající se informování spotřebitelů ze strany obchodníků o postupech alternativního řešení sporů, které se vztahují na uvedené obchodníky, a o tom, zda se k řešení sporů se spotřebiteli zavázali používat postupy alternativního řešení sporů či nikoli. Kromě toho by touto povinností neměly být dotčeny čl. 6 odst. 1 písm. t) a článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů (8). V čl. 6 odst. 1 písm. t) směrnice 2011/83/EU se stanoví, že v případě spotřebitelských smluv uzavřených na dálku nebo mimo obchodní prostory musí být spotřebitel před uzavřením smlouvy obchodníkem informován o možnosti využití mechanismu pro mimosoudní urovnání stížností a prostředky nápravy, který se na obchodníka vztahuje, a o způsobu přístupu k němu. Ze stejného důvodu týkajícího se povědomí spotřebitelů by měly členské státy podpořit sdružení spotřebitelů a sdružení obchodníků, aby uváděla elektronický odkaz na internetovou stránku platformy pro řešení sporů on-line.
(31)
Za účelem zajištění zohlednění kritérií, podle nichž subjekty alternativních řešení sporů vymezují rozsah své působnosti, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o specifikaci informací, které musí stěžovatel uvést v elektronickém formuláři pro podávání stížností, jenž je k dispozici v rámci platformy pro řešení sporů on-line. Je obzvláště důležité, aby Komise během přípravných prací vedla náležité konzultace, včetně konzultací na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předávány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(32)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o fungování platformy pro řešení sporů on-line, způsoby podávání stížností a spolupráce se sítí kontaktních míst pro řešení sporů on-line. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (9). Pro přijímání prováděcích aktů týkajících se elektronického formuláře pro podávání stížností by měl být použit poradní postup, jelikož se jedná o čistě technickou záležitost. Pro přijímání pravidel týkajících se způsobů spolupráce mezi poradci v rámci sítě kontaktních míst pro řešení sporů on-line by měl být použit přezkumný postup.
(33)
Při uplatňování tohoto nařízení by měla Komise případně konzultovat evropského inspektora ochrany údajů.
(34)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zřídit evropskou platformu pro řešení sporů on-line, která by se řídila společnými pravidly, nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni členských států, a proto jej z důvodu rozsahu a účinků tohoto nařízení lze lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(35)
Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie, a zejména články 7, 8, 38 a 47 uvedené Listiny.
(36)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 a přijal stanovisko dne 12. ledna 2012 (10),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Účelem tohoto nařízení je dosažením vysoké úrovně ochrany spotřebitele přispět k řádnému fungování vnitřního trhu, a zejména jeho digitální dimenze vytvořením evropské platformy pro řešení sporů on-line (dále jen „platformy pro řešení sporů on-line“) pro usnadnění nezávislého, nestranného, transparentního, účinného, rychlého a spravedlivého mimosoudního řešení sporů mezi spotřebiteli a obchodníky.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na mimosoudní řešení sporů týkajících se smluvních závazků, které vyplývají z kupních smluv nebo smluv o poskytování služeb uzavíraných on-line mezi spotřebitelem s bydlištěm v Unii a obchodníkem usazeným v Unii, prostřednictvím subjektu alternativního řešení sporů uvedeného na seznamu podle čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU a za využití platformy pro řešení sporů on-line.
2. Toto nařízení se vztahuje na mimosoudní řešení sporů uvedených v odstavci 1, které zahájil obchodník vůči spotřebiteli, pokud právní předpisy členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé bydliště, umožňují řešit takové spory prostřednictvím subjektu alternativního řešení sporů.
3. Členské státy informují Komisi, zda jejich právní předpisy umožňují či neumožňují řešit spory uvedené v odstavci 1 tohoto článku, které zahájil obchodník vůči spotřebiteli, prostřednictvím subjektu alternativního řešení sporů. Současně s oznámením seznamu uvedeného v čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU příslušné orgány informují Komisi o tom, které subjekty alternativního řešení sporů se takovými spory zabývají.
4. Uplatňování tohoto nařízení na spory uvedené v odstavci 1, které zahájil obchodník vůči spotřebiteli, neukládá členským státům povinnost zajistit, aby subjekty alternativního řešení sporů nabízely postupy pro mimosoudní řešení takových sporů.
Článek 3
Vztah k jiným právním aktům Unie
Tímto nařízením není dotčena směrnice 2008/52/ES.
Článek 4
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„spotřebitelem“ spotřebitel ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 2013/11/EU;
b)
„obchodníkem“ obchodník ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 2013/11/EU;
c)
„kupní smlouvou“ kupní smlouva ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 2013/11/EU;
d)
„smlouvou o poskytování služeb“ smlouva o poskytování služeb ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2013/11/EU;
e)
„kupní smlouvou uzavíranou on-line nebo smlouvou o poskytování služeb uzavíranou on-line“ kupní smlouva nebo smlouva o poskytování služeb, kdy obchodník nebo jeho prostředník nabídl zboží či služby prostřednictvím internetové stránky nebo jiného elektronického prostředku a spotřebitel si takové zboží nebo služby na této stránce nebo prostřednictvím jiného elektronického prostředku objednal;
f)
„internetovým tržištěm“ poskytovatel služeb ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (11) umožňující spotřebitelům a obchodníkům uzavírat kupní smlouvy nebo smlouvy o poskytování služeb uzavírané on-line, na jeho internetových stránkách;
g)
„elektronickým prostředkem“ prostředek používající elektronické zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a ukládání dat zaslaných, přenesených a obdržených jako celek po drátě, rádiem, optickými prostředky nebo jinými elektromagnetickými prostředky;
h)
„postupem alternativního řešení sporů“ postup mimosoudního řešení sporů podle článku 2 tohoto nařízení;
i)
„subjektem alternativního řešení sporů“ subjekt alternativního řešení sporů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. h) směrnice 2013/11/EU;
j)
„stěžovatelem“ spotřebitel nebo obchodník, který podal stížnost prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line;
k)
„odpůrcem“ spotřebitel nebo obchodník, proti němuž byla vznesena stížnost prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line;
l)
„příslušným orgánem“ veřejný orgán ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. i) směrnice 2013/11/EU;
m)
„osobními údaji“ se rozumějí veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné fyzické osobě (dále jen „subjekt údajů“). Identifikovatelnou osobou se rozumí osoba, kterou lze přímo či nepřímo identifikovat, zejména s odkazem na identifikační číslo nebo na jeden či více zvláštních prvků její fyzické, fyziologické, psychické, ekonomické, kulturní nebo sociální identity.
2. Místo usazení obchodníka a místo usazení subjektu alternativního řešení sporů se určí podle čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 2013/11/EU.
KAPITOLA II
PLATFORMA PRO ŘEŠENÍ SPORŮ ON-LINE
Článek 5
Zřízení platformy pro řešení sporů on-line
1. Komise vytvoří platformu pro řešení sporů on-line a je odpovědná za její provoz, včetně všech překladových funkcí nezbytných pro účely tohoto nařízení, za její údržbu, financování a ochranu údajů. Platforma pro řešení sporů on-line musí být dobře přístupná pro uživatele. Vytvoření, provoz a údržba platformy pro řešení sporů on-line zajistí, aby bylo respektováno soukromí uživatelů již od fáze návrhu („ochrana soukromí již od návrhu“) a aby byla platforma pro řešení sporů on-line pokud možno přístupná všem a použitelná pro všechny, včetně zranitelných uživatelů („design pro všechny“).
2. Platforma pro řešení sporů on-line je jednotným místem, na které se mohou obrátit spotřebitelé a obchodníci usilující o mimosoudní řešení sporů, na něž se vztahuje toto nařízení. Jedná se o interaktivní internetovou stránku, která umožňuje elektronický a bezplatný přístup ve všech úředních jazycích orgánů Unie.
3. Komise zpřístupní platformu pro řešení sporů on-line případně prostřednictvím svých internetových stránek poskytujících informace občanům a podnikům v Unii, a zejména prostřednictvím portálu „Vaše Evropa“ zřízeného v souladu s rozhodnutím 2004/387/ES.
4. Platforma pro řešení sporů on-line má tyto funkce:
a)
poskytuje elektronický formulář pro podávání stížností, který může vyplnit stěžovatel podle článku 8;
b)
informuje odpůrce o stížnosti;
c)
určuje subjekt či subjekty alternativního řešení sporů, jež jsou pro předmětný spor příslušné, a předává stížnost subjektu alternativního řešení sporů, na jehož využití se strany sporu dohodly, podle článku 9;
d)
bezplatně nabízí nástroj elektronické správy případů, který stranám sporu a subjektu alternativního řešení sporů umožňuje vést postup řešení sporu on-line prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line;
e)
poskytuje stranám sporu a subjektu alternativního řešení sporů překlad informací, jež jsou pro řešení sporu nezbytné a vyměňují se prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line;
f)
poskytuje elektronický formulář, pomocí něhož předávají subjekty alternativního řešení sporů informace uvedené v čl. 10 písm. c);
g)
poskytuje systém zpětné vazby, který stranám sporu umožní, aby vyjádřily své názory na fungování platformy pro řešení sporů on-line a subjektů alternativního řešení sporů, které se jejich sporem zabývaly;
h)
slouží ke zveřejnění těchto údajů:
i)
obecných informací o alternativním řešení sporů jakožto prostředku mimosoudního řešení sporů,
ii)
informací o subjektech alternativního řešení sporů uvedených na seznamu podle čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU, které jsou příslušné pro řešení sporů, na něž se vztahuje toto nařízení,
iii)
on-line pokynů, jak prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line podávat stížnosti,
iv)
informací, včetně kontaktních údajů, o kontaktních místech pro řešení sporů on-line určených členskými státy podle čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení,
v)
statistických údajů o výsledcích sporů, které byly předloženy subjektům alternativního řešení sporů prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line.
5. Komise zajistí, aby údaje uvedené v odst. 4 písm. h) byly přesné, aktuální a uvedené jasným, srozumitelným a snadno přístupným způsobem.
6. Subjekty alternativního řešení sporů uvedené v seznamu v souladu s čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU, které jsou příslušné pro řešení sporů, na něž se vztahuje toto nařízení, se elektronicky registrují v rámci platformy pro řešení sporů on-line.
7. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření týkající se způsobů provádění funkcí stanovených v odstavci 4 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 tohoto nařízení.
Článek 6
Test platformy pro řešení sporů on-line
1. Do 9. ledna 2015 provede Komise test technické funkčnosti a uživatelské přístupnosti platformy pro řešení sporů on-line a formuláře pro podávání stížností, a to i pokud jde o překlad. Test se provede a vyhodnotí ve spolupráci s odborníky na řešení sporů on-line pocházejícími z členských států a zástupců spotřebitelů i obchodníků. Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o výsledku testu a přijme vhodná opatření k odstranění případných problémů s cílem zajistit efektivní fungování platformy pro řešení sporů on-line.
2. Ve zprávě podle odstavce 1 tohoto článku Komise rovněž popíše technická a organizační opatření, která hodlá přijmout, aby zajistila, že platforma pro řešení sporů on-line splňuje požadavky na ochranu soukromí stanovené v nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 7
Síť kontaktních míst pro řešení sporů on-line
1. Každý členský stát určí jedno kontaktní místo pro řešení sporů on-line a sdělí Komisi jeho název a kontaktní údaje. Členské státy mohou odpovědnost za kontaktní místa pro řešení sporů on-line přenést na svá centra zapojená do sítě evropských spotřebitelských center, na sdružení spotřebitelů nebo na jakýkoli jiný subjekt. V každém kontaktním místě pro řešení sporů on-line musí působit alespoň dva poradci pro řešení sporů on-line.
2. Kontaktní místa pro řešení sporů on-line poskytují podporu při řešení sporů týkajících se stížností podaných prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line tím, že plní tyto funkce:
a)
na požádání usnadňují komunikaci mezi stranami sporu a příslušným subjektem alternativního řešení sporů, což může zahrnovat zejména:
i)
pomoc s podáváním stížnosti a případně s předkládáním související dokumentace,
ii)
poskytování obecných informací stranám sporu a subjektům alternativního řešení sporů, pokud jde o práva spotřebitelů ve věci kupních smluv či smluv o poskytování služeb, která se uplatňují v členském státě kontaktního místa pro řešení sporů on-line, v němž působí dotčení poradci pro řešení sporů on-line,
iii)
poskytování informací o fungování platformy pro řešení sporů on-line,
iv)
poskytování vysvětlení stranám sporu o procesních pravidlech uplatňovaných určenými subjekty alternativního řešení sporů,
v)
informování stěžovatele o dalších způsobech zjednání nápravy, pokud nemůže být spor vyřešen prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line;
b)
na základě praktických zkušeností získaných při výkonu své funkce předkládají Komisi a členským státům každé dva roky zprávu o činnosti.
3. Kontaktní místa pro řešení sporů on-line nemají povinnost vykovávat funkce uvedené v odstavci 2 v případě sporů, kdy mají strany sporu obvyklé bydliště v témže členském státu.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, mohou členské státy s ohledem na vnitrostátní situaci rozhodnout, že u sporů, v nichž mají strany sporu obvyklé bydliště v témže členském státu, vykonává kontaktní místo pro řešení sporů on-line jednu nebo více funkcí uvedených v odstavci 2.
5. Komise zřídí síť kontaktních míst pro řešení sporů on-line, která umožní spolupráci mezi kontaktními místy a přispěje k výkonu funkcí stanovených v odstavci 2.
6. Komise uspořádá alespoň dvakrát za rok setkání členů sítě kontaktních míst pro řešení sporů on-line, aby umožnila výměnu osvědčených postupů a diskusi o problémech, se kterými se setkala v souvislosti s fungováním platformy pro řešení sporů on-line.
7. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů pravidla týkající se způsobů spolupráce mezi kontaktními místy pro řešení sporů on-line. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3.
Článek 8
Podání stížnosti
1. Za účelem podání stížnosti platformě pro řešení sporů on-line vyplní stěžovatel elektronický formulář pro podávání stížností. Formulář pro podávání stížností je uživatelsky přístupný a v platformě pro řešení sporů on-line snadno dostupný.
2. Informace, které má stěžovatel předkládat, musí být dostatečné k tomu, aby bylo možné určit příslušný subjekt alternativního řešení sporů. Tyto informace jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení. Stěžovatel může připojit dokumenty na podporu své stížnosti.
3. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 17 tohoto nařízení za účelem úpravy informací uvedených v příloze tohoto nařízení, s přihlédnutím ke kritériím, podle nichž subjekty alternativního řešení sporů, které byly oznámeny Komisi podle čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/11/EU a které se zabývají spory, na něž se vztahuje toto nařízení, vymezují svou oblast působnosti.
4. Komise stanoví prostřednictvím prováděcích aktů podrobnosti týkající se elektronického formuláře pro podávání stížností. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 16 odst. 2.
5. Prostřednictvím elektronického formuláře pro podávání stížností a připojených dokumentů lze zpracovávat pouze údaje, které jsou přesné, podstatné a nezbytné pro účely, pro něž jsou shromažďovány.
Článek 9
Zpracování a postoupení stížnosti
1. Stížnost podaná platformě pro řešení sporů on-line se zpracuje, pokud jsou vyplněny všechny nezbytné části elektronického formuláře pro podávání stížnosti.
2. Nebyl-li formulář pro podávání stížnosti vyplněn úplně,musí být stěžovatel informován o tom, že stížnost nelze dále zpracovat, pokud nebudou doplněny chybějící informace.
3. Po přijetí úplně vyplněného formuláře pro podávání stížnosti postoupí platforma pro řešení sporů on-line stížnost snadno srozumitelným způsobem a neprodleně odpůrci, v jednom z úředních jazyků orgánů Unie, který si odpůrce zvolil, spolu s:
a)
informací o tom, že se strany sporu musí dohodnout na subjektu alternativního řešení sporů, kterému by mohla být stížnost postoupena, a že pokud se strany sporu nedohodnou nebo příslušný subjekt alternativního řešení sporů nebude určen, stížnost nebude dále zpracována;
b)
informacemi o subjektu nebo subjektech alternativního řešení sporů, které jsou příslušné se stížností zabývat, jsou-li uvedeny v elektronickém formuláři pro podávání stížnosti nebo pokud byly určeny platformou pro řešení sporů on-line na základě informací uvedených v daném formuláři;
c)
v případě, že odpůrcem je obchodník, výzvou, aby do deseti kalendářních dní uvedl:
-
zda se obchodník zavazuje nebo je povinen využívat k řešení sporů se spotřebiteli konkrétní subjekt alternativního řešení sporů, a
-
pokud obchodník není povinen využívat konkrétní subjekt alternativního řešení sporů, zda je ochoten využít některý ze subjektů alternativního řešení sporů uvedených v písmenu b);
d)
v případě, že odpůrcem je spotřebitel a obchodník je povinen využívat konkrétní subjekt alternativního řešení sporů, výzvou, aby se strany sporu do deseti kalendářních dnů na takovém subjektu alternativního řešení sporů dohodly, nebo v případě, že obchodník není povinen využívat konkrétní subjekt alternativního řešení sporů, výzvou, aby si zvolil jeden nebo více subjektů alternativního řešení sporů uvedených v písmenu b);
e)
názvem a kontaktními údaji kontaktního místa pro řešení sporů on-line v členském státu, v němž je odpůrce usazen nebo má bydliště, a rovněž stručným popisem funkcí uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. a).
4. Po přijetí informací uvedených v odst. 3 písm. c) nebo d) od odpůrce sdělí platforma pro řešení sporů on-line stěžovateli snadno srozumitelným způsobem a neprodleně v úředním jazyce orgánů Unie, který si stěžovatel zvolil, tyto informace:
a)
informace uvedené v odst. 3 písm. a);
b)
v případě, že stěžovatelem je spotřebitel, informace o subjektu nebo subjektech alternativního řešení sporů uvedených obchodníkem podle odst. 3 písm. c) a výzvu, aby se strany sporu dohodly do deseti kalendářních dnů na subjektu alternativního řešení sporů;
c)
v případě, že stěžovatelem je obchodník, který není povinen využívat konkrétní subjekt alternativního řešení sporů, informace o subjektu nebo subjektech alternativního řešení sporů uvedených spotřebitelem podle odst. 3 písm. d) a výzvu, aby se strany sporu dohodly do deseti kalendářních dnů na subjektu alternativního řešení sporů;
d)
název a kontaktní údaje kontaktního místa pro řešení sporů on-line v členském státu, v němž je stěžovatel usazen nebo má bydliště, a rovněž stručný popis funkcí uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. a).
5. Informace uvedené v odst. 3 písm. b) a odst. 4 písm. b) a c) musí zahrnovat popis těchto charakteristik každého subjektu alternativního řešení sporů:
a)
název subjektu alternativního řešení sporů, kontaktní údaje a internetová adresa;
b)
poplatky za postup alternativního řešení sporů, pokud se vybírají;
c)
jazyk nebo jazyky, v nichž může být postup alternativního řešení sporů veden;
d)
průměrná délka postupu alternativního řešení sporů;
e)
závazná či nezávazná povaha výsledku postupu alternativního řešení sporů;
f)
důvody, na jejichž základě může subjekt alternativního řešení sporů podle čl. 5 odst. 4 směrnice 2013/11/EU odmítnout se daným sporem zabývat.
6. Platforma pro řešení sporů on-line automaticky a bez prodlení postoupí stížnost subjektu alternativního řešení sporů, na jehož využití se strany sporu dohodly podle odstavců 3 a 4.
7. Subjekt alternativního řešení sporů, jemuž byla stížnost postoupena, neprodleně strany informuje, zda souhlasí s tím, že se bude sporem zabývat, nebo se jím v souladu s čl. 5 odst. 4 směrnice 2013/11/EU odmítá zabývat. Subjekt alternativního řešení sporů, který vyjádřil souhlas s tím, že se bude sporem zabývat, rovněž informuje strany sporu o svých procesních pravidlech a případně o nákladech na dotyčný postup alternativního řešení sporů.
8. Pokud se strany sporu do 30 kalendářních dnů od předložení formuláře pro podávání stížnosti nedohodnou na jednom subjektu alternativního řešení sporů nebo pokud se subjekt alternativního řešení sporů odmítne sporem zabývat, stížnost nebude dále zpracovávána. Stěžovatel je informován o možnosti kontaktovat poradce pro řešení sporů on-line za účelem získání obecných informací o jiných prostředcích ke zjednání nápravy.
Článek 10
Řešení sporu
Subjekt alternativního řešení sporů, pokud souhlasí s tím, že se bude sporem zabývat, podle článku 9 tohoto nařízení:
a)
dokončí postup alternativního řešení sporu ve lhůtě uvedené v čl. 8 písm. e) směrnice 2013/11/EU;
b)
si nevyžádá fyzickou přítomnost stran sporu nebo jejich zástupců, ledaže tuto fyzickou přítomnost připouštějí jeho procesní pravidla a strany sporu s tím souhlasí;
c)
bez prodlení postoupí platformě pro řešení sporů on-line tyto informace:
i)
datum, kdy mu byl doručen spis týkající se stížnosti,
ii)
předmět sporu,
iii)
datum ukončení alternativního postupu řešení sporů,
iv)
výsledek postupu alternativního postupu řešení sporů;
d)
není povinen vést postup alternativního řešení sporů prostřednictvím platformy pro řešení sporů on-line.
Článek 11
Databáze
Komise přijme opatření nezbytná k zavedení a provozování elektronické databáze, v níž uchovává informace zpracovávané podle čl. 5 odst. 4 a čl. 10 písm. c), přičemž řádně zohlední čl. 13 odst. 2.
Článek 12
Zpracování osobních údajů
1. Přístup k informacím, včetně osobních údajů, týkajícím se sporu a uloženým v databázi uvedené v článku 11 se umožní pro účely uvedené v článku 10 pouze subjektu alternativního řešení sporů, kterému byl spor postoupen podle článku 9. Přístup k těmto informacím se pro účely uvedené v čl. 7 odst. 2 a 4 v nezbytné míře umožní také kontaktním místům pro řešení sporů on-line.
2. Komise má přístup k informacím zpracovávaným v souladu s článkem 10 pro účely sledování využívání a fungování platformy pro řešení sporů on-line a vypracovávání zpráv uvedených v článku 21. Zpracovává osobní údaje uživatelů platformy pro řešení sporů on-line, pouze pokud je to nezbytné pro provoz a správu platformy pro řešení sporů on-line a rovněž pro účely sledování využívání platformy pro řešení sporů on-line subjekty alternativního řešení sporů a kontaktními místy pro řešení sporů on-line.
3. Osobní údaje týkající se sporu se uchovávají v databázi uvedené v odstavci 1 tohoto článku pouze po dobu nezbytnou pro dosažení účelů, pro které byly shromážděny, a aby se zaručilo, že subjekty údajů mají přístup ke svým osobním údajům za účelem uplatnění svých práv, a jsou automaticky vymazány do 6 měsíců ode dne ukončení sporu, který byl postoupen platformě pro řešení sporů on-line podle čl. 10 písm. c) bodu iii). Výše uvedené období uchovávání údajů se vztahuje také na osobní údaje uchovávané ve vnitrostátních souborech subjektem alternativního řešení sporů nebo kontaktním místem pro řešení sporů on-line, jež se zabývaly dotčeným sporem, s výjimkou případu, kdy procesní pravidla uplatňovaná subjektem alternativního řešení sporů nebo jakákoli konkrétní ustanovení vnitrostátního práva stanoví delší období uchovávání údajů.
4. Každý poradce pro řešení sporů on-line je považován za správce, pokud jde o činnosti v oblasti zpracovávání údajů podle tohoto nařízení, ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 95/46/ES, a zajistí, aby byly tyto činnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy přijatými podle směrnice 95/46/ES v členském státě kontaktního místa pro řešení sporů on-line, kde působí poradce pro řešení sporů on-line.
5. Každý subjekt alternativního řešení sporů je považován za správce, pokud jde o činnosti v oblasti zpracovávání údajů podle tohoto nařízení, ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 95/46/ES, a zajistí, aby byly tyto činnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy přijatými podle směrnice 95/46/ES v členském státě, v němž je subjekt alternativního řešení sporů usazen.
6. Komise je s ohledem na povinnosti podle tohoto nařízení a k souvisejícímu zpracovávání osobních údajů považována za správce ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 13
Důvěrnost a bezpečnost údajů
1. Na kontaktní místa pro řešení sporů on-line se vztahují pravidla týkající se služebního tajemství nebo jiné obdobné povinnosti týkající se zachování důvěrnosti stanovené v právních předpisech dotčeného členského státu.
2. Komise přijme vhodná technická a organizační opatření za účelem zajištění bezpečnosti informací zpracovávaných podle tohoto nařízení, včetně vhodné kontroly přístupu k údajům, bezpečnostního plánu a řešení incidentů v oblasti bezpečnosti v souladu s článkem 22 nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 14
Informace pro spotřebitele
1. Obchodníci usazení v Unii, kteří uzavírají kupní smlouvy či smlouvy o poskytování služeb on-line, a internetová tržiště usazená v Unii uvedou na svých internetových stránkách elektronický odkaz na platformu pro řešení sporů on-line. Tento odkaz musí být pro spotřebitele snadno dostupný. Obchodníci usazení v Unii, kteří uzavírají kupní smlouvy nebo smlouvy o poskytování služeb on-line, uvedou rovněž svoji e-mailovou adresu.
2. Obchodníci usazení v Unii, kteří uzavírají kupní smlouvy či smlouvy o poskytování služeb on-line, kteří se zavázali nebo jsou při řešení sporů se spotřebiteli povinni využívat jednoho nebo více subjektů alternativního řešení sporů, informují spotřebitele o existenci platformy pro řešení sporů on-line a možnosti jejího využití při řešení jejich sporů. Uvedou elektronický odkaz na platformu pro řešení sporů on-line na svých internetových stránkách a, pokud je nabídka učiněna e-mailem, v uvedeném e-mailu. Tyto informace se případně uvedou také ve všeobecných obchodních podmínkách týkajících se kupních smluv nebo smluv o poskytování služeb uzavíraných on-line.
3. Odstavci 1 a 2 tohoto článku není dotčen článek 13 směrnice 2013/11/EU a ustanovení o informacích pro spotřebitele týkajících se mimosoudních postupů pro zjednávání nápravy obsažená v jiných právních aktech Unie, která se použijí spolu s ustanoveními tohoto článku.
4. Seznam subjektů alternativního řešení sporů uvedený v čl. 20 odst. 4 směrnice 2013/11/EU a jeho aktualizace se zveřejní v rámci platformy pro řešení sporů on-line.
5. Členské státy zajistí, aby subjekty alternativního řešení sporů, centra zapojená do sítě evropských spotřebitelských center, příslušné orgány ve smyslu čl. 18 odst. 1 směrnice 2013/11/EU a případně subjekty určené podle čl. 14 odst. 2 směrnice 2013/11/EU uvedly elektronický odkaz na internetové stránky platformy pro řešení sporů on-line.
6. Členské státy podpoří sdružení spotřebitelů a sdružení obchodníků, aby uvedly elektronický odkaz na internetové stránky platformy pro řešení sporů on-line.
7. Pokud jsou obchodníci povinni poskytnout informace podle odstavců 1 a 2 a podle ustanovení uvedených v odstavci 3, poskytnou tyto informace pokud možno společně.
Článek 15
Úloha příslušných orgánů
Příslušný orgán každého členského státu posoudí, zda subjekty alternativního řešení sporů usazené na území daného členského státu plní povinnosti stanovené tímto nařízením.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
4. Má-li být stanovisko výboru podle odstavců 2 a 3 získáno písemným postupem, ukončí se tento postup bez výsledku, pokud tak o tom ve lhůtě stanovené pro vydání stanoviska rozhodne předseda výboru nebo pokud o to požádá prostá většina členů výboru.
Článek 17
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 8 odst. 3 je svěřena na dobu neurčitou počínaje 8. červenec 2013.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 8 odst. 3 kdykoliv zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 8 odst. 3 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 18
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 19
Změna nařízení (ES) č. 2006/2004
V příloze nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (12) se doplňuje nový bod, který zní:
„21)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line) (Úř. věst. L 165, 18.6.2013, s. 1): článek 14.“
Článek 20
Změna směrnice 2009/22/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES (13) se mění takto:
1)
V čl. 1 odst. 1 a odst. 2 a čl. 6 odst. 2 písm. b) se slova „směrnicemi uvedenými v příloze I“ nahrazují slovy „akty Unie uvedenými v příloze I“.
2)
V nadpisu přílohy I se slova „SEZNAM SMĚRNIC“ nahrazuje slovy „SEZNAM AKTŮ UNIE“.
3)
V příloze I se doplňuje nový bod, který zní:
„15)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line) (Úř. věst. L 165, 18.6.2013, s. 1): článek 14.“
Článek 21
Podávání zpráv
1. Komise předkládá Evropskému parlamentu a Radě každoročně a poprvé rok poté, co začne platforma pro řešení sporů on-line fungovat, zprávu o fungování této platformy.
2. Do 9. července 2018 a poté každé tři roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, zejména o dostupnosti formuláře pro podávání stížností pro uživatele a o případné nutnosti upravit informace uvedené v příloze tohoto nařízení. Ke zprávě přiloží případné návrhy změn tohoto nařízení.
3. Pokud mají být zprávy uvedené v odstavcích 1 a 2 předloženy v tomtéž roce, předloží se pouze jedna společná zpráva.
Článek 22
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Toto nařízení se použije ode dne 9. ledna 2016 s výjimkou:
-
čl. 2 odst. 3 a čl. 7 odst. 1 a 5, které se použijí ode dne 9. července 2015,
-
čl. 5 odst. 1 a 7, článku 6, čl. 7 odst. 7, čl. 8 odst. 3 a 4 a článků 11, 16 a 17, které se použijí ode dne 8. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 21. května 2013.
32013R0524
L 165/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 524/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 21. svibnja 2013.
o online rješavanju potrošačkih sporova i izmjeni Uredbe (EZ) br. 2006/2004 i Direktive 2009/22/EZ (Uredba o online rješavanju potrošačkih sporova)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon dostave nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Člankom 169. stavkom 1. i člankom 169. stavkom 2. točkom (a) Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđa se da Unija mora doprinositi ostvarivanju visoke razine zaštite potrošača pomoću mjera usvojenih u skladu s člankom 114. UFEU-a. Člankom 38. Povelje Europske unije o temeljnim pravima predviđa se da politike Unije moraju osigurati visoku razine zaštite potrošača.
(2)
Prema članku 26. stavku 2. UFEU-a, unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica u kojem je osigurano slobodno kretanje robe i usluga. Da bi potrošači imali povjerenja u i koristi od digitalne dimenzije unutarnjeg tržišta, neophodno je da imaju pristup jednostavnim, učinkovitim, brzim i jeftinim načinima rješavanja sporova koji proizlaze iz online prodaje robe ili pružanja usluga. Ovo je posebno važno kada potrošači kupuju prekogranično.
(3)
U svojoj Komunikaciji od 13. travnja 2011. pod naslovom „Zakon o jedinstvenom tržištu - Dvanaest poluga za poticanje rasta i jačanje povjerenja - ‚Zajedno za novi rast’”, Komisija je prepoznala zakonodavstvo o alternativnom načinu rješavanja sporova (ARS) koje uključuje elektroničku dimenziju trgovine kao jednu od dvanaest poluga za poticanje rasta i jačanje povjerenja na jedinstvenom tržištu.
(4)
Rascjepkanost unutarnjeg tržišta otežava nastojanja za poticanje konkurentnosti i rasta. Nadalje, nejednaka dostupnost, kvaliteta i svijest o jednostavnim, učinkovitim i jeftinim načinima za rješavanje sporova koji proizlaze iz prodaje robe ili pružanja usluga diljem Unije predstavlja prepreku unutar unutarnjeg tržišta koja narušava povjerenje potrošača i trgovaca u prekograničnu kupnju i prodaju.
(5)
U svojim zaključcima od 24.-25. ožujka i 23. listopada 2011., Europsko vijeće pozvalo je Europski parlament i Vijeće da do kraja 2012. donesu prvi paket prioritetnih mjera za davanje novog poticaja jedinstvenom tržištu.
(6)
Unutarnje tržište je stvarnost za potrošače u njihovom svakodnevnom životu, kada putuju, kupuju i plaćaju. Potrošači imaju ključnu ulogu na unutarnjem tržištu te bi se stoga trebali nalaziti u njegovom središtu. Digitalna dimenzija unutarnjeg tržišta postaje ključna za potrošače i trgovce. Potrošači sve više kupuju online i sve veći broj trgovaca prodaje online. Potrošači i trgovci bi se trebali osjećati pouzdano pri provođenju online transakcija tako da je ključno ukloniti postojeće prepreke i potaknuti povjerenje potrošača. Dostupnost pouzdanog i učinkovitog online rješavanja sporova (ORS) znatno bi pomoglo ostvarivanju ovog cilja.
(7)
Mogućnost traženja jednostavnog i jeftinog rješenja sporova može potaknuti povjerenje potrošača i trgovaca u jedinstveno digitalno tržište. Potrošači i trgovci, međutim, još uvijek se suočavaju s preprekama za pronalaženje izvansudskih rješenja svojih sporova nastalih iz prekograničnih online transakcija. Stoga takvi sporovi trenutačno često ostaju neriješeni.
(8)
ORS nudi jednostavno, učinkovito, brzo i jeftino izvansudsko rješenje njihovih sporova koji nastaju iz prekograničnih online transakcija. Međutim, trenutačno postoji nedostatak mehanizama koji potrošačima i trgovcima dozvoljavaju rješavanje takvih sporova elektroničkim sredstvima; ovo vodi do štete za potrošače, djeluje kao prepreka, posebno, za prekogranične online transakcije te stvara nejednake uvjete za trgovce pa stoga ometa cjelokupni razvoj online trgovine.
(9)
Ova bi se Uredba trebala primjenjivati na izvansudsko rješavanje sporova koje su pokrenuli potrošači s prebivalištem u Uniji protiv trgovaca s poslovnim nastanom u Uniji koji su obuhvaćeni Direktivom 2013/11/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o alternativnom rješavanju potrošačkih sporova (Direktiva o alternativnom rješavanju potrošačkih sporova) (3).
(10)
Kako bi se osiguralo da se platforma za ORS također može koristiti za postupke ARS koji trgovcima omogućuju da podnose pritužbe protiv potrošača, ova bi se Uredba također trebala primjenjivati na izvansudsko rješavanje sporova koje pokreću trgovci protiv potrošača kada odgovarajuće postupke ARS nude subjekti za ARS navedeni u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU. Primjena ove Uredbe na takve sporove ne bi smjela nametati državama članicama obvezu da osiguraju da subjekti za ARS nude takve postupke.
(11)
Premda koristi od platforme za ORS imaju posebno potrošači i trgovci koji obavljaju prekogranične online transakcije, ova bi se Uredba trebala primjenjivati i na domaće online transakcije radi omogućivanja istinski jednakih pravila u području online trgovine za sve.
(12)
Ova Uredba ne bi trebala dovoditi u pitanje Direktivu 2008/52/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o nekim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim stvarima (4).
(13)
Definicija „potrošača” trebala bi obuhvaćati fizičke osobe koje djeluju izvan svoje trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti. Međutim, ako je ugovor sklopljen djelomično za namjene trgovačke djelatnosti osobe i djelomično izvan okvira te njezine djelatnosti (ugovori s dvojnom namjenom) pri čemu je namjena trgovačke djelatnosti tako ograničena da ne prevladava u cjelokupnom kontekstu ponude, tu bi osobu također trebalo smatrati potrošačem.
(14)
Definicija „ugovora o online prodaji ili uslugama” trebala bi obuhvaćati ugovor o prodaji ili ugovor o uslugama u kojem je trgovac, ili njegov posrednik, ponudio robu ili usluge putem internetskih stranica ili drugim elektroničkim sredstvima, a potrošač je naručio tu robu ili usluge na tim internetskim stranicama ili putem drugih elektroničkih sredstava. Ovo bi također trebalo obuhvaćati slučajeve kada je potrošač pristupio internetskim stranicama ili drugoj usluzi informacijskog društva putem mobilnog elektroničkog uređaja, npr. mobilnog telefona.
(15)
Ova se Uredba ne bi trebala odnositi na sporove između potrošača i trgovaca koji proizlaze iz ugovora o prodaji ili ugovora o uslugama koji nisu sklopljeni online i na sporove između trgovaca.
(16)
Ovu bi Uredbu trebalo promatrati u odnosu na Direktivu 2013/11/EU kojom se zahtjeva da države članice osiguraju da se svi sporovi između potrošača s prebivalištem i trgovaca s poslovnim nastanom u Uniji koji proizlaze iz prodaje robe ili pružanja usluga mogu podnijeti subjektu za ARS.
(17)
Države članice trebale bi poticati potrošače da prije podnošenja pritužbe subjektu za ARS putem platforme za ORS na bilo koji primjeren način kontaktiraju trgovca s ciljem prijateljskog rješavanja spora.
(18)
Ova Uredba ima za cilj stvoriti platformu za ORS na razini Unije. Platforma za ORS trebala bi imati oblik interaktivne internetske stranice koja potrošačima i trgovcima koji traže izvansudsko rješenje sporova proizašlih iz online transakcija nudi jedinstvenu početnu točku. Platforma za ORS trebala bi osiguravati opće informacije vezano uz izvansudsko rješavanje ugovornih sporova između trgovaca i potrošača koji proizlaze iz ugovora o online prodaji i uslugama. Trebala bi potrošačima i trgovcima omogućiti podnošenje pritužbi ispunjavanjem elektroničkog obrasca za pritužbe dostupnog na svim službenim jezicima institucija Unije te prilaganje odgovarajuće dokumentacije. Pritužbe bi se putem platforme trebale prenositi subjektu za ARS nadležnom za rješavanje predmetnog spora. Platforma za ORS trebala bi besplatno nuditi alat za elektroničko upravljanje predmetima koji subjektima za ARS omogućuje da vode postupke rješavanja sporova sa strankama posredstvom platforme za ORS. Subjekti za ARS ne bi trebali biti obvezni koristiti alat za upravljanje predmetima.
(19)
Komisija bi trebala biti odgovorna za izradu, upravljanje i održavanje platforme za ORS te osigurati sva tehnička sredstva neophodna za funkcioniranje platforme. Platforma za ORS trebala bi nuditi funkciju elektroničkog prijevoda koja omogućuje strankama i subjektu za ARS da informacije koje se razmjenjuju putem platforme za ORS i koje su nužne za rješavanje sporova, prema potrebi, dobiju u prijevodu. Ta bi funkcija trebala biti u stanju obraditi sve potrebne prijevode te bi prema potrebi trebala imati ljudsku podršku. Komisija bi također trebala osigurati, na platformi za ORS, informacije za podnositelje pritužbe o mogućnosti traženja pomoći od kontakt točaka za ORS.
(20)
Platforma za ORS trebala bi omogućiti sigurnu međusobnu razmjenu podataka sa subjektima za ARS i poštovati načela na kojima se temelji Europski okvir za interoperabilnost usvojen u skladu s Odlukom 2004/387/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o interoperabilnom pružanju paneuropskih elektroničkih usluga javne vlasti javnim upravama, poduzetnicima i građanima (IDABC) (5).
(21)
Platforma za ORS trebala bi biti dostupna, posebno putem portala „Tvoja Europa” usvojenog u skladu s Prilogom II. Odluci 2004/387/EZ, koji pruža pristup paneuropskim višejezičnim elektroničkim informacijskim i interaktivnim uslugama za poduzeća i građane u Uniji. Platformu za ORS trebalo bi posebno istaknuti na portalu „Tvoja Europa”.
(22)
Platforma za ORS na razini Unije trebala bi se graditi na postojećim subjektima za ARS u državama članicama i poštovati pravne tradicije država članica. Subjekti za ARS kojima se podnose pritužbe putem platforme za ORS trebali bi stoga primjenjivati vlastita pravila postupanja, uključujući pravila o troškovima. Međutim, ovom Uredbom namjerava se uspostaviti zajedničke propise primjenljive na postupke koji će zaštiti njihovu učinkovitost. Ovo uključuje pravila koja osiguravaju da rješavanje sporova ne zahtjeva fizičku prisutnost stranaka ni njihovih predstavnika pred subjektom za ARS, osim ako pravila postupanja predviđaju tu mogućnost i ako su stranke s tim suglasne.
(23)
Osiguravanjem da su na platformi za ORS registrirani svi subjekti za ARS navedeni u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU trebalo bi omogućiti potpunu raspoloživost online izvansudskog rješavanja sporova proizašlih iz ugovora o online prodaji ili uslugama.
(24)
Ovom se Uredbom ne bi trebalo sprečavati funkcioniranje postojećih subjekata za rješavanje sporova koji u Uniji djeluju online ni mehanizama ORS-a. Njome se ne bi trebalo sprečavati subjekte ni mehanizme za rješavanje sporova da rješavaju sporove koji su im izravno podneseni.
(25)
U svakoj državi članici trebalo bi odrediti kontakt točke za ORS koje imaju najmanje dva savjetnika za ORS. Kontakt točke za ORS trebale bi pružati podršku strankama uključenima u spor koji se podnosi putem platforme za ORS bez obveze prevođenja dokumenata vezanih uz spor. Države članice trebale bi imati mogućnost prijenosa odgovornosti s kontakt točaka za ORS na centre europske mreže potrošačkih centara. Države članice trebale bi iskoristiti tu mogućnost radi omogućivanja da kontakt točke za ORS u potpunosti iskoriste iskustvo centara mreže europskih potrošačkih centara za lakše rješavanje sporova između potrošača i trgovaca. Komisija bi trebala uspostaviti mrežu kontakt točaka za ORS radi olakšavanja njihove suradnje i njihovog rada te u suradnji s državama članicama osigurati odgovarajuće osposobljavanje za kontakt točke za ORS.
(26)
Pravo na učinkoviti pravni lijek i pravo na pravedno suđenje temeljna su prava utvrđena u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. ORS nije namijenjen i ne može biti ustanovljen tako da zamijeni sudske postupke, niti bi potrošače ili trgovce trebao lišiti njihovih prava da pravnu zaštitu traže sudskim putem. Ovom se Uredbom stoga ne bi trebalo sprečavati stranke da ostvare svoja prava pristupa pravosudnom sustavu.
(27)
Obrada podataka u skladu s ovom Uredbom trebala bi biti podložna striktnim jamstvima povjerljivosti te bi trebala biti u skladu s pravilima za zaštitu osobnih podataka utvrđenima u Direktivi 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (6) te Uredbi (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (7).Ta bi se pravila trebala primjenjivati na obradu osobnih podataka koju različiti akteri platforme za ORS provode u skladu s ovom Uredbom, bilo da djeluju samostalno ili zajednički s drugim takvim akterima.
(28)
Subjekti na koje se odnose podaci trebali bi biti obaviješteni o obradi osobnih podataka na platformi za ORS i za to dati svoj pristanak, a trebali bi biti obaviješteni i o svojim pravima u pogledu te obrade, putem sveobuhvatne obavijesti o zaštiti privatnosti koju javno objavljuje Komisija i u kojoj se na čistom i jednostavnom jeziku objašnjavaju postupci obrade provedeni pod odgovornošću različitih aktera na platformi, u skladu s člancima 11. i 12. Uredbe (EZ) br. 45/2001 i s nacionalnim zakonodavstvom donesenim u skladu s člancima 10. i 11. Direktive 95/46/EZ.
(29)
Ovom se Uredbom ne bi smjelo dovoditi u pitanje potpunu primjenu odredaba o povjerljivosti u nacionalnom zakonodavstvu koje se odnosi na ARS.
(30)
Radi osiguranja šire svijesti potrošača o postojanju platformi za ORS, trgovci s nastanom u Uniji koji sudjeluju u ugovorima o elektroničkoj prodaji ili uslugama trebali bi osigurati na svojim internetskim stranicama elektroničku poveznicu s platformom za ORS. Trgovci bi također trebali objaviti svoje adrese elektroničke pošte tako da potrošači imaju prvu točku za kontakt. Značajan dio ugovora o online prodaji ili uslugama zaključuju se koristeći online mjesta trgovanja, koja spajaju ili olakšavaju online transakcije između potrošača i trgovaca. Online mjesta trgovanja su online platforme koje omogućuju trgovcima da svoje proizvode i usluge stave na raspolaganje potrošačima. Takva online mjesta trgovanja trebala bi stoga imati istu obvezu osiguranja elektroničke poveznice s platformom za ORS. Ova obveza ne bi trebala dovoditi u pitanje članak 13. Direktive 2013/11/EU o zahtjevu da trgovci obavijeste potrošače o postupcima za ARS kojima su ti trgovci obuhvaćeni te o tome jesu li se za rješavanje sporova s potrošačima obvezali na korištenje postupaka ARS. Nadalje, tom se obvezom ne bi trebalo dovesti u pitanje članak 6. stavak 1. točku (f) i članak 8. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača (8). Člankom 6. stavkom 1. točkom (t) Direktive 2011/83/EU za potrošačke ugovore koji su sklopljeni na daljinu ili izvan poslovnih prostora propisuje se da trgovac mora obavijestiti potrošača o mogućnosti korištenja mehanizma za izvansudsko rješavanje pritužbi i pravnu zaštitu kojem trgovac podliježe te načinima za pristup tom mehanizmu, prije nego li se potrošač obveže ugovorom. Iz istih razloga jačanja svijesti potrošača, države članice trebale bi poticati udruženja potrošača i poslovna udruženja da osiguraju elektroničku poveznicu s platformom za ORS.
(31)
Radi uvažavanja kriterija pomoću kojih subjekti za ARS utvrđuju svaki svoja područja primjene, ovlasti za donošenje akata u skladu s člankom 290. UFEU-a trebalo bi prenijeti na Komisiju radi prilagodbe podatka koje podnositelj pritužbe mora dostaviti u elektroničkom obrascu za pritužbe koji je dostupan na platformi za ORS. Posebno je važno da Komisija obavi odgovarajuća savjetovanja tijekom pripremnog dijela posla, također i na stručnoj razini. Pri pripremi i sastavljanju delegiranih akata Komisija bi trebala osigurati istovremeni, pravovremeni i prikladan prijenos odgovarajućih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(32)
Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti provedbe ove Uredbe, Komisiji bi trebalo dodijeliti izvršne ovlasti vezano uz funkcioniranje platformi za ORS, načine podnošenja pritužbi i suradnju unutar mreže kontakt točaka za ORS. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela koja se odnose na mehanizme kojima države članice kontroliraju izvršavanje provedbenih ovlasti Komisije (9). Savjetodavni postupak trebalo bi koristiti za donošenje provedbenih akata vezanih uz elektronički obrazac za pritužbe s obzirom na njegove isključivo tehničke značajke. Ispitni postupak trebalo bi koristiti za donošenje pravila vezanih uz načine suradnje između savjetnikâ za ORS u mreži kontakt točaka za ORS.
(33)
U primjeni ove Uredbe, Komisija bi se, prema potrebi, trebala savjetovati s Europskim nadzornikom za sigurnost podataka.
(34)
S obzirom na to da cilj ove Uredbe, odnosno uspostavu europske platforme za ORS za online sporove uređenu zajedničkim pravilima ne mogu dostatno ostvariti države članice nego se zbog njegovog opsega i učinaka on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(35)
Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i priznaju načela koja su posebno utvrđena Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, i to prije svega njezinim člancima 7., 8., 38. i 47.
(36)
Provedeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za sigurnost podataka u skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001, koji je svoje mišljenje dao 12. siječnja 2012. (10),
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
Svrha ove Uredbe je, ostvarivanjem visoke razine zaštite potrošača, doprinositi pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta, a posebno njegovoj digitalnoj dimenziji osiguravajući europsku platformu za ORS („Platforma za ORS”) olakšavajući neovisno, nepristrano, transparentno, učinkovito, brzo i izvansudsko online rješavanje sporova između potrošača i trgovaca.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Uredba primjenjuje na izvansudsko rješavanje sporova vezanih uz ugovorne obveze koje proizlaze iz ugovora o online prodaji ili uslugama između potrošača s prebivalištem u Uniji i trgovaca s poslovnim nastanom u Uniji, posredstvom subjekta za ARS u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU, a što uključuje i korištenje platforme za ORS.
2. Ova se Uredba na izvansudsko rješavanje sporova iz stavka 1., koje je pokrenuo trgovac protiv potrošača, primjenjuje u mjeri u kojoj zakonodavstvo države članice u kojoj potrošač ima uobičajeno prebivalište dozvoljava rješavanje sporova posredstvom subjekta za ARS.
3. Države članice obavještavaju Komisiju dopušta li njihovo zakonodavstvo da se sporovi iz stavka 1. koje trgovac pokreće protiv potrošača rješavaju posredstvom subjekta za ARS ili ne. Kada dostavljaju popis iz članka 20. stavka 2. Direktive 2013/11/EU, nadležna tijela obavještavaju Komisiju o subjektima za ORS koji rješavaju takve sporove.
4. Primjena ove Uredbe na sporove iz stavka 1. koje trgovac pokreće protiv potrošača ne bi smjela nametati državama članicama da moraju osigurati da subjekti za ARS nude takve postupke za izvansudsko rješavanje takvih sporova.
Članak 3.
Odnos prema drugim pravnim aktima Unije
Ova Uredba ne dovodi u pitanje Direktivu 2008/52/EZ.
Članak 4.
Definicije
1. Za potrebe ove Uredbe:
(a)
„potrošač” znači potrošač u smislu točke (a) članka 4. stavka 1. Direktive 2013/11/EU;
(b)
„trgovac” znači trgovac u smislu članka 4. stavka 1. točke (b) Direktive 2013/11/EU;
(c)
„ugovor o prodaji” znači ugovor o prodaji u smislu članka 4. stavka 1. točke (c) Direktive 2013/11/EU;
(d)
„ugovor o uslugama” znači ugovor o uslugama u smislu članka 4. stavka 1. točke (d) Direktive 2013/11/EU;
(e)
„ugovor o online prodaji ili uslugama” znači ugovor o prodaji ili ugovor o uslugama u kojem je trgovac ili njegov posrednik ponudio robu ili usluge putem internetskih stranica ili drugim elektroničkim sredstvima, a potrošač je tu robu ili usluge naručio na tim internetskim stranicama ili putem drugih elektroničkih sredstava.
(f)
„online tržište” znači pružatelj usluga, kako je utvrđeno u članku 2. točki (b) Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) (11), kojom se potrošačima i trgovcima omogućuje da ugovor o online prodaji ili uslugama sklope na internetskoj adresi online tržišta.
(g)
„elektronička sredstva” znači korištenje elektroničke opreme za obradu (uključujući digitalnu kompresiju) i pohranu podataka koji se šalju, prenose i zaprimaju žičanom vezom, radiovezom, optičkim sredstvima ili drugim elektromagnetskim sredstvima;
(h)
„postupak alternativnog rješavanja sporova” („postupak ARS”) znači postupak izvansudskog rješavanja sporova iz članka 2. ove Uredbe;
(i)
„subjekt za alternativno rješavanja sporova” („subjekt za ARS”) znači subjekt za ARS u smislu članka 4. stavka 1. točke (h) Direktive 2013/11/EU;
(j)
„podnositelj pritužbe” znači potrošač ili trgovac koji je podnio pritužbu posredstvom platforme za ORS;
(k)
„tužena stranka” znači potrošač ili trgovac protiv kojeg je podnesena pritužba posredstvom platforme za ORS;
(l)
„nadležno tijelo” znači javno tijelo utvrđeno u članku 4. stavku 1. točki (i) Direktive 2013/11/EU;
(m)
„osobni podaci” znači svi podaci koji se odnose na identificiranu osobu ili osobu koju je moguće identificirati („subjekt na kojeg se odnose podaci”); osoba koju je moguće identificirati znači osobu čiji je identitet moguće utvrditi, izravno ili neizravno, a posebno navođenjem identifikacijskog broja ili jednog ili više čimbenika specifičnih za njegov fizički, fiziološki, mentalni, gospodarski, kulturni ili socijalni identitet.
2. Mjesto poslovnog nastana trgovca ili subjekta za ORS utvrđuje se u skladu s člankom 4. stavcima 2. odnosno 3. Direktive 2013/11/EU.
POGLAVLJE II.
PLATFORMA ZA ORS
Članak 5.
Uspostava platforme za ORS
1. Komisija razvija platformu za ORS (i odgovorna je za njezino funkcioniranje, uključujući funkcije prevođenja neophodne za potrebe ove Uredbe, njezino održavanje, financiranje i sigurnost podataka. Platforma za ORS prilagođena je korisnicima. Razvoj, upravljanje i održavanje platforme za ORS osigurava da se privatnost njezinih korisnika poštuje od faze izrade pa nadalje („integrirana zaštita privatnosti”) i da je platforma za ORS dostupna i upotrebljiva za sve, uključujući osjetljive korisnike („univerzalna izvedba”), koliko god je to moguće.
2. Platforma za ORS je jedinstvena početna točka za potrošače i trgovce koji traže izvansudsko rješavanje sporova obuhvaćenih ovom Uredbom. Ona je interaktivna internetska stranica kojoj se može pristupiti elektroničkim putem i besplatno na svim službenim jezicima institucija Unije.
3. Komisija bi trebala učiniti platformu za ORS dostupnom, prema potrebi, putem svoje internetske stranice koja informira građane i poslovne subjekte u Uniji, a posebno putem portala „Tvoja Europa” uspostavljenog u skladu s Odlukom 2004/387/EZ.
4. Platforma za ORS ima sljedeće funkcije:
(a)
osigurava elektronički obrazac za pritužbe koji može podnijeti „podnositelj pritužbe” u skladu s člankom 8.;
(b)
obavješćuje tužene stranke o pritužbi;
(c)
identificira nadležni subjekt za ARS ili subjekte te prenosi pritužbu subjektu za ARS, koji su se stranke dogovorile koristiti, u skladu s člankom 9.;
(d)
besplatno nudi alat za elektroničko upravljanje predmetima, koji omogućuje strankama i subjektu za ARS da postupke rješavanja sporova provodi online putem platforme za ORS;
(e)
osigurava strankama i subjektu za ARS prijevod podataka koji su nužni za rješavanje spora i njegovu razmjenu putem platforme za ORS;
(f)
osigurava elektronički obrazac pomoću kojeg subjekti za ARS prenose podatke iz točke (c) članka 10.;
(g)
osigurava sustav za povratne informacije koji omogućuje strankama da izraze svoja stajališta o funkcioniranju platforme za ORS i subjektu za ARS koji je rješavao njihov spor;
(h)
objavljuje sljedeće:
i.
opće informacije o ARS-u kao sredstvu za izvansudsko rješavanje sporova;
ii.
informacije o subjektima za ARS navedenim u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU koji su nadležni za rješavanje sporova obuhvaćenih ovom Uredbom;
iii.
elektronički vodič o tome kako podnositi pritužbe putem platforme za ORS;
iv.
informacije, uključujući kontakt podatke o točkama kontakta za ORS koje su odredile države članice u skladu s člankom 7. stavkom 1. ove Uredbe.
v.
statističke podatke o ishodu sporova koji su subjektima za ORS preneseni putem platforme za ORS.
5. Komisija osigurava da su svi podaci iz stavka 4. točke (h) točni, ažurirani i osigurani na jednostavan, razumljiv i lako dostupan način.
6. Subjekti za ARS navedeni u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU koji su nadležni za rješavanje sporova obuhvaćenih ovom Uredbom registriraju se elektroničkim putem na platformi za ORS.
7. Komisija usvaja mjere vezane uz načine izvršenja funkcija predviđenih u stavku 4. ovog članka putem provedbenih akata. Ti se provedbeni akti donose u skladu postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. ove Uredbe.
Članak 6.
Ispitivanje platforme za ORS
1. Komisija do 9. siječnja 2015. ispituje tehničku funkcionalnost i prilagođenost korisnicima platforme za ORS te obrasca za pritužbe, što uključuje i prijevod. Ispitivanje se obavlja i vrednuje u suradnji sa stručnjacima za ORS iz država članica te predstavnika potrošača i trgovaca. Komisija dostavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o rezultatima ispitivanja te poduzima odgovarajuće mjere za rješavanje mogućih problema radi osiguravanja učinkovitog funkcioniranja platforme za ORS.
2. U izvješću iz stavka 1. ovog članka Komisija također opisuje tehničke i organizacijske mjere koje namjerava poduzeti kako bi osigurala da platforma za ORS ispunjava zahtjeve privatnosti navedene u Uredbi (EZ) br. 45/2001.
Članak 7.
Mreža kontakt točaka za ORS
1. Svaka država članica imenuje kontaktnu točku za ORS, a njezin naziv i kontakt podatke dostavlja Komisiji. Države članice mogu prenijeti odgovornost za kontaktne točke za ORS na svoje centre mreže europskih potrošačkih centara te na udruženja potrošača ili bilo koje drugo tijelo. Svaka kontakt točka za ORS ima najmanje dva savjetnika za ORS.
2. Kontakt točke za ORS pružaju podršku za rješavanje sporova vezanih uz pritužbe podnesene putem platforme za ORS ispunjavajući sljedeće funkcije:
(a)
ako je potrebno, olakšavaju komunikaciju između stranaka i nadležnog subjekta za ARS, koji može uključivati, posebno:
i.
pomoć pri podnošenju, prema potrebi, odgovarajuće dokumentacije;
ii.
pružanje strankama i subjektima za ARS općih informacija o pravima potrošača u odnosu na ugovore o prodaji ili ugovore o uslugama koji se primjenjuju u državi članici kontakt točke za ORS koja ima predmetne savjetnike za ORS;
iii.
pružanje informacija o funkcioniranju platforme za ORS;
iv.
osiguravanje objašnjenja o pravilima postupanja koja primjenjuju identificirani subjekti za ARS;
v.
obavještavanje podnositelja pritužbe o drugim sredstvima pravne zaštite kada se spor ne može riješiti putem platforme za ORS;
(b)
podnošenje izvješća o aktivnostima Komisiji i državama članicama, na temelju praktičnog iskustva stečenog iz provođenja svojih funkcija, svake dvije godine.
3. Kontakt točka za ORS nije obvezna izvršavati funkcije navedene u stavku 2. u slučaju sporova u kojima stranke imaju uobičajeno prebivalište u istoj državi članici.
4. Neovisno o stavku 3., države članice mogu odlučiti, uzimajući u obzir nacionalne okolnosti, da kontakt točka za ORS izvršava jednu ili više funkcija navedenih u stavku 2. u slučaju sporova u kojima stranke imaju uobičajeno prebivalište u istoj državi članici.
5. Komisija uspostavlja mrežu kontaktnih točaka („mreža kontaktnih točaka za ORS”) koja omogućuje suradnju između kontaktnih točaka i doprinosi provođenju funkcija navedenih u stavku 2.
6. Komisija najmanje dva puta godišnje saziva sastanak članova mreže kontaktnih točaka za ORS s ciljem omogućivanja razmjene najboljih praksi i rasprave o eventualno ponavljajućim problemima u upravljanju platformom za ORS.
7. Komisija usvaja pravila o načinima suradnje između kontakt točaka za ORS putem provedbenih akata. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3.
Članak 8.
Podnošenje pritužbe
1. Kako bi podnio pritužbu na platformi za ORS, podnositelj pritužbe ispunjava elektronički obrazac za pritužbu. Obrazac za pritužbu prilagođen je korisnicima i lako dostupan na platformi za ORS.
2. Podaci koje dostavlja podnositelj pritužbe moraju biti dovoljni da se utvrdi nadležni subjekt za ARS. Ti su podaci navedeni u Prilogu ovoj Uredbi. Podnositelj pritužbe može priložiti dokumente u prilog svojoj pritužbi.
3. Kako bi se uzeli u obzir kriteriji pomoću kojih subjekti za ARS, koji su navedeni u skladu s člankom 20. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU i koji rješavaju sporove obuhvaćene ovom Uredbom, utvrđuju svoja područja primjene, Komisija ima pravo donositi delegirane akte u skladu s člankom 17. ove Uredbe radi prilagodbe podataka navedenih u Prilogu ovoj Uredbi.
4. Komisija utvrđuje pravila vezana uz načine za podnošenje elektroničkog obrasca za pritužbe putem provedbenih akata. Ti se provedbeni akti donose u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 16. stavka 2.
5. Samo podaci koji su dostatni, bitni i nepretjerani u odnosu na svrhe u koje se prikupljaju dalje se obrađuju putem elektroničkog obrasca za pritužbe i njegove priloge.
Članak 9.
Obrada i slanje pritužbe
1. Pritužba podnesena na platformi za ORS obrađuje se ako su svi potrebni odjeljci elektroničkog obrasca za pritužbe ispunjeni.
2. Ako obrazac za pritužbu nije u potpunosti ispunjen, podnositelj pritužbe obavještava se da se pritužba ne može dalje obraditi ako ne osigura podatke koji nedostaju.
3. Po primitku u potpunosti ispunjenog obrasca za pritužbu, platforma za ORS na jednostavan način i bez odlaganja šalje tuženoj stranci na jednom od službenih jezika institucija Unije koji je ta stranka odabrala, pritužbu zajedno sa sljedećim podacima:
(a)
podatak da se stranke moraju usuglasiti o subjektu za ARS da bi mu se pritužba mogla podnijeti te da se pritužba dalje ne obrađuje ako stranke ne postignu sporazum ili ako se ne utvrdi nadležni subjekt za ARS;
(b)
podatak o subjektu ili subjektima za ARS koji su nadležni za rješavanje pritužbe, ako su navedeni na elektroničkom obrascu za pritužbu ili ako su na platformi za ORS utvrđeni na temelju podataka podnesenih u tom obrascu;
(c)
u slučaju da je tužena strana trgovac, poziv da unutar 10 kalendarskih dana navede:
-
obvezuje li se trgovac za rješavanje sporova s potrošačima ili je obvezan koristiti posebni subjekt za ARS, i
-
osim ako je trgovac obvezan koristiti posebni subjekt za ARS, je li trgovac voljan koristiti neki subjekt ili subjekte za ARS od onih navedenih u točki (b);
(d)
u slučaju da je tužena strana potrošač, a trgovac je obvezan koristiti posebni subjekt za ARS, poziv za postizanje suglasnosti o tom subjektu za ARS unutar 10 kalendarskih dana ili, u slučaju da trgovac nije obvezan koristiti određeni subjekt za ARS, poziv da se odabere jedan ili više subjekata za ARS od onih iz točke (b);
(e)
naziv i kontakt detalji kontakt točke za ORS u državi članici u kojoj tužena stranka ima prebivalište ili poslovni nastan, kao i kratki opis funkcija iz točke (a) članka 7. stavka 2.
4. Kada od tužene stranke primi podatke iz stavka 3. točke (c) ili točke (d), platforma za ORS na lako razumljiv način i bez odlaganja šalje podnositelju pritužbe na jednom od službenih jezika institucija Unije koji je ta stranka odabrala, sljedeće podatke:
(a)
podatke iz stavka 3. točke (a);
(b)
u slučaju da je podnositelj pritužbe potrošač, podatke o subjektu ili subjektima za ARS koje je naveo trgovac u skladu sa stavkom 3. točkom (c) i poziv da u roku od 10 kalendarskih dana dâ suglasnost u pogledu subjekta za ARS;
(c)
u slučaju da je podnositelj pritužbe trgovac i trgovac nije obvezan koristiti posebni subjekt za ARS, podatke o subjektu ili subjektima za ARS koje je naveo potrošač u skladu sa stavkom 3. točkom (d) i poziv da u roku od 10 kalendarskih dana dâ suglasnost u pogledu subjekta za ARS;
(d)
naziv i kontakt detalje kontakt točke za ORS u državi članici u kojoj podnositelj pritužbe ima prebivalište ili poslovni nastan, kao i kratki opis funkcija iz članka 7. stavka 2. točke (a).
5. Podaci iz stavka 3. točke (b) i stavka 4. točaka (b) i (c) uključuju opis sljedećih značajki svakog subjekta za ARS:
(a)
naziv, kontakt detalje i internetsku adresu subjekta za ARS;
(b)
pristojbe za postupak ARS, prema potrebi;
(c)
jezik ili jezike na kojima se obavlja postupak ARS;
(d)
prosječnu duljinu postupka ARS;
(e)
obvezujuću ili neobvezujuću prirodu ishoda postupka ARS;
(f)
razloge zbog kojih subjekt za ARS može odbiti rješavanje određenog spora u skladu s člankom 5. stavkom 4. Direktive 2013/11/EU.
6. Platforma za ORS automatski i bez odlaganja prenosi pritužbu subjektu za ARS koji su usuglasile stranke u skladu sa stavcima 3. i 4.
7. Subjekt za ARS kojem je podnesena pritužba bez odlaganja obavještava stranke o tome pristaje li ili odbija rješavati spor u skladu s člankom 5. stavkom 4. Direktive 2013/11/EU. Subjekt za ARS koji je pristao rješavati spor obavješćuje stranke i o pravilima postupanja te, prema potrebi, o troškovima predmetnog postupka rješavanja spora.
8. Kada stranke ne postignu dogovor u roku od 30 kalendarskih dana nakon podnošenja obrasca za pritužbu subjektu za ARS ili subjekt za ARS odbije rješavati spor, pritužba se dalje ne obrađuje. Podnositelj pritužbe obavješćuje se o mogućnosti da za opće informacije o drugim sredstvima pravne zaštite kontaktira savjetnika za ORS.
Članak 10.
Rješavanje spora
Subjekt za ARS koji je pristao rješavati spor u skladu s člankom 9. ove Uredbe:
(a)
zaključuje postupak za ARS unutar roka iz članka 8. točke (e) Direktive 2013/11/EU;
(b)
ne zahtijeva fizičku prisutnost stranaka ili njihovih predstavnika, osim ako pravila postupka predviđaju tu mogućnost i ako su stranke s tim suglasne;
(c)
bez odlaganja prenosi sljedeće informacije o platformi za ORS:
i.
datum primitka spisa s pritužbom;
ii.
sadržaj spora;
iii.
datum zaključivanja postupka ARS;
iv.
rezultat postupka ARS;
(d)
nije dužan postupak ARS provesti putem platforme za ORS.
Članak 11.
Baza podataka
Komisija poduzima odgovarajuće mjere za uspostavu i održavanje elektroničke baze podataka u kojoj pohranjuje sve informacije obrađene u skladu s člankom 5. stavkom 4. i člankom 10. točkom (c) uzimajući u obzir članak 13. stavak 2.
Članak 12.
Obrada osobnih podataka
1. Pristup podacima, uključujući osobne podatke, vezano uz spor i pohranjene u bazi podataka iz članka 11. dodjeljuje se, za potrebe iz članka 10., samo subjektu za ORS kojem je podnesen spor u skladu s člankom 9. Pristup istim informacija dodjeljuje se kontakt točkama za ORS, u onoj mjeri u kojoj je to moguće, za potrebe iz članka 7. stavaka 2. i 4.
2. Komisija ima pristup podacima koji se obrađuju u skladu s člankom 10. za potrebe nadzora uporabe i funkcioniranja platforme za ORS i pripremu izvješća iz članka 21. Ona obrađuje osobne podatke o korisnicima platforme za ORS u mjeri u kojoj su oni potrebni za funkcioniranje i održavanje platforme za ORS, uključujući za potrebe nadzora uporabe platforme za ORS od strane subjekata za ARS i kontakt točaka za ORS.
3. Osobni podaci vezani uz spor čuvaju se u bazi podataka iz stavka 1. ovog članka samo za vrijeme potrebno za ostvarivanje namjena za koje su prikupljeni te da bi se osiguralo da subjekti na koje se osobni podaci odnose imaju pristup svojim osobnim podacima radi provođenja svojih prava te se automatski brišu najkasnije šest mjeseci nakon datuma zaključivanja spora koji je prenesen platformi za ORS u skladu s člankom 10. točkom (c) podtočkom iii. Razdoblje pohranjivanja primjenjuje se i na osobne podatke koje subjekt za ARS ili kontakt točka za ORS koji su rješavali dotični spor čuvaju u nacionalnim spisima, osim ako pravila postupanja koja primjenjuje subjekt za ARS ili posebne odredbe nacionalnog prava propisuju dulje razdoblje pohrane.
4. Svaki savjetnik za ORS smatra se kontrolorom u pogledu svojih aktivnosti obrade podatka na temelju ove Uredbe i u skladu s člankom 2. točkom (d) Direktive 95/46/EZ i osigurava da te aktivnosti poštuju nacionalno zakonodavstvo doneseno na temelju Direktive 95/46/EZ u državi članici kontakt točke za ORS u kojoj se nalazi savjetnik za ORS.
5. Svaki subjekt za ARS smatra se kontrolorom u pogledu svojih aktivnosti obrade podatka na temelju ove Uredbe i u skladu s člankom 2. točkom (d) Direktive 95/46/EZ i osigurava da te aktivnosti poštuju nacionalno zakonodavstvo doneseno na temelju Direktive 95/46/EZ u državi članici u kojoj subjekt za ARS ima poslovni nastan.
6. U odnosu na svoje odgovornosti na temelju ove Uredbe i obuhvaćenu obradu osobnih podataka, Komisija se smatra kontrolorom u skladu s odredbama članka 2. točke (d) Uredbe (EZ) br. 45/2001.
Članak 13.
Povjerljivost i sigurnost podataka
1. Kontakt točke za ORS podložne su pravilima čuvanja profesionalne tajne ili drugim jednakovrijednim obvezama povjerljivosti kako je utvrđeno u zakonodavstvu predmetne države članice.
2. Komisija poduzima odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere za osiguranje zaštite podataka koji se obrađuju na temelju ove Uredbe, uključujući odgovarajući nadzor pristupa podacima, plan zaštite te upravljanje incidentima u vezi sa sigurnošću u skladu s člankom 22. Uredbe (EZ) br. 45/2001.
Članak 14.
Informiranje potrošača
1. Trgovci s poslovnim nastanom u Uniji koji sudjeluju u ugovorima o online prodaji ili uslugama te online tržišta uspostavljena u Uniji na svojim internetskim stranicama osiguravaju elektronsku poveznicu s platformom za ORS. Ta je poveznica lako dostupna za potrošače. Trgovci s poslovnim nastanom u Uniji koji sudjeluju u ugovorima o online prodaji ili uslugama također bi trebali navesti svoju internetsku adresu.
2. Trgovci s nastanom u Uniji koji sudjeluju u ugovorima o online prodaji ili uslugama, koji su obvezni koristiti jedan ili više subjekata za ARS za rješavanje sporova s potrošačima, obavješćuju potrošače o postojanju platforme za ORS i mogućnosti korištenja platforme za ORS za rješavanje njihovih sporova. Oni osiguravaju elektroničku poveznicu s platformom za ORS na svojim internetskim stranicama, ako je ta ponuda podnesena elektroničkom poštom, u toj elektroničkoj poruci. Informacije se osiguravaju, prema potrebi, i u općim uvjetima primjenljivim na ugovore o online prodaji ili uslugama.
3. Stavci 1. i 2. ovog članka ne dovode u pitanje članak 13. Direktive 2013/11/EU i osiguranje informacija za potrošače o postupcima izvansudske pravne zaštite sadržanima u pravnim aktima Unije koji se primjenjuju kao nadopuna ovom članku.
4. Popis subjekata za ARS iz članaka 20. stavka 4. Direktive 2013/11/EU i njegovih ažuriranih izdanja objavljuje se na platformi za ORS.
5. Države članice osiguravaju da subjekti za ARS, centri mreže europskih potrošačkih centara, nadležna tijela utvrđena u skladu s člankom 18. stavkom 1. Direktive 2013/11/EU te, prema potrebi, tijela utvrđena u skladu s člankom 14. stavkom 2. Direktive 2013/11/EU osiguravaju elektroničku poveznicu s platformom za ORS.
6. Države članice potiču udruženja potrošača i poslovna udruženja da osiguraju elektroničku poveznicu za platformu za ORS.
7. Kada su trgovci obvezni osigurati informacije u skladu sa stavcima 1. i 2. te odredbama iz stavka 3., oni, prema potrebi, te informacije osiguravaju zajedno.
Članak 15.
Uloga nadležnih tijela
Nadležno tijelo svake države članice procjenjuje ispunjavaju li subjekti za ARS uspostavljeni u toj državi članici obveze utvrđene u ovoj Uredbi.
POGLAVLJE III.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 16.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže odbor. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 4. Uredbe (EU) br. 182/2011.
3. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
4. Kada se mišljenje odbora prema stavcima 2. i 3. dobiva pismenim postupkom, taj se postupak okončava bez rezultata kada, unutar vremenskog ograničenja za davanje mišljenja, predsjednik odbora tako odluči ili tako zahtijeva jednostavna većina članova odbora.
Članak 17.
Izvršavanje delegiranja
1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 8. stavka 3. dodjeljuje se na neodređeno vrijeme od 8. srpnja 2013.
3. Europski parlament ili Vijeće može u bilo kojem trenutku opozvati delegaciju ovlasti iz članka 8. stavka 3. Odlukom o opozivu prestaje delegiranje ovlasti navedeno u toj odluci. Ona proizvodi pravne učinke dan nakon objave u Službenom listu Europske unije ili na kasniji datum naveden u spomenutoj odluci. Ona ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija o tome istodobno obavještava Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 8. stavkom 3. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće na njega ne uloži nijedan prigovor u roku od dva mjeseca od obavještavanja Europskog parlamenta ili Vijeća o tom aktu ili, prije isteka tog razdoblja ako su Europski parlament ili Vijeće obavijestili Komisiju da neće podnijeti prigovor. Taj se rok produžava za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta i Vijeća.
Članak 18.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na povrede ove Uredbe i poduzimaju sve potrebne mjere kojima se osigurava njihova provedba. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, razmjerne i odvraćajuće.
Članak 19.
Izmjena Uredbe (EZ) br. 2006/2004
U Prilogu Uredbi (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (12) dodaje se sljedeća točka:
„21.
Uredba (EU) br. 524/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o online rješavanju potrošačkih sporova (Uredba o online rješavanju potrošačkih sporova) (SL L 165, 18.6.2013., str. 1.): članak 14.”
Članak 20.
Izmjena Direktive 2009/22/EZ
Direktiva 2009/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (13) mijenja se kako slijedi:
1.
U članku 1. stavcima 1. i 2. i točki (b) članka 6. stavka 2., riječi „direktive navedene u Prilogu I.” zamjenjuju se riječima „akti Unije navedeni u Prilogu I.”
2.
U naslovu Priloga I., riječi „POPIS DIREKTIVA” zamjenjuju se s riječima „POPIS AKATA UNIJE”.
3.
U Prilogu I. dodaje se sljedeća točka:
„15.
Uredba (EZ) br. 524/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o online rješavanju potrošačkih sporova (Uredba o online rješavanju potrošačkih sporova) (SL L 165, 18.6.2013., str. 1.): članak 14.”
Članak 21.
Izvješća
1. Komisija dostavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o funkcioniranju platforme za ORS na godišnjoj osnovi, a prvi put godinu nakon što je platforma za ORS započela s radom.
2. Do 9. srpnja 2018. i svake tri godine nakon toga Komisija podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o provedbi ove Uredbe, uključujući posebno prilagođenost obrasca za pritužbe korisniku i moguću potrebu za prilagođavanje podataka navedenih u Prilogu ovoj Uredbi. Uz to izvješće prema potrebi dostavljaju se prijedlozi za prilagodbe ovoj Uredbi.
3. Kada se izvješća iz stavaka 1. i 2. podnose iste godine, podnosi se samo jedno zajedničko izvješće.
Članak 22.
Stupanje na snagu
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Ova se Uredba primjenjuje od 9. siječnja 2016. osim sljedećih odredaba:
-
članak 2. stavak 3. i članak 7. stavci 1. i 5., koji se primjenjuju od 9. srpnja 2015.
-
članak 5. stavci 1. i 7., članak 6., članak 7. stavak 7., članak 8. stavci 3. i 4. i članci 11., 16. i 17., koji se primjenjuju se od 8. srpnja 2013.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 21. svibnja 2013.