SMĚRNICE RADY 2014/112/EU
ze dne 19. prosince 2014,
kterou se provádí Evropská dohoda o úpravě některých aspektů úpravy pracovní doby v odvětví vnitrozemské vodní dopravy uzavřená Evropským svazem vnitrozemské plavby (EBU), Evropskou organizací lodních kapitánů (ESO) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF)
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 155 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Sociální partneři mohou v souladu s čl. 155 odst. 2 Smlouvy společně požádat, aby dohody v záležitostech týkajících se článku 153 Smlouvy o fungování Evropské unie (EU), které uzavřeli na úrovni Unie, byly prováděny rozhodnutím Rady na návrh Komise.
(2)
Dopisem ze dne 10. prosince 2007 Evropský svaz vnitrozemské plavby (EBU), Evropská organizace lodních kapitánů (ESO) a Evropská federace pracovníků v dopravě (ETF) informovaly Komisi o svém úmyslu zahájit dialog podle čl. 155 odst. 1 Smlouvy o fungování EU s cílem dosáhnout dohody na úrovni Unie.
(3)
Dne 15. února 2012 uzavřely EBU, ESO a ETF Evropskou dohodu o úpravě některých aspektů úpravy pracovní doby v odvětví vnitrozemské vodní dopravy (dále jen „dohoda“).
(4)
Dohoda obsahovala společnou žádost, aby byla dohoda provedena rozhodnutím Rady na návrh Komise v souladu s čl. 155 odst. 2 Smlouvy o fungování EU.
(5)
Vhodným nástrojem pro provedení dohody je směrnice.
(6)
Komise informovala Evropský parlament.
(7)
Komise vypracovala návrh směrnice v souladu se svým sdělením ze dne 20. května 1998 o přizpůsobení a podpoře sociálního dialogu na úrovni Společenství s přihlédnutím k reprezentativnosti smluvních stran a zákonnosti každého ustanovení dohody.
(8)
Aby se přispělo k soudržnému právnímu rámci v souvislosti s úpravou pracovní doby, mělo by provádění této směrnice zohlednit stávající právní předpisy Unie, a vzhledem k obsahu uvedené dohody zejména směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES (1). Uvedená směrnice stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby, a to i pro odvětví pracovníků ve vnitrozemské vodní dopravě.
(9)
Členské státy by měly možnost pověřit prováděním této směrnice na základě jejich společné žádosti sociální partnery, pokud členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zajistily, že cílů této směrnice může být dosaženo.
(10)
Pro účely článku 14 směrnice 2003/88/ES stanoví tato směrnice a dohoda k ní přiložená specifičtější požadavky týkající se úpravy pracovní doby pro mobilní pracovníky ve vnitrozemské vodní dopravě, než jaké stanoví uvedená směrnice.
(11)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny žádné právní předpisy Unie, které jsou specifičtější nebo zajišťují vyšší úroveň ochrany mobilních pracovníků ve vnitrozemské vodní dopravě.
(12)
Tato směrnice by neměla sloužit jako odůvodnění pro snížení obecné úrovně ochrany pracovníků v oblastech, na které se vztahuje dohoda.
(13)
Tato směrnice a dohoda k ní přiložená zavádějí minimální normy. Členské státy a sociální partneři by měly mít možnost zachovat nebo zavést příznivější ustanovení.
(14)
Tato směrnice ctí základní práva a zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie, a zejména článkem 31 uvedené listiny.
(15)
Jelikož cílů této směrnice, totiž bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků v převážně přeshraničním odvětví, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale může jich být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(16)
Provedení dohody přispívá k dosažení cílů uvedených v článku 151 Smlouvy o fungování EU.
(17)
V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie (2) nemůže skutečnost, že některá činnost uváděná ve směrnici není v určitém členském státě prováděna, zprostit tento členský stát jeho povinnosti přijmout právní nebo správní předpisy k zajištění řádného provedení všech ustanovení této směrnice. Jak zásada právní jistoty, tak nezbytnost zajištění plného použití směrnic de iure, nikoliv pouze de facto totiž vyžadují, aby všechny členské státy převzaly požadavky stanovené dotčenou směrnicí vytvořením jasného, přesného a transparentního právního rámce, jenž je tvořen závaznými předpisy pro oblast, jíž se směrnice týká. Tato povinnost je členským státům uložena proto, aby byly připraveny na jakoukoliv změnu situace, ke které by později mohlo v členských státech dojít, a aby bylo zajištěno, že všechny subjekty práva ve Společenství, včetně subjektů v členských státech, ve kterých určitá činnost upravená směrnicí neexistuje, mohou za všech okolností jasně a přesně znát svá práva a povinnosti. Podle judikatury není nutno směrnici provést pouze v případě, kdy je takové provedení bezpředmětné ze zeměpisných důvodů. Členské státy o nich mají v těchto případech informovat Komisi.
(18)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (3) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. Ve vztahu k této směrnici považuje zákonodárce předložení těchto dokumentů za odůvodněné,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Touto směrnicí se provádí Evropská dohoda o úpravě některých aspektů úpravy pracovní doby v odvětví vnitrozemské vodní dopravy, uzavřená dne 15. února 2012 Evropským svazem vnitrozemské plavby (EBU), Evropskou organizací lodních kapitánů (ESO) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a obsažená v příloze.
Článek 2
1. Členské státy mohou zachovat nebo zavést předpisy, které jsou příznivější než ustanovení této směrnice.
2. Provádění této směrnice není za žádných okolností dostatečným důvodem odůvodňujícím snížení obecné úrovně ochrany pracovníků v oblastech, na které se vztahuje tato směrnice. Tím nejsou dotčena práva členských států a sociálních partnerů stanovit v reakci na změny okolností právní a správní předpisy nebo smluvní ujednání, které se liší od těch, jež jsou platné v době přijetí této směrnice, za předpokladu, že jsou dodrženy minimální požadavky stanovené touto směrnicí.
3. Používáním a výkladem této směrnice nejsou dotčena ustanovení Unie ani vnitrostátní předpisy, zvyklosti či praxe, které dotčeným pracovníkům zajišťují příznivější podmínky.
Článek 3
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů, které byly přijaty podle této směrnice. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2016. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2014.
DIREKTIVA VIJEĆA 2014/112/EU
od 19. prosinca 2014.
o provedbi Europskog sporazuma o utvrđivanju određenih vidova organizacije radnog vremena u plovidbi unutarnjim vodnim putovima, sklopljenoga između Europskog saveza za plovidbu unutarnjim vodama (EBU), Europske organizacije zapovjednika plovila (ESO) i Europske federacije radnika u prometu (ETF)
(Tekst značajan za EGP)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 155. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
budući da:
(1)
Poslodavci i radnici, dalje u tekstu „socijalni partneri”, mogu u skladu s člankom 155. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) zajednički zahtijevati da se sporazumi koje su oni sklopili na razini Unije u područjima obuhvaćenima člankom 153. UFEU-a provedu odlukom Vijeća na prijedlog Komisije.
(2)
Pismom od 10. prosinca 2007. Europski savez za plovidbu unutarnjim vodama (EBU), Europska organizacija zapovjednika plovila (ESO) i Europska federacija radnika u prometu (ETF) obavijestili su Komisiju o svojoj želji da, s ciljem sklapanja sporazuma na razini Unije, započnu pregovore u skladu s člankom 155. stavkom 1. UFEU-a.
(3)
EBU, ESO i ETF sklopili su 15. veljače 2012. Europski sporazum o utvrđivanju određenih vidova organizacije radnog vremena u plovidbi unutarnjim vodnim putovima („Sporazum”).
(4)
Sporazum sadrži zajednički zahtjev za provedbu Sporazuma putem Odluke Vijeća donesene na prijedlog Komisije, u skladu s člankom 155. stavkom 2. UFEU-a.
(5)
Direktiva je prikladni instrument za provedbu Sporazuma.
(6)
Komisija je obavijestila Europski parlament o svom prijedlogu.
(7)
Komisija je izradila prijedlog Direktive, u skladu sa svojom Komunikacijom od 20. svibnja 1998. o prilagođavanju i promicanju socijalnog dijaloga na razini Zajednice, uzimajući u obzir reprezentativnost stranka potpisnica i zakonitost svakoga od stavaka Sporazuma.
(8)
Kako bi se dao doprinos koherentnom pravnom okviru kojim se uređuje organizacija radnog vremena, pri provedbi ove Direktive trebalo bi uzeti u obzir postojeće zakonodavstvo Unije, a s obzirom na sadržaj Sporazuma, posebice Direktivu 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (1). Tom Direktivom utvrđuju se minimalni sigurnosni i zdravstveni uvjeti za organizaciju radnog vremena, uključujući radno vrijeme radnika u plovidbi unutarnjim vodnim putovima.
(9)
Države članice trebale bi moći socijalnim partnerima, na njihov zajednički zahtjev, povjeriti provedbu ove Direktive, pod uvjetom da države članice poduzmu sve korake potrebne kako bi zajamčile mogućnost ispunjavanja ciljeva ove Direktive.
(10)
Ovom Direktivom i Sporazumom koji joj je priložen utvrđuju se, za potrebe članka 14. Direktive 2003/88/EZ, specifičniji uvjeti povezani s organizacijom radnog vremena mobilnih radnika u plovidbi unutarnjim vodnim putovima od uvjeta iz navedene Direktive.
(11)
Ovu Direktivu trebalo bi primjenjivati ne dovodeći u pitanje bilo koje zakonodavstvo Unije koje je specifičnije ili kojim se mobilnim radnicima u plovidbi unutarnjim vodnim putovima dodjeljuje viša razina zaštite.
(12)
Ova Direktiva ne bi se trebala upotrebljavati radi opravdavanja snižavanja opće razine zaštite radnika u područjima obuhvaćenima Sporazumom.
(13)
Ovom Direktivom i Sporazumom koji joj je priložen utvrđuju se minimalni standardi. Države članice i socijalni partneri trebale bi moći zadržati ili uvesti povoljnije odredbe.
(14)
Ovom Direktivom poštuju se temeljna prava i načela priznata u Povelji o temeljnim pravima Europske unije te posebno u njezinom članku 31.
(15)
S obzirom na to da ciljeve ove Direktive koja je namijenjena zaštititi zdravlja i sigurnosti radnika u sektoru koji je pretežno prekograničan ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(16)
Provedbom Sporazuma doprinosi se ostvarenju ciljeva iz članka 151. UFEU-a.
(17)
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda Europske unije (2), okolnost da aktivnost iz direktive još ne postoji u određenoj državi članici ne može osloboditi tu državu članicu obveze da donese zakone i propise kako bi osigurala ispravno prenošenje svih odredaba direktive. I načelo pravne sigurnosti i potreba osiguravanja potpune provedbe direktiva de jure, a ne samo de facto, iziskuju da sve države članice preuzmu pravila predmetne direktive u jasan, precizan i transparentan okvir kojim se predviđaju obvezujuće odredbe. Takva obveza primjenjuje se i države članice kako bi predvidjele bilo kakve promjene situacije u kojoj se one u određenom trenutku nalaze te kako bi osigurale da svi pravni subjekti u Zajednici, uključujući one u državama članicama u kojima određena djelatnost iz direktive ne postoji, mogu jasno i precizno znati koja su, u svim okolnostima, njihova prava i obveze. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prenošenje direktive jedino nije obvezno ako je prenošenje zbog zemljopisnih bespredmetno. Države članice trebale bi u takvim slučajevima o tome obavijestiti Komisiju.
(18)
U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (3), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o mjerama prenošenja priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava odnos između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje. U pogledu ove Direktive zakonodavac smatra da je dostavljanje takvih dokumenata opravdano,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Ovom se Direktivom provodi Europski sporazum o utvrđivanju određenih vidova organizacije radnog vremena u plovidbi unutarnjim vodnim putovima koji su 15. veljače 2012. sklopili Europski saveza za plovidbu unutarnjim vodama (EBU), Europska organizacija zapovjednika plovila (ESO) i Europska federacija radnika u prometu (ETF), kako je naveden u Prilogu ovoj Direktivi.
Članak 2.
1. Države članice mogu zadržati ili uvesti odredbe povoljnije od onih koje su utvrđene u ovoj Direktivi.
2. Provedba ove Direktive ni u kojem slučaju ne predstavlja dovoljan razlog kojim bi se opravdalo snižavanje opće razine zaštite radnika u područjima obuhvaćenima ovom Direktivom. Time se ne dovode u pitanje prava država članica i socijalnih partnera da, s obzirom na okolnosti koje se mijenjaju, utvrde zakonodavne, regulatorne ili ugovorne aranžmane koji su drugačiji od onih koji su vrijedili u vrijeme donošenja ove Direktive, pod uvjetom da se poštuju minimalni uvjeti utvrđeni u ovoj Direktivi.
3. Primjenom i tumačenjem ove Direktive ne dovode se u pitanje bilo koje odredbe, običajno pravo ili praksa Unije ili bilo koje nacionalne odredbe, običajno pravo ili praksa kojima se dotičnim radnicima osiguravaju povoljniji uvjeti.
Članak 3.
Države članice određuju sankcije koje se primjenjuju u slučaju povrede nacionalnih odredbi donesenih na temelju ove Direktive. Sankcije su djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće.
Članak 4.
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. prosinca 2016. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 5.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 6.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 19. prosinca 2014.