NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 230/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje nástroj přispívající ke stabilitě a míru
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení představuje jeden z nástrojů, které přímo podporují vnější politiky Unie, a navazuje na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1717/2006 (2), jehož platnost skončila dne 31. prosince 2013.
(2)
Zachovávání míru, předcházení konfliktům, posilování mezinárodní bezpečnosti a pomoc obyvatelstvu, zemím a regionům, které čelí přírodním nebo člověkem způsobeným katastrofám, patří mezi hlavní cíle vnější činnosti Unie, jak jsou stanoveny mimo jiné v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). Krize a konflikty postihující země a regiony a další faktory, jako jsou terorismus, organizovaná trestná činnost, násilí na základě pohlaví, změna klimatu, problémy v oblasti kybernetické bezpečnosti a bezpečnostní hrozby související s přírodními katastrofami, ohrožují stabilitu a bezpečnost. K účinnému a včasnému řešení těchto otázek je zapotřebí specifických finančních zdrojů a nástrojů financování, jejichž působení může doplňovat humanitární pomoc a nástroje dlouhodobé spolupráce.
(3)
Evropská rada v závěrech ze zasedání konaného ve dnech 15. a 16. června 2001 potvrdila program Unie pro předcházení násilným konfliktům, zdůraznila politický závazek Unie usilovat o předcházení konfliktům jakožto jeden z hlavních cílů vnějších vztahů Unie a uznala, že k dosažení tohoto cíle mohou přispět nástroje rozvojové spolupráce. Závěry Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům znovu upozornily na hodnotu tohoto programu jakožto platného základu politiky pro další činnost Unie v oblasti předcházení konfliktům. V závěrech ze dne 17. listopadu 2009 potvrdila Rada „koncepci posílení kapacit EU pro mediaci a dialog“.
(4)
V závěrech Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a v závěrech Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě rovněž ze dne 19. listopadu 2007 o bezpečnosti a rozvoji bylo zdůrazněno, že propojení mezi rozvojem a bezpečností by mělo být východiskem pro strategie a politiky Unie, aby se tak přispělo k soudržnosti politik v zájmu rozvoje v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) a obecně k soudržnosti vnější činnosti Unie. Konkrétněji Rada dospěla k závěru, že by budoucí činnost v oblasti bezpečnosti a rozvoje měla zahrnovat důsledky, které má pro bezpečnost a rozvoj změna klimatu, otázky týkající se životního prostředí a řízení přírodních zdrojů a migrace.
(5)
Dne 12. prosince 2003 schválila Evropská rada Evropskou bezpečnostní strategii a dne 11. prosince 2008 společnou analýzu zprávy o jejím provádění. Ve sdělení nazvaném „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ Komise rovněž upozornila na význam spolupráce se třetími zeměmi a regionálními organizacemi, zvláště pro účely potírání nejrůznějších hrozeb, jako jsou obchod s lidmi, obchod s drogami a terorismus.
(6)
Ve sdělení nazvaném „Úvahy o postupu EU v nestabilních situacích - činnost ve složitém prostředí pro trvale udržitelný rozvoj, stabilitu a mír“ Komise uznala, že Unie zásadním způsobem přispívá k prosazování míru a stability tím, že řeší projevy násilí a počáteční příčiny nedostatečné bezpečnosti a násilných konfliktů. Toto nařízení by mělo přispívat k dosažení uvedených cílů.
(7)
Dne 8. prosince 2008 schválila Rada komplexní přístup k provádění rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1325 (2000) a 1820 (2008) o ženách, míru a bezpečnosti ze strany Unie, přičemž uznala úzké propojení otázek míru, bezpečnosti, rozvoje a rovnosti žen a mužů. Unie soustavně požaduje plné uplatňování programu pro ženy, mír a bezpečnost, který byl stanoven v příslušných rezolucích Rady bezpečnosti OSN, a to především pokud jde o nutnost bojovat proti násilí páchanému na ženách během konfliktů a podporovat účast žen na budování míru.
(8)
Strategický rámec a akční plán EU pro lidská práva a demokracii, který Rada přijala dne 25. června 2012, požaduje vypracování operativních pokynů s cílem zajistit, aby byla lidská práva zohledňována při navrhování a provádění opatření zaměřených na pomoc v boji proti terorismu, a zdůrazňuje, že prioritou Unie při uplatňování lidských práv je vymýcení mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení (včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu).
(9)
Demokracie a lidská práva jsou ve vztazích Unie se třetími zeměmi na předním místě, a měly by tudíž být v rámci tohoto nařízení považovány za zásadní principy.
(10)
V prohlášení Evropské rady ze dne 25. března 2004 o boji proti terorismu se požaduje, aby byly cíle týkající se boje proti terorismu začleněny do programů vnější pomoci. Strategie Evropské unie pro boj proti terorismu, přijatá Radou dne 30. listopadu 2005, požadovala posílení spolupráce v boji proti terorismu se třetími zeměmi a OSN. V závěrech Rady ze dne 23. května 2011 o posílení vazeb mezi vnitřními a vnějšími aspekty boje proti terorismu se požadovalo posílení kapacit příslušných orgánů zapojených do boje proti terorismu ve třetích zemích v rámci strategického programování nástroje stability, který byl zřízen nařízením (ES) č. 1717/2006.
(11)
Nařízení (ES) č. 1717/2006 bylo přijato s cílem umožnit Unii uplatňovat soustavnou a integrovanou reakci na krizové situace a na nově vznikající krize, řešit specifické globální a transregionální bezpečnostní hrozby a posílit připravenost na krize. Cílem tohoto nařízení je zavést revidovaný nástroj a vycházet přitom ze zkušeností s nařízením (ES) č. 1717/2006 s cílem zvýšit účinnost a soudržnost činností Unie v oblasti reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení bezpečnostních hrozeb a výzev.
(12)
Opatření přijatá podle tohoto nařízení by měla sledovat cíle podle článku 21 Smlouvy o EU a článků 208 a 212 Smlouvy o fungování EU. Mohou doplňovat opatření, která Unie přijala v zájmu dosahování cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky v rámci hlavy V Smlouvy o EU, a opatření přijatá v rámci části V Smlouvy o fungování EU a měla by být s těmito opatřeními v souladu. Rada a Komise by měly v rámci svých pravomocí spolupracovat za účelem zajištění této soustavnosti.
(13)
Toto nařízení by mělo být v souladu s ustanoveními o organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost (dále jen „ESVČ“), která byla zřízena rozhodnutím Rady 2010/427/EU (3). V prohlášení vysoké představitelky o politické odpovědnosti z roku 2010 byly potvrzeny zásady dialogu a konzultací s Evropským parlamentem a poskytování informací a podávání zpráv Evropskému parlamentu.
(14)
Komise a případně ESVČ by si měly pravidelně a často vyměňovat názory a informace s Evropským parlamentem. Kromě toho by v souladu s příslušnými interinstitucionálními dohodami o této otázce měl být Evropskému parlamentu poskytnut přístup k dokumentům, aby mohly být na základě odpovídajících informací vykonávány kontrolní pravomoci podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (4).
(15)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5).
(16)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o programování a prováděcí opatření. Prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením (EU) č. 182/2011.
(17)
Tyto prováděcí akty by s ohledem na svou povahu, zejména na své politické zaměření a rozpočtové dopady, měly být přijímány přezkumným postupem, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(18)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, v nichž je nutná rychlá reakce Unie, měla by Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty.
(19)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených v rámci nástrojů pro financování vnější činnosti.
(20)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(21)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(22)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (7). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a cíle
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (nástroj přispívající ke stabilitě a míru), který na období let 2014 až 2020 poskytuje přímou podporu pro vnější politiky Unie tím, že zvyšuje účinnost a soudržnost činností Unie v oblastech reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení globálních a nadregionálních hrozeb.
2. Unie přijímá opatření pro rozvojovou spolupráci a opatření pro finanční, hospodářskou a technickou spolupráci se třetími zeměmi, regionálními a mezinárodními organizacemi a dalšími státními subjekty i subjekty z řad občanské společnosti podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
3. Pro účely tohoto nařízení zahrnuje pojem „subjekty občanské společnosti“ nevládní organizace, organizace zastupující původní obyvatelstvo, místní sdružení občanů a podnikatelů, družstva, odbory, organizace zastupující hospodářské a sociální zájmy, místní organizace (včetně sítí) podílející se na decentralizované regionální spolupráci a integraci, spotřebitelské organizace, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací, kulturní, výzkumné a vědecké organizace, univerzity, církve a náboženská sdružení a společenství, sdělovací prostředky a veškerá nevládní sdružení a soukromé a veřejné nadace, které mohou přispívat k rozvoji vnitřních politik nebo jejich vnějšímu rozměru. Je-li to nutné k dosažení cílů tohoto nařízení, mohou být financovány i jiné organizace nebo subjekty, které nejsou v tomto odstavci uvedeny.
4. Toto nařízení má tyto specifické cíle:
a)
v krizových situacích nebo v případě vznikajících krizí urychleně přispívat k nastolení stability účinnou reakcí, která má pomoci zachovat, vytvořit nebo obnovit podmínky potřebné k řádnému provádění vnějších politik a činností Unie podle článku 21 Smlouvy o EU;
b)
přispívat k předcházení konfliktům a zajišťování kapacity a připravenosti k řešení situací před krizí a po ní a budování míru; a
c)
řešit specifické globální a nadregionální hrozby ohrožující mír, mezinárodní bezpečnost a stabilitu.
Článek 2
Soulad a doplňkovost pomoci Unie
1. Komise zajistí, aby opatření přijatá podle tohoto nařízení byla v souladu s celkovým strategickým rámcem politiky Unie pro dané partnerské země, zejména s cíli opatření uvedených v odstavci 2, i s jinými příslušnými opatřeními Unie.
2. Opatření přijatá podle tohoto nařízení mohou doplňovat opatření přijatá podle hlavy V Smlouvy o EU a části páté Smlouvy o fungování EU a musí být s nimi v souladu. Opatření přijatá podle tohoto nařízení řádně zohledňují stanoviska Evropského parlamentu.
3. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení doplňuje pomoc poskytovanou na základě nástrojů Unie pro vnější pomoc, je poskytována pouze tehdy, jestliže odpovídající a účinnou reakci nelze poskytnout na základě uvedených nástrojů, a je plánována a prováděna tak, aby byla v případě potřeby zajištěna kontinuita činností v rámci těchto nástrojů.
4. V rámci možností jsou zahrnuty tyto průřezové otázky, a to i ve fázi programování:
a)
podpora demokracie a řádné správy věcí veřejných,
b)
lidská práva a humanitární právo včetně práv dětí a práv původního obyvatelstva,
c)
nediskriminace,
d)
rovnost žen a mužů a posílení postavení žen,
e)
předcházení konfliktům a
f)
změna klimatu.
5. Činnosti, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (8) a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1313/2013/EU (9) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedených aktů, nejsou financovány podle tohoto nařízení.
6. Pro zvýšení účinnosti a doplňkovosti opatření v oblasti pomoci poskytované Unií a členskými státy a s cílem zabránit dvojímu financování podporuje Komise úzkou koordinaci činností Unie a činností členských států, a to jak na úrovni rozhodování, tak v praxi. Za tímto účelem provozují členské státy a Komise systém výměny informací. Komise může dávat podněty na podporu takové koordinace. Komise kromě toho zajišťuje koordinaci a spolupráci s mnohostrannými, regionálními a subregionálními organizacemi a dalšími dárci.
HLAVA II
DRUHY POMOCI UNIE
Článek 3
Pomoc v reakci na krizovou situaci nebo vznikající krizi s cílem předejít konfliktům
1. Unie poskytne technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a) v reakci na tyto výjimečné a nepředvídané situace:
a)
naléhavá situace, krize nebo vznikající krize,
b)
situace, která představuje hrozbu pro demokracii, veřejný pořádek, ochranu lidských práv a základních svobod nebo ochranu a bezpečnost osob, zejména těch, které jsou v nestabilních situacích vystaveny násilí páchanému na základě pohlaví, nebo
c)
situace, u které hrozí, že by mohla vyústit v ozbrojený konflikt nebo by mohla vážně destabilizovat dotyčnou třetí zemi nebo země.
Tato pomoc může rovněž řešit situace, kdy se Unie dovolává základních ustanovení mezinárodních dohod s cílem částečně či úplně pozastavit spolupráci se třetími zeměmi.
2. Technická a finanční pomoc podle odstavce 1 se může vztahovat na:
a)
podporu uskutečňovanou poskytováním technické a logistické pomoci, která se zaměřuje na úsilí mezinárodních a regionálních organizací a státních subjektů a subjektů občanské společnosti o podporu budování důvěry, zprostředkování, dialog a usmíření;
b)
podporu provádění rezolucí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů o ženách, míru a bezpečnosti, zejména v zemích v nestabilní situaci, zasažených konflikty nebo po skončení konfliktů;
c)
podporu zřízení a fungování prozatímních správ ustavených v souladu s mezinárodním právem;
d)
podporu rozvoje demokratických státních institucí fungujících na principu plurality, včetně opatření na podporu úlohy žen v těchto institucích, podporu účinné civilní správy a civilního dohledu nad bezpečnostním systémem, jakož i opatření k posílení kapacity donucovacích a justičních orgánů zapojených do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování;
e)
podporu mezinárodních trestních tribunálů a ad hoc vnitrostátních tribunálů, komisí pro pravdu a usmíření a mechanismů pro právní řešení nároků v oblasti lidských práv a uplatňování majetkových práv a rozhodování o nich, zřízených v souladu s mezinárodními standardy v oblasti lidských práv a právního státu;
f)
podporu opatření nezbytných k zahájení obnovy a rekonstrukce základní infrastruktury, bydlení, veřejných budov a hospodářského majetku a základní výrobní kapacity a rovněž opatření k obnovení hospodářské činnosti, vytváření pracovních míst a nastolení minimálních podmínek nutných pro udržitelný sociální rozvoj;
g)
podporu civilních opatření týkajících se demobilizace a opětovného začlenění bývalých bojovníků a jejich rodin do občanské společnosti a v případě potřeby jejich návratu do vlasti a rovněž opatření zaměřených na řešení situace dětských vojáků a bojovnic;
h)
podporu opatření na zmírnění sociálních následků restrukturalizace ozbrojených sil;
i)
podporu opatření, která v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů řeší socioekonomické dopady, jež pro civilní obyvatelstvo vyplývají z přítomnosti protipěchotních min, nevybuchlé munice nebo výbušných zbytků válečné munice. Činnosti financované na základě tohoto nařízení mohou mimo jiné zahrnovat informování o rizicích, odhalování min a odminování a s tím spojenou likvidaci zásob;
j)
podporu opatření, která se v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů přijímají za účelem boje proti nedovolenému používání palných, ručních palných a lehkých zbraní a k zabránění přístupu k nim;
k)
podporu opatření, která zajistí, že budou odpovídajícím způsobem uspokojeny zvláštní potřeby žen a dětí v krizových situacích a konfliktech, včetně situací, kdy jsou vystaveny násilí na základě pohlaví;
l)
podporu rehabilitace obětí ozbrojených konfliktů a jejich opětovného začleňování do společnosti, včetně opatření, která řeší zvláštní potřeby žen a dětí;
m)
podporu opatření, jejichž cílem je prosazovat a hájit úctu k lidským právům a základním svobodám, demokracii a právnímu státu a příslušné mezinárodní nástroje;
n)
podporu socioekonomických opatření, která prosazují spravedlivý přístup k přírodním zdrojům v krizové situaci nebo v případě vznikající krize a jejich transparentní řízení, včetně budování míru;
o)
podporu opatření, která řeší možný dopad náhlých přesunů obyvatelstva významných z hlediska politické a bezpečnostní situace, včetně opatření, která řeší potřeby hostitelských komunit v krizové situaci nebo při vznikající krizi, včetně budování míru;
p)
podporu opatření, která podporují rozvoj a organizovanost občanské společnosti a její účast na politickém procesu, včetně opatření, která mají podpořit úlohu žen v těchto procesech, a opatření na podporu nezávislých, pluralitních a profesionálních sdělovacích prostředků;
q)
podporu opatření, jejichž cílem je reakce na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy, které ohrožují stabilitu, a na ohrožení veřejného zdraví související s pandemiemi, která buď zastoupí, nebo doplní humanitární pomoc Unie a pomoc v oblasti civilní ochrany.
3. V situacích uvedených v odstavci 1 tohoto článku může Unie poskytnout také technickou a finanční pomoc, která není výslovně zahrnuta v odstavci 2 tohoto článku. Tato pomoc se omezuje na mimořádná opatření pomoci podle čl. 7 odst. 2, která splňují všechny tyto podmínky:
a)
spadají do obecné oblasti působnosti tohoto nařízení i specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a);
b)
jsou časově omezena na období stanovené v čl. 7 odst. 2;
c)
za obvyklé situace by byla způsobilá podle jiných nástrojů Unie pro poskytování vnější pomoci nebo jiných složek tohoto nařízení, avšak vzhledem k nutnosti reagovat na danou situaci urychleně by měla být řešena prostřednictvím opatření pro případ krize nebo vznikající krize.
Článek 4
Pomoc určená pro předcházení konfliktům, budování míru a připravenost na krize
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. b). Tato pomoc zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je budování a posilování kapacity Unie a jejích partnerů v oblasti předcházení konfliktům, budování míru a řešení potřeb před krizí a po ní v úzké koordinaci s OSN a dalšími mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi a státními subjekty a subjekty občanské společnosti v souvislosti s úsilím o:
a)
podporu včasného varování a začlenění analýzy rizik spojených s konfliktem do tvorby a provádění politik;
b)
zprostředkování a budování kapacity pro účely budování důvěry, vyjednávání, dialogu a usmíření, zejména v souvislosti se vznikajícím napětím mezi společenstvími;
c)
posilování kapacit pro účast a nasazování v civilních stabilizačních misích;
d)
zlepšování obnovy po skončení konfliktu, jakož i obnovy po katastrofě v souvislosti s politickou a bezpečnostní situací;
e)
potlačování praxe spočívající ve využívání přírodních zdrojů k financování konfliktů a podporu dodržování pravidel iniciativ, jako je Kimberleyský systém certifikace, zúčastněnými stranami, zejména v souvislosti s prováděním účinných vnitrostátních kontrol těžby přírodních zdrojů a obchodování s nimi.
2. Opatření podle tohoto článku:
a)
zahrnují předávání know-how, výměnu informací a osvědčených postupů, posuzování, zkoumání a analýzu rizik nebo hrozeb, systémy včasného varování, odbornou přípravu a poskytování služeb;
b)
přispívají k dalšímu rozvoji strukturálního dialogu o otázkách budování míru;
c)
mohou zahrnovat technickou a finanční pomoc při provádění podpůrných činností zaměřených na budování míru a státu.
Článek 5
Pomoc při řešení globálních a nadregionálních hrozeb a vznikajících hrozeb
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. c) v těchto oblastech:
a)
ohrožení veřejného pořádku, ochrany a bezpečnosti osob, kritické infrastruktury a veřejného zdraví;
b)
zmírňování rizik, ať již vzniklých záměrně, náhodně nebo z přírodních příčin, spojených s chemickými, biologickými, radiologickými nebo jadernými materiály či látkami, a připravenost na tato rizika.
2. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. a) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
posílení kapacity donucovacích, justičních a civilních orgánů, které jsou zapojeny do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti včetně počítačové trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování a provádějí účinnou kontrolu nezákonného obchodu a tranzitu;
b)
řešení hrozeb pro kritickou infrastrukturu, která může zahrnovat mezinárodní dopravu, včetně osobní a nákladní dopravy, energetické operace a distribuci energie a elektronické informační a komunikační sítě. Taková opatření musí klást důraz zejména na nadregionální spolupráci a uplatňování mezinárodních standardů v oblastech informování o rizicích, analýzy ohroženosti, připravenosti na mimořádné situace, varování a zvládání důsledků;
c)
zajištění přiměřené reakce na závažná ohrožení veřejného zdraví, včetně náhlých epidemií s potenciálním nadnárodním dopadem;
d)
řešení globálních a nadregionálních důsledků změny klimatu s potenciálně destabilizačním dopadem na mír a bezpečnost.
3. Pokud jde o opatření uvedená v odst. 2 písm. a):
a)
prioritou je nadregionální spolupráce se zapojením dvou nebo více třetích zemí, které projevily jednoznačnou politickou vůli vznikající problémy řešit. Spolupráce v boji proti terorismu může rovněž probíhat s jednotlivými zeměmi, regiony nebo mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi;
b)
kladou důraz zejména na řádnou správu věcí veřejných a musí být v souladu s mezinárodním právem;
c)
pokud jde o pomoc orgánům zapojeným do boje proti terorismu, je prioritou podpora opatření, která se týkají vypracovávání a posilování právních předpisů pro boj proti terorismu, provádění a uplatňování právních předpisů ve finanční, celní a imigrační oblasti, vypracovávání donucovacích postupů, které jsou v souladu s nejpřísnějšími mezinárodními normami a mezinárodním právem, posílení demokratické kontroly a mechanismů institucionálního dohledu a předcházení násilnému radikalismu;
d)
pokud jde o pomoc v souvislosti s problematikou drog, je třeba věnovat náležitou pozornost mezinárodní spolupráci s cílem šířit osvědčené postupy vedoucí ke snižování poptávky, výroby a napáchaných škod.
4. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. b) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
podpora civilních výzkumných činností jako alternativy k obrannému výzkumu;
b)
zlepšení bezpečnostních postupů týkajících se civilních objektů, v nichž jsou uloženy citlivé chemické, biologické, radiologické nebo jaderné materiály či látky nebo v nichž se s těmito materiály nebo látkami nakládá v rámci civilních výzkumných programů;
c)
podpora - poskytovaná v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů - vytvoření civilní infrastruktury a příslušných civilních studií nutných k demontáži, dekontaminaci nebo přebudování těch zařízení a lokalit sloužících k výrobě nebo skladování zbraní, které byly prohlášeny za vyňaté z obranného programu;
d)
posílení kapacity příslušných civilních orgánů zapojených do vytváření a vykonávání účinné kontroly nedovoleného obchodu s chemickými, biologickými, radiologickými a jadernými materiály nebo látkami (včetně vybavení pro jejich výrobu nebo nosiče);
e)
vytváření právního rámce a institucionálních kapacit pro zavedení a prosazování účinných kontrol vývozu zboží dvojího užití, včetně opatření v oblasti regionální spolupráce;
f)
vypracování účinných opatření v oblasti civilní připravenosti na katastrofy, plánování pro případ mimořádných situací, reakce na krizi a kapacit pro sanační opatření.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PROVÁDĚNÍ
Článek 6
Obecný rámec
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a prostřednictvím:
a)
mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce uvedených v článku 7;
b)
tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů uvedených v článku 8;
c)
ročních akčních programů, individuálních opatření a zvláštních opatření;
d)
podpůrných opatření.
Článek 7
Mimořádná opatření pomoci a programy prozatímní reakce
1. Pomoc Unie podle článku 3 se poskytuje prostřednictvím mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce.
2. V situacích uvedených v čl. 3 odst. 1 může Komise přijmout mimořádná opatření pomoci, která splňují podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3. Takové mimořádné opatření pomoci může trvat až 18 měsíců a v případě objektivních a nepředvídatelných překážek bránících jeho provedení může být dvakrát prodlouženo o další období až šesti měsíců, nejvýše na celkovou dobu 30 měsíců, jestliže nedojde ke zvýšení finanční částky určené pro dané opatření.
V případě vleklých krizí a konfliktů může Komise přijmout druhé mimořádné opatření pomoci trvající až 18 měsíců.
Doba trvání mimořádného opatření pomoci podle prvního pododstavce v kombinaci s dobou trvání mimořádného opatření pomoci podle druhého pododstavce nesmí přesáhnout 36 měsíců.
3. Pokud náklady na mimořádné opatření pomoci převyšují částku 20 000 000 EUR, přijímá se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. Před přijetím nebo prodloužením mimořádného opatření pomoci, jež vyžaduje náklady do výše 20 000 000 EUR, informuje Komise Radu o jeho povaze a cílech a předpokládaných finančních částkách. Komise rovněž informuje Radu dříve, než přistoupí k zásadním změnám mimořádných opatření pomoci, která již byla přijata. V zájmu soudržnosti vnější činnosti Unie zohlední Komise přístup přijatý Radou v rámci příslušné politiky, a to jak při plánování, tak při následném provádění těchto opatření.
5. Co nejdříve po přijetí mimořádného opatření pomoci a v každém případě do tří měsíců od jeho přijetí Komise informuje Evropský parlament a Radu tím, že jim předloží přehled o povaze opatření, souvislostech a důvodech pro jejich přijetí a rovněž o doplňkovosti těchto opatření k probíhající a plánované reakci Unie.
6. Komise může přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijmout programy prozatímní reakce za účelem vytvoření nebo obnovení základních podmínek nezbytných pro účinné provádění politik Unie v oblasti vnější spolupráce.
Programy prozatímní reakce navazují na mimořádná opatření pomoci.
7. Komise včas řádně informuje Evropský parlament o plánování a provádění pomoci Unie podle článku 3, mimo jiné o plánovaných finančních částkách, a rovněž informuje Evropský parlament o případných zásadních změnách nebo prodlouženích této pomoci.
Článek 8
Tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy
1. Tematické strategické dokumenty představují obecný základ pro provádění pomoci podle článků 4 a 5. Tematické strategické dokumenty jsou rámcem pro spolupráci mezi Unií a dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony.
2. Při přípravě a provádění tematických strategických dokumentů jsou dodržovány zásady účinnosti pomoci, jako je partnerství, koordinace a případně harmonizace. Za tímto účelem musí být tematické strategické dokumenty v souladu s programovými dokumenty schválenými nebo přijatými v rámci jiných nástrojů Unie pro vnější pomoc a bránit jejich zdvojování.
Tematické strategické dokumenty jsou v zásadě založeny na dialogu Unie nebo případně příslušných členských států s dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony, do něhož jsou zapojeny občanská společnost a regionální a místní orgány, s cílem zajistit, aby se dotčené země nebo regiony s programovacím procesem dostatečně ztotožnily.
V zájmu podpory jednotnosti a doplňkovosti svých činností v oblasti spolupráce vedou Unie a členské státy v počáteční fázi programovacího procesu vzájemné konzultace.
3. Každý tematický strategický dokument musí být doplněn o víceletý orientační program shrnující prioritní oblasti vybrané pro financování Unie, specifické cíle, očekávané výsledky, výkonnostní ukazatele a harmonogram pomoci Unie.
Víceletý orientační program stanoví orientační finanční částky pro jednotlivé programy s přihlédnutím k potřebám a konkrétním obtížím dotčených partnerských zemí či regionů. Je-li to nezbytné, mohou být tyto finanční příděly vyjádřeny v podobě rozpětí.
4. Tematické strategické dokumenty schvaluje a víceleté orientační programy přijímá Komise přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Uvedený postup se použije také na podstatné přezkumy, v jejichž důsledku se tematické strategické dokumenty nebo víceleté orientační programy výrazně změní.
5. Přezkumný postup podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 se nepoužije v případě méně podstatných změn nebo technických úprav tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů spočívajících v přesunu prostředků v rámci orientačních finančních částek na jednotlivé prioritní oblasti nebo ve zvýšení či snížení původně přiděleného orientačního finančního příspěvku nejvýše o 20 %, přičemž částka nesmí přesáhnout 10 000 000 EUR, pokud tyto změny nebo technické úpravy nemají vliv na prioritní oblasti a cíle vytyčené v uvedených dokumentech.
V takovém případě je třeba o změnách a technických úpravách neprodleně informovat Evropský parlament a zástupce členských států ve výboru podle článku 11.
6. V závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, pokud jde o potřebu rychlé reakce Unie, může Komise změnit tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
7. Při veškerém plánování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední výsledky, zjištění a závěry obsažené v této zprávě.
Článek 9
Občanská společnost
Pokud je to možné a vhodné, probíhají příprava, programování, provádění a sledování opatření podle tohoto nařízení v konzultaci s občanskou společností.
Článek 10
Lidská práva
1. Komise zajistí, aby opatření týkající se boje proti terorismu a organizované trestné činnosti přijatá podle tohoto nařízení byla prováděna v souladu s mezinárodním právem, včetně mezinárodního humanitárního práva.
2. V souladu se strategickým rámcem a akčním plánem EU pro lidská práva a demokracii Komise vypracuje operativní pokyny s cílem zajistit zohledňování lidských práv při navrhování a provádění opatření uvedených v odstavci 1, zejména pokud jde o předcházení mučení a jinému krutému, nelidskému a ponižujícímu zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu. Hledisko lidských práv musí být pevně zakotveno i v opatřeních zaměřených na kybernetickou bezpečnost a boj proti počítačové trestné činnosti.
3. Komise důkladně sleduje provádění opatření uvedených v odstavci 1 za účelem zajištění souladu s povinnostmi v oblasti lidských práv. Komise začlení informace v tomto ohledu do svých pravidelných zpráv.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
Komisi je nápomocen výbor („Výbor pro nástroj stability a míru“). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 12
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU, a zejména s jeho článkem 9.
Článek 13
Finanční krytí
1. Celková finanční částka na provádění tohoto nařízení v období 2014-2020 činí 2 338 719 000 EUR.
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V období 2014-2020:
a)
se alespoň 70 procentních bodů celkového finančního krytí vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 3 a
b)
devět procentních bodů celkového finančního krytí se vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 4.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
UREDBA (EU) br. 230/2014 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 11. ožujka 2014.
o uspostavi Instrumenta za doprinos stabilnosti i miru
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 209. stavak 1. i članak 212. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Ova Uredba predstavlja jedan od instrumenata kojima se osigurava izravna potpora vanjskim politikama Unije te ona nasljeđuje Uredbu (EZ) br. 1717/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (2) koja je prestala važiti 31. prosinca 2013.
(2)
Očuvanje mira, sprečavanje sukoba, jačanje međunarodne sigurnosti i pružanje pomoći stanovništvu, zemljama i regijama pogođenima prirodnim nepogodama ili nesrećama izazvanima ljudskim djelovanjem nalaze se među glavnim ciljevima vanjskog djelovanja Unije, kako su navedeni, među ostalim, u članku 21. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). Krize i konflikti koji utječu na zemlje i regije te drugi čimbenici kao što su terorizam, organizirani kriminal, rodno uvjetovano nasilje, klimatske promjene, izazovi u području kibernetičke sigurnosti i prijetnje sigurnosti koje proizlaze iz prirodnih katastrofa predstavljaju rizik za stabilnost i sigurnost. Kako bi se te probleme rješavalo djelotvorno i pravovremeno, potrebna su posebna financijska sredstva i instrumenti financiranja koji mogu nadopunjavati instrumente za humanitarnu pomoć i dugoročnu suradnju.
(3)
Europsko vijeće u svojim je zaključcima od 15. i 16. lipnja 2001. podržalo Program Unije za sprečavanje nasilnih sukoba, naglašavajući političku predanost Unije sprečavanju sukoba kao jednom od glavnih ciljeva vanjskih odnosa Unije i navodeći da instrumenti razvojne suradnje mogu doprinijeti postizanju tog cilja. U zaključcima Vijeća od 20. lipnja 2011. o sprečavanju sukoba ponovljena je važnost tog programa kao valjanog političkog temelja za daljnje djelovanje Unije u području sprečavanja sukoba. U svojim zaključcima od 17. studenoga 2009. Vijeće je podržalo „koncept jačanja kapaciteta EU-a za posredovanje i dijalog”.
(4)
U zaključcima Vijeća od 19. studenoga 2007. o odgovoru EU-a na nestabilne situacije i u zaključcima Vijeća i predstavnika vlada država članica, koji su se sastali u okviru Vijeća, također od 19. studenoga 2007., o sigurnosti i razvoju, naglašeno je da bi se veza između razvoja i sigurnosti trebala poštovati u strategijama i politikama Unije kako bi se doprinijelo koherentnosti politika za razvoj u skladu s člankom 208. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i općenito koherentnosti vanjskog djelovanja Unije. Konkretno, Vijeće je zaključilo da bi budući rad u području sigurnosti i razvoja trebao uključivati posljedice klimatskih promjena, pitanja okoliša i upravljanja prirodnim resursima te migracija na sigurnost i razvoj.
(5)
Europsko vijeće 12. prosinca 2003. odobrilo je Europsku sigurnosnu strategiju, a 11. prosinca 2008. zajedničku analizu izvješća o njezinoj provedbi. U svojoj komunikaciji pod nazivom „Provođenje strategije EU-a za unutarnju sigurnost: Pet koraka prema sigurnijoj Europi” Komisija je također navela važnost suradnje s trećim zemljama i regionalnim organizacijama, posebno u svrhu borbe protiv višestrukih prijetnji poput trgovanja ljudima i drogom te terorizma.
(6)
U svojoj komunikaciji pod nazivom „Ususret odgovoru EU-a na nestabilne situacije - zauzimanje za održivi razvoj, stabilnost i mir u teškim uvjetima” Komisija je prepoznala ključni doprinos Unije promicanju mira i sigurnosti postupanjem u odnosu na izraze nasilja i temeljne uzroke nesigurnosti i nasilnih sukoba. Ova bi Uredba trebala doprinijeti postizanju tih ciljeva.
(7)
Vijeće je 8. prosinca 2008. odobrilo sveobuhvatni pristup provedbi rezolucija Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda 1325 (2000) i 1820 (2008) o ženama, miru i sigurnosti od strane Unije, prepoznajući bliske poveznice među pitanjima mira, sigurnosti, razvoja i ravnopravnosti spolova. Unija stalno poziva na potpunu provedbu programa o ženama, miru i sigurnosti kako je utvrđen u relevantnim rezolucijama Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, a posebno na potrebu za suzbijanjem nasilja nad ženama u konfliktnim situacijama i promicanjem sudjelovanja žena u izgradnji mira.
(8)
U Strateškom okviru i akcijskom planu EU-a za ljudska prava i demokraciju, koje je Vijeće donijelo 25. lipnja 2012., poziva se na razvoj operativnih smjernica kako bi se osiguralo da se prilikom osmišljavanja i provedbe mjera pomoći u borbi protiv terorizma uzimaju u obzir ljudska prava i ističe se da su iskorjenjivanje mučenja i drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja te poštovanje zahtjeva u vezi s pravičnim postupkom (uključujući pretpostavku nedužnosti, pravo na pošteno suđenje i prava na obranu) prioritet Unije u provedbi ljudskih prava.
(9)
Demokracija i ljudska prava stavljeni su u prvi plan odnosa Unije s trećim zemljama i trebali bi se stoga smatrati načelima u okviru ove Uredbe.
(10)
Europsko vijeće je u Izjavi od 25. ožujka 2004. o borbi protiv terorizma pozvalo na uključivanje protuterorističkih ciljeva u programe vanjske pomoći. Protuterorističkim strategijom Europske unije, koju je Vijeće donijelo 30. studenoga 2005., pozvalo se na pojačanu suradnju u području borbe protiv terorizma s trećim zemljama i Ujedinjenim narodima. U zaključcima Vijeća od 23. svibnja 2011. o jačanju veza između unutarnjih i vanjskih aspekata borbe protiv terorizma pozvalo se na jačanje kapaciteta nadležnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma u trećim zemljama u strateškom programiranju Instrumenta za stabilnost uspostavljenog Uredbom (EZ) br. 1717/2006.
(11)
Uredba (EZ) br. 1717/2006 donesena je kako bi se Uniji omogućilo davanje dosljednog i integriranog odgovora na postojeće i nove krizne situacije, postupanje u odnosu na posebne globalne i transregionalne prijetnje sigurnosti i jačanje pripravnosti za krizu. Cilj je ove Uredbe uvođenje revidiranog instrumenta, nastavljajući se na iskustva stečena na temelju Uredbe (EZ) br. 1717/2006, kako bi se poboljšale učinkovitost i koherentnost djelovanja Unije u područjima odgovora na krizu, sprečavanja sukoba, izgradnje mira i pripravnosti za krizu te kod postupanja u odnosu na prijetnje i izazove sigurnosti.
(12)
Mjere donesene na temelju ove Uredbe trebale bi težiti ispunjavanju ciljeva članka 21. UEU-a i članaka 208. i 212. UFEU-a. One mogu nadopunjavati mjere koje Unija donese u svrhu ostvarenja ciljeva zajedničke vanjske i sigurnosne politike u okviru glave V. UEU-a i mjere donesene u okviru dijela petog UFEU-a te bi trebale biti usklađene s njima. Vijeće i Komisija trebali bi surađivati kako bi osigurali tu usklađenost, u skladu sa svojim ovlastima.
(13)
Ova Uredba trebala bi biti usklađena s odredbama o organizaciji i funkcioniranju Europske službe za vanjsko djelovanje („ESVD”), kako su uspostavljeni Odlukom Vijeća 2010/427/EU (3). U Izjavi Visokog predstavnika iz 2010. o političkoj odgovornosti potvrđena su načela dijaloga i savjetovanja s Europskim parlamentom te pružanja informacija Europskom parlamentu i njegova izvješćivanja.
(14)
Komisija odnosno ESVD trebali bi redovito i često izmjenjivati stajališta i informacije s Europskim parlamentom. Nadalje, u skladu s relevantnim međuinstitucionalnim sporazumima o tom pitanju, Europskom parlamentu treba omogućiti pristup dokumentima kako bi se pravo nadzora na temelju Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (4) ostvarivalo na temelju informacija.
(15)
Zajednička pravila i postupci za provedbu instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja utvrđeni su u Uredbi (EU) br. 231/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (5).
(16)
Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu ove Uredbe, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji u vezi s programiranjem i provedbenim mjerama. Te bi se ovlasti trebale izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011.
(17)
Uzimajući u obzir prirodu tih provedbenih akata, posebno njihovu usmjerenost prema politikama i proračunske posljedice, za njihovo bi se donošenje u načelu trebao koristiti postupak ispitivanja, osim u slučaju mjera manjeg financijskog opsega.
(18)
Komisija bi trebala donijeti odmah primjenjive provedbene akte kada, u valjano utemeljenim slučajevima u kojima postoji potreba za brzim odgovorom Unije, to zahtijevaju krajnje hitni razlozi.
(19)
Unija bi trebala tražiti najučinkovitiji način korištenja dostupnih resursa kako bi optimizirala učinak svojeg vanjskog djelovanja. To bi se trebalo postići putem koherentnosti i komplementarnosti između instrumenata Unije za vanjsko djelovanje te stvaranjem sinergija između ovog instrumenta, drugih instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja i drugih politika Unije. To bi nadalje trebalo imati za posljedicu uzajamno jačanje programa izrađenih na temelju instrumenata za financiranje vanjskog djelovanja.
(20)
S obzirom na to da ciljeve ove Uredbe ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinaka djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. UEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(21)
Ovom se Uredbom utvrđuje financijska omotnica za njezino razdoblje primjene, koja treba predstavljati primarni referentni iznos, u smislu točke 17. Međuinstitucionalnog sporazuma od 2. prosinca 2013. između Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije o proračunskoj disciplini, o suradnji u vezi s proračunskim pitanjima i o dobrom financijskom upravljanju (6), za Europski parlament i Vijeće tijekom godišnjeg proračunskog postupka.
(22)
Primjereno je uskladiti razdoblje primjene ove Uredbe s razdobljem primjene Uredbe Vijeća (EU) br. 1311/2013 (7). Ova bi se Uredba stoga trebala primjenjivati od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
GLAVA I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet i ciljevi
1. Ovom Uredbom uspostavlja se instrument („Instrument za doprinos stabilnosti i miru”) kojim se za razdoblje od 2014. do 2020. osigurava izravna potpora vanjskim politikama Unije povećavanjem učinkovitosti i koherentnosti djelovanja Unije u područjima odgovora na krizu, sprečavanja sukoba, izgradnje mira i pripravnosti za krizu te kod postupanja u odnosu na globalne i transregionalne prijetnje.
2. Unija poduzima mjere za razvojnu suradnju, kao i mjere za financijsku, gospodarsku i tehničku suradnju, s trećim zemljama, regionalnim i međunarodnim organizacijama te drugim državnim akterima i akterima civilnog društva pod uvjetima utvrđenima u ovoj Uredbi.
3. Za potrebe ove Uredbe, pojam „akteri civilnog društva” uključuje nevladine organizacije, organizacije koje predstavljaju autohtone narode, lokalne skupine građana i udruženja trgovaca, zadruge, sindikate, organizacije koje zastupaju gospodarske i društvene interese, lokalne organizacije (uključujući mreže) uključene u decentraliziranu regionalnu suradnju i integraciju, organizacije potrošača, organizacije žena i mladih, obrazovne, kulturne, istraživačke i znanstvene organizacije, sveučilišta, crkve te vjerska udruženja i zajednice, medije i sva nevladina udruženja te privatne i javne zaklade koji bi mogli doprinositi razvojnoj ili vanjskoj dimenziji unutarnjih politika. Druga tijela ili akteri koji nisu navedeni u ovom stavku mogu se financirati kada je to potrebno za ostvarivanje ciljeva ove Uredbe.
4. Posebni su ciljevi ove Uredbe:
(a)
u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, brzo doprinijeti stabilnosti pružajući učinkovit odgovor osmišljen radi pomaganja u očuvanju, uspostavljanju ili ponovnom uspostavljanju uvjeta ključnih za pravilnu provedbu vanjskih politika i djelovanja Unije u skladu s člankom 21. UEU-a;
(b)
doprinijeti sprečavanju sukoba i osiguravanju kapaciteta i pripravnosti za rješavanje situacija prije i poslije krize i izgradnju mira; i
(c)
postupati u odnosu na specifične globalne i transregionalne prijetnje miru, međunarodnoj sigurnosti i stabilnosti.
Članak 2.
Usklađenost i komplementarnost pomoći Unije
1. Komisija osigurava da mjere donesene na temelju ove Uredbe budu u skladu sa sveobuhvatnim strateškim okvirom politike Unije za zemlje partnere, a posebno s ciljevima mjera iz stavka 2., kao i s drugim relevantnim mjerama Unije.
2. Mjere donesene na temelju ove Uredbe mogu nadopunjavati mjere donesene u okviru glave V. UEU-a i dijela petog UFEU-a te su s njima usklađene. Mjere donesene na temelju ove Uredbe na odgovarajući način uzimaju u obzir stajališta Europskog parlamenta.
3. Pomoć Unije na temelju ove Uredbe dopunjuje pomoć predviđenu na temelju instrumenata Unije za vanjsku pomoć, pruža se samo u mjeri u kojoj se ne može osigurati odgovarajući i učinkovit odgovor na temelju tih instrumenata te se planira i provodi tako da se, prema potrebi, postigne kontinuitet djelovanja na temelju tih instrumenata.
4. Kada je to moguće, uključena su sljedeća međusektorska pitanja, uključujući i u programiranju:
(a)
promicanje demokracije i dobrog upravljanja;
(b)
ljudska prava i humanitarno pravo, uključujući prava djece i prava autohtonih naroda;
(c)
nediskriminacija;
(d)
ravnopravnost spolova i osnaživanje žena;
(e)
sprečavanje sukoba; i
(f)
klimatske promjene.
5. Aktivnosti koje su obuhvaćene područjem primjene Uredbe Vijeća (EZ) br. 1257/96 (8) i Odluke br. 1313/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (9) i koje ispunjavaju uvjete za financiranje na temelju tih akata ne financiraju se na temelju ove Uredbe.
6. Kako bi se povećala učinkovitost i komplementarnost mjera pomoći Unije i nacionalnih mjera pomoći te kako bi se spriječilo dvostruko financiranje, Komisija promiče dobru koordinaciju među aktivnostima Unije i s aktivnostima država članica, kako na razini donošenja odluka, tako i na terenu. S tim ciljem države članice i Komisija uspostavljaju sustav za razmjenu informacija. Komisija može pokrenuti inicijative radi promicanja takve koordinacije. Osim toga, Komisija osigurava koordinaciju i suradnju s multilateralnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama i drugim donatorima.
GLAVA II.
VRSTE POMOĆI UNIJE
Članak 3.
Pomoć kojom se odgovara na krizne situacije ili situacije krize u nastajanju s ciljem sprečavanja sukoba
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (a) kojom se odgovara na sljedeće izvanredne i nepredviđene situacije:
(a)
situaciju hitnosti, kriznu situaciju ili situaciju krize u nastajanju;
(b)
situaciju koja predstavlja prijetnju demokraciji, javnom poretku, zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda ili sigurnosti i zaštiti pojedinaca, a posebno onih koji su izloženi rodno uvjetovanom nasilju u situacijama nestabilnosti; ili
(c)
situaciju koja prijeti eskaliranjem u oružani sukob ili ozbiljnom destabilizacijom dotične treće zemlje ili zemalja.
Takva pomoć može se pružiti i u situacijama kada se Unija poziva na odredbe o ključnim elementima međunarodnih sporazuma kako bi se djelomično ili u cijelosti suspendirala suradnja s trećim zemljama.
2. Tehnička i financijska pomoć iz članka 1. može obuhvaćati sljedeće:
(a)
potporu, putem osiguravanja tehničke i logističke pomoći, naporima koje poduzimaju međunarodne i regionalne organizacije te državni akteri i akteri civilnog društva u promicanju jačanja povjerenja, posredovanja, dijaloga i pomirbe;
(b)
potporu provedbi rezolucija Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda o ženama, miru i sigurnosti, a posebno u nestabilnim zemljama te zemljama u kojima se odvijaju sukobi i zemljama koje se oporavljaju od sukoba;
(c)
potporu uspostavi i funkcioniranju privremenih uprava koje su dobile mandat u skladu s međunarodnim pravom;
(d)
potporu razvoju demokratskih, pluralističkih državnih institucija, uključujući mjere jačanja uloge žena u tim institucijama, učinkovitoj civilnoj upravi i civilnom nadzoru sigurnosnog sustava kao i mjerama za jačanje kapaciteta tijela kaznenog progona i pravosudnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma, organiziranog kriminala i svih oblika nezakonite trgovine;
(e)
potporu međunarodnim kaznenim sudovima i ad hoc nacionalnim sudovima, povjerenstvima za istinu i pomirbu, mehanizmima za pravno rješavanje zahtjeva u vezi s ljudskim pravima te utvrđivanje imovinskih prava i odlučivanje o njima, koji su uspostavljeni u skladu s međunarodnim standardima u području ljudskih prava i vladavine prava;
(f)
potporu mjerama potrebnima za početak oporavka i obnove ključnih infrastrukturnih, stambenih i javnih objekata te gospodarskih sredstava i bitnih proizvodnih kapaciteta, kao i drugim mjerama za ponovno pokretanje gospodarskih aktivnosti, stvaranje radnih mjesta i uspostavljanje minimalnih uvjeta potrebnih za održivi društveni razvitak;
(g)
potporu civilnim mjerama koje se odnose na demobilizaciju i reintegraciju bivših boraca i njihovih obitelji u civilno društvo i prema potrebi njihovu repatrijaciju, kao i mjerama kojima se rješavaju problemi maloljetnih vojnika i žena boraca;
(h)
potporu mjerama za ublažavanje socijalnih učinaka koji proizlaze iz preustroja oružanih snaga;
(i)
potporu mjerama za rješavanje problema, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, socioekonomskog učinka protupješačkih mina, neeksplodiranih ubojnih sredstava i eksplozivnih ostataka rata na civilno stanovništvo. Aktivnosti financirane na temelju ove Uredbe mogu, između ostalog, obuhvaćati obrazovanje o opasnosti, otkrivanje i čišćenje mina te s tim u vezi uništavanje nagomilanih zaliha;
(j)
potporu mjerama suzbijanja, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, nezakonite uporabe i pristupa vatrenom, malokalibarskom i lakom oružju;
(k)
potporu mjerama kojima se osigurava primjereno ostvarivanje posebnih potreba žena i djece u kriznim i konfliktnim situacijama, uključujući njihovu izloženost rodno uvjetovanom nasilju;
(l)
potporu rehabilitaciji i reintegraciji žrtava oružanih sukoba, uključujući mjere kojima se odgovara na posebne potrebe žena i djece;
(m)
potporu mjerama kojima se promiče i brani poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, demokracije i vladavine prava te s time povezanih međunarodnih instrumenata;
(n)
potporu socioekonomskim mjerama koje promiču pravedan pristup i transparentno upravljanje prirodnim resursima u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, uključujući izgradnju mira;
(o)
potporu mjerama za rješavanje potencijalnog učinka iznenadnih kretanja stanovništva od važnosti za političku i sigurnosnu situaciju, uključujući mjere kojima se odgovara na potrebe zajednica domaćina u kriznim situacijama ili situacijama krize u nastajanju, uključujući izgradnju mira;
(p)
potporu mjerama kojima se promiče razvoj i organiziranje civilnog društva i njegovo sudjelovanje u političkim procesima, uključujući mjere za jačanje uloge žena u takvim procesima, kao i mjere kojima se promiču neovisnost, pluralizam i profesionalizam medija;
(q)
potporu mjerama kojima se odgovara na prirodne katastrofe i katastrofe izazvane ljudskim djelovanjem koje predstavljaju prijetnju stabilnosti i na prijetnje javnom zdravlju u vezi s pandemijama, i to u nedostatku humanitarne pomoći Unije i pomoći Unije u području civilne zaštite ili kao nadopuna takvoj pomoći.
3. U situacijama iz stavka 1. ovog članka Unija može također pružiti tehničku i financijsku pomoć koja nije izričito obuhvaćena stavkom 2. ovog članka. Takva se pomoć ograničuje na izvanredne mjere pomoći navedene u članku 7. stavku 2., a koje ispunjavaju sve sljedeće uvjete:
(a)
obuhvaćene su općim područjem primjene ove Uredbe i posebnim ciljevima navedenima u članku 1. stavku 4. točki (a);
(b)
imaju trajanje ograničeno na razdoblje utvrđeno u članku 7. stavku 2.;
(c)
u uobičajenim bi okolnostima ispunjavale uvjete predviđene drugim instrumentima Unije za vanjsku pomoć ili drugim sastavnicama ove Uredbe, ali bi ih, zbog potrebe za brzim odgovorom na situaciju, trebalo poduzimati kao mjere u slučaju krize ili krize u nastajanju.
Članak 4.
Pomoć za sprečavanje sukoba, izgradnju mira i pripravnost za krizu
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (b). Ta pomoć obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj izgradnja i jačanje kapaciteta Unije i njezinih partnera u odnosu na sprečavanje sukoba, izgradnju mira i zadovoljavanje potreba prije i poslije kriza u bliskoj suradnji s Ujedinjenim narodima i drugim međunarodnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama te državnim akterima i akterima civilnog društva u pogledu njihovih napora u:
(a)
promicanju ranog upozoravanja i analize rizika u pogledu sukoba u donošenju i provedbi politika;
(b)
olakšavanju i jačanju kapaciteta u okviru izgradnje povjerenja, posredovanja, dijaloga i pomirbe, uz posvećivanje posebne pažnje napetostima između zajednica;
(c)
jačanju kapaciteta za sudjelovanje i angažiranje u civilnim stabilizacijskim misijama;
(d)
poboljšanju oporavka nakon sukoba i oporavka nakon katastrofa relevantnih za političku i sigurnosnu situaciju;
(e)
suzbijanju upotrebe prirodnih resursa za financiranje sukoba i podupiranju poštovanja inicijativa, kao što je postupak certificiranja procesa Kimberley, od strane dionika, posebno što se tiče provedbe učinkovitog domaćeg nadzora proizvodnje prirodnih resursa i trgovine njima.
2. Mjere na temelju ovog članka:
(a)
uključuju prijenos stručnog znanja, razmjenu informacija i najbolje prakse, procjenu rizika ili prijetnje, istraživanje i analizu, sustave ranog upozoravanja, osposobljavanje i pružanje usluga;
(b)
doprinose daljnjem razvoju strukturnog dijaloga o problematici izgradnje mira;
(c)
mogu uključivati tehničku i financijsku pomoć za provedbu mjera potpore izgradnji mira i izgradnji države.
Članak 5.
Pomoć u odgovaranju na globalne i transregionalne prijetnje i prijetnje u nastajanju
1. Unija pruža tehničku i financijsku pomoć u svrhu ispunjavanja posebnih ciljeva navedenih u članku 1. stavku 4. točki (c) u sljedećim područjima:
(a)
prijetnje javnom poretku, sigurnosti i zaštiti pojedinaca, ključnoj infrastrukturi i javnom zdravlju;
(b)
ublažavanje rizika i pripravnost na rizike, prouzročene namjerno, nastale slučajno ili prirodnim putem, u vezi s kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima ili agensima.
2. Pomoć u područjima iz stavka 1. točke (a) obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj:
(a)
jačanje kapaciteta tijela kaznenog progona te pravosudnih tijela i civilnih tijela uključenih u borbu protiv terorizma, organiziranog kriminala, uključujući kibernetički kriminal, i svih oblika nezakonite trgovine kao i u djelotvornu kontrolu nezakonite trgovine i provoza;
(b)
postupanje u odnosu na prijetnje ključnoj infrastrukturi, što može uključivati međunarodni prijevoz, uključujući putnički i teretni promet, energetske djelatnosti i distribuciju energije te elektroničke informacijske i komunikacijske mreže. Kod takvih mjera poseban naglasak stavlja se na transregionalnu suradnju i provedbu međunarodnih standarda u područjima svjesnosti o rizicima, analize ranjivosti, pripravnosti u hitnim situacijama, uzbune i upravljanja posljedicama;
(c)
osiguravanje odgovarajućeg odgovora na velike prijetnje javnom zdravlju, uključujući nagle epidemije s mogućim transnacionalnim učinkom;
(d)
postupanje u odnosu na globalne i transregionalne učinke klimatskih promjena koji mogu imati destabilizirajući učinak na mir i sigurnost.
3. U pogledu mjera iz stavka 2. točke (a):
(a)
prednost se daje transregionalnoj suradnji koja uključuje dvije ili više trećih zemalja koje su pokazale jasnu političku volju za rješavanje problema koji nastaju. Suradnja u borbi protiv terorizma može se ostvarivati i s pojedinim zemljama, regijama ili međunarodnim, regionalnim i podregionalnim organizacijama;
(b)
one stavljaju poseban naglasak na dobro upravljanje te su u skladu s međunarodnim pravom;
(c)
s obzirom na pomoć tijelima uključenima u borbu protiv terorizma, prednost se daje mjerama potpore koje se odnose na razvoj i jačanje zakonodavstva koje se odnosi na suzbijanje terorizma, provedbu i praksu u području financijskog, carinskog i imigracijskog prava, razvoj postupaka kaznenog progona koji su usklađeni s najvišim međunarodnim standardima i koji su u skladu s međunarodnim pravom, jačanje mehanizama demokratske kontrole i institucionalnog nadzora te sprečavanje nasilnog radikalizma;
(d)
s obzirom na pomoć koja se odnosi na problem droga, dužna pozornost posvećuje se međunarodnoj suradnji usmjerenoj promicanju najbolje prakse u vezi sa smanjenjem potražnje, proizvodnje i štetnih učinaka.
4. Pomoć u područjima iz stavka 1. točke (b) obuhvaća potporu mjerama čiji je cilj:
(a)
promicanje aktivnosti civilnog istraživanja kao alternative istraživanju u vezi s obranom;
(b)
jačanje sigurnosne prakse koja se odnosi na civilne objekte gdje se pohranjuju osjetljivi kemijski, biološki, radiološki i nuklearni materijali i agensi ili se njima rukuje u sklopu civilnih istraživačkih programa;
(c)
podupiranje, unutar okvira politika suradnje Unije i njihovih ciljeva, uspostave civilne infrastrukture i relevantnih civilnih studija potrebnih za demontiranje, popravak ili prenamjenu postrojenja i lokacija u vezi s oružjem koji više ne pripadaju programu obrane;
(d)
jačanje kapaciteta nadležnih civilnih tijela uključenih u razvoj i izvršavanje učinkovite kontrole nad nezakonitim trgovanjem kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima ili agensima (uključujući opremu za njihovu proizvodnju ili isporuku);
(e)
razvijanje pravnog okvira i institucionalnih kapaciteta za uspostavu i provođenje učinkovite kontrole izvoza robe s dvojnom namjenom, uključujući mjere regionalne suradnje;
(f)
razvijanje učinkovite civilne pripravnosti za katastrofe, planiranja u hitnim situacijama, odgovora na krize i kapaciteta provođenja mjera čišćenja.
GLAVA III.
PROGRAMIRANJE I PROVEDBA
Članak 6.
Opći okvir
Pomoć Unije provodi se, u skladu s Uredbom (EU) br. 236/2014, putem:
(a)
izvanrednih mjera pomoći i programa privremenog odgovora kako je navedeno u članku 7.;
(b)
tematskih strateških dokumenata i višegodišnjih okvirnih programa kako je navedeno u članku 8.;
(c)
godišnjih programa djelovanja, pojedinačnih mjera i posebnih mjera;
(d)
mjera potpore.
Članak 7.
Izvanredne mjere pomoći i programi privremenog odgovora
1. Pomoć Unije na temelju članka 3. pruža se putem izvanrednih mjera pomoći i programa privremenog odgovora.
2. U situacijama navedenima u članku 3. stavku 1. Komisija može donijeti izvanredne mjere pomoći koje ispunjuju uvjete utvrđene u članku 3. stavku 3. Takva izvanredna mjera pomoći može trajati najviše 18 mjeseci, a može se produljiti dva putaza daljnje razdoblje od najviše šest mjeseci, do ukupnog trajanja od najviše 30 mjeseci, u slučaju objektivnih i nepredviđenih prepreka njezinoj provedbi, pod uvjetom da nije došlo do povećanja financijskog iznosa mjere.
U slučaju dugotrajne krize i sukoba Komisija može donijeti drugu izvanrednu mjeru pomoći u trajanju od najviše 18 mjeseci.
Trajanje izvanredne mjere pomoći iz prvog podstavka zajedno s trajanjem mjere iz drugog podstavka ne smije premašiti 36 mjeseci.
3 Ako trošak izvanredne mjere pomoći iznosi više od 20 000 000 EUR, ona se donosi u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014.
4. Prije donošenja ili produljenja izvanredne mjere pomoći čiji je trošak do 20 000 000 EUR, Komisija obavješćuje Vijeće o njezinoj prirodi i ciljevima te o predviđenim financijskim iznosima. Jednako tako Komisija obavješćuje Vijeće prije no što izvrši značajnije sadržajne izmjene u već donesenim izvanrednim mjerama pomoći. Prilikom planiranja i kasnije provedbe tih mjera Komisija vodi računa o relevantnom političkom pristupu Vijeća, u interesu usklađenosti vanjskog djelovanja Unije.
5. Nakon donošenja izvanredne mjere pomoći, Komisija što je ranije moguće, a najkasnije tri mjeseca nakon donošenja, podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću dajući pregled prirode i konteksta donesene mjere te razloga za njezino donošenje, uključujući komplementarnost te mjere s tekućim i planiranim odgovorom Unije.
6. Komisija može donijeti programe privremenog odgovora u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014 s ciljem uspostave ili ponovne uspostave ključnih uvjeta potrebnih za djelotvornu provedbu politika vanjske suradnje Unije.
Programi privremenog odgovora predstavljaju nadogradnju izvanrednih mjera pomoći.
7. Komisija uredno i na vrijeme obavješćuje Europski parlament o svojem planiranju i provedbi pomoći Unije na temelju članka 3., uključujući predviđene financijske iznose, te ga također obavješćuje u slučaju značajnih izmjena ili produljenja te pomoći.
Članak 8.
Tematski strateški dokumenti i višegodišnji okvirni programi
1. Tematski strateški dokumenti predstavljaju opći temelj za provedbu pomoći na temelju članaka 4. i 5. Tematski strateški dokumenti osiguravaju okvir za suradnju između Unije i dotičnih zemalja ili regija partnera.
2. Prilikom pripreme i provedbe tematskih strateških dokumenata poštuju se načela djelotvornosti pomoći, kao što su partnerstvo, koordinacija i, prema potrebi, usklađivanje. U tu svrhu tematski strateški dokumenti usklađeni su s programskim dokumentima odobrenima ili donesenima na temelju drugih instrumenata Unije za vanjsku pomoć te se izbjegava njihovo preklapanje s tim programskim dokumentima.
Tematski strateški dokumenti u načelu se temelje na dijalogu Unije ili, prema potrebi, relevantnih država članica s dotičnim zemljama ili regijama partnerima, uključujući civilno društvo te regionalna i lokalna tijela, kako bi se osigurala dostatna kontrola dotičnih zemalja ili regija nad procesom programiranja.
Unija i države članice međusobno se savjetuju u ranoj fazi procesa programiranja radi promicanja usklađenosti i komplementarnosti svojih aktivnosti suradnje.
3. Uz svaki tematski strateški dokument prilaže se višegodišnji okvirni program sa sažetkom prioritetnih područja odabranih za financiranje od strane Unije, posebnih ciljeva, očekivanih rezultata, pokazatelja uspješnosti i vremenskog okvira pomoći Unije.
Višegodišnjim okvirnim programom određuje se okvirna raspodjela financijskih sredstava za svaki program, uzimajući u obzir potrebe i posebne poteškoće dotičnih zemalja ili regija partnera. Raspodjela financijskih sredstava prema potrebi se može navesti u obliku raspona.
4. Komisija odobrava tematske strateške dokumente i donosi višegodišnje okvirne programe u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. Taj se postupak također primjenjuje na značajna preispitivanja kojima se bitno mijenjaju tematski strateški dokumenti ili višegodišnji okvirni programi.
5. Postupak ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014 ne primjenjuje se izmjene koje nisu značajne ili tehničke prilagodbe tematskih strateških dokumenata i višegodišnjih okvirnih programa, kojima se preraspodjeljuju sredstva unutar okvirnih raspodjela financijskih sredstava po prioritetnom području ili se iznos početne okvirne raspodjele sredstava povećava ili smanjuje za najviše 20 %, ali iznosom koji ne premašuje 10 000 000 EUR, pod uvjetom da te izmjene ili tehničke prilagodbe ne utječu na prioritetna područja i ciljeve navedene u tim dokumentima.
U takvim se slučajevima o izmjenama ili tehničkim prilagodbama bez odlaganja obavješćuju Europski parlament i predstavnici država članica u odboru iz članka 11.
6. Iz valjano utemeljenih krajnje hitnih razloga povezanih s potrebom za brzim odgovorom Unije, Komisija može izmijeniti tematske strateške dokumente i višegodišnje okvirne programe u skladu s postupkom iz članka 16. stavka 4. Uredbe (EU) br. 236/2014.
7. Pri bilo kakvom programiranju ili preispitivanju programâ nakon objave izvješća o preispitivanju na sredini razdoblja iz članka 17. Uredbe (EU) br. 236/2014 uzimaju se u obzir rezultati, nalazi i zaključci iz tog izvješća.
Članak 9.
Civilno društvo
Mjere pripreme, programiranja, provedbe i praćenja u okviru ove Uredbe izvode se, kad je to moguće i prema potrebi, uz savjetovanje s civilnim društvom.
Članak 10.
Ljudska prava
1. Komisija osigurava da se mjere donesene na temelju ove Uredbe u odnosu na borbu protiv terorizma i organiziranog kriminala provode u skladu s međunarodnim pravom, uključujući međunarodno humanitarno pravo.
2. U skladu sa Strateškim okvirom i akcijskim planom EU-a za ljudska prava i demokraciju Komisija izrađuje operativne smjernice kako bi se osiguralo da se prilikom izrade i provedbe mjera iz stavka 1. uzimaju u obzir ljudska prava, posebno što se tiče sprečavanja mučenja i drugog okrutnog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja te poštovanja zahtjeva u vezi s pravičnim postupkom, uključujući pretpostavku nedužnosti, pravo na pošteno suđenje i prava na obranu. U mjerama za postupanje u odnosu na kibernetičku sigurnost i borbu protiv kibernetičkog kriminala također je prisutna jasna dimenzija ljudskih prava.
3. Komisija pažljivo prati provedbu mjera iz stavka 1. kako bi osigurala sukladnost s obvezama u pogledu ljudskih prava. Komisija uključuje informacije u tom smislu u svoje redovito izvješćivanje.
GLAVA IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 11.
Odbor
Komisiji pomaže odbor („Odbor Instrumenta za stabilnost i mir”). Navedeni odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 12.
Europska služba za vanjsko djelovanje
Ova se Uredba primjenjuje u skladu s Odlukom 2010/427/EU, a posebno njezinim člankom 9.
Članak 13.
Financijska omotnica
1. Financijska omotnica za provedbu ove Uredbe za razdoblje od 2014. do 2020. iznosi 2 338 719 000 EUR.
2. Godišnja odobrena sredstva odobravaju Europski parlament i Vijeće u okvirima višegodišnjeg financijskog okvira.
3. U razdoblju od 2014. do 2020.:
(a)
najmanje 70 postotnih bodova financijske omotnice namijenjeno je mjerama obuhvaćenima člankom 3.; i
(b)
devet postotnih bodova financijske omotnice namijenjeno je mjerama obuhvaćenima člankom 4.
Članak 14.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 11. ožujka 2014.