SMĚRNICE RADY 2014/48/EU
ze dne 24. března 2014,
kterou se mění směrnice 2003/48/ES o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 115 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2003/48/ES (3) se v členských státech uplatňuje od 1. července 2005 a během prvních třech let používání se v rámci omezení daných její oblastí působnosti ukázala jako účinná. Z první zprávy Komise ze dne 15. září 2008 o jejím uplatňování však vyplývá, že plně neuspokojuje ambice vyjádřené v závěrech přijatých Radou jednomyslně na jejím zasedání ve dnech : 26. a 27. listopadu 2000. Konkrétně se směrnice nevztahuje na určité finanční nástroje, které jsou rovnocenné cenným papírům nesoucím úroky, a určité nepřímé prostředky pro držení cenných papírů nesoucích úroky.
(2)
Aby se lépe dosáhlo cíle směrnice 2003/48/ES, je nutno v prvé řadě zlepšit kvalitu informací používaných ke zjištění totožnosti a bydliště skutečných vlastníků. Platební zprostředkovatel by měl v této souvislosti použít jak datum a místo narození, tak případně daňové identifikační číslo nebo jeho ekvivalent přidělený členskými státy. Směrnice 2003/48/ES neukládá členským státům povinnost zavést daňová identifikační čísla. V této souvislosti by rovněž měly být zlepšeny informace týkající se společných účtů a jiné případy sdíleného skutečného vlastnictví.
(3)
Směrnice 2003/48/ES se vztahuje pouze na úrokové platby provedené přímo ve prospěch fyzických osob s bydlištěm v Unii. Tyto fyzické osoby tudíž mohou obcházet směrnici 2003/48/ES tím, že použijí nastrčenou právnickou osobu nebo právní uspořádání, a to zejména takové, které jsou usazeny v jurisdikci, kde zdanění příjmů vyplácených tomuto subjektu či uspořádání není zajištěno. S ohledem na opatření proti praní peněz stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (4) je proto vhodné požadovat, aby platební zprostředkovatelé uplatňovali „transparentní přístup“ (tzv. look-through approach) u plateb vyplácených určitým subjektům nebo právním uspořádáním usazeným nebo majícím místo skutečného vedení v některých zemích nebo na některých územích, kde se směrnice 2003/48/ES nebo opatření za stejným nebo rovnocenným účelem neuplatňují. Platební zprostředkovatelé by měli používat informace, které mají k dispozici o skutečném vlastníkovi (skutečných vlastnících) takových subjektů či právních uspořádání, aby se zajistilo, že se uplatní směrnice 2003/48/ES, jestliže takto identifikovaným skutečným vlastníkem je fyzická osoba s bydlištěm v jiném členském státě než v tom, ve kterém je usazen platební zprostředkovatel. Za účelem omezení administrativní zátěže platebních zprostředkovatelů by měl být vypracován orientační seznam subjektů a právních uspořádání ve třetích zemích a jurisdikcích, jichž se toto opatření týká.
(4)
Rovněž by se nemělo připustit obcházení směrnice 2003/48/ES cestou umělého vytváření kanálů pro výplaty úroků prostřednictvím hospodářského subjektu usazeného mimo Unii. Je proto potřeba konkrétně stanovit povinnosti hospodářských subjektů v případě, kdy jsou si tyto hospodářské subjekty vědomy toho, že úroková platba vyplacená subjektu, který je usazen mimo územní působnost směrnice 2003/48/ES, je provedena ve prospěch fyzické osoby, o níž je jim známo, že má bydliště v jiném členském státě, a již lze považovat za jejich zákazníka. Za těchto okolností by jednání těchto hospodářských subjektů mělo být považováno za jednání platebních zprostředkovatelů. To by zejména napomohlo předcházet možnému zneužívání mezinárodní sítě finančních institucí, a to poboček, dceřiných společností a přidružených nebo holdingových společností k obcházení směrnice 2003/48/ES.
(5)
S ohledem na zkušenosti se zvyšuje potřeba vyjasnění povinnosti jednat jako platební zprostředkovatel v okamžiku přijetí úrokové platby. Zejména je nutno jasně určit zprostředkovatelské struktury, které této povinnosti podléhají. Subjekty a právní uspořádání nepodléhající účinnému zdanění by měly v okamžiku přijetí jakékoliv úrokové platby od jakéhokoliv hospodářského subjektu v předcházející části řetězce uplatňovat ustanovení směrnice 2003/48/ES. Orientační seznam takových subjektů a právních uspořádání v každém členském státě usnadní provádění nových ustanovení.
(6)
Z první zprávy o uplatňování směrnice 2003/48/ES vyplývá, že je možné ji obcházet s využitím finančních nástrojů, které jsou s ohledem na úroveň rizika, pružnost a dohodnutou návratnost rovnocenné pohledávkám. Proto je nutno zajistit, aby se uvedená směrnice nevztahovala pouze na úroky, ale také na jiné v podstatě rovnocenné příjmy.
(7)
Podobně by do oblasti působnosti směrnice 2003/48/ES měly být zahrnuty některé smlouvy o životním pojištění, které obsahují záruky návratnosti příjmů nebo jejichž plnění z více než 40 % závisí na příjmech z pohledávek nebo na rovnocenných příjmech, na které se vztahuje uvedená směrnice.
(8)
Pokud jde o investiční fondy usazené v Unii, směrnice 2003/48/ES se v současnosti vztahuje pouze na příjmy získané prostřednictvím subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) povolených v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (5), která mimo jiné zrušila a nahradila směrnici Rady 85/611/EHS (6). Rovnocenné příjmy ze subjektů nepatřících mezi SKIPCP spadají do oblasti působnosti směrnice 2003/48/ES pouze v případě, kdy subjekty nepatřící mezi SKIPCP jsou subjekty bez právní subjektivity, a tudíž jednají v okamžiku přijetí úrokové platby jako platební zprostředkovatelé. Aby bylo zajištěno použití stejných pravidel u všech investičních fondů nebo režimů, a to nezávisle na jejich právní formě, měl by být odkaz na směrnici 85/611/EHS uvedený ve směrnici 2003/48/ES nahrazen odkazem na jejich registraci v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo na jejich statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z členských států. Dále by mělo být zajištěno rovné zacházení s ohledem na Smlouvu o Evropském hospodářském prostoru.
(9)
Pokud jde o investiční fondy neusazené v některém členském státě Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru, je třeba vyjasnit, že směrnice zahrnuje úroky a rovnocenné příjmy ze všech takových fondů bez ohledu na jejich právní formu a na způsob, jakým do nich investoři investují.
(10)
Měla by být vyjasněna definice úrokové platby, aby bylo jasné, že nejen přímé investice do pohledávek, ale také nepřímé investice jsou při výpočtu podílu aktiv investovaných do těchto nástrojů vzaty v potaz. Kromě toho by za účelem snadnějšího použití směrnice 2003/48/ES platebními zprostředkovateli na příjmy plynoucí ze subjektů kolektivního investování, které jsou usazeny v jiných zemích, mělo být objasněno, že se výpočet složení aktiv s ohledem na zacházení s určitými příjmy těchto subjektů řídí pravidly stanovenými v členském státě Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru, ve kterém jsou tyto subjekty usazeny.
(11)
Pozitivní stránky mají jak postup, při němž je předloženo potvrzení a který umožňuje skutečným vlastníkům majícím bydliště pro daňové účely v jednom členském státě vyhnout se uplatnění srážkové daně z úrokových plateb obdržených v členském státě uvedeném v čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/48/ES, tak alternativní postup, který spočívá ve zmocnění k poskytnutí informací státu, v němž má skutečný vlastník své bydliště. Avšak postup spočívající ve zmocnění k poskytnutí informací je pro skutečného vlastníka méně zatěžující, a proto je vhodné, aby si skuteční vlastníci mohli svůj postup zvolit.
(12)
Členské státy by měly poskytovat příslušné statistické údaje o uplatňování směrnice 2003/48/ES s cílem zlepšit kvalitu informací, které má Komise k dispozici k vyhotovení zprávy o uplatňování směrnice předkládané Radě každé tři roky.
(13)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (7) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Evropské unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(14)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení směrnice 2003/48/ES by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (8).
(15)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajištění účinného zdanění příjmů z úspor v podobě přeshraničních úrokových plateb, které jsou obecně ve všech členských státech zahrnuty do zdanitelného příjmu fyzických osob s bydlištěm pro daňové účely v členských státech, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodu rozsahu opatření může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(16)
Směrnice 2003/48/ES by měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2003/48/ES se mění takto:
1)
V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby platební zprostředkovatelé a jiné hospodářské subjekty usazené na jejich území nebo případně mající na jejich území místo skutečného vedení splnili povinnosti nezbytné k provádění této směrnice, a to bez ohledu na místo usazení dlužníka, z jehož dluhu úrokové platby plynou.“
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 1a
Vymezení některých pojmů
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
‚hospodářským subjektem‘ úvěrová nebo finanční instituce, jakákoli jiná právnická osoba či fyzická osoba, která při výkonu svých profesních činností pravidelně nebo příležitostně provádí nebo připisuje úrokové platby ve smyslu této směrnice;
b)
‚místem skutečného vedení‘ subjektu s právní subjektivitou či bez právní subjektivity místo, kde jsou přijímána klíčová manažerská rozhodnutí nezbytná pro výkon činností tohoto subjektu jako celku. Pokud se taková rozhodnutí přijímají ve více než jedné zemi nebo jurisdikci, za místo skutečného vedení se považuje místo, kde je přijímána většina klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice;
c)
‚místem skutečného vedení‘ svěřenectví nebo jiného právního uspořádání:
i)
místo trvalého bydliště fyzické osoby, která nese hlavní odpovědnost za klíčová manažerská rozhodnutí týkající se aktiv takového právního uspořádání, nebo v případě svěřenectví místo trvalého bydliště svěřenského správce. Pokud má takovou hlavní odpovědnost více fyzických osob, za místo skutečného vedení se považuje místo trvalého bydliště osoby, která nese hlavní odpovědnost za většinu klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice, nebo
ii)
místo, kde právnická osoba nesoucí hlavní odpovědnost za správu aktiv daného právního uspořádání a v případě svěřenectví, kde svěřenský správce přijímá klíčová manažerská rozhodnutí týkající se takových aktiv. Pokud se klíčová manažerská rozhodnutí přijímají ve více než jedné zemi nebo jurisdikci, za místo skutečného vedení se považuje místo, kde je přijímána většina klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice;
d)
označením ‚podléhá účinnému zdanění‘ skutečnost, že subjekt nebo právní uspořádání má povinnost k dani ze všech svých příjmů nebo jejich části připadající na jeho účastníky, kteří nemají v daném státě bydliště, včetně veškerých úrokových plateb.“
3)
Článek 2 se nahrazuje tímto:
„Článek 2
Definice skutečného vlastníka
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, pro účely této směrnice se ‚skutečným vlastníkem‘ rozumí jakákoli fyzická osoba, která přijme úrokovou platbu, nebo fyzická osoba, v jejíž prospěch je taková platba připsána, pokud neprokáže, že úroková platba nebyla provedena nebo připsána v její prospěch, a že tedy tato osoba:
a)
jedná jako platební zprostředkovatel ve smyslu čl. 4 odst. 1;
b)
jedná jménem subjektu s právní subjektivitou nebo bez právní subjektivity a hospodářskému subjektu, který provádí či připisuje úrokovou platbu, oznámí název (jméno), právní formu a adresu místa usazení subjektu a případně také adresu místa skutečného vedení subjektu, pokud se toto místo nachází v jiné zemi nebo jurisdikci;
c)
jedná jménem právního uspořádání a hospodářskému subjektu, který provádí či připisuje úrokovou platbu, oznámí případný název (jméno), právní formu, adresu místa skutečného vedení právního uspořádání a název právnické osoby nebo jméno fyzické osoby podle čl. 1a písm. c), nebo
d)
jedná jménem jiné fyzické osoby, která je skutečným vlastníkem, a v souladu s čl. 3 odst. 2 informuje platebního zprostředkovatele o totožnosti tohoto skutečného vlastníka.
2. Pokud má platební zprostředkovatel informace naznačující, že fyzická osoba, která přijímá úrokovou platbu nebo v jejíž prospěch je platba připsána, možná není skutečným vlastníkem, a v případě, že se na tuto fyzickou osobu nevztahuje odst. 1 písm. a), b) nebo c), přijme platební zprostředkovatel přiměřená opatření, aby zjistil totožnost skutečného vlastníka v souladu s čl. 3 odst. 2. Není-li platební zprostředkovatel schopen zjistit totožnost skutečného vlastníka, považuje za skutečného vlastníka danou fyzickou osobu.
3. V případě, že hospodářský subjekt, který rovněž spadá do oblasti působnosti článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (*1), provádí či připisuje úrokovou platbu ve prospěch subjektu či právního uspořádání, které nepodléhají účinnému zdanění a které jsou usazeny nebo mají místo skutečného vedení v zemi nebo jurisdikci mimo území vymezené v článku 7 této směrnice a mimo územní působnost dohod a předpisů stanovících totožná opatření nebo opatření rovnocenná opatřením uvedené směrnice, použije se druhý až pátý pododstavec tohoto odstavce.
Platba se považuje za provedenou nebo připsanou přímo ve prospěch každé fyzické osoby, která má bydliště v jiném členském státě než hospodářský subjekt a je v čl. 3 bodě 6 směrnice 2005/60/ES definována jako skutečný vlastník daného subjektu či právního uspořádání. Totožnost dané fyzické osoby se zjistí podle opatření hloubkové kontroly klienta uvedených v článku 7 a čl. 8 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice. Daná fyzická osoba se rovněž považuje za skutečného vlastníka pro účely této směrnice.
Pro účely prvního pododstavce se má za to, že kategorie subjektů a právních uspořádání uvedené na orientačním seznamu přílohy I nepodléhají účinnému zdanění.
Na základě informací oznámených kteroukoli fyzickou osobou jednající jménem daného subjektu nebo právního uspořádání zejména v souladu s odst. 1 písm. b) a c), nemá-li hospodářský subjekt k dispozici spolehlivější informace, z nichž vyplývá, že obdržené informace jsou pro účely použití tohoto odstavce nesprávné nebo neúplné, zjistí hospodářský subjekt uvedený v prvním pododstavci právní formu a místo usazení nebo případně místo skutečného vedení tohoto subjektu nebo právního uspořádání.
Pokud určitý subjekt nebo právní uspořádání nespadá do kategorií uvedených v příloze I nebo pokud do těchto kategorií spadá, avšak prohlašuje, že podléhá účinnému zdanění, zjistí hospodářský subjekt uvedený v prvním pododstavci, zda daný subjekt nebo právní uspořádání podléhá účinnému zdanění, na základě skutečností, které jsou obecně známy, nebo na základě úředních dokumentů předložených subjektem nebo právním uspořádáním nebo zpřístupněných prostřednictvím opatření hloubkové kontroly klientů přijatých v souladu se směrnicí 2005/60/ES.
4. Pokud se subjekt nebo právní uspořádání považuje za platebního zprostředkovatele v okamžiku přijetí úrokové platby nebo jejího připsání v souladu s čl. 4 odst. 2, má se za to, že daná úroková platba vznikla níže uvedeným fyzickým osobám, které se pro účely této směrnice považují za skutečné vlastníky:
a)
jakékoli fyzické osobě, která je oprávněna k přijetí příjmů z aktiv, z nichž daná platba plyne, nebo k přijetí jiných aktiv představujících takovou platbu v okamžiku, kdy daný subjekt nebo právní uspořádání obdrží příslušnou platbu, nebo kdy je platba připsána v jeho prospěch, v poměru k nároku takové osoby ohledně takového příjmu;
b)
pro jakoukoli část příjmu z aktiv, z nichž daná platba plyne, nebo z jiných aktiv představujících takovou platbu, k níž není oprávněna žádná z fyzických osob uvedených v písmenu a) v okamžiku, kdy daný subjekt nebo právní uspořádání obdrží příslušnou platbu nebo je tato platba připsána na jejich účet, jakákoli fyzická osoba, která přímo nebo přímo přispěla k aktivům dotčeného subjektu nebo právního uspořádání, bez ohledu na to, zda má taková fyzická osoba nárok na aktiva nebo příjmy subjektu nebo právního uspořádání;
c)
nemá-li žádná z fyzických osob podle písmene a) nebo b) společně nebo jednotlivě nárok na všechny příjmy z aktiv, z nichž plynou takové platby nebo z jiných aktiv představujících takovou platbu v okamžiku přijetí nebo připsání úrokové platby, jakékoli fyzické osobě, v poměru k jejímu nároku ohledně takového přijmu, která později získá nárok na všechna aktiva nebo jejich části, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující takovou úrokovou platbu. Celková výše úrokové platby, která se považuje za vzniklou takové fyzické osobě, nepřesáhne výši úrokové platby přijaté daným subjektem nebo právním uspořádáním nebo jim připsané, po odečtení jakékoli části připadající v souladu s tímto odstavcem fyzické osobě uvedené v písmenu a) nebo b).
(*1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. L 309, 25.11.2005, s. 15).“"
4)
Články 3 a 4 se nahrazují tímto:
„Článek 3
Totožnost a bydliště skutečných vlastníků
1. Každý členský stát přijme postupy nezbytné k tomu, aby mohl platební zprostředkovatel zjistit pro účely článků 8 až 12 totožnost a bydliště skutečných vlastníků, a zajistí na svém území používání těchto postupů.
Tyto postupy musejí být v souladu s minimálními požadavky stanovenými v odstavcích 2 a 3.
2. Platební zprostředkovatel zjistí totožnost skutečného vlastníka na základě minimálních požadavků, které se liší podle počátku vztahů mezi platebním zprostředkovatelem a skutečným vlastníkem, takto:
a)
u smluvních vztahů vzniklých před 1. lednem 2004 zjistí platební zprostředkovatel totožnost skutečného vlastníka vyjádřenou jeho jménem a adresou na základě informací, jež má k dispozici, a to zejména na základě předpisů platných v členském státě, v němž je platební zprostředkovatel usazen, a v souladu se směrnicí 2005/60/ES;
b)
u smluvních vztahů vzniklých k 1. lednu 2004 nebo později nebo u transakcí provedených v této době bez existence smluvního vztahu zjistí platební zprostředkovatel totožnost skutečného vlastníka vyjádřenou jeho jménem, adresou, datem a místem narození a, v souladu se seznamem uvedeným v odstavci 4, daňovým identifikačním číslem nebo jeho ekvivalentem přiděleným členským státem, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely. Pokud jde o smluvní vztahy vzniklé před 1. červencem 2015 nebo transakce provedené v této době bez existence smluvních vztahů, informace o dnu a místě narození se vyžadují pouze v případě, že není k dispozici takové daňové identifikační číslo nebo jeho ekvivalent.
Údaje uvedené v písmenu b) prvního pododstavce se zjistí na základě cestovního pasu nebo úředního průkazu totožnosti či jakéhokoli jiného úředního dokladu totožnosti, případně podle seznamu uvedeného v odstavci 4, předloženého skutečným vlastníkem. Pokud není jakýkoliv z těchto údajů uveden v těchto dokumentech, bude zjištěn na základě jakéhokoli jiného průkazného dokladu totožnosti předloženého skutečným vlastníkem.
3. V případě, kdy skutečný vlastník dobrovolně předloží potvrzení o daňové rezidenci vydané příslušným orgánem určité země během tří let přede dnem platby nebo pozdějším dnem, kdy se má za to, že platba je připsána skutečnému vlastníkovi, se za jeho bydliště považuje tato země. Pokud tak neučiní, za jeho bydliště se považuje země, v níž má trvalé bydliště. Platební zprostředkovatel zjistí trvalé bydliště skutečného vlastníka na základě těchto minimálních požadavků:
a)
u smluvních vztahů vzniklých před 1. lednem 2004 zjistí platební zprostředkovatel současné trvalé bydliště skutečného vlastníka na základě nejlepších informací, které má k dispozici, zejména na základě předpisů platných v členském státě, v němž je usazen, a směrnice 2005/60/ES;
b)
u smluvních vztahů vzniklých k 1. lednu 2004 a později nebo u transakcí provedených v této době bez existence smluvního vztahu zjistí platební zprostředkovatel současné trvalé bydliště skutečného vlastníka z adresy získané na základě použití postupů pro zjišťování totožnosti uvedených v odst. 2 písm. b) prvního pododstavce, která se aktualizuje na základě nejnovější dokumentace, kterou má platební zprostředkovatel k dispozici.
V případě uvedeném v písmenu b) prvního pododstavce, pokud skuteční vlastníci předkládají cestovní pas nebo úřední průkaz totožnosti či jakýkoli jiný úřední doklad totožnosti vystavený členským státem a pokud jsou podle vlastního prohlášení osobami s bydlištěm ve třetí zemi, se bydliště zjistí na základě potvrzení o daňovém bydlišti vystaveného během tří let přede dnem platby nebo pozdějším dnem, kdy se má za to, že platba je připsána skutečnému vlastníku, vydal příslušný orgán třetí země, v níž má daný skutečný vlastník podle vlastního prohlášení bydliště. Pokud takové potvrzení není předloženo, má se za to, že se bydliště skutečného vlastníka nachází v členském státě, který vydal cestovní pas, úřední průkaz totožnosti nebo jiný úřední doklad totožnosti. U skutečných vlastníků, u nichž má platební zprostředkovatel k dispozici úřední dokumentaci prokazující, že tyto osoby mají bydliště pro daňové účely v jiné zemi, než v zemi svého trvalého bydliště z důvodu výsad souvisejících s jejich diplomatickým statusem či jinými mezinárodně dohodnutými pravidly, se bydliště zjistí na základě této úřední dokumentace, kterou má platební zprostředkovatel k dispozici.
4. Každý členský stát přidělující daňová identifikační čísla nebo jejich ekvivalent uvědomí do 31. prosince 2014 Komisi o struktuře a formátu těchto čísel i o úřední dokumentaci obsahující informace o přidělených identifikačních číslech. Každý členský stát rovněž Komisi uvědomí o veškerých změnách, k nimž v této souvislosti dojde. Komise sestaví přehled obdržených informací a zveřejní jej v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Platební zprostředkovatelé
1. Hospodářský subjekt, který je usazen v jednom členském státě a který provádí úrokovou platbu nebo ji připisuje přímo ve prospěch skutečného vlastníka, je pro účely této směrnice považován za platebního zprostředkovatele.
Pro účely tohoto odstavce není podstatné, zda je dotčený hospodářský subjekt dlužníkem pohledávky či emitentem cenného papíru, z něhož plynou příjmy, nebo hospodářským subjektem, který byl dlužníkem nebo emitentem či skutečným vlastníkem pověřen platbu těchto příjmů provést nebo připsat.
Hospodářský subjekt usazený v členském státě se pro účely této směrnice rovněž považuje za platebního zprostředkovatele, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a)
provádí úrokovou platbu nebo ji připisuje ve prospěch jiného hospodářského subjektu, včetně stálé provozovny nebo dceřiné společnosti prvního hospodářského subjektu, usazeného mimo území uvedené v článku 7 a mimo územní působnost dohod a předpisů stanovících stejná opatření nebo opatření rovnocenná opatřením stanoveným v této směrnici, a
b)
první hospodářský subjekt má důvod se na základě dostupných informací domnívat, že druhý hospodářský subjekt vyplatí příjmy či připíše tuto platbu přímo ve prospěch skutečného vlastníka, kterým je fyzická osoba, o níž je prvnímu hospodářskému subjektu známo, že má s ohledem na článek 3 bydliště v jiném členském státě.
Pokud jsou podmínky uvedené v písmenu a) a b) prvního pododstavce splněny, platba provedená či připsaná prvním hospodářským subjektem se považuje za provedenou či připsanou přímo ve prospěch skutečného vlastníka uvedeného v písmenu b) uvedeného pododstavce.
2. Subjekt či právní uspořádání mající místo skutečného vedení v rámci určitého členského státu a nepodléhající účinnému zdanění na základě obecných pravidel pro přímé zdanění použitelných buď v tomto členském státě nebo v členském státě usazení nebo v jiné zemi nebo jurisdikci, v němž jinak sídlí pro daňové účely, je považován za platebního zprostředkovatele v okamžiku přijetí úrokové platby či jejího připsání.
Pro účely tohoto odstavce se má za to, že kategorie subjektů a právních uspořádání uvedené na orientačním seznamu přílohy II nepodléhají účinnému zdanění.
Pokud určitý subjekt nebo právní uspořádání nepatří do žádné z kategorií uvedených v orientačním seznamu přílohy II nebo pokud jsou v této příloze uvedeny, avšak prohlašují, že podléhají účinnému zdanění, zjistí hospodářský subjekt, zda daný subjekt nebo právní uspořádání podléhá účinnému zdanění, na základě skutečností, které jsou obecně známy, nebo na základě úředních dokumentů předložených tímto subjektem nebo právním uspořádáním nebo zpřístupněných prostřednictvím opatření hloubkové kontroly klientů přijatých v souladu se směrnicí 2005/60/ES.
Hospodářský subjekt, který je usazen v některém členském státě a který provádí či připisuje úrokovou platbu ve prospěch subjektu nebo právního uspořádání podle tohoto odstavce a který má místo skutečného vedení v členském státě jiném, než je stát, v němž je hospodářský subjekt usazen, sdělí příslušnému orgánu svého členského státu usazení s využitím údajů uvedených v čl. 2 odst. 3 čtvrtém pododstavci nebo jiných dostupných údajů tyto informace:
i)
pokud existuje, název subjektu nebo právního uspořádání,
ii)
jeho právní formu,
iii)
místo jeho skutečného vedení,
iv)
celkovou výši úrokové platby stanovené v souladu s článkem 8, která je subjektu nebo právnímu uspořádání vyplacena nebo připsána,
v)
datum poslední úrokové platby.
Fyzické osoby považované za skutečné vlastníky úrokové platby provedené nebo připsané ve prospěch subjektů nebo právních uspořádání podle prvního pododstavce tohoto odstavce se určí v souladu s pravidly stanovenými v čl. 2 odst. 4. Použije-li se čl. 2 odst. 4 písm. c) uvedeného článku, pak daný subjekt nebo právní uspořádání vždy, když fyzická osoba později získá nárok na aktiva, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, poskytne příslušnému orgánu členského státu, v němž má místo skutečného vedení, informace uvedené v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci. Subjekt nebo právní uspořádání svému příslušnému orgánu rovněž oznámí každou změnu místa skutečného vedení.
Povinnosti uvedené v pátém pododstavci platí 10 let ode dne přijetí nebo připsání poslední úrokové platby daným subjektem nebo právním uspořádáním nebo od posledního dne, kdy fyzická osoba získala nárok na aktiva, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, podle toho, co nastane později.
Pokud bylo v případě, kdy se použije čl. 2 odst. 4 písm. c), místo skutečného vedení subjektu nebo právního uspořádání přesunuto do jiného členského státu, příslušný orgán prvního členského státu sdělí příslušnému orgánu nového členského státu tyto informace:
i)
výši úrokové platby přijaté subjektem nebo právním uspořádáním nebo v jejich prospěch připsané, která dosud nebyla zahrnuta do předchozích nároků na příslušná aktiva,
ii)
datum, kdy byla poslední úroková platba daným subjektem nebo právním uspořádáním přijata nebo v jejich prospěch připsána, nebo poslední den, kdy fyzická osoba získala nárok na veškerá aktiva nebo jejich část, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, podle toho, co nastane později.
Tento odstavec se nepoužije, jestliže subjekt či právní uspořádání prokáže, že jde o jeden z těchto případů:
a)
jedná se o subjekt kolektivního investování či jiný fond či režim kolektivního investování ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d) bodu i) a iii) nebo písm. e) bodu i) a iii);
b)
jedná se o instituci poskytující penzijní či pojišťovací služby nebo o podnik, který tato instituce pověřila správou svých aktiv;
c)
na základě postupů použitelných v členském státě, ve kterém má bydliště pro daňové účely nebo místo skutečného vedení, je uznán(o) za subjekt či právní uspořádání osvobozené od účinného zdanění podle obecných pravidel pro přímé zdanění, neboť slouží výhradně veřejně prospěšným dobročinným účelům;
d)
představuje sdílené skutečné vlastnictví, u něhož hospodářský subjekt provádějící či připisující platbu zjistil totožnost a bydliště všech skutečných vlastníků v souladu s článkem 3, a tudíž daný hospodářský subjekt je platebním zprostředkovatelem v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
3. Subjekt uvedený v odstavci 2, který se podobá subjektu kolektivního investování nebo fondu nebo režimu kolektivního investování podle odst. 2 písm. a) osmého pododstavce má možnost, aby se s ním pro účely této směrnice zacházelo jako s takovým subjektem, investičním fondem nebo režimem.
Pokud subjekt využije možnost uvedenou v prvním pododstavci tohoto odstavce, členský stát, v němž se nachází místo skutečného vedení tohoto subjektu, vystaví za tímto účelem potvrzení. Subjekt předloží toto potvrzení hospodářskému subjektu, který provádí nebo připisuje úrokovou platbu. Hospodářský subjekt je v takovém případě osvobozen od povinností stanovených v odst. 2 čtvrtém pododstavci.
Aby se zajistilo účinné uplatňování této směrnice, stanoví členské státy ohledně možnosti uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce podrobná pravidla určená pro subjekty, jejichž místo skutečného vedení se nachází na území těchto států.“
5)
Článek 6 se nahrazuje tímto:
„Článek 6
Definice úrokové platby
1. Pro účely této směrnice se ‚úrokovou platbou‘ rozumí:
a)
vyplacené nebo na účet připsané úroky, které souvisejí s pohledávkami jakéhokoliv druhu, ať zajištěných či nezajištěných zástavním právem na nemovitosti a majících či nemajících právo účasti na zisku dlužníka, a zvláště, příjmy z vládních cenných papírů a příjmy z obligací nebo dluhopisů, včetně prémií a výher, které se vážou k těmto cenným papírům, obligacím nebo dluhopisům; penále ukládané za pozdní platbu se za úrokovou platbu nepovažuje;
b)
jakékoliv vyplacené nebo realizované či na účet připsané příjmy, které souvisejí s cennými papíry jakéhokoliv druhu, s výjimkou případů, kdy se tyto příjmy přímo považují za úrokovou platbu v souladu s písmeny a), c), d) nebo e), a pokud
i)
podmínky návratnosti kapitálu definované ke dni emise zahrnují závazek vůči investorovi, že na konci doby platnosti obdrží nejméně 95 % investovaného kapitálu, nebo
ii)
podmínky definované ke dni emise stanoví souvislost alespoň 95 % příjmu z cenného papíru s úrokem nebo příjmem druhu uvedeného v písmenu a), c), d) nebo e);
c)
úroky vzniklé nebo kapitalizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu pohledávek uvedených v písmenu a) a jakékoliv příjmy vzniklé či kapitalizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu cenných papírů uvedených v písmenu b);
d)
příjmy plynoucí z plateb uvedených v písmenu a), b) nebo c) tohoto odstavce prováděných přímo či nepřímo prostřednictvím subjektu nebo právního uspořádání uvedeného v čl. 4 odst. 2, pokud jsou rozdělovány kterýmkoliv z těchto subjektů:
i)
subjekty kolektivního investování nebo jinými fondy či režimy kolektivního investování, jež jsou buď registrovány jako takové v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo zemí Evropského hospodářského prostoru, které nejsou členy Unie, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z těchto států či zemí, které se týká fondů nebo režimů kolektivního investování. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů,
ii)
subjekty uplatňující možnost uvedenou v čl. 4 odst. 3,
iii)
v jakémkoli fondu či režimu kolektivního investování usazeném mimo území uvedené v článku 7 a mimo Evropský hospodářský prostor. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů;
e)
příjmy z převodu, splacení nebo zpětného odkupu akcií či podílů v níže uvedených subjektech, investičních fondech či režimech, pokud investují přímo či nepřímo prostřednictvím jiných takových subjektů, fondů nebo režimů nebo prostřednictvím subjektů nebo právních uspořádání uvedených v čl. 4 odst. 2 více než 40 % svých aktiv do pohledávek uvedených v písmenu a) tohoto odstavce nebo do cenných papírů uvedených v jeho písmenu b):
i)
v subjektech kolektivního investování nebo jiných fondech či režimech kolektivního investování, jež jsou buď registrovány jako takové v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo zemí Evropského hospodářského prostoru, které nejsou členy Unie, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z těchto států či zemí, které se týká fondů nebo režimů kolektivního investování. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů,
ii)
subjekty uplatňující možnost uvedenou v čl. 4 odst. 3,
iii)
v jakémkoli fondu či režimu kolektivního investování usazeném mimo území uvedené v článku 7 a mimo Evropský hospodářský prostor. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů.
Pro účely tohoto písmene se aktiva subjektů kolektivního investování nebo subjektů nebo investičních fondů či režimů, která jsou tyto subjekty, fondy a režimy povinny podle svých dohod, smluv nebo jiné právní dokumentace držet jako zajištění, aby mohly splnit své investiční cíle, a na nichž se investor nijak nepodílí a nemá vůči nim žádné právní nároky, nepovažují za pohledávky podle písmene a) ani cenné papíry podle písmene b);
f)
plnění ze smlouvy o životním pojištění, pokud:
i)
smlouva zaručuje návratnost příjmů, nebo
ii)
skutečné plnění smlouvy je z více než 40 % vázáno na úroky nebo příjmy uvedené v písmenech a), b), c), d) a e).
Pro účely tohoto písmene se jakákoli částka splacení nebo dílčího splacení ze strany poskytovatele životního pojištění přede dnem splatnosti smlouvy o životním pojištění i jakákoli částka vyplacená poskytovatelem životního pojištění, které převyšují úhrn veškerých plateb provedených ve prospěch poskytovatele životního pojištění na základě stejné smlouvy o životním pojištění, považují za plnění ze smlouvy o životním pojištění. V případě úplného nebo částečného převodu životního pojištění na třetí osobu se hodnota převáděné smlouvy převyšující úhrn veškerých plateb ve prospěch poskytovatele životního pojištění rovněž považuje za plnění ze smlouvy o životním pojištění. Plnění ze smlouvy o životním pojištění, která stanoví pouze důchod nebo pevnou roční rentu, vyplácené po dobu nejméně pět let, se považuje za takové pouze v případě, že jde o splacení nebo převod na třetí osobu před koncem pětiletého období. Částky vyplácené výhradně ve vztahu k úmrtí, invaliditě nebo nemoci se za plnění ze smlouvy o životním pojištění nepovažují.
V případě subjektů kolektivního investování nebo jiných fondů či režimů kolektivního investování, jež jsou buď registrovány v souladu s jejich pravidly, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí jejich právem, však mají členské státy možnost příjmy podle písmene e) prvního pododstavce zahrnout do definice úrokové platby pouze v rozsahu, v jakém tyto příjmy odpovídají příjmům přímo nebo nepřímo plynoucím z úrokových plateb ve smyslu písmene a), b) nebo c) uvedeného pododstavce.
Pokud jde o tento odstavec písm. f) bod ii) prvního pododstavce, má členský stát možnost zahrnout do definice úrokové platby obdržené částky bez ohledu na složení pojistného plnění, pokud jsou vypláceny poskytovatelem životního pojištění usazeným v tomto státě nebo od něj obdrženy.
Pokud členský stát uplatní jednu či obě možnosti uvedené ve druhém a třetím pododstavci, informuje o tom Komisi. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie skutečnost, že tato možnost byla použita, a s účinkem ode dne tohoto zveřejnění je uplatnění této možnosti pro ostatní členské státy závazné.
2. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. b), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši vyplacených, realizovaných či na účet připsaných příjmů, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. c), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši úroků nebo příjmů vzniklých nebo kapitalizovaných při převodu, splacení nebo zpětném odkupu, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
Pokud jde o odst. 1 písm. d) a e) prvního pododstavce, nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu příjmů, který plyne z úrokových plateb ve smyslu písmen a), b) či c) uvedeného pododstavce, je za úrokovou platbu považována celková výše příjmu.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. f), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši plnění ze smlouvy o životním pojištění, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
3. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. e), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu aktiv investovaných do pohledávek či příslušných cenných papírů nebo do akcií či podílů definovaných v uvedeném písmenu, je tento podíl považován za vyšší než 40 %. V případě, že platební zprostředkovatel nemůže zjistit výši příjmů realizovaných skutečným vlastníkem, má se za to, že tyto příjmy odpovídají výnosům z převodu, splacení nebo zpětného odkupu akcií či podílů.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. f) bod ii), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu plnění, které je vázáno na úrokové platby ve smyslu písmen a), b), c), d) nebo e) uvedeného pododstavce, je tento podíl považován za vyšší než 40 %.
4. Pokud je úroková platba definovaná v odstavci 1 provedena ve prospěch subjektu nebo právního uspořádání podle čl. 4 odst. 2 nebo připsána na účet tohoto subjektu nebo právního uspořádání, má se za to, že vznikla osobě uvedené v čl. 2 odst. 4. V případě subjektu toto platí pouze tehdy, pokud daný subjekt neuplatnil možnost stanovenou v čl. 4 odst. 3.
5. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. c) a e), mají členské státy možnost požadovat od platebních zprostředkovatelů na svém území, aby úroky či jiné příslušné příjmy za období ne delší než jeden rok přepočetli na roční základ, a takto přepočtené úroky či jiné příslušné příjmy mají možnost považovat za úrokovou platbu i v případě, že během tohoto období nedojde k žádnému převodu, zpětnému odkupu ani splacení.
6. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce písm. d) a e) mají členské státy možnost vyloučit z definice úrokové platby všechny příjmy ve smyslu uvedených ustanovení rozdělované subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy nebo režimy, jejichž statut fondu či zakládací dokumenty se řídí právem členských států, pokud přímá či nepřímá investice těchto subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo režimu do pohledávek podle písm. a) uvedeného pododstavce či cenných papírů podle písm. b) uvedeného pododstavce nepřevýší 15 % jejich aktiv.
Odchylně od odstavce 4 mají členské státy možnost vyloučit z definice úrokové platby v odstavci 1 úrokové platby provedené či připsané na účet subjektu či právního uspořádání uvedeného v čl. 4 odst. 2 a majícího místo skutečného vedení na jejich území, pokud přímá či nepřímá investice takového subjektu či právního uspořádání do pohledávek podle odst. 1 prvního pododstavce písm. a) či do cenných papírů podle písm. b) uvedeného pododstavce nepřesáhne 15 % jeho aktiv. V případě subjektu toto platí pouze tehdy, pokud daný subjekt neuplatnil možnost stanovenou v čl. 4 odst. 3.
Pokud členský stát uplatní jednu či obě možnosti uvedené v prvním a druhém pododstavci, informuje o tom Komisi. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie skutečnost, že tato možnost byla použita, a s účinkem ode dne tohoto zveřejnění je uplatnění této možnosti pro ostatní členské státy závazné.
7. 40 % hranice uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e), v odst. 1 prvním pododstavci písm. f) bodu ii) a v odstavci 3 se od 1. ledna 2016 mění na 25 %.
8. Podíly uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e) a v odstavci 6 se stanoví na základě investiční politiky nebo na základě investiční strategie a cílů definovaných v dokumentaci, kterou se řídí činnost příslušných subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů.
Pro účely tohoto odstavce uvedená dokumentace zahrnuje:
a)
statut fondu či zakládací dokumenty dotyčných subjektů kolektivního investování nebo jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů;
b)
jakoukoli dohodu, smlouvu nebo jinou právní dokumentaci uzavřenou dotyčnými subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy či režimy, která je poskytnuta hospodářskému subjektu, a
c)
jakýkoli prospekt nebo podobný dokument vydávaný dotyčnými subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy či režimy nebo jejich jménem, který je poskytován jejich investorům.
Pokud tato dokumentace nevymezuje investiční politiku nebo investiční strategii a cíle, tyto podíly se stanoví na základě skutečného složení aktiv subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů, vycházejícího z průměru aktiv na začátku jejich posledního účetního období, nebo ke dni jejich první pololetní zprávy, a na konci jejich posledního účetního období před datem provedení či připsání úrokové platby platebním zprostředkovatelem skutečnému vlastníkovi. U nově založených subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů toto skutečné složení vychází z průměru aktiv na začátku a ke dni prvního ocenění aktiv podle dokumentace, kterou se řídí činnost dotyčných subjektů kolektivního investování, jiných subjektů, fondů nebo režimů.
Složení aktiv je oceňováno v souladu s platnými pravidly daného členského státu nebo země Evropského hospodářského prostoru, která není členem Unie, kde je subjekt kolektivního investování či jiný fond nebo režim kolektivního investování registrován jako takový, nebo v souladu s právem, kterým se řídí jejich statut či zakládací dokumenty. Složení oceněné jako takové je pro jiné členské státy závazné.
9. Příjmy uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. b) jsou považovány za úrokovou platbu pouze v rozsahu, v jakém byly cenné papíry, z nichž tyto příjmy plynou, poprvé emitovány k 1. červenci 2014 nebo později. Cenné papíry emitované před uvedeným datem se pro účely podílů uvedených v písm. e) uvedeného pododstavce a v odstavci 6 neberou v úvahu.
10. Plnění ze smlouvy o životním pojištění se považují za úrokovou platbu v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. f) pouze v rozsahu, v jakém byla tato smlouva o životním pojištění, z níž tato plnění plynou, poprvé uzavřena k 1. červenci 2014 nebo později.
11. Členské státy mají možnost považovat příjmy uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e) bodu i) realizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu akcií nebo podílů v subjektech zapsaných v rejstříku a zabývajících se kolektivním investováním, které nejsou SKIPCP povolenými podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (*2), za úrokovou platbu pouze v rozsahu, v němž vznikly ve prospěch těchto subjektů k 1. červenci 2014 nebo později.
(*2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (Úř. věst. L 302, 17.11.2009, s. 32).“"
6)
Článek 8 se nahrazuje tímto:
„Článek 8
Předkládání informací platebním zprostředkovatelem
1. Pokud má skutečný vlastník bydliště v jiném členském státě než v tom, v němž je usazen platební zprostředkovatel, předkládá platební zprostředkovatel příslušnému orgánu členského státu, v němž je sám usazen, informace v tomto minimálním rozsahu:
a)
totožnost a bydliště skutečného vlastníka zjištěné podle článku 3 nebo v případě sdíleného skutečného vlastnictví totožnost a bydliště všech skutečných vlastníků spadajících do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1;
b)
jméno a adresu platebního zprostředkovatele;
c)
číslo účtu skutečného vlastníka nebo, pokud není číslo účtu k dispozici, označení pohledávky, z níž plyne úroková platba, nebo označení smlouvy o životním pojištění, cenného papíru nebo akcie či podílu, z nichž plyne tato platba;
d)
informace týkající se úrokové platby podle odstavce 2.
Má-li skutečný vlastník bydliště v jiném členském státě, než ve kterém má platební zprostředkovatel podle čl. 4 odst. 2 místo svého skutečného vedení, poskytne tento platební zprostředkovatel příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má místo skutečného vedení, informace uvedené v prvním pododstavci písm. a) až d) tohoto odstavce. Kromě nich předloží tento platební zprostředkovatel tyto informace:
i)
celkovou výši přijatých nebo připsaných úrokových plateb, u kterých se má za to, že vznikly skutečným vlastníkům,
ii)
stane-li se fyzická osoba skutečným vlastníkem podle čl. 2 odst. 4 písm. c), částku, u které se má za to, že vznikne této fyzické osobě, a datum, kdy se tak stane.
2. V rámci minimálního rozsahu informací, které se týkají úrokové platby a které musí platební zprostředkovatel předložit, je nutné úrokové platby rozlišit podle níže uvedených kategorií a uvést tyto údaje:
a)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a): výši vyplacených či připsaných úroků;
b)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b): buď výši vyplacených, realizovaných či na účet připsaných příjmů, nebo celkovou výši platby;
c)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): výši úroků nebo příjmů podle uvedených ustanovení, nebo celkovou výši výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení;
d)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d): výši příjmů podle uvedeného ustanovení, nebo celkovou výši vyplácených prostředků;
e)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 4: výši úroků připadající na každého ze skutečných vlastníků spadajících do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1;
f)
v případě, že členský stát uplatňuje možnost uvedenou v čl. 6 odst. 5: výši úroků nebo jiných příslušných příjmů přepočtených na roční základ;
g)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): buď plnění vypočtené podle uvedeného ustanovení, nebo celkovou výši platby. Pokud platební zprostředkovatel nemá v případě převodu životního pojištění na třetí osobu žádné informace o převáděné hodnotě: výši plateb ve prospěch poskytovatele životního pojištění podle smlouvy o životním pojištění.
Pokud platební zprostředkovatel hlásí celkové částky podle písmen b), c), d) a g) prvního pododstavce tohoto odstavce, oznámí tuto skutečnost příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen, nebo v případě platebního zprostředkovatele uvedeného v čl. 4 odst. 2 příslušnému orgánu členského státu, v němž má místo skutečného vedení.
3. V případě sdíleného skutečného vlastnictví platební zprostředkovatel informuje příslušný orgán členského státu, v němž je usazen, nebo v případě platebního zprostředkovatele uvedeného v čl. 4 odst. 2 příslušný orgán členského státu, v němž má místo skutečného vedení, o tom, zda částka nahlášená u každého skutečného vlastníka představuje celkovou částku připadající skutečným vlastníkům souhrnně, skutečný podíl náležející dotyčnému skutečnému vlastníkovi nebo rovnocenný podíl.
4. Bez ohledu na odstavec 2 mohou členské státy umožnit platebním zprostředkovatelům, aby předložili pouze tyto údaje:
a)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a), b) nebo d): celkovou výši úroků nebo příjmů;
b)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): celkovou výši výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení souvisejících s takovými platbami;
c)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): buď plnění, o nichž platební zprostředkovatel přímo nebo prostřednictvím svého daňového zástupce nebo příslušného orgánu jiného členského státu neinformoval příslušný orgán členského státu bydliště skutečného vlastníka podle jakéhokoli právního ustanovení odlišného od ustanovení nutných k provedení této směrnice, nebo celkovou částku vyplacenou na základě smluv o životním pojištění, z nichž tyto platby plynou.
Platební zprostředkovatel informuje, zda hlásí celkové částky podle písmen a), b) a c) prvního pododstavce tohoto odstavce.“
7)
Článek 9 se mění takto:
a)
doplňují se nové odstavce, které znějí:
„1a. Příslušný orgán členského státu, v němž je hospodářský subjekt usazen, předá informace uvedené v čl. 4 odst. 2 čtvrtém pododstavci příslušnému orgánu jiného členského státu, v němž má subjekt nebo právní uspořádání místo skutečného vedení.
1b. Přesunul-li platební zprostředkovatel ve smyslu čl. 4 odst. 2 místo skutečného vedení do jiného členského státu, předá příslušný orgán prvního členského státu informace uvedené v čl. 4 odst. 2 sedmém pododstavci příslušnému orgánu nového členského státu.“;
b)
odstavec 2 se nahrazuje tímto:
„2. Předání informací proběhne automaticky a uskuteční se nejméně jednou ročně, do šesti měsíců po skončení daňového roku v členském státě platebního zprostředkovatele nebo hospodářského subjektu, a obsáhne tyto události, k nimž v průběhu daného roku došlo:
i)
všechny úrokové platby,
ii)
všechny události, kdy se fyzické osoby staly skutečnými vlastníky podle čl. 2 odst. 4,
iii)
všechny změny místa skutečného vedení platebního zprostředkovatele podle čl. 4 odst. 2.“
8)
Článek 10 se mění takto:
a)
odstavec 1 se nahrazuje tímto:
„1. Během přechodného období začínajícího dnem uvedeným v čl. 17 odst. 2 a 3 a s výhradou čl. 13 odst. 1 nemusejí Lucembursko a Rakousko používat ustanovení kapitoly II.
Těmto státům však ostatní členské státy poskytnou informace v souladu s kapitolou II.
V průběhu přechodného období je účelem této směrnice zajistit minimální účinné zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb vyplacených v jednom členském státě skutečným vlastníkům - fyzickým osobám s bydlištěm pro daňové účely v jiném členském státu.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Na konci přechodného období musejí Lucembursko a Rakousko používat ustanovení kapitoly II a zároveň musejí přestat uplatňovat srážkovou daň i sdílení daňových výnosů podle článků 11 a 12. Pokud se Lucembursko nebo Rakousko rozhodnou používat ustanovení kapitoly II v průběhu přechodného období, ukončí uplatňování srážkové daně i sdílení daňových výnosů podle článků 11 a 12.“
9)
Článek 11 se mění takto:
a)
odstavce 1 a 2 se nahrazují tímto:
„1. V průběhu přechodného období podle článku 10, kdy má skutečný vlastník bydliště v jiném členském státu, než je ten, v němž je usazen platební zprostředkovatel, nebo v případě platebního zprostředkovatele podle čl. 4 odst. 2, v němž má takový platební zprostředkovatel místo skutečného vedení, vybírají Lucembursko a Rakousko srážkovou daň ve výši 15 % během prvních tří let přechodného období, ve výši 20 % v následujících třech letech a v dalších letech pak ve výši 35 %.
2. Platební zprostředkovatel odvede srážkovou daň takto:
a)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a): z výše vyplacených nebo připsaných úroků;
b)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b): z výše vyplacených, realizovaných či připsaných příjmů;
c)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): buď z výše úroků nebo příjmů podle uvedených ustanovení, nebo v podobě dávky s rovnocenným účinkem, hrazené skutečným vlastníkem z celkové výše výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení;
d)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d): z výše příjmů zmíněných v uvedeném ustanovení;
e)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 4: z výše úroků připadajících na každého ze skutečných vlastníků, kteří spadají do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1. Celková částka, z níž je daň vybírána, nepřekročí výši úrokové platby přijaté nebo připsané subjektem nebo právním uspořádáním;
f)
v případě, že členský stát uplatňuje možnost uvedenou v čl. 6 odst. 5: z výše úroků či jiných příslušných příjmů přepočtených na roční základ;
g)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): z plnění vypočteného v souladu s uvedeným ustanovením. Členské státy mohou umožnit platebním zprostředkovatelům vybírat srážkovou daň pouze z plnění, o nichž platební zprostředkovatel nebo jeho daňový zástupce podle jakéhokoli právního ustanovení odlišného od ustanovení nutných k provedení této směrnice dosud neinformoval příslušný orgán členského státu bydliště skutečného vlastníka.
Při převádění výnosů ze srážkové daně příslušnému orgánu jej platební zprostředkovatel informuje o počtu skutečných vlastníků, jichž se týká výběr srážkové daně, rozdělených podle příslušných členských států, v nichž mají skuteční vlastníci bydliště.“;
b)
v odstavci 3 se slova „Pro účely písmen a) a b) odstavce 2“ nahrazují slovy „Pro účely odst. 2 písm. a), b) a c)“;
c)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. V průběhu přechodného období mohou členské státy vybírající srážkovou daň stanovit, že hospodářský subjekt provádějící či připisující úrokovou platbu ve prospěch subjektu či právního uspořádání podle čl. 4 odst. 2, jenž má místo skutečného vedení v jiném členském státě, bude namísto takového subjektu či právního uspořádání považován za platebního zprostředkovatele, a členské státy z těchto úroků vyměří srážkovou daň, pokud subjekt či právní uspořádání neposkytne oficiální souhlas k tomu, aby byl v souladu se čl. 4 odst. 2 čtvrtým pododstavcem sdělen jeho název, pokud existuje, právní forma, místo skutečného vedení a celková výše úroků vyplacených či připsaných v jeho prospěch.“
10)
Článek 13 se nahrazuje tímto:
„Článek 13
Výjimky z uplatňování srážkové daně
1. Členské státy vybírající srážkovou daň podle článku 11 stanoví níže uvedené postupy s cílem zajistit, aby skutečný vlastník mohl žádat, aby u něj srážková daň nebyla uplatněna:
a)
postup, který skutečnému vlastníkovi umožní výslovně zmocnit platebního zprostředkovatele k poskytnutí informací podle kapitoly II s tím, že se toto zmocnění bude vztahovat na veškeré úrokové platby provedené tímto platebním zprostředkovatelem a připadající na skutečného vlastníka; v takovém případě se použije článek 9;
b)
postup zaručující, že se srážková daň nevybere v případech, kdy skutečný vlastník předloží svému platebnímu zprostředkovateli potvrzení vydané na své jméno příslušným orgánem členského státu, v němž má bydliště pro daňové účely, podle odstavce 2.
2. Na žádost skutečného vlastníka vystaví příslušný orgán členského státu, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, potvrzení, které obsahuje tyto údaje:
a)
jméno, adresu a daňové číslo nebo jeho ekvivalent skutečného vlastníka a datum a místo narození skutečného vlastníka;
b)
jméno a adresu platebního zprostředkovatele;
c)
číslo účtu skutečného vlastníka nebo, pokud není číslo účtu k dispozici, označení cenného papíru.
Toto potvrzení je platné maximálně po dobu tří let. Potvrzení je vydáno všem skutečným vlastníkům, kteří o ně požádají, do dvou měsíců po předložení žádosti.“
11)
Článek 14 se mění takto:
a)
v odstavci 2 se první věta nahrazuje tímto:
„Pokud úroková platba připadající skutečnému vlastníkovi podléhá v členském státě platebního zprostředkovatele srážkové dani, započte členský stát, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, skutečnému vlastníkovi daň ve výši daně sražené podle vnitrostátního práva tohoto členského státu.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Pokud úroková platba připadající skutečnému vlastníkovi podléhá kromě srážkové daně uvedené v článku 11 ještě jinému druhu srážkové daně a členský stát, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, započte tuto jinou srážkovou daň v souladu se svými vnitrostátním právem nebo smlouvami o zamezení dvojího zdanění, započte se tato jiná srážková daň před uplatněním postupu stanoveného v odstavci 2.“
12)
V čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci se slova „v příloze“ nahrazují slovy „v příloze III“.
13)
V článku 18 se první věta nahrazuje tímto:
„Komise předloží každé tři roky Radě zprávu o fungování této směrnice na základě statistických údajů uvedených v příloze IV, které poskytne Komisi každý členský stát.“
14)
Vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 18a
Prováděcí opatření
1. Komise může postupem podle čl. 18b odst. 2 přijmout opatření pro tyto účely:
a)
upřesnění poskytovatelů dat, jež by mohli platební zprostředkovatelé využít k získání informací potřebných ke správnému zacházení pro účely čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b), d) a e);
b)
stanovení společných formátů a praktických postupů nezbytných pro elektronickou výměnu informací uvedených v článku 9;
c)
stanovení společných formulářů pro potvrzení a jiné dokumenty, které usnadňují uplatňování této směrnice, zejména pro dokumenty vystavované v členských státech vybírajících srážkovou daň, které jsou používány pro účely článku 14 členským státem, v němž má skutečný vlastník své bydliště pro daňové účely.
2. Na žádost přímo dotčených členských států Komise aktualizuje seznam uvedený v příloze III.
Článek 18b
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro správní spolupráci při zdanění (dále jen ‚výbor‘).
2. Pokud se odkazuje na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.“
15)
Příloha se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní do 1. ledna 2016 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Členské státy použijí tyto předpisy od prvního dne třetího kalendářního roku následujícího po kalendářním roce, v němž vstoupí tato směrnice v platnost.
Předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 24. března 2014.
DIREKTIVA VIJEĆA 2014/48/EU
od 24. ožujka 2014.
o izmjeni Direktive 2003/48/EZ o oporezivanju dohotka od kamate na štednju
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 115.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
budući da:
(1)
Direktiva Vijeća 2003/48/EZ (3) primjenjuje se u državama članicama od 1. srpnja 2005. i pokazala se učinkovitom tijekom prve tri godine primjene, unutar ograničenja postavljenih njezinim područjem primjene. Međutim, na temelju prvog izvješća Komisije od 15. rujna 2008. o njezinoj primjeni čini se da ona u potpunosti ne ispunjava ambicije izražene u zaključcima koje je Vijeće jednoglasno donijelo na svojem sastanku 26. i 27. studenoga 2000. Posebno nisu obuhvaćeni određeni financijski instrumenti koji su ekvivalentni vrijednosnim papirima s kamatama i određeni neizravni načini držanja vrijednosnih papira s kamatama.
(2)
Kako bi se bolje ostvario cilj Direktive 2003/48/EZ, potrebno je kao prvo poboljšati kvalitetu informacija koje se upotrebljavaju za utvrđivanje identiteta i rezidentnosti stvarnih korisnika. U tu bi svrhu isplatitelj trebao upotrebljavati i datum i mjesto rođenja i, ako postoje, porezne brojeve ili njihov ekvivalent koji dodjeljuju države članice. Direktivom 2003/48/EZ ne nameće se obveza državama članicama za uvođenje poreznih brojeva. U tu bi svrhu također trebalo poboljšati informacije o zajedničkim računima i drugim slučajevima kada ima više stvarnih korisnika.
(3)
Direktiva 2003/48/EZ primjenjuje se samo na isplatu kamate za trenutačnu korist fizičkih osoba - rezidenata u Uniji. Te fizičke osobe tako mogu zaobići Direktivu 2003/48/EZ korištenjem interpoliranog subjekta ili pravnog aranžmana, osobito takvim koji je utemeljen u jurisdikciji gdje oporezivanje dohotka plaćenog tom subjektu ili aranžmanu nije osigurano. Uzimajući također u obzir mjere za borbu protiv pranja novca utvrđene u Direktivi 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (4), primjereno je tražiti od isplatitelja da primijene „pristup pregleda” na plaćanja izvršena određenim subjektima ili pravnim aranžmanima koji su uspostavljeni ili imaju mjesto stvarne uprave u određenim zemljama ili područjima u kojima se Direktiva 2003/48/EZ ili mjere s jednakim ili ekvivalentnim učinkom ne primjenjuju. Ti isplatitelji trebali bi se koristiti informacijama koje su im već dostupne o trenutačnom stvarnom korisniku odnosno trenutačnim stvarnim korisnicima takvih subjekata ili pravnih aranžmana kako bi se osiguralo da se Direktiva 2003/48/EZ primjenjuje kada je tako utvrđeni stvarni korisnik fizička osoba - rezident u državi članici koja nije ona u kojoj je osnovan isplatitelj. Kako bi se smanjio administrativni teret na isplatitelje, trebalo bi sastaviti okvirni popis subjekata i pravnih aranžmana u trećim zemljama i jurisdikcijama kojih se tiče ta mjera.
(4)
Također bi trebalo izbjegavati zaobilaženje Direktive 2003/48/EZ umjetnim usmjeravanjem plaćanja kamata putem nositelja gospodarske djelatnosti osnovanog izvan Unije. Stoga je potrebno podrobno navesti odgovornosti nositelja gospodarske djelatnosti kada su oni svjesni da je plaćanje kamata nositelju gospodarske djelatnosti osnovanom izvan teritorijalnog područja primjene Direktive 2003/48/EZ izvršeno u korist fizičke osobe za koju znaju da je rezident druge države članice i koji se može smatrati njihovim klijentom. U takvim okolnostima za takve nositelje gospodarske djelatnosti trebalo bi smatrati da djeluju kao isplatitelji. To bi također posebno pomoglo u sprečavanju moguće zloporabe međunarodne mreže financijskih institucija, to jest podružnica, poduzeća kćeri, povezanih poduzeća ili holdinga, za zaobilaženje Direktive 2003/48/EZ.
(5)
Iskustvo pokazuje da je potrebna veća jasnoća u pogledu obveze djelovanja u svojstvu isplatitelja po primitku isplate kamata. Posebno bi trebalo jasno utvrditi posredničke strukture koje podliježu toj obvezi. Subjekti i pravni aranžmani koji ne podliježu uspješnom oporezivanju trebali bi primjenjivati odredbe Direktive 2003/48/EZ nakon što prime bilo koju isplatu kamata od nadređenog nositelja gospodarske djelatnosti. Okvirni popis takvih subjekata i pravnih aranžmana u svakoj državi članici olakšat će provedbu novih odredaba.
(6)
Na temelju prvog izvješća o primjeni Direktive 2003/48/EZ čini se da se ona može zaobići korištenjem financijskih instrumenata koji su, s obzirom na razinu rizika, fleksibilnost i dogovoreni povrat, ekvivalentni potraživanjima duga. Stoga je potrebno pobrinuti se da ona obuhvaća ne samo dohodak od kamata, nego i drugi u osnovi ekvivalentan dohodak.
(7)
Slično tome, ugovori o životnom osiguranju koji sadrže jamstvo prinosa ili čiji su rezultati više od 40 % povezani s dohotkom od potraživanja duga ili ekvivalentnim dohotkom obuhvaćenim Direktivom 2003/48/EZ trebali bi se uključiti u područje primjene te Direktive.
(8)
Što se tiče investicijskih fondova osnovanih u Uniji, Direktiva 2003/48/EZ trenutačno obuhvaća samo dohodak ostvaren kroz društva za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) ovlaštena u skladu s Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5) kojom je, između ostalog, stavljena izvan snage i zamijenjena Direktiva Vijeća 85/611/EEZ (6). Ekvivalentni dohodak od društava koja nisu UCITS obuhvaćen je područjem primjene Direktive 2003/48/EZ samo kad su društva koja nisu UCITS subjekti bez pravne osobnosti i stoga djeluju kao isplatitelji po primitku isplata kamata. Kako bi se osigurala primjena istih pravila za sve investicijske fondove ili programe bez obzira na njihov pravni oblik, upućivanje u Direktivi 2003/48/EZ na Direktivu 85/611/EEZ trebalo bi zamijeniti upućivanjem na njihovu registraciju u skladu s pravom države članice ili njihovim pravilima fonda ili osnivačkim dokumentima koji su uređeni pravom jedne od država članica. Nadalje, trebalo bi osigurati jednako postupanje uzimajući u obzir Ugovor o Europskom gospodarskom prostoru.
(9)
Što se tiče investicijskih fondova koji nisu osnovani u državi članici Europske unije ili Europskoga gospodarskog prostora, potrebno je razjasniti da Direktiva obuhvaća dohodak od kamata i ekvivalentni dohodak od svih tih fondova, bez obzira na njihov pravni oblik i kako su plasirani kod ulagača.
(10)
Definiciju isplate kamate trebalo bi razjasniti kako bi se osiguralo da se u obzir pri izračunavanju postotka imovine uložene u takve instrumente ne uzimaju samo izravna ulaganja u potraživanja duga, nego i neizravna ulaganja. Nadalje, kako bi se olakšala primjena od strane isplatitelja Direktive 2003/48/EZ na dohodak proizišao iz društava za zajednička ulaganja osnovanih u drugim zemljama, trebalo bi jasno navesti da se izračun sastava imovine za postupanje s određenim dohotkom takvih poduzeća uređuje pravilima utvrđenima u državi članici Europske unije ili Europskoga gospodarskog prostora u kojoj su osnovana.
(11)
I postupak izdavanja potvrda koji omogućuje stvarnim korisnicima koji su za potrebe oporezivanja rezidenti jedne države članice da izbjegnu nametanje poreza po odbitku na isplate kamate primljene u državi članici navedenoj na popisu u članku 10. stavku 1. Direktive 2003/48/EZ i alternativni postupak dobrovoljnog otkrivanja državi rezidentnosti stvarnog korisnika utemeljeni su. Ipak, postupak dobrovoljnog otkrivanja manje je tegoban za stvarnog korisnika i stoga je primjereno dati stvarnim korisnicima da odaberu postupak.
(12)
Države članice trebale bi podnijeti relevantne statističke podatke o primjeni Direktive 2003/48/EZ kako bi se poboljšala kvaliteta podataka koje posjeduje Komisija za izradu izvješća o primjeni te Direktive koje se predstavlja Vijeću svake tri godine.
(13)
U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakonodavstva (7), države članice potiču se da za svoje potrebe i u interesu Europske unije sastavljaju vlastite tablice kojima će ilustrirati, koliko je to moguće, korelaciju između ove Direktive i mjera prenošenja, te da ih objavljuju.
(14)
Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu Direktive 2003/48/EZ, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji. Te bi se ovlasti trebale izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (8).
(15)
S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, to jest osiguravanje uspješnog oporezivanja dohotka od štednje u obliku prekograničnih isplata kamata koje su općenito uključene u svim državama članicama u oporeziv prihod osoba - rezidenata, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(16)
Direktivu 2003/48/EZ trebalo bi izmijeniti,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Direktiva 2003/48/EZ mijenja se kako slijedi:
1.
U članku 1. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da isplatitelji i drugi nositelji gospodarske djelatnosti osnovani ili, gdje je to relevantno, koji imaju mjesto stvarne uprave unutar njihovog područja, izvrše zadaće potrebne za primjenu ove Direktive, bez obzira na mjesto osnivanja dužnika od kojeg se potražuje dug iz kojeg proizlazi isplata kamate.”
2.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 1.a
Definicije određenih izraza
Za potrebe ove Direktive:
(a)
‚nositelj gospodarske djelatnosti’ znači kreditna ili financijska institucija, bilo koja druga pravna osoba, ili fizička osoba, koja redovno ili povremeno isplaćuje ili osigurava isplatu kamate u smislu ove Direktive djelujući u izvršavanju svoje profesionalne aktivnosti;
(b)
‚mjesto stvarne uprave’ subjekta, s pravnom osobnošću ili bez nje, znači adresa na kojoj se donose glavne odluke o upravljanju koje su potrebne za obavljanje aktivnosti subjekta u cjelini. Kada se takve odluke donose u više od jedne zemlje ili jedne jurisdikcije, smatra se da je mjesto stvarne uprave na adresi na kojoj se donosi većina glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive;
(c)
‚mjesto stvarne uprave’ trusta ili drugog pravnog aranžmana znači:
i.
stalna adresa fizičke osobe koja snosi glavnu odgovornost za glavne odluke o upravljanju u vezi s imovinom pravnog aranžmana ili, u slučaju trusta, stalna adresa skrbnika. Kada takvu glavnu odgovornost snosi više od jedne fizičke osobe, smatra se da je mjesto stvarne uprave na stalnoj adresi osobe koja snosi glavnu odgovornost za većinu glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive; ili
ii.
adresa na kojoj pravna osoba koja snosi glavnu odgovornost za upravljanje imovinom pravnog aranžmana ili, u slučaju trusta, na kojoj skrbnik donosi glavne odluke o upravljanju u vezi s tom imovinom. Kada se glavne odluke o upravljanju donose u više od jedne zemlje ili jedne jurisdikcije, smatra se da je mjesto stvarne uprave na adresi na kojoj se donosi većina glavnih odluka o upravljanju u vezi s imovinom iz koje proizlazi isplata kamate u smislu ove Direktive;
(d)
‚podložno uspješnom oporezivanju’ znači da subjekt ili pravni aranžman ima obvezu plaćanja poreza na sav svoj dohodak, ili na dio svog dohotka koji se može pripisati njegovim sudionicima nerezidentima, uključujući onaj na svaku isplatu kamate.”
3.
Članak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 2.
Definicija stvarnog korisnika
1. Za potrebe ove Direktive, i ne dovodeći u pitanje stavke od 2. do 4., ‚stvarni korisnik’ znači svaka fizička osoba kojoj je isplaćena kamata ili svaka fizička osoba za koju se osigurava isplata kamate, osim ako ona predoči dokaze da kamata nije primljena niti osigurana za njezinu korist, to jest da:
(a)
djeluje kao isplatitelj u smislu članka 4. stavka 1.;
(b)
djeluje u ime subjekta, s pravnom osobnosti ili bez nje, i otkriva nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu ili osigurava isplatu kamate naziv, pravni oblik, adresu mjesta osnivanja subjekta, i, ako je ona u drugoj zemlji ili jurisdikciji, adresu mjesta stvarne uprave subjekta;
(c)
djeluje u ime pravnog aranžmana i otkriva nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu ili osigurava isplatu kamate naziv, ako on postoji, pravni oblik, adresu mjesta stvarne uprave pravnog aranžmana i ime pravne ili fizičke osobe iz članka 1.a točke (c); ili
(d)
djeluje u ime druge fizičke osobe koja je stvarni korisnik te otkrije isplatitelju identitet tog stvarnog korisnika u skladu s člankom 3. stavkom 2.
2. U slučaju da isplatitelj ima informacije koje upućuju na to da fizička osoba koja prima isplatu kamate ili za koju se isplata kamate osigurava možda nije stvarni korisnik, te ako se na tu fizičku osobu ne primjenjuje stavak 1. točka (a), (b) ili (c), tada isplatitelj primitka poduzima razumne mjere za utvrđivanje identiteta stvarnog korisnika u skladu s člankom 3. stavkom 2. Ako isplatitelj nije u mogućnosti utvrditi identitet stvarnog korisnika, s predmetnom fizičkom osobom postupa kao s stvarnim korisnikom.
3. Kada nositelj gospodarske djelatnosti koji je također obuhvaćen područjem primjene članka 2. Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (*1), izvrši isplatu kamate, ili osigura takvu isplatu, za subjekt ili pravni aranžman, koji ne podliježe stvarnom oporezivanju i koji je osnovan ili ima mjesto stvarne uprave u zemlji ili jurisdikciji izvan područja iz članka 7. ove Direktive i izvan teritorijalnog područja primjene sporazuma i aranžmana koji predviđaju iste mjere ili mjere ekvivalentne onima iz ove Direktive, primjenjuje se ovaj stavak podstavci od drugog do petog.
Smatra se da je isplata izvršena ili osigurana za trenutačnu korist fizičke osobe koja je rezident u državi članici koja nije država članica nositelja gospodarske djelatnosti i definirana je u članku 3. točki 6. Direktive 2005/60/EZ kao stvarni vlasnik subjekta ili pravnog aranžmana. Identitet te fizičke osobe utvrđuje se u skladu s mjerama temeljite identifikacije stranaka iz članka 7. i članka 8. stavka 1. točke (b) te Direktive. Ta fizička osoba također se smatra stvarnim korisnikom za potrebe ove Direktive.
Za potrebe prvog podstavka, smatra se da kategorije subjekata i pravnih aranžmana iz okvirnog popisa iz Priloga I. ne podliježu uspješnom oporezivanju.
Nositelj gospodarske djelatnosti iz prvog podstavka utvrđuje pravni oblik i mjesto osnivanja ili, gdje je to relevantno, mjesto stvarne uprave subjekta ili pravnog aranžmana korištenjem informacija koje otkrije bilo koja fizička osoba koja djeluje u ime subjekta ili pravnog aranžmana, posebno u skladu sa stavkom 1. točkama (b) i (c), osim ako nositelj gospodarske djelatnosti ima na raspolaganju pouzdanije informacije koje upućuju na to da su dobivene informacije netočne ili nepotpune za potrebe primjene ovog stavka.
Kada subjekt ili pravni aranžman nije obuhvaćen kategorijama iz Priloga I. ili kada je obuhvaćen tim kategorijama, ali tvrdi da podliježe uspješnom oporezivanju, nositelj gospodarske djelatnosti iz prvog podstavka utvrđuje podliježe li on uspješnom oporezivanju na temelju činjenica koje su općenito priznate ili na temelju službenih isprava koje predoči subjekt ili pravni aranžman ili koje su dostupne mjerama temeljite identifikacije stranaka poduzetima u skladu s Direktivom 2005/60/EZ.
4. Kada se smatra da je subjekt ili pravni aranžman isplatitelj, nakon primitka isplate kamate ili nakon osiguravanja takve isplate u skladu s člankom 4. stavkom 2., smatra se da isplata kamate pripada sljedećim fizičkim osobama, koje se smatraju stvarnim korisnicima za potrebe ove Direktive:
(a)
svaka fizička osoba koja ima pravo na primanje dohotka proizišlog iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili koja ima pravo na primanje druge imovine koja predstavlja takvu isplatu kada subjekt ili pravni aranžman primi isplatu ili kada je isplata osigurana u njegovo ime, razmjerno njegovom pravu na taj dohodak;
(b)
za svaki dio dohotka proizišlog iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili druge imovine koja predstavlja takvu isplatu, na koju nema pravo nijedna od fizičkih osoba iz točke (a) kada subjekt ili pravni aranžman primi isplatu ili kada je isplata osigurana u njegovo ime, svaka fizička osoba koja je izravno ili neizravno doprinijela imovini dotičnog subjekta ili pravnog aranžmana, bez obzira na to ima li takva fizička osoba pravo na imovinu ili dohodak subjekta ili pravnog aranžmana;
(c)
ako nijedna od fizičkih osoba iz točke (a) ili (b) nema zajedničko ili pojedinačno pravo na sav dohodak proizišao iz imovine koja stvara takvu isplatu, ili na svaku drugu imovinu koja predstavlja takvu isplatu, u vrijeme primitka ili osiguravanja isplate kamate, svaka fizička osoba, razmjerno svom pravu na taj dohodak, koja kasnije stekne pravo na svu imovinu ili dio imovine iz koje proizlazi isplata kamate ili drugu imovinu koja predstavlja takvu isplatu kamate. Ukupan iznos za koji se smatra da pripada takvoj fizičkoj osobi ne prelazi iznos isplate kamate primljene ili osigurane za subjekt ili pravni aranžman, nakon odbitka svakog dijela koji je bio pripisan u skladu s ovim stavkom fizičkoj osobi iz točke (a) ili (b).
(*1) Direktiva 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (SL L 309, 25.11.2005., str. 15.).”"
4.
Članci 3. i 4. zamjenjuju se sljedećim:
„Članak 3.
Identitet i rezidentnost stvarnih korisnika
1. Svaka država članica na svojem području donosi i osigurava primjenu potrebnih postupaka koji omogućuju isplatitelju utvrđivanje identiteta stvarnih korisnika i njihove rezidentnosti za potrebe članaka od 8. do 12.
Takvi su postupci u skladu s minimalnim standardima utvrđenima u stavcima 2. i 3.
2. Isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika na temelju minimalnih standarda koji se razlikuju ovisno o tome kada su isplatitelj i primatelj kamata stupili u ugovorne odnose, i to kako slijedi:
(a)
za ugovorne odnose sklopljene prije 1. siječnja 2004., isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika koji se sastoji od njegovog osobnog imena i adrese, koristeći se informacijama koje su mu na raspolaganju, posebno u skladu s propisima na snazi u državi osnivanja isplatitelja primitka i s Direktivom 2005/60/EEZ;
(b)
za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene bez sklapanja ugovornih odnosa, 1. siječnja 2004. ili kasnije, isplatitelj utvrđuje identitet stvarnog korisnika, koji se sastoji od njegovog osobnog imena, adrese, datuma i mjesta rođenja i, u skladu s popisom iz stavka 4., poreznog broja ili njegovog ekvivalenta koji je dodijelila država članica u kojoj je stvarni korisnik rezident za potrebe oporezivanja. Za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene bez sklapanja ugovornih odnosa, prije 1. srpnja 2015., podaci o datumu i mjestu rođenja potrebni su samo kada nema dostupnih podataka o takvom poreznom broju ili njegovom ekvivalentu.
Detalji iz prvog podstavka točke (b) utvrđuju se na osnovi putovnice ili službene osobne iskaznice ili svake druge službene identifikacijske isprave, prema potrebi, kako je navedeno u popisu iz stavka 4., koju stvarni korisnik pruži na uvid. Svaki takav detalj koji se ne pojavi na tim dokumentima utvrđuje se na osnovi svakog drugog dokumentiranog dokaza o identitetu koji predoči stvarni korisnik.
3. Kada stvarni korisnik dobrovoljno predoči potvrdu o rezidentnosti za potrebe oporezivanja koju je izdalo nadležno tijelo neke zemlje u razdoblju od tri godine prije datuma plaćanja ili na kasniji datum kada se smatra da isplata pripada stvarnom korisniku, smatra se da je njegova rezidentnost u toj zemlji. U suprotnom se smatra da je njegova rezidentnost u zemlji gdje on ima stalnu adresu. Isplatitelj utvrđuje stalnu adresu stvarnog korisnika na temelju sljedećih minimalnih standarda:
(a)
za ugovorne odnose sklopljene prije 1. siječnja 2004., isplatitelj utvrđuje trenutačnu stalnu adresu stvarnog korisnika koristeći se najboljim informacijama koje su mu na raspolaganju, posebno u skladu s propisima na snazi u državi osnivanja isplatitelja primitka i s Direktivom 2005/60/EEZ;
(b)
za ugovorne odnose sklopljene, ili transakcije izvršene u slučaju da ugovorni odnosi nisu sklopljeni, 1. siječnja 2004. ili kasnije, isplatitelj utvrđuje trenutačnu stalnu adresu stvarnog korisnika na osnovi adrese koja proizlazi iz postupaka identifikacije utvrđenih u stavku 2. prvom podstavku točki (b) koji se trebaju ažurirati na osnovi najnovije dokumentacije na raspolaganju isplatitelju.
U situaciji iz prvog podstavka točke (b), kada stvarni korisnici podnesu na uvid putovnicu ili službenu osobnu iskaznicu ili neku drugu službenu identifikacijsku ispravu koju je izdala država članica i izjave da su rezidenti treće zemlje, rezidentnost se utvrđuje putem potvrde o rezidentnosti za potrebe oporezivanja koja je izdana u razdoblju od tri godine prije datuma isplate ili na kasniji datum kada se smatra da stvarnom korisniku pripada isplata od strane nadležnog tijela treće zemlje za koju stvarni korisnik tvrdi da je njezin rezident. Ako ne može predočiti takvu potvrdu, država članica koja je izdala putovnicu, službenu osobnu iskaznicu ili neku drugu službenu identifikacijsku ispravu smatra se zemljom rezidentnosti. Za stvarne korisnike za koje isplatitelj na raspolaganju ima službenu dokumentaciju kojom se dokazuje da oni imaju rezidentnost za potrebe oporezivanja u zemlji koja je različita od zemlje gdje imaju stalnu adresu zbog povlastica povezanih s njihovim diplomatskim statusom ili drugim međunarodno dogovorenim pravilima, rezidentnost se utvrđuje pomoću takve službene dokumentacije koja je na raspolaganju isplatitelju.
4. Svaka država članica koja dodjeljuje porezne brojeve ili njihove ekvivalente do 31. prosinca 2014. obavješćuje Komisiju o strukturi i formatu tih brojeva, kao i o službenoj dokumentaciji koja sadrži informacije o dodijeljenim poreznim brojevima. Svaka država članica također obavješćuje Komisiju ako se dogode bilo kakve promjene u tom smislu. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje objedinjeni popis primljenih informacija.
Članak 4.
Isplatitelji
1. Nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici koji isplati kamatu, ili osigura takvo plaćanje, za trenutačnu korist stvarnog korisnika smatra se isplatiteljem za potrebe ove Direktive.
Za potrebe ovog stavka nevažno je je li dotični nositelj gospodarske djelatnosti dužnik ili izdavatelj potraživanja ili osiguranja koje proizvodi dohodak ili nositelj gospodarske djelatnosti zadužen od strane dužnika ili izdavatelja potraživanja ili od strane stvarnog korisnika za plaćanje dohotka ili osiguravanje isplate dohotka.
Nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici također se smatra isplatiteljem za potrebe ove Direktive kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
on izvrši isplatu kamate drugom nositelju gospodarske djelatnosti ili osigura takvu isplatu, uključujući stalni poslovni nastan ili poduzeće kćer prvog nositelja gospodarske djelatnosti, osnovanom izvan područja iz članka 7. i izvan teritorijalnog područja primjene sporazuma i aranžmana koji predviđaju iste mjere ili mjere ekvivalentne onima iz ove Direktive; i
(b)
prvi nositelj gospodarske djelatnosti ima razloga vjerovati, na temelju dostupnih informacija, da će drugi nositelj gospodarske djelatnosti isplatiti dohodak, ili osigurati takvu isplatu za trenutačnu korist stvarnog korisnika koji je pojedinac za kojeg prvi nositelj gospodarske djelatnosti zna da je rezident druge države članice, uzimajući u obzir članak 3.
Kada su ispunjeni uvjeti iz prvog podstavka točaka (a) i (b), smatra se da je isplata koju je izvršio ili osigurao prvi nositelj gospodarske djelatnosti izvršena ili osigurana za trenutačnu korist stvarnog korisnika iz prvog podstavka točke (b).
2. Subjekt ili pravni aranžman koji ima svoje mjesto stvarne uprave unutar države članice i koji ne podliježe uspješnom oporezivanju prema općim pravilima za izravno oporezivanje primjenjivo bilo u toj državi članici ili u državi članici u kojoj je osnovan, ili u bilo kojoj zemlji ili jurisdikciji u kojoj je inače rezident za potrebe oporezivanja, smatra se da je isplatitelj nakon primitka isplate kamate ili nakon osiguravanja takve isplate.
Za potrebe ovog stavka, smatra se da kategorije subjekata i pravnih aranžmana iz okvirnog popisa u Prilogu II. ne podliježu uspješnom oporezivanju.
Kada subjekt ili pravni aranžman ne pripada ni u jednu od kategorija iz okvirnog popisa u Prilogu II. ili kada je obuhvaćen tim prilogom, ali tvrdi da podliježe uspješnom oporezivanju, nositelj gospodarske djelatnosti utvrđuje podliježe li on uspješnom oporezivanju na temelju činjenica koje su općenito priznate ili na temelju službenih isprava koje predoči subjekt ili pravni aranžman ili koje su dostupne mjerama temeljite identifikacije stranaka poduzetima u skladu s Direktivom 2005/60/EZ.
Svaki nositelj gospodarske djelatnosti osnovan u državi članici koji isplati kamatu, ili osigura takvo plaćanje, za subjekt ili pravni aranžman iz ovog stavka i koji ima svoje mjesto stvarne uprave u državi članici koja nije država u kojoj je nositelj gospodarske djelatnosti osnovan obavješćuje nadležno tijelo u svojoj državi članici u kojoj je osnovan o sljedećem, koristeći se informacijama navedenima u članku 2. stavku 3. četvrtom podstavku ili drugim raspoloživim informacijama:
i.
nazivu, ako on postoji, subjekta ili pravnog aranžmana;
ii.
njegovom pravnom obliku;
iii.
njegovom mjestu stvarne uprave;
iv.
ukupnom iznosu isplate kamate, navedenom u skladu s člankom 8., koji je isplaćen, ili osiguran, za subjekt ili pravni aranžman;
v.
datumu posljednje isplate kamate.
Fizičke osobe koje se smatraju stvarnim korisnicima isplate kamate izvršene ili osigurane za subjekte ili pravne aranžmane iz prvog podstavka ovog stavka utvrđuju se u skladu s pravilima predviđenima u članku 2. stavku 4. Kada se primjenjuje članak 2. stavak 4. točka (c), subjekt ili pravni aranžman, kad god fizička osoba na neki kasniji datum stekne pravo na imovinu iz koje proizlazi isplata kamate, ili drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, dostavlja nadležnom tijelu države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave informacije navedene u članku 8. stavku 1. drugom podstavku. Subjekt ili pravni aranžman također obavješćuje svoje nadležno tijelo o svakoj promjeni svog mjesta stvarne uprave.
Obveze iz petog podstavka ostaju 10 godina od datuma posljednje isplate kamate koju subjekt ili pravni aranžman primi ili se za njega osigura ili posljednjeg datuma kad je fizička osoba stekla pravo na imovinu iz koje proizlazi isplata kamate ili drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, već prema tome koji datum je kasniji.
Ako subjekt ili pravni aranžman, u slučaju kada se primjenjuje članak 2. stavak 4. točka (c), promijeni svoje mjesto stvarne uprave u drugu državu članicu, nadležno tijelo prve države članice izvješćuje nadležno tijelo nove države članice o sljedećim informacijama:
i.
iznosu isplate kamate primljenom ili osiguranom za subjekt ili pravni aranžman koji nije još uvijek obuhvaćen prošlim pravima na relevantnu imovinu;
ii.
datumu posljednje isplate kamate koju subjekt ili pravni aranžman primi ili se za njega osigura ili posljednjem datumu kad je fizička osoba stekla pravo na cijelu imovinu ili dio imovine iz koje proizlazi takva isplata ili na drugu imovinu koja predstavlja isplatu kamate, već prema tome koji datum je kasniji.
Ovaj stavak ne primjenjuje se ako subjekt ili pravni aranžman podnese dokaz o tome da je on obuhvaćen jednim od sljedećih slučajeva:
(a)
on je društvo za zajednička ulaganja ili neki drugi zajednički investicijski fond ili program kako su definirani u članku 6. stavku 1. prvom podstavku točki (d) podtočkama i. i iii. ili točki (e) podtočkama i. i iii.;
(b)
on je institucija koje pruža usluge mirovina ili osiguranja ili poduzeće kojem je takva institucija dala ovlasti za upravljanje njezinom imovinom;
(c)
priznaje se prema postupcima primjenjivima u državama članicama gdje je on rezident za potrebe oporezivanja ili ima svoje mjesto stvarne uprave da će on biti oslobođen od uspješnog oporezivanja prema općim pravilima za izravno oporezivanje jer on služi isključivo u humanitarne svrhe za javnu korist;
(d)
on čini slučaj kada ima više stvarnih korisnika za koje je nositelj gospodarske djelatnosti koji izvršava ili osigurava isplatu utvrdio identitet i rezidentnost svih stvarnih korisnika u skladu sa člankom 3. i nositelj gospodarske djelatnosti je stoga isplatitelj u skladu sa stavkom 1. ovog članka.
3. Subjekt iz stavka 2. koji je sličan društvu za zajednička ulaganja ili zajedničkom investicijskom fondu ili programu iz stavka 2. osmog podstavka točke (a) ima mogućnost da se za potrebe ove Direktive s njim postupa kao s takvim društvom, investicijskim fondom ili programom.
Kada subjekt iskoristi mogućnost iz prvog podstavka ovog stavka, država članica u kojoj taj subjekt ima stvarnu upravu izdaje potvrdu o tome. Subjekt predočuje tu potvrdu nositelju gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu kamate ili je osigurava. Nositelj gospodarske djelatnosti je u tom slučaju oslobođen od obveza utvrđenih u stavku 2. četvrtom podstavku.
Države članice utvrđuju detaljna pravila za korištenje mogućnosti iz prvog podstavka ovog stavka od strane subjekata koji imaju stvarnu upravu na njihovom području, kako bi se osigurala učinkovita primjena ove Direktive.”
5.
Članak 6. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 6.
Definicija isplate kamate
1. Za potrebe ove Direktive ‚isplata kamate’ znači:
(a)
kamata plaćena ili pripisana na račun koja se odnosi na potraživanja duga bilo koje vrste, bez obzira na to je li osigurana hipotekom ili ne i bez obzira uključuje li pravo na sudjelovanje u dobiti dužnika ili ne, te posebno dohodak od državnih vrijednosnih papira i dohodak od obveznica ili zadužnica, uključujući premije i nagrade od takvih vrijednosnih papira, obveznica ili zadužnica; zatezne kamate na zakašnjela plaćanja ne smatraju se isplatama kamata;
(b)
svaki dohodak plaćen ili ostvaren, ili doznačen na račun, u vezi s vrijednosnim papirima bilo koje vrste, osim kada se dohodak izravno smatra isplatom kamate u skladu s točkom (a), (c), (d) ili (e), i gdje:
i.
uvjeti za povrat na kapital definiran na datum izdavanja uključuju obvezu prema ulagaču da će on primiti, na kraju razdoblja, najmanje 95 % uloženog kapitala; ili
ii.
uvjeti definirani na datum izdavanja predviđaju poveznicu od najmanje 95 % dohotka od vrijednosnog papira na kamatu ili vrstu dohotka iz točke (a), (c), (d) ili (e);
(c)
kamate koje teku ili se pripisuju pri prodaji, povratu ili otkupu potraživanja duga iz točke (a) i svaki dohodak obračunan ili koji se pripisuje pri prodaji, povratu ili otkupu vrijednosnih papira iz točke (b);
(d)
dohodak koji proizlazi iz isplata iz točke (a), (b) ili (c) ovog stavka bilo izravno ili neizravno, uključujući i one posredstvom subjekta ili pravnog aranžmana iz članka 4. stavka 2., ako ga distribuira bilo koji od sljedećih:
i.
društva za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fondovi ili programi, koji su ili registrirani kao takvi u skladu s pravom bilo koje države članice ili pravom zemalja Europskoga gospodarskog prostora koje ne pripadaju Uniji, ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene pravom u vezi sa zajedničkim investicijskim fondovima ili programima jedne od tih država ili zemalja. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvih društava, fondova ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
ii.
subjekti koji su iskoristili mogućnost iz članka 4. stavka 3.;
iii.
svaki zajednički investicijski fond ili program osnovan izvan područja iz članka 7. i izvan Europskoga gospodarskog prostora. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvog fonda ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
(e)
dohodak ostvaren prodajom, povratom ili otkupom dionica ili udjela u sljedećim društvima, subjektima, investicijskim fondovima ili programima, ako oni ulažu, izravno ili neizravno, putem takvih drugih društava, fondova ili programa, ili putem subjekata ili pravnih aranžmana iz članka 4. stavka 2., više od 40 % svoje imovine u potraživanja duga kako je to navedeno u točki (a) ovog stavka ili u vrijednosne papire kako je to navedeno u njegovoj točki (b):
i.
društva za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fondovi ili programi, koji su ili registrirani kao takvi u skladu s pravom bilo koje države članice ili pravom zemalja Europskoga gospodarskog prostora koje ne pripadaju Uniji, ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene pravom u vezi sa zajedničkim investicijskim fondovima ili programima jedne od tih država ili zemalja. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvih društava, fondova ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela;
ii.
subjekti koji su iskoristili mogućnost iz članka 4. stavka 3.;
iii.
svaki zajednički investicijski fond ili program osnovan izvan područja iz članka 7. i izvan Europskoga gospodarskog prostora. To se primjenjuje bez obzira na pravni oblik takvog fonda ili programa i bez obzira na bilo koje ograničenje na ograničenu skupinu ulagača u kupnju, prodaju ili otkup njihovih dionica ili udjela.
Za potrebe ove točke, imovina koju društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi moraju držati kao kolateral prema uvjetima njihovih sporazuma, ugovora ili druge pravne dokumentacije kako bi im to omogućilo da ispune svoje investicijske ciljeve, i u odnosu na koju ulagač nije stranka i nema nikakva zakonska prava, ne smatraju se potraživanjima duga iz točke (a) ili vrijednosnim papirima iz točke (b);
(f)
beneficije iz ugovora o životnom osiguranju, ako:
i.
ugovor sadrži jamstvo prinosa; ili
ii.
stvarno izvršenje ugovora je više od 40 % povezano s kamatom ili dohotkom iz točaka (a), (b), (c) (d) i (e).
Za potrebe ove točke višak svakog povrata plaćanja ili djelomičnog povrata plaćanja što ga izvrši osiguravatelj životnog osiguranja prije dospijeća ugovora o životnom osiguranju, kao i višak svakog iznosa što ga isplati osiguravatelj životnog osiguranja iznad iznosa plaćanja izvršenih osiguravatelju životnog osiguranja u sklopu istog ugovora o životnom osiguranju, smatraju se beneficijom od ugovora o životnom osiguranju. U slučaju prijenosa, u cijelosti ili djelomično, životnog osiguranja na treću stranu, višak vrijednosti ugovora prenesen iznad iznosa svih isplata izvršenih osiguravatelju životnog osiguranja također se smatra beneficijom iz ugovora o životnom osiguranju. Beneficija iz ugovora o životnom osiguranju koji isključivo predviđa mirovinu, ili fiksni anuitet, koji se isplaćuje najmanje pet godina, smatra se takvom samo ako se radi o otplati ili prijenosu na treću stranu koji su izvršeni prije kraja razdoblja od pet godina. Iznos isplaćen isključivo u slučaju smrti, invalidnosti ili bolesti ne smatra se beneficijom od ugovora o životnom osiguranju.
Međutim, države članice imaju mogućnost uključivanja dohotka navedenog u prvom podstavku točki (e) u definiciju kamate, za društva za zajedničko ulaganje ili druge zajedničke investicijske fondove ili programe, koji su ili registrirani u skladu s njihovim pravilima ili imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene njihovim pravom, samo u mjeri u kojoj takav dohodak odgovara dobiti koja izravno ili neizravno proizlazi iz isplaćenih kamata u smislu prvog podstavka točke (a), (b) ili (c).
Što se tiče prvog podstavka točke (f) podtočke ii., država članica ima mogućnost uključivanja u definiciju isplate kamate beneficije bez obzira na sastav rezultata, ako su plaćene ili dobivene od osiguratelja životnog osiguranja osnovanog u toj državi.
Kada država članica iskoristi jednu ili obje mogućnosti iz drugog i trećeg podstavka, o tome obavješćuje Komisiju. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje činjenicu da je mogućnost iskorištena i, s učinkom od datuma takve objave, iskorištenje mogućnosti je obvezujuće za druge države članice.
2. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (b), kada isplatitelj nema informacije o iznosu dohotka koji se plaća, koji je ostvaren ili doznačen, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (c), kada isplatitelj nema informacije o iznosu kamate ili dohotka koji je obračunan ili se pripisuje pri prodaji, povratu ili otkupu, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točaka (d) i (e), kada isplatitelj nema informacije o dijelu dohotka koji proizlazi iz isplata kamata u smislu točke (a), (b) ili (c) tog podstavka, ukupan iznos dohotka smatra se isplatom kamate.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (f), kada isplatitelj nema informacije o iznosu beneficije od ugovora o životnom osiguranju, ukupan iznos isplate smatra se isplatom kamate.
3. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (e), kada isplatitelj nema informacije o postotku imovine uložene u potraživanja duga ili relevantne vrijednosne papire, ili u dionice ili udjele definirane tom točkom, smatra se da je taj postotak iznad 40 %. Ako ne može odrediti iznos dohotka koji ostvaruje stvarni korisnik, smatra se da dohodak odgovara primicima od prodaje, povrata ili otkupa dionica ili udjela.
Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točke (f) podtočke ii., kada isplatitelj nema informacije o postotku rezultata povezanog s isplatom kamate u smislu točke (a), (b), (c), (d) ili (e) tog podstavka, smatra se da je taj postotak iznad 40 %.
4. Kada je isplata kamate kako je definirana u stavku 1. izvršena subjektu ili pravnom aranžmanu iz članka 4. stavka 2. ili je doznačena na račun takvog subjekta ili pravnog aranžmana, smatra se da pripada fizičkoj osobi iz članka 2. stavka 4. U slučaju subjekta, to se primjenjuje samo ako subjekt nije iskoristio mogućnost iz članka 4. stavka 3.
5. Što se tiče stavka 1. prvog podstavka točaka (c) i (e), države članice imaju mogućnost zatražiti od isplatitelja na njihovom području da obračunaju kamate ili drugi relevantni dohodak tijekom određenog razdoblja koje ne može biti dulje od godine dana, te postupati s tako obračunanom kamatom ili drugim relevantnim dohotkom kao s isplatom kamate iako nije bilo prodaje, otkupa ili povrata tijekom tog razdoblja.
6. Odstupajući od stavka 1. prvog podstavka točaka (d) i (e), države članice imaju mogućnost isključiti iz definicije isplate kamate svaki dohodak naveden u tim odredbama koji distribuiraju društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi koji imaju pravila fonda ili osnivačke dokumente uređene njihovim pravom, kad izravna ili neizravna ulaganja takvih društava, subjekata, fondova ili programa u potraživanjima duga iz točke (a) tog podstavka ili u vrijednosnim papirima iz točke (b) tog podstavka ne prelaze 15 % njihove imovine.
Odstupajući od stavka 4., države članice imaju mogućnost iz definicije isplate kamate u stavku 1. isključiti isplatu kamate plaćenu ili pripisanu na račun subjekta ili pravnog aranžmana, navedenog u članku 4. stavku 2., koji ima mjesto stvarne uprave unutar njihovog područja, kad izravna ili neizravna ulaganja takvog subjekta ili pravnog aranžmana u potraživanja duga iz stavka 1. prvog podstavka točke (a) ili u vrijednosne papire iz točke (b) tog podstavka ne prelazi 15 % njegove imovine. U slučaju subjekta, to se primjenjuje samo ako subjekt nije iskoristio mogućnost iz članka 4. stavka 3.
Kada država članica iskoristi jednu ili obje mogućnosti iz prvog i drugog podstavka, o tome obavješćuje Komisiju. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje činjenicu da je mogućnost iskorištena i, s učinkom od datuma takve objave, iskorištenje mogućnosti je obvezujuće za druge države članice.
7. Pragovi od 40 % iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) i točke (f) podtočke ii. i iz stavka 3. od 1. siječnja 2016. iznose 25 %.
8. Pragovi iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) i iz stavka 6. određuju se u odnosu na politiku ulaganja, ili u odnosu na strategiju i ciljeve ulaganja, kako je to utvrđeno dokumentacijom kojom se uređuje djelovanje dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa.
Za potrebe ovog stavka dokumentacija uključuje:
(a)
pravila fonda ili osnivačke dokumente dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa;
(b)
svaki sporazum, ugovor ili drugu pravnu dokumentaciju koju sklope dotična društva ili subjekti ili investicijski fondovi ili programi koja se stavi na raspolaganje nositelju gospodarske aktivnosti; i
(c)
svaki prospekt ili sličan dokument izdan od strane ili u ime dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa koji se stavi na raspolaganje njihovim ulagačima.
Kada dokumentacija ne definira politiku ulaganja ili strategiju i ciljeve ulaganja, ti postoci se utvrđuju u odnosu na stvarni sastav imovine dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa, koja proizlazi iz prosjeka imovine na početku, ili na datum njihovog prvog polugodišnjeg izvješća, te na kraju njihovog posljednjeg računovodstvenog razdoblja prije datuma kada isplatitelj izvrši ili osigura isplatu kamate stvarnom korisniku. Za novoosnovana društva ili subjekte ili investicijske fondove ili programe, takav stvarni sastav proizlazi iz imovine na početni datum i na datum prve evaluacije imovine kako je utvrđeno dokumentacijom kojom se uređuje djelovanje dotičnih društava ili subjekata ili investicijskih fondova ili programa.
Sastav imovine mjeri se u skladu s pravilima primjenjivima u državi članici ili u zemlji Europskoga gospodarskog prostora koja ne pripada Uniji, u kojoj su kao takvi registrirani društvo za zajednička ulaganja ili drugi zajednički investicijski fond ili program, ili prema pravu kojim se uređuju njihova pravila ili osnivački dokumenti. Sastav izmjeren kao takav obvezujući je za druge države članice.
9. Dohodak iz stavka 1. prvog podstavka točke (b) smatra se isplatom kamate samo ako su vrijednosni papiri iz kojih proizlazi taj dohodak bili prvi put izdani 1. srpnja 2014. ili kasnije. Vrijednosni papiri izdani prije tog datuma ne uzimaju se u obzir za postotke iz točke (e) tog podstavka i iz stavka 6.
10. Beneficije iz ugovora o životnom osiguranju smatraju se isplatom kamate u skladu sa stavkom 1. prvim podstavkom točkom (f) samo ako je taj ugovor o životnom osiguranju koji proizvodi takve beneficije bio prvi put potpisan 1. srpnja 2014. ili kasnije.
11. Države članice imaju mogućnost smatrati dohodak iz stavka 1. prvog podstavka točke (e) podtočke i., ostvaren prodajom, povratom ili otkupom dionica ili udjela u registriranim društvima za zajednička ulaganja koja nisu UCITS ovlaštena u skladu s Direktivom 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (*2), isplatom kamate samo ako se ona obračunava za ta društva 1. srpnja 2014. ili kasnije.
(*2) Direktiva 2009/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (SL L 302, 17.11.2009., str. 32.).”"
6.
Članak 8. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 8.
Informacije koje daju isplatitelji
1. Ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije ona u kojoj je osnovan isplatitelj, minimalna količina informacija koju isplatitelji moraju priopćiti nadležnim tijelima države članice u kojoj su osnovani jest:
(a)
identitet i rezidentnost stvarnog korisnika osnovanog u skladu s člankom 3., ili, u slučajevima kada ima više stvarnih korisnika, identitet i rezidentnost svih stvarnih korisnika koji su obuhvaćeni područjem primjene članka 1. stavka 1.;
(b)
naziv i adresa isplatitelja;
(c)
broj računa stvarnog korisnika, a tamo gdje toga nema, identifikacija potraživanja duga koje daje pravo na isplatu kamate ili ugovora o životnom osiguranju, vrijednosnog papira ili udjela koji daje pravo na tu isplatu;
(d)
informacije o isplati kamate u skladu sa stavkom 2.
Ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije ona u kojoj isplatitelj prema članku 4. stavku 2. ima svoje mjesto stvarne uprave, takav isplatitelj dostavlja nadležnom tijelu države članice u kojoj ima svoje mjesto stvarne uprave informacije iz prvog podstavka točaka od (a) do (d) ovog stavka. Osim toga, takvi isplatitelji izvješćuju o sljedećem:
i.
ukupnom iznosu isplata kamate primljenom ili osiguranom za koji se smatra da pripada njegovim stvarnim korisnicima;
ii.
kada fizička osoba postane stvarni korisnik prema članku 2. stavku 4. točki (c), iznosu za koji se smatra da pripada toj fizičkoj osobi i datumu takvog obračunanog iznosa.
2. Minimalna količina informacija o isplati kamate koju isplatitelj mora priopćiti raščlanjuje se na sljedeće kategorije isplate kamata i sadržava:
(a)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a): iznos isplaćene ili pripisane kamate;
(b)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (b): ili iznos svakog plaćenog, ostvarenog ili pripisanog dohotka ili ukupan iznos isplate;
(c)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ili iznos kamate ili dohotka navedenih u tim točkama ili ukupni iznos primitaka od prodaje, otkupa ili povrata;
(d)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (d): ili iznos dohotka iz te točke ili ukupan iznos raspodjele;
(e)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 4.: iznos kamate pripisane svakom stvarnom korisniku koji je obuhvaćen područjem primjene članka 1. stavka 1.;
(f)
ako se država članica koristi mogućnošću iz članka 6. stavka 5.: iznos obračunane kamate ili drugog relevantnog dohotka;
(g)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): ili iznos obračunane koristi u skladu s tom odredbom li ukupan iznos isplate. Ako, u slučaju prijenosa na treću stranu, isplatitelj nema informacija o prenesenoj vrijednosti: iznos isplata osiguravatelju životnog osiguranja na temelju ugovora o životnom osiguranju.
Kada izvješćuje o ukupnim iznosima u skladu s prvim podstavkom točkama (b), (c), (d) i (g) ovog stavka, isplatitelj obavješćuje nadležno tijelo države članice u kojoj je osnovan ili, u slučaju isplatitelja iz članka 4. stavka 2., nadležno tijelo države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave.
3. U slučajevima kada ima više stvarnih korisnika, isplatitelj obavješćuje nadležno tijelo države članice u kojoj je osnovan ili, u slučaju isplatitelja iz članka 4. stavka 2., nadležno tijelo države članice u kojoj ima mjesto stvarne uprave, je li iznos o kojem je izvijestio za svakog stvarnog korisnika puni iznos koji se može pripisati zajedno svim stvarnim korisnicima, stvarni udio koji se odnosi na dotičnog stvarnog korisnika ili jednaki udio.
4. Neovisno o stavku 2., države članice mogu dopustiti isplatiteljima da izvijeste samo o sljedećem:
(a)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a), (b) ili (d): ukupnom iznosu kamate ili dohotka;
(b)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ukupnom iznosu primitaka od prodaje, otkupa ili povrata koji su povezani s takvim isplatama;
(c)
u slučaju isplata kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): ili o koristima o kojima isplatitelj nije na drugi način obavijestio nadležno tijelo države članice rezidentnosti stvarnog korisnika, izravno ili putem svog poreznog predstavnika ili nadležnog tijela druge države članice, u skladu sa svim zakonodavnim odredbama koje su različite od odredaba potrebnih za provedbu ove Direktive, ili o ukupnom uplaćenom iznosu u okviru ugovora za životno osiguranje iz kojih takve isplate proizlaze.
Isplatitelj obavješćuje o tome priopćuje li ukupan iznos u skladu s prvim podstavkom točkama (a), (b) i (c) ovog stavka.”
7.
Članak 9. mijenja se kako slijedi:
(a)
dodaju se sljedeći stavci:
„1.a Nadležno tijelo države članice u kojoj je nositelj gospodarske djelatnosti osnovan prosljeđuje informacije iz članka 4. stavka 2. četvrtog podstavka nadležnom tijelu druge države članice u kojoj se nalazi stvarna uprava subjekta ili pravnog aranžmana.
1.b Ako je isplatitelj u smislu članka 4. stavka 2. promijenio mjesto stvarne uprave koje je sad u drugoj državi članici, nadležno tijelo prve države članice prosljeđuje informacije iz članka 4. stavka 2. sedmog podstavka nadležnom tijelu te druge države članice.”;
(b)
stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Prosljeđivanje informacija provodi se automatski i najmanje jednom godišnje, u roku od šest mjeseci od završetka porezne godine države članice isplatitelja ili nositelja gospodarske djelatnost i obuhvaća sljedeće slučajeve iz te godine:
i.
sve isplate kamate;
ii.
sve slučajeve u kojima pojedinci postaju stvarni korisnici u skladu s člankom 2. stavkom 4.;
iii.
sve promjene mjesta stvarne uprave isplatitelja iz članka 4. stavka 2.”
8.
Članak 10. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Tijekom prijelaznog razdoblja, počevši od datuma navedenog u članku 17. stavcima 2. i 3. i podložno članku 13. stavku 1., Luksemburg i Austrija nisu obvezni primjenjivati odredbe poglavlja II.
Oni će, međutim, primati informacije od drugih država članica u skladu s poglavljem II.
Cilj je ove Direktive, tijekom prijelaznog razdoblja, osigurati minimalnu razinu uspješnog oporezivanja štednje u obliku isplate kamate izvršene u jednoj državi članici stvarnim korisnicima koji su za potrebe oporezivanja fizičke osobe - rezidenti u drugoj državi članici.”;
(b)
stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. Na kraju prijelaznog razdoblja, Luksemburg i Austrija obvezni su primjenjivati odredbe poglavlja II. i prestati primjenjivati porez po odbitku i dijeljenje prihoda na temelju članaka 11. i 12. Ako tijekom prijelaznog razdoblja Luksemburg ili Austrija odluče primjenjivati odredbe poglavlja II., oni će prestati primjenjivati porez po odbitku i dijeljenje prihoda na temelju članaka 11. i 12.”
9.
Članak 11. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Tijekom prijelaznog razdoblja iz članka 10., ako je stvarni korisnik rezident u državi članici koja nije istovjetna onoj u kojoj je isplatitelj osnovan ili, ako se radi o isplatitelju iz članka 4. stavka 2., onoj u kojoj takav isplatitelj ima mjesto stvarne uprave, Luksemburg i Austrija će ubirati porez po odbitku po stopi od 15 % tijekom prve tri godine prijelaznog razdoblja, 20 % tijekom sljedeće tri godine te 35 % nakon toga.
2. Isplatitelj ubire porez po odbitku na sljedeći način:
(a)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (a): na iznos isplaćene ili pripisane kamate;
(b)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (b): na iznos svakog plaćenog, ostvarenog ili pripisanog dohotka;
(c)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) ili (e): ili na iznos kamate ili dohotka navedenih u tim točkama ili primjenom istovjetnih davanja na ukupni iznos primitaka od prodaje, otkupa ili povrata koja snosi stvarni korisnik;
(d)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (d): na iznos dohotka iz te točke;
(e)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 4.: na iznos kamata pripisanih svakom stvarnom korisniku koji je obuhvaćen područjem primjene članka 1. stavka 1. Ukupan iznos na koji se ubire porez ne prelazi iznos isplate kamate koju prima ili osigurava subjekt ili pravni aranžman;
(f)
ako država članica koristi mogućnost iz članka 6. stavka 5.: na iznos obračunane kamate ili drugog relevantnog dohotka;
(g)
u slučaju isplate kamate u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f): na iznos obračunane koristi u skladu s tom odredbom. Države članice mogu dopustiti isplatitelju da ubire porez po odbitku samo na koristi o kojima isplatitelj ili njegovi porezni predstavnici još nisu obavijestili nadležno tijelo države članice rezidentnosti stvarnog korisnika u skladu s bilo kojim zakonodavnim odredbama različitima od onih koje su potrebne za provedbu ove Direktive.
Kada prihod od poreza po odbitku prenosi nadležnom tijelu, isplatitelj ga obavješćuje o broju stvarnih korisnika na koje se odnosi ubiranje poreza po odbitku razvrstano prema državama članicama njihove rezidentnosti.”;
(b)
u stavku 3. tekst „točaka (a) i (b) stavka 2. ‚zamjenjuje se tekstom’ stavka 2. točaka (a), (b) i (c)”;
(c)
stavak 5. zamjenjuje se sljedećim:
„5. Tijekom prijelaznog razdoblja, države članice koje ubiru porez po odbitku mogu odrediti da se nositelj gospodarske djelatnosti koji izvršava isplatu kamate ili osigurava takvu isplatu za subjekt ili pravni aranžman iz članka 4. stavka 2. čije je mjesto stvarne uprave u drugoj državi članici smatra isplatiteljem umjesto tog subjekta ili pravnog aranžmana, te da ubire porez po odbitku na tu kamatu, osim ako se subjekt ili pravni aranžman formalno suglasi da se njegovo ime, ako postoji, njegov pravni oblik, mjesto stvarne uprave i ukupni iznos isplaćene ili osigurane kamate priopće u skladu s člankom 4. stavkom 2. četvrtim podstavkom.”
10.
Članak 13. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 13.
Iznimke od postupka poreza po odbitku
1. Države članice koje ubiru porez po odbitku u skladu s člankom 11. propisuju sljedeće postupke kako bi osigurale da stvarni korisnik može zatražiti da se ne primjenjuje porez po odbitku:
(a)
postupak koji omogućuje da stvarni korisnik izričito ovlasti isplatitelja na priopćivanje informacija u skladu s poglavljem II., pri čemu to ovlaštenje obuhvaća sve isplate kamate koje taj isplatitelj pripisuje stvarnom korisniku; u tom se slučaju primjenjuje članak 9.;
(b)
postupak koji osigurava da se ne ubire porez po odbitku ako stvarni korisnik predoči isplatitelju potvrdu izdanu na njegovo ime od strane nadležnog tijela države članice u kojoj on ima rezidentnost za potrebe oporezivanja u skladu sa stavkom 2.
2. Na zahtjev stvarnog korisnika, nadležno tijelo države članice u kojoj on ima rezidentnost za potrebe oporezivanja izdaje potvrdu koja sadrži:
(a)
osobno ime, adresu, porezni identifikacijski broj ili njegov ekvivalent i datum i mjesto rođenja stvarnog korisnika;
(b)
naziv i adresu isplatitelja;
(c)
broj računa stvarnog korisnika ili, ako ne postoji, podatke o vrijednosnom papiru.
Takva potvrda vrijedi za razdoblje od najviše tri godine. Izdaje se svakom stvarnom korisniku koji to zatraži unutar dva mjeseca od podnošenja zahtjeva.”
11.
Članak 14. mijenja se kako slijedi:
(a)
u stavku 2., prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:
„Ako je na isplatu kamate pripisanu stvarnom korisniku bio primijenjen porez po odbitku u državi članici isplatitelja, tada će država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja priznati porezni odbitak jednak iznosu poreza po odbitku u skladu sa svojim nacionalnim pravom.”;
(b)
stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. Ako je, uz porez po odbitku naveden u članku 11., na isplatu kamate pripisanu stvarnom korisniku bio primijenjen bilo koji drugi oblik poreza po odbitku, a država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja priznaje porezni odbitak za takav porez po odbitku u skladu sa svojim nacionalnim pravom ili sporazumima o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, taj drugi porez po odbitku odbija se prije primjene postupka utvrđenog u stavku 2.”
12.
U članku 15. stavku 1. drugom podstavku riječ „Prilog” zamjenjuje se riječju „Prilog III.”
13.
U članku 18. prva rečenica zamjenjuje se sljedećim:
„Komisija svake tri godine izvješćuje Vijeće o primjeni ove Direktive na temelju statističkih podataka iz Priloga IV. koje svaka država članica dostavlja Komisiji.”
14.
Umeću se sljedeći članci:
„Članak 18.a
Provedbene mjere
1. Komisija može, odlučujući u skladu s postupkom iz članka 18.b stavka 2., donijeti mjere u sljedeće svrhe:
(a)
određivanje pružatelja podataka koje isplatitelji mogu koristiti za dobivanje informacija koje su potrebne za pravilnu obradu, za potrebe članka 6. stavka 1. prvog podstavka točaka (b), (d) i (e);
(b)
utvrđivanje zajedničkih formata i praktičnih aranžmana koji su potrebni za elektroničku razmjenu informacija iz članka 9.;
(c)
utvrđivanje zajedničkih oblika za certifikate i ostale dokumente koji olakšavaju primjenu ove Direktive, posebno za dokumente koji su izdani u državama članicama koje ubiru porez po odbitku, koje država članica u kojoj stvarni korisnik ima rezidentnost za potrebe oporezivanja koristi za potrebe članka 14.
2. Komisija ažurira popis iz Priloga III. na zahtjev države članice koja je izravno zainteresirana.
Članak 18.b
Odbor
1. Komisiji pomaže Odbor za administrativnu suradnju u oporezivanju (‚Odbor’).
2. Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.”
15.
Prilog se mijenja u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
Članak 2.
1. Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. siječnja 2016. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
One primjenjuju te odredbe od prvog dana treće kalendarske godine nakon kalendarske godine u kojoj ova Direktiva stupa na snagu.
Kada države članice donose te odredbe, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine toga upućivanja.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 3.
Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 24. ožujka 2014.