SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2012/30/EU
ze dne 25. října 2012
o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 54 druhého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření
(přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 50 odst. 1 a odst. 2 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Druhá směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 54 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Vzhledem k novým změnám by uvedená směrnice měla být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracována.
(2)
Koordinace uvedená v čl. 50 odst. 2 písm. g) Smlouvy a v obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování, která byla zahájena první směrnicí Rady 68/151/EHS ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (5) je zvláště důležitá u akciových společností, neboť jejich činnost v hospodářství členských států převažuje a často překračuje jejich státní území.
(3)
Pro zajištění minimální míry rovnocennosti ochrany akcionářů a věřitelů těchto společností je zvláště důležitá koordinace vnitrostátních předpisů týkajících se jejich zakládání a zachování, zvyšování či snižování jejich základního kapitálu.
(4)
V Unii musí stanovy akciové společnosti nebo akt, kterým se akciová společnost zakládá, umožnit, aby se každý zájemce seznámil se základními údaji o společnosti, zejména s přesným složením jejího základního kapitálu.
(5)
Pro zachování základního kapitálu, který představuje záruku pro věřitele, jsou nezbytné předpisy Unie, na jejichž základě bude zejména zakázáno neoprávněné rozdělování základního kapitálu akcionářům a omezena možnost společnosti nabývat vlastní akcie.
(6)
Omezení nabývat vlastní akcie by se měla vztahovat na nabývání vlastních akcií společností samou i na nabývání prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti.
(7)
Má-li se akciové společnosti zabránit, aby využívala jinou společnost, ve které vlastní většinu hlasovacích práv nebo ve které může uplatňovat dominantní vliv, s cílem provádět toto nabývání, aniž by dodržovala omezení stanovená pro tento případ, je třeba rozšířit úpravu nabývání vlastních akcií společností na nejdůležitější a nejčastější případy nabývání akcií těmito jinými společnostmi. Je vhodné rozšířit tuto úpravu na upisování akcií akciové společnosti.
(8)
Má-li se zamezit obcházení této směrnice, je vhodné, aby se úprava uvedená v 7. bodu odůvodnění vztahovala i na společnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/101/ES ze dne 16. září 2009 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 54 druhého pododstavce Smlouvy za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (6), jakož i na společnosti, které se řídí právem třetích zemí a které mají srovnatelnou právní formu.
(9)
Pokud je vztah mezi akciovou společností a jinou společností, která je uvedena v 7. bodě odůvodnění, pouze nepřímý, je vhodné zmírnit ustanovení použitelná tehdy, je-li tento vztah přímý, zavedením možnosti pozastavení hlasovacích práv jako minimálního opatření pro dosažení cílů této směrnice.
(10)
Je mimo jiné opodstatněné vyjmout případy, ve kterých zvláštní povaha profesní činnosti vylučuje možnost, aby došlo k ohrožení dosažení cílů této směrnice.
(11)
Je nezbytné, s ohledem na cíle uvedené v čl. 50 odst. 2 písm. g) Smlouvy, aby právní předpisy členských států zajišťovaly při zvyšování nebo snižování základního kapitálu dodržování zásad rovného zacházení akcionářů, kteří jsou ve stejném postavení, a ochrany věřitelů, jejichž pohledávky vznikly před rozhodnutím o snížení základního kapitálu, a harmonizovaly provádění těchto zásad.
(12)
Aby došlo ke zlepšení normalizované ochrany věřitelů ve všech členských státech, měli by mít věřitelé možnost za určitých podmínek přistoupit k soudnímu nebo správnímu řízení, jsou-li jejich pohledávky ohroženy následkem snížení základního kapitálu akciové společnosti.
(13)
S cílem zabránit zneužívání trhu by měly členské státy pro účely provádění této směrnice přihlížet ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (7), k nařízení Komise (ES) č. 2273/2003 ze dne 22. prosince 2003, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokud jde o výjimky pro programy zpětného odkupu a stabilizace finančních nástrojů (8), a ke směrnici Komise 2004/72/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokud jde o uznávané tržní postupy, definici důvěrné informace ve vztahu ke komoditním derivátům, sestavení seznamů zasvěcených osob, oznamování transakcí osob s řídicí odpovědností a oznamování podezřelých transakcí (9).
(14)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 6. května 2008 ve věci C-133/06 Parlament v. Rada (10) je nezbytné nově formulovat znění čl. 6 odst. 3 směrnice 77/91/EHS aby byl odstraněn existující odvozený právní základ a aby mohl Evropský parlament a Rada přezkoumat a popřípadě změnit částku uvedenou v odstavci 1 uvedeného článku.
(15)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze II části B ve vnitrostátním právu,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na formy společností uvedené v příloze I.
Obchodní firma každé společnosti, která má jednu z forem uvedených v příloze I, musí obsahovat označení odlišné od označení předepsaného pro jiné formy společností nebo být takovým označením doprovázena.
2. Členské státy mohou z působnosti této směrnice vyloučit investiční společnosti s proměnným základním kapitálem a družstva založená v jedné z forem společností uvedených v příloze I. Pokud právní předpisy členských států využijí této možnosti, uloží těmto společnostem, aby uváděly výrazy „investiční společnost s proměnným základním kapitálem“ nebo „družstvo“ na všech dokumentech uvedených v článku 5 směrnice 2009/101/ES.
Investiční společností s proměnným základním kapitálem se ve smyslu této směrnice rozumí výlučně společnosti:
-
jejichž jediným předmětem je investování prostředků do různých cenných papírů, různých nemovitostí nebo jiných majetkových hodnot s výlučným cílem rozložit investiční rizika a poskytovat svým akcionářům podíl na zisku z hospodaření s jejich majetkem,
-
které veřejně vyzývají k úpisu vlastních akcií a
-
jejichž stanovy určují, že v mezích minimálního a maximálního základního kapitálu mohou kdykoli vydávat, odkupovat nebo dále prodávat své akcie.
Článek 2
Stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a)
právní formu a obchodní firmu společnosti;
b)
předmět podnikání;
c)
pokud společnost nemá schválený základní kapitál, výši upsaného základního kapitálu;
d)
pokud má společnost schválený základní kapitál, jeho výši a výši základního kapitálu upsaného v okamžiku založení společnosti nebo v okamžiku získání povolení k zahájení činnosti a rovněž během jakékoli změny schváleného základního kapitálu, aniž je dotčen čl. 2 písm. e) směrnice 2009/101/ES;
e)
nevyplývají-li z právních předpisů, pravidla, která určují počet a způsob jmenování členů orgánů pověřených zastupováním společnosti ve vztahu ke třetím osobám, správou, řízením, dozorem nebo kontrolou společnosti, a rozdělení pravomocí mezi tyto orgány;
f)
trvání společnosti, není-li neomezené.
Článek 3
Ve stanovách nebo v aktu, kterým se společnost zakládá, nebo v odděleném dokumentu, který musí být zveřejněn způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu, musí být v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES obsaženy alespoň tyto údaje:
a)
sídlo;
b)
jmenovitá hodnota upsaných akcií a alespoň jednou ročně jejich počet;
c)
počet upsaných akcií bez uvedení jejich jmenovité hodnoty, pokud vnitrostátní právní předpisy emisi těchto akcií umožňují;
d)
popřípadě zvláštní podmínky omezující převoditelnost akcií;
e)
existuje-li více druhů akcií, údaje uvedené v písmenech b), c) a d) pro každý z nich a práva spojená s akciemi každého druhu;
f)
forma akcie, na jméno nebo na doručitele, pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví tyto dvě formy, a rovněž ustanovení o jejich přeměně, pokud ji právní předpisy upravují;
g)
výše upsaného základního kapitálu splaceného v okamžiku založení společnosti nebo v okamžiku získání povolení zahájit svou činnost;
h)
jmenovitá hodnota akcií nebo, není-li jmenovitá hodnota stanovena, počet akcií vydaných jako protiplnění na každý nepeněžitý vklad a rovněž předmět tohoto vkladu a jméno vkladatele;
i)
totožnost fyzických nebo právnických osob nebo společností, které podepsaly, nebo jejichž jménem byly podepsány stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, nebo, pokud založení společnosti nebylo okamžité, totožnost fyzických nebo právnických osob nebo společností, které podepsaly nebo jejichž jménem byly podepsány návrhy stanov nebo aktu, kterým se společnost zakládá;
j)
celková alespoň přibližná výše všech nákladů, které připadají společnosti nebo které jí byly připsány z důvodu jejího založení a popřípadě než získá povolení zahájit svou činnost; a
k)
veškeré zvláštní výhody poskytnuté při založení společnosti nebo před získáním povolení k zahájení činnosti osobám, které se účastnily založení společnosti nebo činností vedoucích k udělení tohoto povolení.
Článek 4
1. Stanoví-li právní předpisy členského státu, že společnost nemůže zahájit svou činnost bez povolení, musí rovněž stanovit pravidla týkající se ručení za závazky přijaté společností nebo na její účet během období, které předchází udělení nebo zamítnutí tohoto povolení.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na závazky, které vyplývají ze smluv uzavřených společností, s podmínkou, že jí je uděleno povolení zahájit činnost.
Článek 5
1. Požadují-li právní předpisy členského státu, aby společnost založilo více společníků, neznamená spojení všech akcií v rukou jedné osoby nebo snížení počtu společníků po založení společnosti pod právním předpisem stanovené minimum bez dalšího zánik společnosti.
2. Je-li možné v případech uvedených v odstavci 1 podle právních předpisů členského státu soudně prohlásit zánik společnosti, musí mít příslušný soudce možnost poskytnout této společnosti dostatečnou lhůtu pro nápravu tohoto stavu.
3. Prohlášením o zániku společnosti uvedeným v odstavci 2 vstupuje společnost do likvidace.
Článek 6
1. Pro založení společnosti nebo pro získání povolení zahájit činnost musí právní předpisy členských států požadovat upsání minimálního základního kapitálu, který musí činit nejméně 25 000 EUR.
2. V souladu s čl. 50 odst. 1 a odst. 2 písm. g) Smlouvy Evropský parlament a Rada na návrh Komise každých pět let přezkoumají a popřípadě změní částku uvedenou v odstavci 1 vyjádřenou v eurech s ohledem na hospodářský a měnový vývoj v Unii a s ohledem na tendence k povolení možnosti výběru forem společností uvedených v příloze I pouze velkým a středním podnikům.
Článek 7
Upsaný základní kapitál mohou tvořit pouze aktiva, která je možné hospodářsky ocenit. Součástí těchto aktiv nemohou být závazky provedení prací nebo poskytnutí služeb.
Článek 8
Akcie a podíly nemohou být vydány za hodnotu nižší, než je jejich jmenovitá hodnota, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, než je jejich účetní hodnota.
Členské státy však mohou povolit, aby ti, kteří umisťují akcie při výkonu svého povolání, platili méně než celkovou hodnotu akcií, které upisují během této transakce.
Článek 9
Akcie vydávané jako protiplnění za vklady musí být splaceny v okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení činnosti ve výši alespoň 25 % jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty.
Akcie vydávané jako protiplnění za nepeněžité vklady v okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení činnosti však musí být zcela splaceny ve lhůtě pěti let od okamžiku založení nebo získání povolení.
Článek 10
1. Nepeněžité vklady musí být uvedeny ve zprávě vypracované před založením společnosti nebo získáním povolení k zahájení činnosti jedním nebo více znalci nezávislými na společnosti, jmenovanými nebo schválenými správním orgánem nebo soudem. Znalci mohou být v souladu s právními předpisy každého členského státu fyzické nebo právnické osoby nebo společnosti.
2. Zpráva znalce uvedená v odstavci 1 musí obsahovat alespoň popis každého z vkladů, postupy přijatého ocenění a musí uvádět, zda hodnoty získané těmito postupy odpovídají alespoň počtu a jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě a popřípadě i emisnímu ážiu akcií vydaných jako protiplnění.
3. Zpráva znalce musí být zveřejněna způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
4. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat tento článek, pokud je 90 % jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnoty všech akcií vydaných jako protiplnění za nepeněžité vklady vložené jednou nebo více společnostmi a pokud jsou splněny tyto požadavky:
a)
u společnosti přijímající tyto vklady se osoby nebo společnosti podle čl. 3 písm. i) dohodly, že se zpráva znalce nevypracuje;
b)
tato dohoda byla zveřejněna v souladu s odstavcem 3;
c)
společnosti poskytující tyto vklady mají rezervy, které podle právního předpisu nebo podle stanov nelze rozdělit a jejichž výše dosahuje alespoň jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnoty akcií vydaných jako protiplnění za nepeněžité vklady;
d)
společnosti poskytující tyto vklady se prohlásí za ručitele do výše uvedené v písmenu c) za dluhy přijímající společnosti, které vzniknou mezi okamžikem vydání akcií jako protiplnění za nepeněžité vklady a jedním rokem po zveřejnění roční účetní závěrky této společnosti vztahující se na účetní období, během kterého byly tyto vklady poskytnuty; během této lhůty je zakázán jakýkoli převod těchto akcií;
e)
záruka podle písmene d) se zveřejní v souladu s odstavcem 3 a
f)
společnosti poskytující tyto vklady vloží částku rovnající se částce uvedené v písmenu c) do rezervy, kterou je možné rozdělit až po uplynutí lhůty tří let od zveřejnění roční účetní závěrky přijímající společnosti za účetní období, během kterého byly tyto vklady poskytnuty, nebo případně později po vypořádání nároků vyplývajících ze závazku uvedeného v písmenu d).
5. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat tento článek na založení nové společnosti fúzí nebo rozdělením, pokud je jedním nebo více nezávislými znalci zpracována zpráva o projektu fúze nebo rozdělení.
Jestliže se členské státy rozhodnou uplatňovat tento článek v případech uvedených v prvním pododstavci, mohou stanovit, že zpráva podle tohoto článku a zpráva jednoho či více nezávislých znalců o projektu fúze nebo rozdělení mohou být vypracovány stejným znalcem či znalci.
Článek 11
1. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat čl. 10 odst. 1, 2 a 3 této směrnice v případech, kdy jsou na základě rozhodnutí správního nebo řídícího orgánu převoditelné cenné papíry definované v čl. 4 odst. 1 bodu 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (11) nebo nástroje peněžního trhu definované v čl. 4 odst. 1 bodu 19 uvedené směrnice vloženy jako nepeněžité vklady a tyto cenné papíry nebo nástroje peněžního trhu jsou ohodnoceny váženým průměrem ceny, za kterou byly obchodovány na jednom nebo více regulovaných trzích definovaných v čl. 4 odst. 1 bodě 14 uvedené směrnice po dostatečně dlouhou dobu stanovenou vnitrostátními právními předpisy přede dnem příslušného nepeněžitého vkladu.
Avšak v případech, kdy byla cena ovlivněna výjimečnými okolnostmi, které by významně změnily hodnotu těchto aktiv ke dni vkladu, včetně situací, kdy se trh těchto převoditelných cenných papírů nebo nástrojů peněžního trhu stane nelikvidním, provede se nové ocenění z podnětu a na odpovědnost správního nebo řídícího orgánu.
Při tomto novém ocenění se použije čl. 10 odst. 1, 2 a 3.
2. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat čl. 10 odst. 1, 2 a 3 v případech, kdy jsou na základě rozhodnutí správního nebo řídícího orgánu aktiva jiná než převoditelné cenné papíry a nástroje peněžního trhu uvedené v odstavci 1 tohoto článku vložena jako nepeněžitý vklad a jejich reálná hodnota již byla stanovena uznávaným nezávislým znalcem a kdy jsou splněny tyto podmínky:
a)
reálná hodnota je stanovena ke dni, který nepředchází o více než šest měsíců dni tohoto vkladu aktiva, a
b)
ocenění bylo provedeno v souladu s obecně uznávanými standardy a zásadami pro oceňování v daném členském státě platnými pro druh aktiv, která mají být vložena.
V případě nových okolností, které by významně změnily reálnou hodnotu aktiva ke dni jeho vkladu, musí být z podnětu a na odpovědnost správního nebo řídícího orgánu provedeno nové ocenění.
Při tomto novém ocenění se použije čl. 10 odst. 1, 2 a 3.
Není-li provedeno nové ocenění, může jeden nebo více akcionářů, kteří vlastní celkový podíl alespoň 5 % upsaného základního kapitálu společnosti v den, kdy je přijato rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu, požadovat ocenění nezávislým znalcem, přičemž se použije čl. 10 odst. 1, 2 a 3.
Tento akcionář nebo akcionáři mohou takovou žádost podat až do nabytí účinnosti vkladu aktiva, pokud ke dni jejího podání stále vlastní podíl alespoň 5 % upsaného základního kapitálu společnosti, jako tomu bylo v den, kdy bylo přijato rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu.
3. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat čl. 10 odst. 1, 2 a 3 v případech, kdy jsou na základě rozhodnutí správního nebo řídícího orgánu aktiva jiná než převoditelné cenné papíry a nástroje peněžního trhu uvedené v odstavci 1 tohoto článku vložena jako nepeněžitý vklad, jehož reálná hodnota je odvozena podle jednotlivého aktiva z povinné účetní závěrky za předchozí účetní období, pokud tyto účty podléhají auditu v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (12).
Ustanovení odst. 2 druhého až pátého pododstavce tohoto článku se použijí obdobně.
Článek 12
1. Je-li nepeněžitý vklad podle článku 11 proveden bez zprávy znalce uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3, zveřejní se kromě splnění požadavků stanovených v čl. 3 písm. h) do jednoho měsíce ode dne účinnosti vkladu aktiva prohlášení obsahující tyto informace:
a)
popis dotyčného nepeněžitého vkladu;
b)
jeho hodnota, zdroj jeho ocenění a případně metoda ocenění;
c)
vyjádření, zda získané hodnoty odpovídají alespoň počtu a jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě a popřípadě i emisnímu ážiu akcií vydaných za dané protiplnění, a
d)
sdělení, že nenastaly nové okolnosti, pokud jde o původní ocenění.
Zveřejnění se provádí způsobem stanoveným právními předpisy členského státu podle článku 3 směrnice 2009/101/ES.
2. Pokud je navrženo, aby bylo zvýšení základního kapitálu podle čl. 29 odst. 2 nepeněžitým vkladem provedeno bez zprávy znalce uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3, zveřejní se způsobem stanoveným právními předpisy členského státu podle článku 3 směrnice 2009/101/ES oznámení uvádějící datum přijetí rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu a informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku, a to před nabytím účinnosti vkladu aktiva jako nepeněžitého vkladu. V tomto případě se prohlášení podle odstavce 1 tohoto článku omezí na sdělení, že od zveřejnění výše uvedeného oznámení nenastaly žádné nové okolnosti.
3. Každý členský stát dostatečně zajistí, aby byl postup stanovený v článku 11 a v tomto článku dodržen v případech, kdy dojde k nepeněžitému vkladu bez zprávy znalce, jak je uvedeno v čl. 10 odst. 1, 2 a 3.
Článek 13
1. Nabytí jakýchkoli aktiv, která náleží osobě nebo společnosti uvedeným v čl. 3 písm. i), jako protihodnoty alespoň jedné desetiny upsaného základního kapitálu společností, musí být ověřeno a zveřejněno obdobně podle čl. 10 odst. 1, 2 a 3 a podléhá schválení valné hromady, pokud k tomuto nabytí došlo před uplynutím lhůty, která je stanovena vnitrostátními právními předpisy a činí nejméně dva roky od okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení její činnosti.
Články 11 a 12 se použijí obdobně.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že mají být tato ustanovení uplatňována, pokud aktiva náleží akcionáři nebo jiné osobě.
2. Odstavec 1 se nepoužije na nabývání v rámci běžných obchodů společnosti, ani na nabývání z podnětu správního orgánu nebo soudu nebo pod jeho dohledem, ani na nabývání na burze.
Článek 14
Nestanoví-li ustanovení o snížení upsaného základního kapitálu jinak, nemohou být akcionáři osvobozeni od povinnosti splatit svůj vklad.
Článek 15
Dokud nedojde k další koordinaci vnitrostátních právních předpisů, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby byly v případech přeměny některé formy společnosti na akciovou společnost dány záruky alespoň odpovídající těm, které jsou stanoveny v článcích 2 až 14.
Článek 16
Články 2 až 15 nejsou dotčeny předpisy členských států o pravomoci a postupu při změnách stanov nebo aktu, kterým se společnost zakládá.
Článek 17
1. S výjimkou případů snížení upsaného základního kapitálu nesmí dojít k rozdělení akcionářům, pokud se ke dni skončení posledního účetního období čisté obchodní jmění vyplývající z roční účetní závěrky společnosti nebo čisté obchodní jmění po tomto rozdělení sníží pod výši upsaného základního kapitálu zvýšenou o rezervy, které nelze podle právních předpisů nebo stanov rozdělit.
2. Výše upsaného základního kapitálu vymezená v odstavci 1 se snižuje o výši upsaného dosud nesplaceného základního kapitálu, pokud tento nesplacený kapitál není dosud zúčtován v aktivech uvedených v rozvaze.
3. Částka k rozdělení akcionářům nesmí překročit výši výsledků posledního skončeného účetního období zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezerv určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o částky vložené do rezerv v souladu s právními předpisy nebo stanovami.
4. Výraz „rozdělení“ použitý v odstavcích 1 a 3 zahrnuje zejména výplatu dividend a úroků spojených s akciemi.
5. Pokud právní předpisy členského státu umožňují výplatu zálohy na dividendy, musí být dodrženy alespoň tyto podmínky:
a)
musí být sestavena mezitímní účetní závěrka, ve které se projeví, že prostředky použitelné pro rozdělení jsou dostatečné;
b)
částka určená k rozdělení nesmí překročit výši zisku vytvořeného od konce posledního účetního období, za které je účetní závěrka vypracována, zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezerv určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o částky vložené do rezerv v souladu s právními předpisy nebo stanovami.
6. Odstavci 1 až 5 nejsou dotčeny předpisy členských států týkající se zvyšování upsaného základního kapitálu o rezervy.
7. Právní předpisy členského státu mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro investiční společnosti s fixním základním kapitálem.
Investiční společností s fixním základním kapitálem se ve smyslu tohoto odstavce rozumí pouze společnosti:
a)
jejichž jediným předmětem je investování prostředků do různých cenných papírů, různých nemovitostí nebo jiných majetkových hodnot s výlučným cílem rozložit investiční rizika a poskytovat svým akcionářům podíl na zisku z hospodaření s jejich aktivy a
b)
které veřejně vyzývají k úpisu svých vlastních akcií.
Pokud právní předpisy členských států využívají této možnosti:
a)
uloží těmto společnostem, aby uváděly výrazy „investiční společnost“ na všech dokumentech uvedených v článku 5 směrnice 2009/101/ES;
b)
nepovolí společnosti tohoto typu, jejíž čisté obchodní jmění je nižší než částka vymezená v odstavci 1, rozdělení zisku akcionářům, pokud je v závěrce posledního účetního období celková výše obchodního jmění této společnosti, vyplývající z roční účetní závěrky, nižší než jedenapůlnásobek celkové výše dluhů společnosti vůči věřitelům, jak vyplývá z roční účetní závěrky, anebo by se po rozdělení zisku pod tuto hranici snížila, a
c)
uloží každé společnosti tohoto typu, která přistoupí k rozdělení zisku, i když je její čisté obchodní jmění nižší než částka vymezená v odstavci 1, aby v poznámce k roční účetní závěrce tuto skutečnost upřesnila.
Článek 18
Jakékoli rozdělení, které není v souladu s článkem 17, musí akcionáři, kteří jej obdrželi, vrátit, pokud společnost prokáže, že tito akcionáři o vadnosti rozdělení v jejich prospěch věděli anebo vzhledem k okolnostem měli vědět.
Článek 19
1. V případě vážné ztráty upsaného základního kapitálu musí být svolána valná hromada ve lhůtě stanovené právními předpisy členských států, aby posoudila, zda je třeba společnost zrušit nebo přijmout jiná opatření.
2. Právní předpisy členského státu nemohou stanovit výši ztráty považované za vážnou ve smyslu odstavce 1 na více než polovinu upsaného základního kapitálu.
Článek 20
1. Společnost nesmí upisovat vlastní akcie.
2. Pokud byly upsány akcie společnosti osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, musí se na upisovatele pohlížet, jako by je upsal na svůj účet.
3. Osoby nebo společnosti uvedené v čl. 3 písm. i), nebo v případě zvýšení upsaného základního kapitálu, členové správního nebo řídícího orgánu jsou povinni splatit akcie upsané v rozporu s tímto článkem.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit, že každá taková osoba se může této povinnosti zprostit, pokud prokáže, že není osobně odpovědná.
Článek 21
1. Aniž je dotčena zásada rovného zacházení pro všechny akcionáře, kteří se nacházejí ve stejném postavení, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES, mohou členské státy dovolit, aby společnost nabývala vlastní akcie přímo nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti. Pokud je toto nabývání dovoleno, stanoví pro ně členské státy, aby podléhalo těmto podmínkám:
a)
nabytí podléhá schválení valnou hromadou, která stanoví podrobnosti tohoto nabytí, a zejména nejvyšší počet akcií, které může společnost nabýt, dobu, na kterou může společnost akcie nabýt, jejíž maximální délku určí vnitrostátní právní předpisy a která nesmí být delší než pět let, a při nabytí akcií za úplatu rovněž nejvyšší a nejnižší protiplnění. Členové správních nebo řídících orgánů se ujistí, že jsou v okamžiku schváleného nabytí splněny podmínky uvedené v písmenech b) a c);
b)
nabytí akcií, včetně akcií, které společnost nabyla již dříve a které stále drží, a akcií nabytých osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet společnosti, nesmí mít za následek snížení čistého obchodního jmění pod částku vymezenou v čl. 17 odst. 1 a 2 a
c)
transakce se může týkat pouze zcela splacených akcií.
Členské státy mohou navíc podmínit nabývání ve smyslu prvního pododstavce splněním kterékoli z těchto podmínek:
a)
jmenovitá hodnota nabytých akcií, včetně akcií, které společnost nabyla již dříve a které stále drží, a akcií nabytých osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet společnosti, nebo nemají-li uvedené akcie jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnota nesmí překročit hranici, kterou stanoví členský stát; tato hranice nesmí být nižší než 10 % upsaného základního kapitálu;
b)
způsobilost společnosti nabýt vlastní akcie ve smyslu prvního pododstavce, nejvyšší počet akcií, které může společnost nabýt, doba, na kterou může společnost akcie nabýt, a nejvyšší či nejnižší protiplnění jsou upraveny ve stanovách nebo v aktu, kterým se společnost zakládá;
c)
společnost dodržuje odpovídající požadavky na podávání zpráv a oznámení;
d)
od určitých společností, určených členskými státy, lze požadovat, aby zrušily nabytí akcií, za předpokladu, že částka rovná jmenovité hodnotě zrušených akcií musí být zahrnuta do rezerv, jež nemohou být rozděleny akcionářům, s výjimkou případu snížení upsaného základního kapitálu; tyto rezervy lze použít pouze za účelem zvýšení upsaného základního kapitálu kapitalizací rezerv, a
e)
nabytí se nedotkne uspokojování nároků věřitelů.
2. Právní předpisy členského státu se mohou odchýlit od odst. 1 písm. a) první věty, pokud je nabytí vlastních akcií nezbytné, aby se společnost vyhnula vážné a bezprostředně hrozící újmě. V takovém případě musí správní nebo řídící orgán společnosti informovat následující valnou hromadu o důvodech a cílech provedeného nabytí, o počtu a jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, o účetní hodnotě nabytých akcií, o podílu na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují, a o protihodnotě za tyto akcie.
3. Členské státy mohou vyloučit použití odst. 1 písm. a) první věty na akcie nabyté společností samou nebo osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, které mají být rozděleny zaměstnancům této společnosti nebo zaměstnancům společnosti, která je s touto společností spojena. K rozdělení těchto akcií musí dojít ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne nabytí.
Článek 22
1. Členské státy se mohou rozhodnout, že nebudou uplatňovat článek 21 na:
a)
akcie nabyté k provedení rozhodnutí o snížení základního kapitálu nebo v případě uvedeném v článku 43;
b)
akcie nabyté v důsledku univerzálního převodu majetku;
c)
akcie zcela splacené, nabyté bezplatně nebo bankami a jinými finančními institucemi jako kupní provize;
d)
akcie nabyté na základě právní povinnosti nebo v důsledku soudního rozhodnutí k ochraně menšinových akcionářů například v případě sloučení, změny předmětu nebo právní formy společnosti, přenesení sídla společnosti do zahraničí nebo zavedení omezení pro převod akcií;
e)
akcie nabyté od akcionáře v případě jejich nesplacení;
f)
akcie nabyté pro odškodnění menšinových akcionářů spojených společností;
g)
akcie zcela splacené, nabyté během soudní dražby provedené s cílem splacení pohledávky společnosti u majitele těchto akcií, a
h)
akcie zcela splacené, vydané investiční společností s fixním kapitálem podle čl. 17 odst. 7 druhého pododstavce a nabyté na žádost investorů touto společností nebo společností s ní spojenou. Použije se čl. 17 odst. 7 třetí pododstavec písm. a). Tato nabytí nesmějí způsobit snížení čistého obchodního jmění pod částku upsaného základního kapitálu zvýšenou o rezervy, které nemohou být podle právních předpisů rozděleny.
2. Akcie nabyté v případech podle odst. 1 písm. b) až g) však musí být převedeny nejpozději ve lhůtě tří let ode dne jejich nabytí, ledaže jmenovitá hodnota, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnota nabytých akcií, včetně akcií, které společnost nabyla prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet společnosti, nepřesahuje 10 % upsaného základního kapitálu.
3. Nedojde-li k převedení akcií ve lhůtě podle odstavce 2, musí být akcie zrušeny. Právní předpisy členského státu mohou pro toto zrušení vyžadovat snížení upsaného základního kapitálu o odpovídající částku. Toto snížení musí být uloženo, pokud nabytí akcií, které mají být zrušeny, má za následek snížení čistého obchodního jmění pod částku uvedenou v čl. 17 odst. 1 a 2.
Článek 23
Akcie nabyté v rozporu s články 21 a 22 musí být převedeny ve lhůtě jednoho roku od jejich nabytí. Pokud k převedení ve stanovené lhůtě nedojde, použije se čl. 22 odst. 3.
Článek 24
1. Dovolují-li právní předpisy členských států, aby společnost samostatně nebo prostřednictvím osob jednajících vlastním jménem, avšak na účet této společnosti nabývala vlastní akcie, stanoví, aby držení těchto akcií podléhalo alespoň těmto podmínkám:
a)
z práv, která jsou spojena s akciemi, je v každém případě pozastaveno hlasovací právo spojené s vlastními akciemi;
b)
pokud jsou tyto akcie zúčtovány v aktivech rozvahy, je v pasivech uvedena nerozdělitelná rezerva ve stejné výši.
2. Dovolují-li právní předpisy členských států, aby společnost samostatně nebo prostřednictvím osob jednajících vlastním jménem, avšak na její účet, nabývala vlastní akcie, musí požadovat, aby výroční zpráva obsahovala alespoň:
a)
důvody nabytí, ke kterým došlo během účetního období;
b)
počet a jmenovitou hodnotu, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotu akcií nabytých a převedených během účetního období a podíl na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují;
c)
v případech nabytí nebo převodu za úplatu protihodnotu za tyto akcie;
d)
počet a jmenovitou hodnotu, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotu všech akcií nabytých a držených v portfoliu společnosti a rovněž podíl na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují.
Článek 25
1. Pokud členské státy dovolují, aby společnost přímo nebo nepřímo poskytovala zálohy, půjčky nebo úvěry nebo zajišťovala závazky s cílem umožnit nabytí vlastních akcií třetí osobě, podmíní provedení těchto transakcí splněním podmínek stanovených v odstavcích 2 až 5.
2. Transakce musí být prováděna na odpovědnost správního nebo řídícího orgánu za spravedlivých tržních podmínek, zejména pokud jde o úrok, který společnost obdrží, a pokud jde o zajištění poskytnutá společnosti za půjčky a zálohy uvedené v odstavci 1.
Musí být náležitě přezkoumána finanční způsobilost třetí osoby nebo, v případě transakce za účasti více stran, každé ze zúčastněných smluvních stran.
3. Transakci musí předložit správní nebo řídící orgán předem ke schválení valné hromadě, která jedná v souladu s pravidly týkajícími se usnášeníschopnosti a většiny stanovené v článku 44.
Správní nebo řídící orgán musí předložit valné hromadě písemnou zprávu, ve které uvede:
a)
důvody pro danou transakci;
b)
zájem společnosti na provedení takové transakce;
c)
podmínky, za kterých má být transakce provedena;
d)
rizika související s transakcí v otázkách likvidity a platební schopnosti společnosti a
e)
cenu, za kterou má třetí osoba akcie nabýt.
Tato zpráva musí být předložena rejstříku za účelem zveřejnění podle článku 3 směrnice 2009/101/ES.
4. Celková finanční podpora poskytnutá třetím osobám nesmí mít v žádném okamžiku za následek snížení čistého obchodního jmění pod částku vymezenou v čl. 17 odst. 1 a 2, i s přihlédnutím k případnému snížení čistého obchodního jmění, k němuž může dojít, když společnost nebo jiná osoba na její účet nabývá akcie této společnosti podle čl. 21 odst. 1.
Společnost zahrne do pasiv v rozvaze nerozdělitelnou rezervu ve výši celkové finanční podpory.
5. V případech, kdy třetí osoba prostřednictvím finanční pomoci od společnosti nabývá akcie této společnosti ve smyslu čl. 21 odst. 1 nebo upisuje její akcie vydané v průběhu zvyšování upsaného základního kapitálu, musí být toto nabytí nebo upsání uskutečněno za spravedlivou cenu.
6. Odstavce 1 až 5 se nevztahují na transakce prováděné v rámci běžných obchodů bankami a jinými finančními institucemi, ani na transakce prováděné s cílem nabytí akcií zaměstnanci nebo pro zaměstnance dané společnosti nebo společností s ní spojených.
Uvedené transakce však nesmí způsobit snížení čistého obchodního jmění společnosti pod částku stanovenou v čl. 17 odst. 1.
7. Odstavce 1 až 5 se nevztahují na transakce provedené s cílem nabýt akcie podle čl. 22 odst. 1 písm. h).
Článek 26
Jsou-li smluvními stranami transakce uvedené v čl. 25 odst. 1 jednotliví členové správního nebo řídícího orgánu společnosti, nebo členové správního či řídícího orgánu mateřského podniku ve smyslu článku 1 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983, založené na čl. 50 odst. 2 písm. g) Smlouvy, o konsolidovaných účetních závěrkách (13), nebo samotný mateřský podnik, anebo fyzické osoby jednající vlastním jménem, ale na účet členů těchto orgánů nebo tohoto podniku, zajistí členské státy přiměřenými ochrannými opatřeními, aby se tyto transakce nedostávaly do střetu s nejlepšími zájmy společnosti.
Článek 27
1. Přijetí vlastních akcií samotnou společností nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, jako záruky se považuje za nabytí uvedená v článku 21, čl. 22 odst. 1 a v článcích 24 a 25.
2. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat odstavec 1 na transakce prováděné v rámci běžných obchodů bankami a jinými finančními institucemi.
Článek 28
1. Upisování, nabývání nebo držení akcií akciové společnosti jinou společností ve smyslu článku 1 směrnice 2009/101/ES, ve které akciová společnost přímo či nepřímo drží většinu hlasovacích práv nebo ve které může přímo či nepřímo uplatňovat dominantní vliv, se považuje za jednání samotné akciové společnosti.
První pododstavec se použije rovněž tehdy, pokud se jiná společnost řídí právem třetí země a má právní formu srovnatelnou s právní formou uvedenou v článku 1 směrnice 2009/101/ES.
Pokud však akciová společnost drží nepřímo většinu hlasovacích práv nebo může nepřímo uplatňovat dominantní vliv, nemusí členské státy uplatňovat první a druhý pododstavec, pokud stanoví pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi akciové společnosti, které drží jiná společnost.
2. Nedojde-li ke koordinaci vnitrostátních předpisů v oblasti práva koncernů, mohou členské státy:
a)
vymezit případy, ve kterých se předpokládá, že akciová společnost je schopna uplatňovat dominantní vliv na jinou společnost; pokud členský stát využije této možnosti, musí jeho právní předpisy v každém případě stanovit, že možnost uplatňovat dominantní vliv existuje, pokud akciová společnost:
-
má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu a zároveň je akcionářem nebo společníkem jiné společnosti nebo
-
je akcionářem nebo společníkem jiné společnosti a sama kontroluje většinu hlasovacích práv jejích akcionářů nebo společníků na základě dohody uzavřené s ostatními akcionáři nebo společníky této společnosti;
členské státy nejsou povinny stanovit jiné případy, než které jsou uvedené v první a druhé odrážce;
b)
vymezit případy, kdy je akciová společnost považována za nepřímého držitele hlasovacích práv nebo za schopnou nepřímo uplatňovat dominantní vliv;
c)
upřesnit okolnosti, za kterých je akciová společnost považována za společnost držící hlasovací práva.
3. Členské státy nemusí uplatňovat odst. 1 první a druhý pododstavec, pokud k upisování, nabývání nebo držení dochází na účet osoby jiné, než která upisuje, nabývá či drží akcie a která není ani akciovou společností podle odstavce 1, ani jinou společností, ve které akciová společnost přímo či nepřímo drží většinu hlasovacích práv, nebo ve které může přímo či nepřímo uplatňovat dominantní vliv.
4. Členské státy nemusí uplatňovat odst. 1 první a druhý pododstavec, pokud upisování, nabývání nebo držení provádí jiná společnost jako obchodník s cennými papíry a v rámci svého předmětu podnikání, pokud je členem burzy cenných papírů se sídlem nebo působící v členském státě nebo jde o společnost schválenou orgánem nebo pod dohledem orgánu členského státu příslušného pro dohled nad obchodníky s cennými papíry, mezi které je možné ve smyslu této směrnice zahrnout i úvěrové instituce.
5. Členské státy nemusí uplatňovat odst. 1 první a druhý pododstavec, pokud držení akcií akciové společnosti jinou společností vyplývá z nabytí, ke kterému došlo před tím, než vztah mezi těmito dvěma společnostmi splňoval kritéria stanovená v odstavci 1.
Hlasovací práva spojená s těmito akciemi jsou však pozastavena a tyto akcie se vezmou v úvahu při stanovení, zda je splněna podmínka podle čl. 21 odst. 1 písm. b).
6. Členské státy nemusí uplatňovat čl. 22 odst. 2 nebo 3 ani článek 23 v případě nabytí akcií akciové společnosti jinou společností, pokud stanoví:
a)
pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi akciové společnosti, které drží jiná společnost, a
b)
že členové správního nebo řídícího orgánu akciové společnosti jsou povinni odkoupit od jiné společnosti akcie uvedené v čl. 22 odst. 2 a 3 a v článku 23 za cenu, za kterou je tato jiná společnost nabyla; tato sankce se neuplatní pouze v případě, že zmínění členové prokáží, že akciová společnost se na upisování ani nabývání zmíněných akcií nijak nepodílela.
Článek 29
1. O každém zvýšení základního kapitálu musí rozhodnout valná hromada. Toto rozhodnutí i provedení zvýšení upsaného základního kapitálu musí být zveřejněna způsobem stanoveným v právních předpisech každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
2. Stanovy, akt, kterým se společnost zakládá, nebo valná hromada, jejíž rozhodnutí musí být zveřejněno v souladu s odstavcem 1, mohou povolit zvýšení upsaného základního kapitálu až do maximální výše, kterou stanoví s ohledem na maximální výši případně stanovenou právními předpisy. V mezích stanovené výše případně rozhodne o zvýšení upsaného základního kapitálu k tomu zmocněný orgán společnosti. Tato pravomoc orgánu má maximální dobu trvání pět let a může být jednou nebo vícekrát obnovena valnou hromadou pokaždé na období nepřesahující pět let.
3. Existuje-li více druhů akcií, musí být rozhodnutí valné hromady o zvýšení základního kapitálu podle odstavce 1 nebo o povolení ke zvýšení základního kapitálu podle odstavce 2 schvalováno odděleně pro každý druh akcionářů, jejichž práv se tato transakce týká.
4. Tento článek se vztahuje na vydání všech cenných papírů, které jsou převoditelné na akcie nebo se kterými je spojeno právo upisovat akcie, ale nevztahuje se na přeměnu těchto cenných papírů, ani na výkon práva na úpis.
Článek 30
Akcie vydané jako protiplnění za vklad v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu musí být splaceny alespoň do výše 25 % své jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, své účetní hodnoty. Je-li stanoveno emisní ážio, musí být zcela splaceno.
Článek 31
1. Akcie vydané jako protiplnění za nepeněžité vklady v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu musí být zcela splaceny ve lhůtě pěti let od rozhodnutí zvýšit upsaný základní kapitál.
2. Vklady uvedené v odstavci 1 musí být předmětem zprávy vypracované před provedením zvýšení upsaného základního kapitálu jedním nebo více znalci nezávislými na společnosti, jmenovanými nebo schválenými správním orgánem nebo soudem. Znalci mohou být v souladu s právními předpisy každého členského státu fyzické nebo právnické osoby nebo společnosti.
Použijí se čl. 10 odst. 2 a 3 a články 11 a 12.
3. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat odstavec 2, pokud ke zvýšení upsaného základního kapitálu dojde s cílem provést fúzi, rozdělení nebo veřejnou nabídku na nákup nebo výměnu akcií a s cílem vyplatit akcionáře společnosti zaniklé při sloučení nebo rozdělení nebo akcionáře společnosti, která je předmětem veřejné nabídky na nákup nebo výměnu akcií.
Avšak v případech fúze nebo rozdělení uplatňují členské státy první pododstavec pouze tehdy, je-li jedním nebo více nezávislými znalci vypracována zpráva o projektu fúze nebo rozdělení.
Jestliže se členské státy rozhodnou uplatňovat odstavec 2 v případě fúze nebo rozdělení, mohou stanovit, že zpráva podle tohoto článku a zpráva jednoho či více nezávislých znalců o projektu fúze nebo rozdělení mohou být vypracovány stejným znalcem či znalci.
4. Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat odstavec 2, pokud jsou všechny akcie vydané v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu vydány jako protiplnění za nepeněžité vklady jedné či více společností, za podmínky, že se všichni akcionáři společnosti přijímající vklady dohodli, že zpráva znalce nemusí být vypracována, a za splnění podmínek podle čl. 10 odst. 4 písm. b) až f).
Článek 32
Pokud zvýšení základního kapitálu není zcela upsáno, zvýší se základní kapitál o výši úpisů pouze tehdy, stanoví-li výslovně tuto možnost podmínky emise.
Článek 33
1. V průběhu každého zvyšování základního kapitálu upsaného peněžitými vklady musí být akcie přednostně nabídnuty akcionářům poměrně podle podílu na základním kapitálu, který představují jejich akcie.
2. Právní předpisy členských států mohou:
a)
stanovit, že se odstavec 1 nepoužije na akcie, se kterými je spojeno omezené právo na účast na rozdělení podle článku 17 nebo na rozdělení majetku společnosti v případě její likvidace, nebo
b)
dovolit, je-li upsaný základní kapitál společnosti, který tvoří více druhů akcií s rozdílným hlasovacím právem nebo právem na účast na rozdělení podle článku 17 nebo právem na rozdělení majetku společnosti v případě likvidace zvyšován vydáním nových akcií pouze jednoho z těchto druhů, výkon předkupního práva akcionáři vlastníky ostatních druhů akcií až po uplatnění tohoto práva akcionáři vlastníky druhu akcií, které jsou vydávány.
3. Nabídka na přednostní úpis akcií a lhůta, ve které má být toto právo uplatněno, musí být zveřejněny ve vnitrostátním věstníku určeném v souladu se směrnicí 2009/101/ES. Právní předpisy členského státu nicméně nemusí požadovat toto zveřejnění, pokud všechny akcie společnosti znějí na jméno. V tomto případě musí být všichni akcionáři informováni písemně. Předkupní právo musí být vykonáno ve lhůtě alespoň čtrnácti dnů ode dne zveřejnění nabídky nebo ode dne odeslání dopisů akcionářům.
4. Stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, nemohou předkupní právo omezit ani zrušit. Toto rozhodnutí však může přijmout valná hromada. Správní nebo řídící orgán společnosti je povinen předložit této valné hromadě písemnou zprávu, ve které uvede důvody omezení nebo zrušení předkupního práva a stanovení navrhované ceny emise. Valná hromada přijme rozhodnutí podle pravidel o usnášeníschopnosti a o většinovém rozhodování uvedených v článku 44. Její rozhodnutí musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
5. Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že stanovy, akt, kterým se společnost zakládá, nebo valná hromada jednající podle pravidel o usnášeníschopnosti, o většinovém rozhodování a o zveřejňování uvedených v odstavci 4, mohou udělit pravomoc omezit nebo zrušit předkupní právo orgánu společnosti, který je oprávněn rozhodovat o zvýšení upsaného základního kapitálu v mezích schváleného základního kapitálu. Toto oprávnění nemůže být uděleno na dobu delší, než je doba stanovená v čl. 29 odst. 2.
6. Odstavce 1 až 5 se vztahují na vydání všech cenných papírů, které jsou převoditelné na akcie nebo se kterými je spojeno právo upisovat akcie, ale nevztahuje se na přeměnu těchto cenných papírů, ani na výkon práva na úpis.
7. Jsou-li akcie vydány bankám nebo jiným finančním institucím s cílem jejich nabídky akcionářům společnosti podle odstavců 1 a 3 na základě rozhodnutí o zvýšení upsaného základního kapitálu, k vyloučení předkupního práva podle odstavců 4 a 5 nedojde.
Článek 34
Každé snížení upsaného základního kapitálu s výjimkou snížení nařízeného soudním rozhodnutím musí podléhat alespoň rozhodnutí valné hromady přijatému podle pravidel o usnášeníschopnosti a o většinovém rozhodování uvedených v článku 44, aniž jsou dotčeny články 40 a 41. Toto rozhodnutí musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
V oznámení o svolání valné hromady musí být uveden alespoň účel snížení základního kapitálu a způsob jeho provedení.
Článek 35
Existuje-li více druhů akcií, je rozhodnutí valné hromady o snížení základního kapitálu schvalováno odděleně pro každý druh akcionářů, jejichž práv se tato transakce týká.
Článek 36
1. V případě snížení upsaného základního kapitálu musí mít alespoň věřitelé, jejichž pohledávky vznikly před zveřejněním rozhodnutí o snížení, přinejmenším právo na zajištění pohledávek, které ke dni zveřejnění nejsou splatné. Členské státy mohou toto právo vyloučit, pouze jsou-li věřiteli k dispozici odpovídající ochranná opatření nebo nejsou-li tato opatření potřebná s ohledem na aktiva společnosti.
Členské státy stanoví podmínky pro výkon práva stanoveného v prvním pododstavci. V každém případě členské státy zajistí, aby se věřitelé mohli obrátit na příslušný správní orgán nebo soud se žádostí o odpovídající ochranná opatření, pokud mohou spolehlivě prokázat, že snížení upsaného základního kapitálu ohrozí uhrazení jejich pohledávek a že společnost pro ně nezajistila žádná odpovídající ochranná opatření.
2. Právní předpisy členských států stanoví rovněž, že snížení základního kapitálu bude neúčinné nebo že ve prospěch akcionářů nedojde k žádné platbě, dokud věřitelé nebudou uspokojeni nebo pokud soud nerozhodne, že žádosti věřitelů nemá být vyhověno.
3. Tento článek se použije, pokud ke snížení upsaného základního kapitálu dojde celkovým nebo částečným odmítnutím splatit zůstatky vkladů akcionářů.
Článek 37
1. Členské státy nemusí uplatňovat článek 36 na snížení upsaného základního kapitálu, jehož cílem je vyrovnat způsobené ztráty nebo zahrnout finanční částky do rezerv, za podmínky, že výše těchto rezerv nepřesáhne 10 % sníženého upsaného základního kapitálu. Tato rezerva nemůže být s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu rozdělena akcionářům; může být použita pouze k vyrovnání vzniklé ztráty nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím rezervy, pokud členský stát tuto operaci umožňuje.
2. V případech uvedených v odstavci 1 stanoví právní předpisy členského státu alespoň opatření nezbytná k tomu, aby částky plynoucí ze snížení upsaného základního kapitálu nemohly být použity k provedení plateb nebo k rozdělení akcionářům, ani ke zbavení akcionářů povinnosti poskytnout vklad.
Článek 38
Upsaný základní kapitál nesmí být snížen na částku nižší, než je minimální základní kapitál stanovený v článku 6.
Členské státy však mohou dovolit takové snížení, pokud zároveň stanoví, že rozhodnutí provést snížení nabude účinku až tehdy, dojde-li ke zvýšení upsaného základního kapitálu na úroveň, která se rovná alespoň stanovenému minimu.
Článek 39
Dovolují-li právní předpisy členského státu částečnou nebo úplnou amortizaci upsaného základního kapitálu bez jeho současného snížení, musí vyžadovat splnění alespoň těchto podmínek:
a)
je-li amortizace upravena stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá, rozhodne o této amortizaci valná hromada alespoň za obvyklých podmínek usnášeníschopnosti a většinového rozhodování; neupravují-li stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, amortizaci, rozhodne o ní valná hromada alespoň za obvyklých podmínek usnášeníschopnosti a většinového rozhodování stanovených v článku 44; toto rozhodnutí musí být zveřejněno způsoby stanovenými právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES;
b)
amortizace může být provedena pouze prostředky určenými k rozdělení v souladu s čl. 17 odst. 1 až 4;
c)
akcionářům, jejichž akcie jsou amortizovány, musí být zachována jejich práva ve společnosti, s výjimkou práva na vyplacení vkladu a práva na účast na rozdělení první dividendy získané z nesplacených akcií.
Článek 40
1. Umožňují-li právní předpisy členského státu společnostem snížit jejich upsaný základní kapitál povinným stažením akcií z oběhu, musí vyžadovat splnění alespoň těchto podmínek:
a)
povinné stažení musí být stanoveno nebo dovoleno ve stanovách nebo v aktu, kterým se společnost zakládá, před úpisem akcií, které mají být staženy;
b)
je-li povinné stažení dovoleno pouze stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá, rozhodne o něm valná hromada, pokud ho jednomyslně neschválí dotčení akcionáři;
c)
orgán společnosti, který rozhodne o povinném stažení, stanoví podmínky a podrobnosti provedení této operace, pokud nebyly určeny ve stanovách nebo aktu, kterým se společnost zakládá;
d)
článek 36 se použije, nejedná-li se o zcela splacené akcie, které jsou společnosti bezplatně poskytnuty nebo které jsou staženy s využitím prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 17 odst. 1 až 4; v uvedených případech musí být do rezerv zahrnuta částka rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech stažených akcií; tato rezerva nesmí být, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělena akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze k vyrovnání vzniklých ztrát nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv, pokud to právní předpisy členského státu umožňují;
e)
rozhodnutí o povinném stažení akcií musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
2. V případech uvedených v odstavci 1 tohoto článku se čl. 34 odst. 1 a články 35, 37 a 44 nepoužijí.
Článek 41
1. V případě snížení upsaného základního kapitálu stažením z oběhu akcií nabytých samostatně společností nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, musí o tomto stažení z oběhu rozhodnout valná hromada.
2. Článek 36 se použije, nejedná-li se o zcela splacené akcie, které byly nabyty bezplatně nebo s využitím prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 17 odst. 1 až 4; v těchto případech musí být do rezerv zahrnuta částka rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech akcií stažených z oběhu. Tato rezerva nesmí být, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělena mezi akcionáře; tuto rezervu lze použít pouze k vyrovnání vzniklých ztrát nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv, pokud to právní předpisy členských států umožňují.
3. V případech uvedených v odstavci 1 tohoto článku se články 35, 37 a 44 nepoužijí.
Článek 42
Existuje-li v případech uvedených v článku 39, čl. 40 odst. 1 písm. b) a čl. 41 odst. 1 více druhů akcií, je rozhodnutí valné hromady o amortizaci upsaného základního kapitálu nebo o jeho snížení stažením akcií z oběhu podmíněno odděleným hlasováním alespoň pro každý druh akcionářů, jejichž práva jsou touto transakcí dotčena.
Článek 43
Dovolují-li právní předpisy členského státu společnostem vydávat odkoupitelné akcie, musí vyžadovat pro odkoupení těchto akcií splnění alespoň těchto podmínek:
a)
odkoupení musí být povoleno stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá, před úpisem odkoupitelných akcií;
b)
tyto akcie musí být zcela splaceny;
c)
podmínky a podrobnosti odkoupení musí být upraveny stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá;
d)
k odkoupení může dojít pouze prostředky určenými k rozdělení v souladu s čl. 17 odst. 1 až 4 nebo z výnosu nové emise provedené s cílem tohoto odkoupení;
e)
částka, která se rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech odkoupených akcií, musí být zahrnuta do rezervy, kterou není možné, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělit akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv;
f)
písmeno e) se nepoužije, pokud k odkoupení dojde s využitím výnosu z nové emise provedené s cílem tohoto odkoupení;
g)
je-li v důsledku odkoupení stanovena výplata ážia ve prospěch akcionářů, může být toto ážio vyplaceno pouze z prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 17 odst. 1 až 4 nebo z rezervy jiné než uvedené v písmenu e) tohoto článku, kterou není možné, s výjimkou snižování upsaného základního kapitálu, rozdělit akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím rezerv, k vyrovnání nákladů uvedených v čl. 3 písm. j) nebo k vyrovnání nákladů na emisi akcií nebo dluhopisů nebo k výplatě ážia držitelům odkupovaných akcií nebo dluhopisů;
h)
odkoupení musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 2009/101/ES.
Článek 44
Právní předpisy členských států stanoví, že rozhodnutí podle čl. 33 odst. 4 a 5 a článků 34, 35, 39 a 42 vyžadují schválení alespoň dvoutřetinovou většinou hlasů spojených se zastoupenými cennými papíry nebo zastoupeným upsaným základním kapitálem.
Právní předpisy členských států však mohou stanovit, že je-li zastoupena alespoň polovina upsaného základního kapitálu, stačí prostá většina hlasů uvedených v prvním pododstavci.
Článek 45
1. Členské státy se mohou odchýlit od čl. 9 prvního pododstavce, čl. 21 odst. 1 písm. a) první věty a článků 29, 30 a 33 v rozsahu, v jakém je toto odchýlení nezbytné k přijetí nebo uplatňování předpisů na podporu účasti zaměstnanců nebo jiných skupin osob vymezených vnitrostátním právem na základním kapitálu podniků.
2. Členské státy se mohou rozhodnout, že nebudou uplatňovat čl. 21 odst. 1 písm. a) první větu a články 34, 35, 40, 41, 42 a 43 na společnosti podléhající zvláštnímu statutu, které vydávají podílové i zaměstnanecké akcie, přičemž zaměstnanecké akcie jsou vydávány ve prospěch sdružení zaměstnanců, které je na valné hromadě akcionářů zastupováno zmocněnci s hlasovacím právem.
Článek 46
Při provádění této směrnice zajistí právní předpisy členských států rovné zacházení všem akcionářům ve stejném postavení.
Článek 47
1. Členské státy se mohou rozhodnout, že nebudou uplatňovat čl. 3 písm. g), i), j) a k) na společnosti, které již existují ke dni vstupu právních a správních předpisů přijatých pro dosažení souladu se směrnicí 77/91/EHS v platnost.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 48
Směrnice 77/91/EHS ve znění aktů uvedených v příloze II části A se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnosti uvedených v příloze II části B.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 49
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 50
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. října 2012.
32012L0030
L 315/74
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
25.10.2012.
DIREKTIVA 2012/30/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 25. listopada 2012.
o usklađivanju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i trećih osoba, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 54. drugog stavka Ugovora o funkcioniranju Europske unije, u pogledu osnivanja dioničkih društava te održavanja i promjene njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama
(Preinačena)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 50. stavak 1. i stavak 2. točku (g),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Druga direktiva Vijeća 77/91/EEZ od 13. prosinca 1976. o koordinaciji zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članica i ostalih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 54. drugog stavka Ugovora o funkcioniranju Europske unije, s obzirom na osnivanje dioničkih društava te održavanje i promjenu njihovog kapitala, a s ciljem ujednačavanja tih zaštitnih mehanizama (3), bila je u više navrata (4) bitno izmijenjena. Budući da je potrebno izvršiti dodatne izmjene, trebalo bi je preinačiti radi jasnoće.
(2)
Usklađivanje predviđeno člankom 50. stavkom 2. točkom (g) Ugovora i u Općem programu za ukidanje ograničavanja slobode osnivanja poduzeća, koje je započelo Prvom direktivom Vijeća 68/151/EEZ od 9. ožujka 1968. o usklađivanju zaštitnih mehanizama koje, radi zaštite interesa članova i drugih, države članice zahtijevaju od trgovačkih društva u smislu članka 58. drugog stavka Ugovora, a s ciljem ujednačavanja takvih zaštitnih mehanizama širom Zajednice (5), posebno je važno u odnosu na dionička društva jer njihove djelatnosti prevladavaju u gospodarstvu država članica i često prelaze njihove nacionalne granice.
(3)
Kako bi se u dioničkim društvima osigurala minimalna jednakovrijedna zaštita, kako za dioničare tako i za vjerovnike, od posebne je važnosti usklađivanje nacionalnih odredaba u vezi s njihovim osnivanjem i održavanjem te u vezi s povećanjem ili smanjivanjem njihovog kapitala.
(4)
U Uniji statut ili akt o osnivanju dioničkog društva moraju svakoj zainteresiranoj osobi omogućiti da sazna osnovne pojedinosti o društvu, uključujući i točan sastav njegova kapitala.
(5)
Potrebne su odredbe Unije za održavanje kapitala, što predstavlja jamstvo vjerovnicima, posebno odredba o zabrani svakog smanjivanja kapitala njegovim dijeljenjem dioničarima u slučaju kada oni na to nemaju pravo i odredba kojom se ograničava pravo društva da stječe vlastite dionice.
(6)
Ograničavanje društva u stjecanju vlastitih dionica ne bi se trebalo primjenjivati samo na stjecanja koja izvrši sâmo društvo nego i na ona koja izvrši bilo koja osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva.
(7)
Kako bi se spriječilo da dioničko društvo upotrijebi drugo društvo u kojem ima glasačku većinu ili na koje može imati prevladavajući utjecaj za takva stjecanja, ne pridržavajući se s tim povezanih ograničenja, trebalo bi aranžmane kojima se uređuje stjecanje vlastitih dionica društva proširiti i na najvažnije i najučestalije slučajeve u kojima dionice stječu takva druga društva. Takve bi aranžmane trebalo proširiti i na upis dionica u dioničkom društvu.
(8)
Kako bi se spriječilo izbjegavanje ove Direktive, trebalo bi aranžmanima iz uvodne izjave 7. obuhvatiti i društva uređena Direktivom 2009/101/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o usklađivanju zaštitnih mjera koje, radi zaštite interesa članova i trećih strana, države članice zahtijevaju za trgovačka društva u smislu članka 48. stavka 2. Ugovora, s ciljem izjednačavanja takvih zaštitnih mjera (6) te društva uređena zakonodavstvima trećih zemalja koja i imaju usporedive pravne oblike.
(9)
Kada je odnos između dioničkog društva i drugog društva poput onog navedenog u uvodnoj izjavi 7. samo neizravan, čini se da bi bilo opravdano ublažiti odredbe koje se primjenjuju kada je taj odnos izravan, tako da se suspenzija glasačkih prava predvidi kao minimalna mjera za postizanje ciljeva ove Direktive.
(10)
Nadalje, opravdano je izuzeti slučajeve u kojima posebna narav profesionalne djelatnosti isključuje mogućnost da se ugrozi ostvarivanje ciljeva ove Direktive.
(11)
Uzimajući u obzir ciljeve članka 50. stavka 2. točke (g) Ugovora, potrebno je da se u zakonodavstvima država članica koja se odnose na povećanje ili smanjivanje kapitala osigura poštovanje i usklađivanje načela jednakog postupanja prema dioničarima koji su u jednakom položaju i načela zaštite vjerovnika čije su tražbine postojale prije odluke o smanjivanju.
(12)
Kako bi se standardizirana zaštita vjerovnika poboljšala u svim državama članicama, vjerovnicima bi trebalo osigurati da pod određenim uvjetima pribjegnu pravosudnim ili upravnim postupcima ako su ugrožene njihove tražbine izazvane smanjivanjem kapitala dioničkog društva.
(13)
Kako bi se osiguralo sprečavanje zlouporabe tržišta, države članice bi za potrebe provedbe ove Direktive trebale voditi računa o odredbama Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) (7), Uredbe Komisije (EZ) br. 2273/2003 od 22. prosinca 2003. o provedbi Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu izuzeća za programe otkupa i stabilizacije financijskih instrumenata (8) i Direktive Komisije 2004/72/EZ od 29. travnja 2004. o provedbi Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu prihvaćenih tržišnih praksi, definicije povlaštene informacije u odnosu na izvedenice na robu, izrade popisa upućenih osoba, prijavljivanja transakcija osoba na rukovodećim položajima i prijavljivanja sumnjivih transakcija (9).
(14)
S obzirom na presudu Suda od 6. svibnja 2008. u predmetu C-133/06 Parlament protiv Vijeća (10), smatra se potrebnim ponovno napisati članak 6. stavak 3. Direktive 77/91/EEZ kako bi se otklonila postojeća sekundarna pravna osnova te kako bi se predvidjelo ispitivanje i, ako je to potrebno, revidiranje iznosa iz stavka 1. tog članka od strane Europskog parlamenta i Vijeća.
(15)
Ovom se Direktivom ne bi smjele dovoditi u pitanje obveze država članica koje se odnose na rokove za prenošenje u nacionalno pravo i za stupanje na snagu direktiva navedenih u Prilogu II. dijelu B,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
1. Mjere usklađivanja propisane ovom Direktivom primjenjuju se na odredbe utvrđene zakonom i drugim propisima u državama članicama koje se odnose na vrste društava navedene u Prilogu I.
Naziv svakog društva koje ima oblik naveden u Prilogu I. obuhvaća ili je popraćen opisom koji se razlikuje od opisa zahtijevanog za druge vrste društava.
2. Države članice mogu odlučiti da ovu Direktivu ne primjenjuju na investicijska društva s promjenjivim kapitalom i na zadruge osnovane kao jedna od vrsta društava navedenih u Prilogu I. U mjeri u kojoj zakonodavstva država članica koriste ovu mogućnost, od takvih društava zahtijevaju da u sve dokumente navedene u članku 5. Direktive 2009/101/EZ uključe riječi „investicijsko društvo s promjenjivim kapitalom” ili izraz „zadruga”.
Izraz „investicijsko društvo s promjenjivim kapitalom” u smislu ove Direktive znači samo ona društva:
-
čija je isključiva djelatnost investiranje svojih sredstava u različite vrijednosne papire, zemljišta i u drugu imovinu te čija je jedina svrha rasporediti investicijski rizik i sa svojim dioničarima dijeliti korist od rezultata upravljanja njihovom imovinom,
-
koja javnosti nude svoje dionice za upis, i
-
čiji statut predviđa da, u granicama najmanjeg i najvećeg kapitala, u bilo koje vrijeme mogu izdati, otkupiti ili preprodati svoje dionice.
Članak 2.
Statut ili akt o osnivanju društva uvijek sadrži barem sljedeće informacije:
(a)
vrstu i naziv društva;
(b)
djelatnost društva;
(c)
kada društvo nema odobreni kapital, iznos upisanog kapitala;
(d)
kada društvo ima odobreni kapital, iznos odobrenog kapitala i iznos kapitala upisanog prilikom osnivanja društva ili prilikom dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti i prilikom bilo koje promjene odobrenog kapitala, ne dovodeći u pitanje članak 2. točku (e) Direktive 2009/101/EZ;
(e)
u mjeri u kojoj nisu zakonski određeni, pravila kojima se uređuje broj i postupak za imenovanje članova tijela odgovornih za zastupanje društva u odnosu na treće osobe, upravljanje i vođenje društva, te nadzor ili kontrola društva i raspodjela ovlasti među tim tijelima;
(f)
trajanje društva, osim u slučaju kada je društvo osnovano na neodređeno vrijeme.
Članak 3.
U statutu ili u aktu o osnivanju ili u posebnom dokumentu koji je objavljen u skladu s postupkom utvrđenim u zakonodavstvu svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ, moraju biti navedene barem sljedeće informacije:
(a)
registrirano sjedište;
(b)
nominalna vrijednost upisanih dionica i, najmanje jednom godišnje, njihov broj;
(c)
broj upisanih dionica bez navođenja nominalne vrijednosti, kada se takve dionice mogu izdati prema nacionalnom zakonodavstvu;
(d)
posebni uvjeti, ako postoje, kojima se ograničava prijenos dionica;
(e)
kada postoji više razreda dionica, informacije iz točaka (b), (c) i (d) za svaki razred i prava koja pripadaju dionicama svakog razreda;
(f)
jesu li dionice upisane ili glase na donositelja, kada nacionalno zakonodavstvo predviđa obje vrste i sve odredbe u vezi s preoblikovanjem takvih dionica, osim ako je postupak zakonom propisan;
(g)
iznos upisanog kapitala uplaćenog prilikom osnivanja društva ili prilikom dobivanja odobrenja za početak obavljanja djelatnosti;
(h)
nominalna vrijednost dionica ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, broj dionica koje su bile izdane kao nenovčani ulog, zajedno s prirodom toga uloga i imenom osobe koja osigurava taj ulog;
(i)
identitet fizičkih ili pravnih osoba, društava ili poduzeća koji su potpisali ili u ime kojih je bio potpisan statut ili akt o osnivanju ili, ako društvo nije bilo osnovano istodobno, nacrti navedenih dokumenata;
(j)
sveukupan iznos ili barem procjena sveukupnih troškova koje plaća društvo ili su mu zaračunani zbog osnivanja i, prema potrebi, prije nego što je društvo dobilo dozvolu za početak obavljanja djelatnosti; i
(k)
bilo kakve posebne pogodnosti koje su u trenutku osnivanja ili do trenutka dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti dodijeljene bilo komu tko je sudjelovao u osnivanju društva ili u poslovima potrebnima za dobivanje takve dozvole.
Članak 4.
1. Kada se zakonodavstvima država članica propisuje da društvo ne smije početi obavljati djelatnosti bez odgovarajuće dozvole, u zakonodavstvu se predviđa i odgovornost za obveze koje je preuzelo društvo ili su preuzete u ime društva u razdoblju prije izdavanja ili odbijanja izdavanja takve dozvole.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na obveze u skladu s ugovorima koje je društvo sklopilo pod uvjetom da mu bude izdana dozvola za početak obavljanja djelatnosti.
Članak 5.
1. Kada se zakonodavstvom države članice zahtijeva da društvo osnuje više nego jedan član, činjenica da su sve dionice u vlasništvu jedne osobe ili da je nakon osnivanja društva broj članova pao ispod zakonom propisanog minimuma ne dovodi automatski do raspuštanja društva.
2. Ako se u slučajevima iz stavka 1. zakonodavstvom države članice dopušta da se društvo likvidira na temelju sudske odluke, nadležni sudac mora imati mogućnost dati društvu odgovarajući rok da se uskladi s propisima.
3. Kada je izdan sudski nalog za likvidaciju društva iz stavka 2., za društvo započinje postupak likvidacije.
Članak 6.
1. Zakonodavstvima država članica zahtijeva se da se za osnivanje društva ili za dobivanje dozvole za početak obavljanja djelatnosti upiše minimalni kapital čiji iznos nije manji od 25 000 EUR.
2. Europski parlament i Vijeće, na prijedlog Komisije u skladu s člankom 50. stavkom 1. i stavkom 2. točkom (g) Ugovora, svakih pet godina preispituju i, ako je to potrebno, revidiraju iznos iz stavka 1. izražen u eurima, a s obzirom na gospodarska i novčana kretanja u Uniji i s obzirom na trendove koji mogućnost izbora vrste društva iz Priloga I. daju samo velikim društvima i društvima srednje veličine.
Članak 7.
Upisani kapital može se sastojati samo od imovine kojoj se može utvrditi gospodarska vrijednost. Međutim, obveza izvođenja rada ili pružanja usluga ne može činiti dio te imovine.
Članak 8.
Dionice nije moguće izdati po cijeni koja je niža od njihove nominalne vrijednosti ili, u slučajevima kada nominalna vrijednost ne postoji, koja je niža od njihove knjigovodstvene vrijednosti.
Međutim, onima koji obvezu plasiranja dionica imaju u okviru obavljanja svojeg zanimanja države članice mogu omogućiti da plaćaju manje od pune cijene za dionice koje su upisali tijekom navedene transakcije.
Članak 9.
Dionice izdane kao protuvrijednost za ulog moraju biti uplaćene u trenutku osnivanja društva ili u trenutku dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti po vrijednosti od najmanje 25 % njihove nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, njihove knjigovodstvene vrijednosti.
Međutim, kada su dionice izdane kao protuvrijednost za nenovčani ulog u trenutku osnivanja društva ili u trenutku dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti, moraju biti uplaćene u cijelosti u roku od pet godina od tog trenutka.
Članak 10.
1. O svakom se nenovčanom ulogu prije osnivanja društva ili prije dobivanja dozvole za početak obavljanja djelatnosti sastavlja izvješće, koje priprema jedan ili više neovisnih stručnjaka koje imenuje ili potvrđuje upravno ili pravosudno tijelo. Takvi stručnjaci, prema zakonodavstvu svake države članice, mogu biti fizičke osobe, kao i pravne osobe, društva ili poduzeća.
2. Izvješće stručnjakâ iz stavka 1. sadrži barem opis svake od stvari koje čine ulog, u njemu se navode upotrijebljene metode vrednovanja i utvrđuje odgovaraju li vrijednosti dobivene uporabom navedenih metoda barem broju i nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti i prema potrebi, visini premijske vrijednosti dionica.
3. Izvješće stručnjakâ objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
4. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju ovaj članak kada je 90 % nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvene vrijednosti, svih dionica izdano jednom društvu ili više društava za nenovčani ulog i kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
s obzirom na društvo koje prima takav ulog, osobe iz članka 3. točke (i) sporazumjele su se da izvješće stručnjakâ nije potrebno;
(b)
takav je sporazum objavljen kako je predviđeno u stavku 3.;
(c)
društva koja daju takav ulog raspolažu rezervama koje se po zakonu ili statutu ne smiju raspodijeliti i čija je nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost, barem jednaka vrijednosti dionica koje su izdane za nenovčani ulog;
(d)
društva koja daju takav ulog jamče, do iznosa navedenog u točki (c), za dugove društva primatelja koji nastanu između trenutka izdavanja dionica za nenovčani ulog i godine dana od objave godišnjeg financijskog izvještaja društva za financijsku godinu u kojoj je takav ulog dan; svaki prijenos tih dionica u tom je razdoblju zabranjen;
(e)
jamstvo iz točke (d) objavljeno je, kako je predviđeno u stavku 3.; i
(f)
društva koja daju takav ulog polažu iznos koji je jednak iznosu iz točke (c) u rezervu, koja se ne smije raspodjeljivati do tri godine od objave godišnjeg financijskog izvještaja društva primatelja za financijsku godinu u kojoj je takav ulog dan ili, ako je potrebno, do kasnijeg datuma namirenja svih tražbina u vezi s jamstvom iz točke (d), koja su podnesena u navedenom razdoblju.
5. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju ovaj članak na novo društvo koje nastane spajanjem ili dijeljenjem u slučaju kada jedan ili više neovisnih stručnjaka pripremi izvješće o nacrtu uvjeta spajanja ili dijeljenja.
Kada države članice odluče primijeniti ovaj članak na slučajeve iz prvog podstavka, mogu odrediti da izvješće iz ovog članka i izvješće jednog ili više neovisnih stručnjaka o nacrtu uvjeta spajanja ili dijeljenja može sastaviti isti stručnjak ili isti stručnjaci.
Članak 11.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3. ove Direktive u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, prenosivi vrijednosni papiri, kako su definirani u članku 4. stavku 1. točki 18. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata (11), ili instrumenti tržišta novca, kako su definirani u članku 4. stavku 1. točki 19. navedene direktive, unose kao nenovčani ulog, a ti su vrijednosni papiri ili instrumenti tržišta novca vrednovani po ponderiranoj prosječnoj cijeni po kojoj se na jednom ili više uređenih tržišta, kako su definirana u članku 4. stavku 1. točki 14. te direktive, njima trgovalo u dostatnom razdoblju, koje treba odrediti nacionalnim zakonodavstvom, prije stvarnog datuma unosa odgovarajućeg nenovčanog uloga.
Međutim, u slučaju kada su na cijenu utjecale izvanredne okolnosti koje bi mogle značajno promijeniti vrijednost imovine na stvarni datum njezinog unosa, uključujući i one situacije u kojima tržište takvih prenosivih vrijednosnica ili instrumenata novčanog tržišta postane nelikvidno, provodi se revalorizacija na inicijativu i pod odgovornošću nadležnog upravnog ili upravljačkog tijela.
Za potrebe takve revalorizacije primjenjuje se članak 10. stavci 1., 2. i 3.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3. u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, imovina, koju ne čine prenosivi vrijednosni papiri ni instrumenti tržišta novca iz stavka 1. ovog članka, unosi kao nenovčani ulog, a čija je fer vrijednost već bila predmet procjene ovlaštenog neovisnog stručnjaka i kada su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
fer vrijednost određena je za datum najviše šest mjeseci prije stvarnog datuma unosa imovine; i
(b)
vrednovanje je bilo izvršeno u skladu s opće prihvaćenim standardima vrednovanja i načelima države članice koja se primjenjuju na vrstu imovine koja se unosi.
U slučaju novih kvalifikacijskih okolnosti, koje bi značajno promijenile fer vrijednost imovine na stvarni datum njezinog unosa, provodi se revalorizacija na inicijativu i u okviru odgovornosti upravnog ili upravljačkog tijela.
Za potrebe takve revalorizacije primjenjuje se članak 10. stavci 1., 2. i 3.
U slučaju da takva revalorizacija izostane, jedan ili više dioničara koji na dan donošenja odluke o povećanju kapitala u vlasništvu imaju ukupno najmanje 5 % upisanog kapitala društva mogu zahtijevati da vrednovanje izvrši neovisan stručnjak, pri čemu se primjenjuje članak 10. stavci 1., 2. i 3.
Takav dioničar odnosno takvi dioničari mogu podnijeti zahtjev sve do stvarnog datuma unosa imovine, pod uvjetom da u trenutku podnošenja zahtjeva imaju još uvijek u vlasništvu ukupno barem 5 % upisanog kapitala društva na dan donošenja odluke o povećanju kapitala.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 10. stavke 1., 2. i 3., u slučaju kada se, po odluci upravnog ili upravljačkog tijela, imovina, koju ne čine prenosivi vrijednosni papiri ni instrumenti tržišta novca iz stavka 1. ovog članka, unosi kao nenovčani ulog, a čija se fer vrijednost izvodi iz pojedine imovine iz zakonskog izvještaja prethodne financijske godine, pod uvjetom da su zakonski izvještaji bili predmet revizije u skladu s Direktivom 2006/43/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o zakonskim revizijama godišnjih financijskih izvještaja i konsolidiranih financijskih izvještaja (12).
Drugi do peti podstavak stavka 2. ovog članka primjenjuju se mutatis mutandis.
Članak 12.
1. U slučaju kada do nenovčanog uloga iz članka 11. dođe bez izvješća stručnjakâ iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3., dodatno zahtjevima određenima u članku 3. točki (h) i u roku od mjesec dana od stvarnog datuma unosa imovine, objavljuje se izjava koja sadrži sljedeće podatke:
(a)
opis nenovčanog uloga prilikom izdavanja;
(b)
njegova vrijednost, izvor vrednovanja te, prema potrebi, metoda vrednovanja;
(c)
izjava o tome odgovara li pristigla vrijednosti barem broju, nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti dionica te, prema potrebi, premiji na dionice koje će se izdati za te uloge; i
(d)
izjava o tome da se nisu pojavile nove kvalifikacijske okolnosti u vezi s prvotnim vrednovanjem.
Objava se provodi na način predviđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Kada se nenovčani ulog predlaže bez izvješća stručnjakâ iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3., u vezi s povećanjem kapitala koje je predloženo u skladu s člankom 29. stavkom 2., obavijest koja sadrži datum donošenja odluke i informacije iz stavka 1. ovog članka objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ, prije nego što unos imovine kao nenovčani ulog ima učinak. U tom slučaju, izjava iz stavka 1. ovog članka ograničena je na izjavu o tome da se od objave navedene obavijesti nisu pojavile nove kvalifikacijske okolnosti.
3. Svaka država članica osigurava odgovarajuće zaštitne mehanizme kojima se jamči osigurava usklađenost s postupkom iz članka 11. i iz ovog članka, u slučaju kada se nenovčani ulog unosi bez izvješća stručnjaka iz članka 10. stavaka 1., 2. i 3.
Članak 13.
1. Ako društvo, prije isteka roka utvrđenog nacionalnim pravom od najmanje dvije godine od trenutka kada je bilo osnovano ili je dobilo dozvolu za početak obavljanja djelatnosti, stekne bilo kakva sredstva koja pripadaju osobi ili društvu ili poduzeću iz članka 3. točke (i), kao ulog koji iznosi najmanje jednu desetinu upisanog kapitala, to se stjecanje preispituje i detalji o njemu objavljuju se na način kako je predviđeno člankom 10. stavcima 1., 2. i 3. te se podnosi glavnoj skupštini na odobrenje.
Članci 11. i 12. primjenjuju se mutatis mutandis.
Države članice mogu zahtijevati da se navedene odredbe primjenjuju i kada imovina pripada dioničaru ili nekoj drugoj osobi.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na stjecanja izvršena u okviru uobičajenog poslovanja društva, ni na stjecanja izvršena prema odredbi ili pod nadzorom upravnih ili pravosudnih tijela kao ni na stjecanja na burzi.
Članak 14.
Podložno odredbama koje se odnose na smanjenje upisanog kapitala, dioničari ne mogu biti oslobođeni obveze uplate svojih uloga.
Članak 15.
Do naknadnog usklađivanja nacionalnih zakonodavstava, države članice donose mjere potrebne za osiguravanje barem onakvih zaštitnih mehanizama kakvi su utvrđeni u člancima od 2. do 14. u slučaju preoblikovanja društva neke druge vrste u dioničko društvo.
Članak 16.
Člancima od 2. do 15. ne dovode se u pitanje odredbe država članica o nadležnosti i postupku u vezi s izmjenama statuta ili akta o osnivanju.
Članak 17.
1. Osim kada je riječ o slučajevima smanjivanja upisanog kapitala, nije moguće izvršiti nikakve isplate dioničarima kada je neto imovina kako je navedena u godišnjim financijskim izvještajima društva na zaključni dan posljednje financijske godine manja od iznosa upisanog kapitala uvećanog za one rezerve koje se prema statutu ili zakonu ne smiju raspodjeljivati, ili bi nakon takve raspodjele postala manja.
2. Kada iznos neuplaćenog dijela upisanog kapitala nije uključen u imovinu prikazanu u bilanci, taj se iznos odbija od iznosa upisanog kapitala iz stavka 1.
3. Iznos isplata dioničarima ne smije prelaziti iznos dobiti na kraju posljednje financijske godine uvećane za prenesenu dobit i iznose povučene iz rezervi na raspolaganju u tu svrhu, te umanjene za prenesene gubitke i iznose koji se u skladu sa zakonom i statutom, unose u rezerve.
4. Izraz „isplata”, upotrijebljen u stavcima 1. i 3., uključuje prije svega isplate dividendi i kamata u vezi s dionicama.
5. Kada zakonodavstvo države članice dopušta isplatu privremenih dividendi, primjenjuju se najmanje sljedeći uvjeti:
(a)
sastavlja se privremena bilanca u kojoj je iskazano da su sredstva koja su namijenjena za isplatu dovoljna;
(b)
iznos koji treba isplatiti ne smije prelaziti ukupnu dobit ostvarenu od kraja posljednje financijske godine za koju su sastavljeni godišnji financijski izvještaji, uvećanu za prenesenu dobit i iznose povučene iz rezervi na raspolaganju u tu svrhu i umanjenu za prenesene gubitke i iznose koji se na temelju zahtjeva iz zakona ili statuta stavljaju u rezerve.
6. Stavci od 1. do 5. ne utječu na odredbe država članica u vezi s povećanjem upisanog kapitala kapitalizacijom rezervi.
7. Zakonodavstvom država članica može se predvidjeti odstupanje od stavka 1. kada je riječ o investicijskim društvima s fiksnim kapitalom.
Izraz „investicijsko društvo s fiksnim kapitalom” u smislu ovog stavka znači samo sljedeća društva:
(a)
čija je isključiva djelatnost investiranje svojih sredstava u različite vrijednosne papire, zemljišta i u drugu imovinu te čija je jedina svrha rasporediti investicijski rizik i sa svojim dioničarima dijeliti korist od rezultata upravljanja njihovom imovinom; i
(b)
koja javnosti nude svoje dionice za upis.
U mjeri u kojoj zakonodavstva država članica iskoriste tu mogućnost, ona:
(a)
zahtijevaju od takvih društava da izraz „investicijsko društvo” uključe u sve dokumente navedene u članku 5. Direktive 2009/101/EZ;
(b)
ne dopuštaju da takva društva u kojima neto imovina padne ispod razine iznosa navedenog u stavku 1. izvršavaju isplatu dioničarima ako je na završni dan posljednje financijske godine ukupna imovina iz godišnjih financijskih izvještaja manja, ili bi nakon takve raspodjele postala manja, od jednog i pol iznosa ukupnih obveza iz godišnjih financijskih izvještaja koje društvo ima prema vjerovnicima; i
(c)
zahtijevaju od svakog takvog društva koje izvršava isplatu dioničarima kada njegova neto imovina padne ispod razine iznosa iz stavka 1. da u svoje godišnje financijske izvještaje uključi odgovarajuću napomenu.
Članak 18.
Svaki iznos koji su dioničari primili, a isplaćen je u suprotnosti s člankom 17. dioničari moraju vratiti ako društvo dokaže da su navedeni dioničari znali za nepravilnost izvršene isplate ili su, s obzirom na okolnosti, to trebali znati.
Članak 19.
1. U slučaju ozbiljnog gubitka upisanog kapitala mora se u roku propisanom zakonodavstvima država članica sazvati glavnu skupštinu dioničara i preispitati treba li društvo likvidirati ili je potrebno donijeti druge mjere.
2. Iznos gubitka koji se u smislu stavka 1. smatra ozbiljnim gubitkom u zakonodavstvima država članica ne smije biti određen kao iznos koji je viši od polovine upisanog kapitala.
Članak 20.
1. Društvo ne može upisati vlastite dionice.
2. Ako je dionice društva upisala osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, smatra se da je dioničar upisao dionice za svoj račun.
3. Osobe ili društva ili poduzeća iz članka 3. točke (i) ili, u slučaju povećanja upisanog kapitala, članovi upravnog ili upravljačkog tijela dužni su uplaćivati uloge za dionice koje su upisane u suprotnosti s ovim člankom.
Međutim, u zakonodavstvu države članice može se predvidjeti da se svaka takva osoba može osloboditi te obveze ako dokaže da joj je ne može pripisati nikakav oblik krivnje.
Članak 21.
1. Ne dovodeći u pitanje načelo jednakog postupanja prema svim dioničarima koji su u jednakom položaju ni Direktivu 2003/6/EZ, države članice mogu dopustiti društvu stjecanje vlastitih dionica, bilo da to čini kao društvo ili da to čini osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva. Države članice, u granicama dopuštenih stjecanja, za takva stjecanja propisuju sljedeće uvjete:
(a)
glavna skupština daje ovlaštenje u kojem se određuju uvjeti za takvo stjecanje, a posebno najveći broj dionica koje se mogu steći, trajanje razdoblja za koje se ovlaštenje izdaje, koje ne može biti dulje od razdoblja određenog nacionalnim zakonodavstvom, a koje pak ne prelazi pet godina te, u slučaju stjecanja za vrijednost, najveći i najmanji ulog. Članovima upravnog ili upravljačkog tijela dostavlja se dokaz da su u trenutku ovlaštenog stjecanja poštovani uvjeti iz točaka (b) i (c);
(b)
stjecanja, uključujući dionice koje je društvo steklo prethodno i koje posjeduje, te dionice koje stekne osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne smiju imati učinak smanjenja neto imovine ispod iznosa iz članka 17. stavaka 1. i 2.; i
(c)
u transakciju se mogu uključiti samo u cijelosti plaćene dionice.
Nadalje, države članice mogu odrediti da za stjecanja u smislu prvog podstavka vrijede neki ili svi sljedeći uvjeti:
(a)
da nominalna vrijednost ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvena vrijednost stečenih dionica, uključujući dionice koje je društvo steklo prethodno i koje posjeduje, te dionice koje je stekla osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne smije prelaziti granicu koju odrede države članice; ta granica ne smije biti niža od 10 % upisanog kapitala;
(b)
da su u statutu ili u aktu o osnivanju društva određene ovlasti društva za stjecanje vlastitih dionica u smislu prvog podstavka, najveći mogući broj dionica koje društvo može steći, trajanje razdoblja za koje se ovlasti daju i najveći i najniži ulog;
(c)
da društvo ispunjava odgovarajuće zahtjeve u pogledu izvješćivanja i objavljivanja;
(d)
da se od nekih društava koja odrede države članice može zahtijevati da ponište stečene dionice pod uvjetom da se iznos, jednak nominalnoj vrijednosti poništenih dionica, mora uključiti u rezervu koja se ne može raspodijeliti među dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; ta se rezerva može upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala putem kapitalizacije rezervi; i
(e)
da stjecanje ne dovodi u pitanje namirenje tražbina vjerovnika.
2. U zakonodavstvima država članica može se predvidjeti odstupanje od stavka 1. točke (a) prve rečenice u slučaju kada je stjecanje vlastitih dionica društva potrebno za sprečavanje ozbiljne i izravne štete za društvo. U takvom slučaju upravno ili upravljačko tijelo mora obavijestiti sljedeću glavnu skupštinu dioničara o razlozima i naravi ostvarenog stjecanja, o broju i nominalnoj vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, o knjigovodstvenoj vrijednosti stečenih dionica, o udjelu upisanog kapitala koji predstavljaju i o ulogu za te dionice.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 1. točku (a) prvu rečenicu na dionice koje stekne društvo sâmo ili osoba koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, za raspodjelu zaposlenicima društva ili zaposlenicima s društvom povezanog društva. Takve dionice moraju se raspodijeliti u roku od 12 mjeseci od njihova stjecanja.
Članak 22.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 21. na:
(a)
dionice stečene prilikom izvršavanja odluke o smanjivanju kapitala ili u okolnostima iz članka 43.;
(b)
dionice stečene kao rezultat univerzalnog pravnog sljedništva;
(c)
u cijelosti uplaćene dionice koje su stečene nenaplatno ili ako stjecanjem banke i druge financijske institucije kupuju dionice komisiono;
(d)
dionice stečene na temelju zakonskih obveza ili kao posljedica sudske odluke za zaštitu manjinskih dioničara, posebno u slučaju spajanja, promjene djelatnosti ili oblika društva, prijenosa registriranog sjedišta u inozemstvo ili uvođenja ograničenja prilikom prijenosa dionica;
(e)
dionice stečene od dioničara koji ih nisu uplaćivali;
(f)
dionice stečene radi nadoknade štete manjinskim dioničarima u povezanim društvima;
(g)
u cijelosti uplaćene dionice koje su stečene u okviru postupka prisilne prodaje na temelju sudskog naloga, radi plaćanja obveze koju je vlasnik dionica imao prema društvu; i
(h)
u cijelosti uplaćene dionice koje je izdalo investicijsko društvo s fiksnim kapitalom, kako je definirano u članku 17. stavku 7. drugom podstavku, a to društvo ili s njim povezano društvo steklo je te dionice na zahtjev investitora. Primjenjuje se članak 17. stavak 7. treći podstavak točka (a). Navedena stjecanja ne smiju prouzročiti smanjivanje neto imovine ispod razine iznosa upisanog kapitala uvećanog za rezerve čija je raspodjela zakonski zabranjena.
2. Međutim, dionice stečene u slučajevima iz stavka 1. točaka od (b) do (g) moraju se prodati u roku od najviše tri godine od stjecanja, osim ako nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost stečenih dionica, uključujući dionice koje je društvo možda steklo preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, ne prelazi 10 % upisanog kapitala.
3. Ako se dionice ne prodaju unutar razdoblja iz stavka 2., moraju se poništiti. Zakonodavstvom države članice poništavanje se može uvjetovati odgovarajućim smanjivanjem upisanog kapitala. Takvo smanjivanje mora biti propisano u slučaju kada stjecanje dionica koje trebaju biti poništene za posljedicu ima padanje vrijednosti neto imovine ispod iznosa određenog člankom 17. stavcima 1. i 2.
Članak 23.
Dionice stečene suprotno odredbama članaka 21. i 22. prodaju se u roku od godinu dana od njihova stjecanja. Ako u tom razdoblju ne budu prodane, primjenjuje se članak 22. stavak 3.
Članak 24.
1. U slučaju kada zakonodavstvo države članice dopušta da društvo stječe vlastite dionice, bilo sâmo ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, tim se zakonodavstvom propisuje da držanje tih dionica u svakom trenutku podliježe najmanje sljedećim uvjetima:
(a)
među pravima koja proizlaze iz dionica u svakom se slučaju suspendiraju glasačka prava koja proizlaze iz vlastitih dionica društva;
(b)
ako su dionice uključene u imovinu iskazanu u bilanci, u obveze se uključuje rezerva u jednakom iznosu, koja nije raspoloživa za raspodjelu.
2. U slučaju kada zakonodavstvo države članice dopušta da društvo stječe vlastite dionice, bilo sâmo ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, zakonodavstvom se propisuje da u godišnjem izvještaju bude navedeno barem sljedeće:
(a)
razlozi stjecanja izvršenih tijekom financijske godine;
(b)
broj i nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost dionica stečenih i prodanih tijekom financijske godine i udio upisanog kapitala koji predstavljaju;
(c)
u slučaju naplatnog stjecanja ili otuđenja, vrijednost uloga za dionice;
(d)
broj i nominalna vrijednost ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvena vrijednost svih dionica koje društvo stekne i drži i udio upisanog kapitala koji one predstavljaju.
Članak 25.
1. U slučaju kada države članice dopuštaju da društvo, izravno ili neizravno, predujmi novčana sredstva ili odobri zajmove ili pruži jamstvo radi stjecanja dionica trgovačkog društva od strane treće strane, one propisuju da se na takve transakcije primjenjuju uvjeti iz stavaka od 2. do 5.
2. Transakcije se izvršavaju u okviru odgovornosti upravnog ili upravljačkog tijela pod fer tržišnim uvjetima, posebno u vezi s kamatama koje društvo dobiva i u vezi s jamstvom koje se društvu izda za posudbe i predujmove iz stavka 1.
Kreditna sposobnost treće strane ili, u slučaju višestranih transakcija, svih strana koje sudjeluju, prethodno se na odgovarajući način ispituje.
3. Upravno ili upravljačko tijelo transakcije podnosi na prethodno odobrenje glavnoj skupštini dioničara, pri čemu glavna skupština postupa u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima u članku 44.
Upravno ili upravljačko tijelo glavnoj skupštini dioničara podnosi pisano izvješće u kojem navodi:
(a)
razloge za transakciju;
(b)
interes društva za provedbu takve transakcije;
(c)
uvjete pod kojima se transakcija provodi;
(d)
rizike transakcije u vezi s likvidnošću i platnom sposobnošću društva; i
(e)
cijenu po kojoj treća strana stječe dionice.
Navedeno izvješće dostavlja se u registar za objavu, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
4. Ukupna financijska pomoć dodijeljena trećim stranama ni u kojem trenutku ne rezultira smanjenjem neto imovine ispod razine iznosa određenog člankom 17. stavcima 1. i 2., uzimajući u obzir i eventualno smanjenje neto imovine do kojeg je moglo doći prilikom stjecanja vlastitih dionica od strane društva ili za račun društva u skladu s člankom 21. stavkom 1.
Društvo u obvezu u bilanci uključuje i rezervu u iznosu ukupne financijske pomoći, koja rezerva nije raspoloživa za raspodjelu.
5. Kada treća strana putem financijske pomoći društva stekne vlastite dionice društva u smislu članka 21. stavka 1. ili upiše dionice izdane u postupku povećanja upisanog kapitala, takvo stjecanje ili upis obavlja se po fer cijeni.
6. Stavci od 1. do 5. ne primjenjuju se na transakcije sklopljene s bankama i drugim financijskim institucijama u okviru tekućih poslova, ni na poslove sklopljene radi stjecanja dionica od strane zaposlenika društva ili za zaposlenike društva ili zaposlenike povezanog društva.
Međutim, te transakcije ne smiju imati učinak smanjenja neto imovine ispod razine iznosa određenog člankom 17. stavkom 1.
7. Stavci od 1. do 5. ne primjenjuju se na transakcije obavljene radi stjecanja dionica društva kako je opisano u članku 22. stavku 1. točki (h).
Članak 26.
U slučajevima kada su pojedini članovi upravnog ili upravljačkog tijela društva koje je strana u transakciji iz članka 25. stavka 1. ili članovi upravnog ili upravljačkog tijela matičnog poduzeća u smislu članka 1. Sedme direktive Vijeća 83/349/EZ od 13. lipnja 1983. na temelju članka 50. stavka 2. točke (g) Ugovora o konsolidiranim financijskim izvještajima (13) ili sâmo takvo matično poduzeće ili pojedinci koji djeluju u svoje ime, a za račun članova takvih tijela ili za račun takvog poduzeća strane u takvoj transakciji, države članice putem odgovarajućih zaštitnih mehanizama osiguravaju da takva transakcija nije u suprotnosti s interesima društva.
Članak 27.
1. Prihvaćanje, bilo od strane samog društva ili preko osobe koja djeluje u svoje ime, a za račun društva, vlastitih dionica društva kao jamstva, smatra se stjecanjem za potrebe članka 21., članka 22. stavka 1. i članaka 24. i 35.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 1. na transakcije sklopljene s bankama i drugim financijskim institucijama u okviru tekućih poslova.
Članak 28.
1. Upis, stjecanje ili posjedovanje dionica u dioničkom društvu od strane drugog društva u smislu članka 1. Direktive 2009/101/EZ, u kojem dioničko društvo, izravno ili neizravno, ima većinu glasačkih prava ili na koje može, izravno ili neizravno, izvršiti prevladavajući utjecaj, smatra se kao da je izvršilo sâmo dioničko društvo.
Prvi podstavak primjenjuje se i kada drugo društvo podliježe pravu treće zemlje, a njegov pravni oblik usporediv je s oblicima navedenim u članku 1. Direktive 2009/101/EZ.
Međutim, u slučaju kada dioničko društvo neizravno drži većinu glasačkih prava ili neizravno može izvršavati prevladavajući utjecaj, države članice ne moraju primjenjivati prvi i drugi podstavak ako predvide suspenziju glasačkih prava povezanih s dionicama u dioničkom društvu kojima raspolaže drugo društvo.
2. U slučaju neusklađenosti nacionalnog zakonodavstva o skupini društava, države članice mogu:
(a)
definirati slučajeve u kojima se smatra da dioničko društvo izvršava prevladavajući utjecaj na drugo društvo; ako država članica iskoristi tu mogućnost, u njezinom se nacionalnom pravu u svakom slučaju mora osigurati da se prevladavajući utjecaj može izvršavati ako dioničko društvo:
-
ima pravo imenovati ili razriješiti većinu članova upravnog, upravljačkog ili nadzornog tijela, a istodobno je i dioničar ili član drugog društva, ili
-
dioničar je ili član drugog društva i ima isključiv nadzor nad većinom glasačkih prava dioničara ili članova društva u skladu sa sporazumom zaključenim s drugim dioničarima ili članovima navedenog društva.
Države članice nisu obvezne predvidjeti nikakve druge slučajeve osim onih iz prve i druge alineje;
(b)
definirati slučajeve u kojima se smatra da dioničko društvo neizravno raspolaže glasačkim pravima ili da je sposobno neizravno izvršavati prevladavajući utjecaj;
(c)
detaljno navesti okolnosti u kojima se smatra da dioničko društvo raspolaže glasačkim pravima.
3. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako se upis, stjecanje ili držanje izvršava račun osobe koja nije osoba koja upisuje, stječe ili drži dionice, a nije ni dioničko društvo iz stavka 1. ni drugo društvo u kojem dioničko društvo ima, izravno ili neizravno, većinu glasačkih prava ili na koje može, izravno ili neizravno, izvršiti prevladavajući utjecaj.
4. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako upis, stjecanje ili držanje dionica izvršava drugo društvo kao profesionalni burzovni posrednik za trgovanje vrijednosnim papirima u okviru svojih djelatnosti, pod uvjetom da je član burze koja je smještena ili djeluje unutar države članice ili da ga potvrdi ili nadzire tijelo države članice nadležno za nadzor profesionalnih burzovnih posrednika za vrijednosne papire u koje, u smislu ove Direktive, mogu biti uključene i kreditne institucije.
5. Države članice ne moraju primjenjivati stavak 1. prvi i drugi podstavak ako su dionice u dioničkom društvu koje drži drugo društvo stečene prije nego što je odnos između oba društva ispunjavao mjerila utvrđena stavkom 1.
Međutim, glasačka prava pridružena tim dionicama suspendiraju se, a dionice se uzimaju u obzir samo kada se utvrdi da je ispunjen uvjet utvrđen u članku 21. stavku 1. točki (b).
6. Države članice ne moraju primjenjivati članak 22. stavak 2. ili 3. ili članak 23. ako dionice u dioničkom društvu kupi drugo društvo, pod uvjetom da predvide:
(a)
suspenziju glasačkih prava pridruženih tim dionicama koje u dioničkom društvu drži drugo društvo; i
(b)
da su članovi upravnog ili upravljačkog tijela dioničkog društva obvezni otkupiti od drugog društva dionice iz članka 22. stavaka 2. i 3. i članka 23. po jednakoj cijeni po kojoj ih je kupilo drugo društvo; ta se sankcija ne primjenjuje samo ako članovi upravnog ili upravljačkog tijela dioničkog društva dokažu da društvo nije imalo nikakvu ulogu prilikom upisa odnosno stjecanja dotičnih dionica.
Članak 29.
1. O svakom povećanju kapitala odlučuje glavna skupština dioničara. Ta odluka i povećanje upisanog kapitala objavljuju se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Unatoč tomu, u statutu ili u aktu o osnivanju ili odlukom glavne skupštine dioničara, o čemu se odluka mora objaviti u skladu s pravilima iz stavka 1., može se odobriti povećanje upisanog kapitala do najvećeg mogućeg iznosa koji se određuje tako da se vodi računa o zakonski propisanom najvećem iznosu. Kada je to primjereno, odluku o povećanju upisanog kapitala u granicama određenog iznosa donosi za to ovlašteno tijelo društva. Takva ovlast tijela vrijedi najviše pet godina i može se jednom ili više puta produljiti na glavnoj skupštini dioničara, svaki put za razdoblje koje nije dulje od pet godina.
3. Kada postoji više razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi s povećanjem kapitala iz stavka 1. ili u vezi s odobrenjem povećanja kapitala iz stavka 2. podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
4. Ovaj se članak primjenjuje na izdavanje svih vrijednosnih papira koje se mogu pretvoriti u dionice ili iz kojih proizlazi pravo na upis dionica, ali ne i na pretvorbu takvih vrijednosnih papira niti na ostvarivanje prava na upis.
Članak 30.
Dionice izdane za ulog tijekom povećanja upisanog kapitala moraju biti uplaćene najmanje u iznosu 25 % njihove nominalne vrijednosti ili, kada nominalna vrijednost ne postoji, knjigovodstvene vrijednosti. Ako je predviđena viša emisijska vrijednost dionica, ona mora biti plaćena u cijelosti.
Članak 31.
1. Dionice izdane prilikom povećanja kapitala za nenovčani ulog moraju biti u cijelosti uplaćene u roku od pet godina od odluke o povećanju upisanog kapitala.
2. Ulozi iz stavka 1. navode se u posebnom izvješću koje prije povećanja kapitala sastavlja jedan ili više stručnjaka, koji su neovisni o društvu, a imenovalo ih je ili potvrdilo upravno ili pravosudno tijelo. Takvi stručnjaci, u skladu s propisima svake države članice, mogu biti fizičke osobe, pravne osobe, društva ili poduzeća.
Primjenjuje se članak 10. stavci 2. i 3. i članci 11. i 12.
3. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 2. u slučaju kada se upisani kapital poveća radi spajanja društva, dijeljenja ili javne ponude za kupovanje ili zamjenu dionica, te radi isplate dioničarima društva koje se preuzima, dijeli ili koje je predmet javne ponude za kupovanje ili zamjenu dionica.
U slučaju spajanja ili dijeljenja države članice ipak primjenjuju prvi podstavak samo ako jedan ili više neovisnih stručnjaka pripremi izvješće o načinu spajanja ili dijeljenja.
Ako se države članice odluče za primjenu stavka 2. u slučaju spajanja ili dijeljenja, one mogu odlučiti da izvješće iz ovog članka i izvješće jednog ili više neovisnih stručnjaka o nacrtu spajanja ili dijeljenja, pripremi isti stručnjak ili isti stručnjaci.
4. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju stavak 2. ako su prilikom povećanja upisanog kapitala sve dionice bile izdane za nenovčane uloge jednom ili više društava, pod uvjetom da su svi dioničari društva koji primaju uloge dali suglasnost da nije potrebno sastavljati izvješće stručnjaka i da su ispunjeni uvjeti iz članka 10. stavka 4. točaka od (b) do (f).
Članak 32.
Kada povećanje kapitala nije u cijelosti upisano, kapital se povećava za iznos primljenih upisa samo ako je tako predviđeno u uvjetima za izdavanje.
Članak 33.
1. Prilikom svakog povećanja kapitala gotovinskim ulozima, dionice se moraju na temelju prava prvokupa ponuditi dioničarima, razmjerno udjelu koji njihove dionice predstavljaju u kapitalu.
2. U zakonodavstvu države članice:
(a)
stavak 1. ne mora se primjenjivati na dionice koje nose ograničeno pravo sudjelovanja u isplatama u smislu članka 17. i/ili u raspodjeli imovine društva u slučaju likvidacije; ili
(b)
može se dopustiti da se upisani kapital društva koji ima više razreda dionica koje nose različita prava u pogledu glasovanja ili sudjelovanja u isplatama u smislu članka 17. ili u raspodjeli imovine u slučaju likvidacije, poveća izdavanjem novih dionica samo u jednom od tih razreda, a pravo prvokupa dioničara drugih razreda ostvaruje se tek nakon što navedeno pravo ostvare dioničari razreda u kojem se izdaju nove dionice.
3. Svaka ponuda za upis na temelju prava prvokupa i razdoblje u kojem navedeno pravo treba ostvariti objavljuju se u službenom listu države članice određenom u skladu s Direktivom 2009/101/EZ. Međutim, u zakonodavstvu države članice ne mora se predvidjeti takva objava kada su sve dionice društva registrirane. U takvom slučaju, svi dioničari društva moraju biti obaviješteni u pisanom obliku. Pravo prvokupa mora se ostvariti u razdoblju koje nije kraće od 14 dana od dana objave ponude ili od dana kada su dioničarima otpremljena pisma.
4. Pravo prvokupa ne može se ograničiti ili oduzeti statutom ili aktom o osnivanju. Međutim, to se može učiniti odlukom glavne skupštine dioničara. Od upravnog ili upravljačkog tijela zahtijeva se da podnese skupštini dioničara pisano izvješće u kojem navodi razloge ograničavanja ili oduzimanja prava prvokupa i opravdava predloženu cijenu izdavanja. Glavna skupština dioničara odlučuje u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima člankom 44. Njezina se odluka objavljuje na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
5. Zakonodavstvom države članice može se odrediti da statut, akt o osnivanju ili glavna skupština dioničara, koja djeluje u skladu s pravilima o kvorumu, većini i objavi iz stavka 4., mogu tijelu društva koje je ovlašteno odlučivati o povećanju upisanog kapitala u granicama odobrenog kapitala dati ovlast da ograniči ili oduzme pravo prvokupa. Predmetnu ovlast nije moguće dodijeliti za razdoblje dulje od ovlasti iz članka 29. stavka 2.
6. Stavci od 1. do 5. primjenjuju se na izdavanje svih vrijednosnih papira koje se mogu pretvoriti u dionice ili koji nose pravo na upis dionica, ali ne i na pretvorbu tih vrijednosnih papira niti na ostvarivanje prava na upis.
7. Pravo prvokupa ne isključuje se za potrebe stavaka 4. i 5. u slučaju kada se dionice, u skladu s odlukom o povećanju upisanog kapitala, izdaju bankama ili drugim financijskim institucijama zato da budu ponuđene dioničarima društva u skladu sa stavcima 1. i 3.
Članak 34.
O svakom smanjivanju upisanog kapitala, osim onom u okviru sudske odluke, mora odlučiti barem glavna skupština dioničara koja djeluje u skladu s pravilima o kvorumu i većini utvrđenima člankom 44., ne dovodeći u pitanje članke 40. i 41. Takva se odluka objavljuje na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
U obavijesti o sazivanju skupštine mora se navesti barem svrha smanjivanja i postupak po kojem će se smanjivanje izvršiti.
Članak 35.
Kada postoji više razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi sa smanjivanjem upisanog kapitala podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
Članak 36.
1. U slučaju smanjivanja upisanog kapitala, barem vjerovnici čije su tražbine starijeg datuma nego što je to objava odluke o smanjivanju imaju pravo dobiti jamstva za tražbine koje do datuma predmetne objave nisu dospjele. Države članice takva prava ne smiju isključiti osim ako vjerovnik ima odgovarajuća jamstva ili ako takva jamstva nisu potrebna s obzirom na imovinu društva.
Države članice utvrđuju uvjete za ostvarivanje prava iz prvog podstavka. U svakom slučaju, države članice osiguravaju da su vjerovnici ovlašteni pri odgovarajućem upravnom ili pravosudnom tijelu zatražiti odgovarajuća jamstva, pod uvjetom da mogu vjerodostojno dokazati da je zbog smanjivanja upisanog kapitala ugrožena sigurnost njihovih tražbina i da od samog društva nisu dobili odgovarajuću zaštitu.
2. Zakonodavstvom država članica također se određuje barem to da je smanjivanje ništavo ili da nije moguće izvršiti nikakvo plaćanje u korist dioničara sve dok vjerovnici nisu namireni ili dok sud ne odluči da se njihovi zahtjevi ne odobravaju.
3. Ovaj se članak primjenjuje u slučaju kada je smanjivanje upisanog kapitala prouzročeno potpunim ili djelomičnim neispunjavanjem plaćanja dugovanog iznosa za uloge dioničara.
Članak 37.
1. Države članice ne trebaju primjenjivati članak 36. na smanjivanje upisanog kapitala čija je svrha pokrivanje nastalih gubitaka ili uključivanje gotovinskih iznosa u rezervu, pod uvjetom da nakon takve transakcije iznos predmetne rezerve nije veći od 10 % smanjenog upisanog kapitala. Osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna se rezerva ne smije raspodijeliti dioničarima; ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju.
2. U slučajevima iz stavka 1., zakonodavstvima država članica moraju se barem predvidjeti potrebne mjere potrebne za kako bi se osiguralo da se predmetni iznosi dobiveni od smanjivanja upisanog kapitala ne smiju upotrijebiti za isplate i raspodjele dioničarima ili za oslobađanje dioničara od obveze da uplaćuju svoje uloge.
Članak 38.
Upisani kapital ne smije se smanjivati na iznos manji od minimalnog kapitala utvrđenog u skladu s člankom 6.
Međutim, države članice mogu dopustiti takvo smanjivanje ako istodobno propišu da odluka o smanjivanju upisanog kapitala može proizvoditi učinke samo kada je upisani kapital povećan na iznos koji je barem jednak propisanom minimumu.
Članak 39.
Kada se zakonodavstvom države članice dopušta potpuni ili djelomični otkup upisanog kapitala bez njegovog smanjivanja, tim se zakonodavstvom zahtijeva barem se da poštuju sljedeći uvjeti:
(a)
kada se statutom ili aktom o osnivanju predviđa otkup, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara koja glasuje barem prema uobičajenim uvjetima o kvorumu i većini; kada se statutom ili aktom o osnivanju ne predviđa otkup, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara koja djeluje barem prema uvjetima o kvorumu i većini utvrđenima u članku 44.; odluka se mora objaviti na način propisan zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ;
(b)
za otkup se mogu upotrijebiti samo ona sredstva koja su na raspolaganju za raspodjelu u smislu članka 17. stavaka od 1. do 4.;
(c)
dioničari čije su dionice otkupljene zadržavaju svoja prava u društvu, osim prava na isplatu svojih uloga i prava na sudjelovanje u raspodjeli inicijalne dividende za neotkupljene dionice.
Članak 40.
1. Kada se zakonodavstvom države članice društvima dopušta da smanjuju upisani kapital obveznim povlačenjem dionica, tim se zakonodavstvom zahtijeva se da se poštuju barem sljedeći uvjeti:
(a)
obvezno povlačenje mora biti propisano ili odobreno u statutu ili aktu o osnivanju prije upisa dionica koje će biti povučene;
(b)
u slučaju kada je obvezno povlačenje odobreno samo statutom ili aktom o osnivanju, odluku o tome donosi glavna skupština dioničara, osim u slučaju da to jednoglasno odobre dotični dioničari;
(c)
tijelo društva koje odlučuje o obveznom povlačenju određuje i uvjete i način tog povlačenja, u slučaju kada to već nije određeno statutom ili aktom o osnivanju;
(d)
primjenjuje se članak 36., osim ako su dionice u cijelosti bile plaćene i stavljene društvu na raspolaganje besplatno ili ako su povučene uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4.; u predmetnim slučajevima se iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih povučenih dionica mora uključiti u rezervu; osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna rezerva se ne smije raspodijeliti dioničarima; ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju; i
(e)
odluka o obveznom povlačenju dionica objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
2. Članak 34. stavak 1. i članci 35., 37. i 44. ne primjenjuju se na slučajeve iz stavka 1. ovog članka.
Članak 41.
1. U slučaju smanjivanja upisanog kapitala povlačenjem dionica koje je steklo društvo sâmo ili putem osobe koja djeluje u svoje ime a za račun društva, o povlačenju mora uvijek odlučivati glavna skupština dioničara.
2. Primjenjuje se članak 36., osim ako su dionice u cijelosti plaćene i stečene besplatno ili uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4.; u predmetnim slučajevima se iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih povučenih dionica mora uključiti u rezervu. Osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala, predmetna rezerva se ne smije raspodijeliti dioničarima. Ona se može upotrijebiti samo za pokrivanje nastalih gubitaka ili za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom takve rezerve, u mjeri u kojoj države članice dopuštaju takvu transakciju.
3. Članci 35., 37. i 44. ne primjenjuju se na slučajeve iz stavka 1. ovog članka.
Članak 42.
U slučajevima iz članka 39., članka 40. stavka 1. točke (b) i članka 41. stavka 1., kada postoji nekoliko razreda dionica, odluka glavne skupštine dioničara u vezi s otkupom upisanog kapitala ili u vezi s njegovim smanjivanjem putem povlačenja dionica podliježe zasebnom glasovanju najmanje za svaki razred dioničara na čija prava utječe takva transakcija.
Članak 43.
Kada se zakonodavstvom države članice dopušta da društva izdaju dionice koje se mogu otkupiti, tim se zakonodavstvom zahtijeva da se prilikom otkupa takvih dionica poštuju barem sljedeći uvjeti:
(a)
otkup mora biti dopušten statutom ili aktom o osnivanju društva prije upisa dionica koje je moguće otkupiti;
(b)
dionice moraju biti u cijelosti plaćene;
(c)
uvjeti i način otkupa moraju biti propisani u statutu ili aktu o osnivanju društva;
(d)
otkup se može provesti samo uporabom sredstava namijenjenih za raspodjelu, u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4. ili prihoda novog izdavanja čija je namjena bila izvođenje takvog otkupa;
(e)
iznos jednak nominalnoj vrijednosti ili, kada ona ne postoji, knjigovodstvenoj vrijednosti svih otkupljenih dionica mora se uključiti u rezervu koju nije moguće raspodijeliti dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; ona se može upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom rezerve;
(f)
točka (e) ne primjenjuje se na otkup uporabom prihoda novog izdavanja čija je namjena provođenje takvog otkupa;
(g)
kada je predviđeno da se kao posljedica otkupa dioničarima isplaćuje premija, premija se može isplatiti samo iz iznosa koji je namijenjen za raspodjelu u skladu s člankom 17. stavcima od 1. do 4. ili iz rezerve koja nije rezerva iz točke (e) ovog članka i ne može se raspodijeliti dioničarima, osim u slučaju smanjivanja upisanog kapitala; predmetna rezerva može se upotrijebiti samo za povećanje upisanog kapitala kapitalizacijom rezerva ili za pokrivanje troškova iz članka 3. točke (j) ili troškova izdavanja dionica ili dužničkih vrijednosnih papira ili za plaćanje premije vlasnicima otkupljenih dionica ili dužničkih vrijednosnih papira;
(h)
obavijest o otkupu objavljuje se na način utvrđen zakonodavstvom svake države članice, u skladu s člankom 3. Direktive 2009/101/EZ.
Članak 44.
Zakonodavstvom država članice propisuje se da se odluke iz članka 33. stavaka 4. i 5. i članaka 34., 35., 39. i 42. moraju donijeti najmanje dvotrećinskom većinom glasova povezanih s vrijednosnim papirima ili zastupljenim upisanim kapitalom.
Međutim, zakonodavstvima država članica može se propisati da je obična većina glasova iz prvog stavka dovoljna kada je zastupljena najmanje polovica upisanog kapitala.
Članak 45.
1. Države članice mogu odstupiti od članka 9. prvog stavka, od članka 21. stavka 1. točke (a) prve rečenice i od članaka 29., 30. i 33., u mjeri u kojoj su takva odstupanja potrebna za donošenje ili primjenu odredaba namijenjenih poticanju zaposlenika ili drugih skupina osoba definiranih u nacionalnom pravu na sudjelovanje u kapitalu poduzeća.
2. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 21. stavak 1. točku (a) prvu rečenicu i članke 34., 35., 40., 41., 42. i 43. na društva koja su osnovana posebnim zakonom i koja izdaju dviju vrste dionica, i kapitalne i radničke, s tim da se ove posljednje izdaju zaposlenicima društva kao tijelu, koje na glavnoj skupštini dioničara zastupaju predstavnici s pravom glasa.
Članak 46.
Za potrebe provedbe ove Direktive, zakonodavstvom država članica osigurava se jednako postupanje sa svim dioničarima koji su u jednakom položaju.
Članak 47.
1. Države članice mogu odlučiti da ne primjenjuju članak 3. točke (g), (i), (j) i (k) na društva koja već postoje na dan stupanja na snagu zakona i drugih propisa donesenih radi usklađivanja s Direktivom 77/91/EEZ.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 48.
Direktiva 77/91/EZ, kako je izmijenjena aktima navedenima u Prilogu II. dijelu A, stavlja se izvan snage, ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokovima za prenošenje u nacionalno pravo i primjenu direktiva navedenih u Prilogu II. dijelu B.
Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu III.
Članak 49.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 50.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 25. listopada 2012.