ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
ODLUKA KOMISIJE
od 20. studenoga 2013.
o državnim potporama SA.16237 (C58/02) (prije N118/02) koje je provela Francuska za SNCM
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2013) 7066)
(Vjerodostojan je samo tekst na francuskom jeziku)
(Tekst značajan za EGP)
(2014/882/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. (1) stavak 2. prvi podstavak,
uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njegov članak 62. stavak 1. točku (a),
nakon poziva zainteresiranim stranama da dostave primjedbe, u skladu s navedenim člancima (2) i uvida u te primjedbe,
budući da:
I. POSTUPAK
(1)
Francuska je 18. veljače 2002. obavijestila Komisiju o planu potpore za restrukturiranje društva Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dalje u tekstu „SNCM”), koji je dovršen 3. srpnja 2002. (3). Taj je plan restrukturiranja uslijedio nakon obavijesti francuskih tijela od 20. prosinca 2001. o predujmu u novcu koji je društvo Compagnie Générale Maritime et Financière (dalje u tekstu „CGMF”) (4) odobrilo SNCM-u u okviru potpore za sanaciju u iznosu od 22,5 milijuna EUR. Komisija je Odlukom od 17. srpnja 2002. (5) (dalje u tekstu „Odluka iz 2002.”) odobrila potporu za sanaciju SNCM-a u okviru postupka preliminarnog ispitivanja potpora predviđenog člankom 88. stavkom 3. Ugovora o EZ-u. Prijavljena potpora za restrukturiranje odnosila se na dokapitalizaciju SNCM-a putem CGMF-a iznosom od 76 milijuna EUR.
(2)
Komisija je dopisom od 19. kolovoza 2002. obavijestila francuska tijela o odluci o pokretanju službenog postupka ispitivanja (6) u skladu s člankom 88. stavkom 2. Ugovora o EZ-u i člankom 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 (7).
(3)
Francuska su tijela 8. listopada 2002. (8) Komisiji dostavila primjedbe na Odluku od 19. kolovoza 2002. (9).
(4)
Na zahtjev francuskih tijela organizirani su radni sastanci sa službama Komisije 24. listopada 2002., 3. prosinca 2002. i 25. veljače 2003.
(5)
U okviru pokretanja postupka Komisija je zaprimila primjedbe dvaju poduzeća, odnosno Corsica Ferries France (dalje u tekstu „CFF”) 8. siječnja 2003. (10) i grupe STIM d’Orgibny Stef-TFE (dalje u tekstu „STIM”) 7. siječnja 2003., te raznih francuskih lokalnih tijela 18. prosinca 2002. odnosno 9. i 10. siječnja 2003. Te je primjedbe proslijedila Francuskoj na očitovanje dopisima od 13. i 16 January. siječnja te 5. i 21. veljače 2003.
(6)
Francuska su tijela 13. veljače (11) i 27. svibnja 2003. (12) Komisiji dostavila očitovanja na primjedbe CFF-a i STIM-a.
(7)
Službe Komisije su 16. siječnja 2003. poslale zahtjev za dodatne informacije, na koji su francuska tijela odgovorila 21. veljače 2003.
(8)
Dopisom od 10. veljače 2003. (13) francuska su tijela iznijela argumente čiji je cilj dokazati da je planirana potpora u potpunosti usklađena sa smjernicama Zajednice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama (14) (dalje u tekstu „smjernice iz 1999.”).
(9)
Francuska su tijela 25. veljače 2003. (15) na zahtjev Komisije proslijedila primjerak sporazuma dioničara između SNCM-a i STIM-a.
(10)
Odlukom 2004/166/EZ (16) (dalje u tekstu „Odluka iz 2003.”) Komisija je odobrila, pod određenim uvjetima, dodjelu potpore za restrukturiranje SNCM-u, plative u dvije rate od kojih prva iznosi 66 milijuna EUR, a druga 10 milijuna EUR, što ovisi o neto primitcima od prodaje imovine ostvarenima nakon donošenja Odluke iz 2003. Plaćanje prve rate odobreno je Odlukom iz 2003.
(11)
CFF je 13. listopada 2003. pokrenuo postupak za poništenje Odluke iz 2003. pred Prvostupanjskim sudom EZ-a (dalje u tekstu „Opći sud”) (predmet T-349/03).
(12)
Odlukom 2005/36/EZ (17) (dalje u tekstu „Odluka iz 2004.”) Komisija je odlučila da izmjene koje je Francuska zatražila 23. lipnja 2004., odnosno zamjena broda Aliso brodom Asco na popisu brodova kojima je SNCM nakon Odluke iz 2003. bio ovlašten koristiti se, te prodaja broda Aliso umjesto broda Asco, nisu bile takve da bi dovodile u pitanje spojivost potpore za restrukturiranje odobrene Odlukom iz 2003. sa zajedničkim tržištem.
(13)
Odlukom od 16. ožujka 2005. (dalje u tekstu „Odluka iz 2005.”) (18) Komisija je odobrila plaćanje druge rate potpore za restrukturiranje u iznosu od 3,3 milijuna EUR, čime je ukupna odobrena potpora za restrukturiranje iznosila 69,3 milijuna EUR.
(14)
Opći sud je 15. lipnja 2005. u predmetu T-349/03 (19) poništio Odluku iz 2003. zbog pogrešnog ocjenjivanja ograničenosti potpore na najmanji iznos.
(15)
Francuska su tijela 25. listopada 2005. (20) Komisiji proslijedila informacije o financijskom stanju društva nakon obavijesti o planu potpore za restrukturiranje od 18. veljače 2002.
(16)
Francuska su tijela 17. studenoga 2005. (21) dostavila elemente koji se odnose na ažuriranje plana restrukturiranja iz 2002. i na obnovu vlastitog kapitala SNCM-a (22).
(17)
Francuska su tijela 15. ožujka 2006. Komisiji proslijedila informativnu obavijest o tržištu, poslovni plan (dio koji se odnosi na prihode) i izvještaj o predviđenim prihodima (23). Drugi su dokumenti službama Komisije dostavljeni 28. ožujka 2006. i 7. travnja 2006. (24). U potonjem su dopisu francuska tijela između ostalog pozvala Komisiju da razmotri da se dio potpore za restrukturiranje iz 2002., posebno iznos od 53,48 milijuna EUR zbog njegova navodnog karaktera „naknade za javne usluge”, ne ocijeni kao mjera poduzeta u okviru plana restrukturiranja, već kao ne-potpora u skladu sa sudskom praksom u predmetu Altmark (25) ili kao autonomna mjera neovisna o planu restrukturiranja u skladu s člankom 86. stavkom 2. Ugovora o EZ-u.
(18)
Planirana koncentracija kojom su poduzeća Veolia Transport (dalje u tekstu „VT”) (26) i Butler Capital Partners (dalje u tekstu „BCP”) 21. travnja 2006. stekla zajedničku kontrolu nad SNCM-om (27) priopćena je Komisiji u skladu s člankom 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 (28). Komisija je odlučila da se neće protiviti prijavljenoj transakciji te ju je Odlukom od 29. svibnja 2006. (29) proglasila spojivom sa zajedničkim tržištem.
(19)
Francuska su tijela 21. lipnja 2006. (30) Komisiji proslijedila Odluku Ministarstva gospodarstva, financija i industrije od 26. svibnja 2006. o odobrenju financijskih transakcija koje je dalo društvo Société nationale des chemins de fer français (dalje u tekstu „SNCF”) i Odluku br. 2006-606 od 26. svibnja 2006. o prijenosu SNCM-a u privatni sektor.
(20)
Informacije koje se odnose na prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga i potpore socijalnog karaktera povezane s prijevoznim uslugama prema Korzici proslijeđene su Komisiji 7. lipnja 2006. (31).
(21)
Dopisom od 13. rujna 2006. Komisija je obavijestila francuska tijela o odluci o pokretanju službenog postupka ispitivanja iz članka 88. stavka 2. Ugovora o EZ-u i članka 6. Uredbe (EZ) br. 659/1999 o novim mjerama provedenima u korist SNCM-a i planu restrukturiranja prijavljenom 2002. (32) (dalje u tekstu „Odluka iz 2006.”).
(22)
Francuska je 16. studenoga 2006. Komisiji dostavila svoje primjedbe nakon Odluke iz 2006. (33).
(23)
Zainteresirane strane Komisiji su podnijele zahtjev za produženje roka za dostavu primjedaba (34), što je Komisija odobrila svim zainteresiranim stranama (35).
(24)
Komisija je od CFF-a (36) i STIM-a (37) dobila primjedbe koje su francuskim tijelima proslijeđene dopisom od 20. veljače 2007. Jedna zainteresirana treća osoba dostavila svoje primjedbe, proslijeđene francuskim tijelima, koje je povukla 28. svibnja 2008.
(25)
Francuska su tijela 30. travnja 2007. dostavila primjedbe na očitovanja zainteresiranih trećih osoba (38).
(26)
CFF je 20. prosinca 2007. Komisiji podnio žalbu protiv SNCM-a kojom su dopunjene informacije poslane 15. lipnja 2007. i 30. studenoga 2007. Ta se žalba odnosi na članak 3. novog ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga koji su u lipnju 2007. potpisali Collectivité territoriale de Corse i grupa Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM za razdoblje od 2007. do 2013. Prema mišljenju CFF-a, provedbom te klauzule u 2007. oslobodila bi se nova financijska sredstva za SNCM u iznosu od oko 10 milijuna EUR. Povrh toga, naknada plaćena SNCM-u za javne usluge državna bila bi potpora i to nezakonita jer nije prijavljena Komisiji.
(27)
Komisija je zainteresirane strane obavijestila o svojoj odluci da trećim osobama produži rok za dostavu primjedaba do 14. ožujka 2008.
(28)
Komisija je 26. ožujka 2008. proslijedila primjedbe zainteresiranih trećih osoba Francuskoj koja se o njima očitovala 28. ožujka 2008., 10. travnja 2008. i 28. travnja 2008.
(29)
Odlukom od 8. srpnja 2008. Komisija je utvrdila da nove mjere iz 2006. nisu državne potpore u smislu članka 87. stavka 1. Ugovora o EZ-u te da su potpore prijavljene 2002. spojive sa zajedničkim tržištem.
(30)
Opći sud je 11. rujna 2012. djelomično poništio tu Odluku (39). Opći sud je ocijenio da zaključci Komisije o mjerama provedenima 2006. sadržavaju očite pogreške u ocjenjivanju. U pogledu mjera za restrukturiranje iz 2002., smatrao je da je potrebno revidirati njihovu analizu jer se poništena Odluka zasnivala na činjenici da su mjere iz 2006. bile izuzete od potpora.
(31)
Jedino nije poništena izjava o spojivosti potpore od 53,4 milijuna EUR kapitalnog uloga u okviru naknada za obveze javnih usluga SNCM-a za razdoblje od 1991. do 2001. Stoga ta točka nije obuhvaćena ovom Odlukom.
(32)
Komisija stoga mora donijeti novu konačnu odluku. Nije potrebno istraživati elemente nakon datuma donošenja poništene odluke. Naime, Komisija je nakon poništenja Odluke s jedne strane pozvana ocijeniti odgovaraju li određene predmetne mjere ponašanju privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu, a s druge strane, ako ispitane mjere jesu državne potpore, jesu li ispunjeni uvjeti spojivosti utvrđeni relevantnim smjernicama. Za svako od ta dva ispitivanja, u skladu sa sudskom praksom Općeg suda (40) Komisija u obzir može uzeti samo informacije kojima je raspolagala na datum donošenja poništene odluke, odnosno 8. srpnja 2008. (41).
(33)
Sastanak je održan 13. studenoga 2012. u prisutnosti Komisije, francuskih tijela i predstavnika SNCM-a.
(34)
Dopisima od 6. prosinca 2012. i 5. veljače 2013. francuska su tijela u dva navrata zatražila donošenje odluke o ponovnom pokretanju postupka iz sljedećih razloga: navodeći kriterije testa razumnoga ulagača u tržišnom gospodarstvu, Opći sud je donio odluku kojom je inovirao sudsku praksu i kojom se stvorila potreba za ponovnim pokretanjem postupka u prisustvu obiju strana. Dopisima od 15. siječnja i 13. veljače 2013. Komisija je odbacila te zahtjeve, naglašavajući da je postupak mogao biti ponovno pokrenut upravo u vrijeme u kojem je nastupila nezakonitost i podsjetio da, što se nje tiče, Odluka iz 2006. o pokretanju postupka nije bila nezakonita. Međutim, obavijestila je i francuska tijela da im je dopušteno da joj dostave sve dodatne analitičke informacije ili sve dokumente koji im se čine primjerenima.
(35)
Francuska su tijela 16. svibnja 2013. Komisiji poslala obavijest.
(36)
SNCM je dopisom od 19. lipnja 2013. zatražio i odluku o ponovnom pokretanju službenog ispitivanja zbog razloga sličnih onima francuskih tijela. Komisija je taj zahtjev odbila dopisom od 10. srpnja 2013. Međutim, obavijestila je i SNCM da mu je dopušteno da joj dostavi sve dodatne analitičke informacije ili sve dokumente koji mu se čine primjerenima.
(37)
SNCM je 27. kolovoza 2013. poslao obavijest i novo izvješće o prodaji SNCM-a.
II. OPIS
2.1 KORISNIK MJERA OBUHVAĆENIH OVOM ODLUKOM
(38)
Korisnik mjera obuhvaćenih ovom Odlukom je SNCM koji se sastoji od više društava kćeri u pomorskom sektoru i koji obavlja pomorski prijevoz putnika, automobila i teretnih vozila na rutama između kontinentalne Francuske i Korzike, Italije (Sardinije) i Magreba (Alžira i Tunisa).
(39)
SNCM je dioničko društvo osnovano 1969. spajanjem društava Compagnie générale transatlantique i Compagnie de navigation mixte, koja su oba osnovana 1850. Prvotno je nazvano Compagnie générale transméditerranéenne, da bi 1976., nakon što je društvo Société nationale des chemins de fer (SNCF) steklo udio u njegovu kapitalu, bilo preimenovano u Société nationale maritime Corse-Méditerranée. Francuska je vlada odabrala to društvo kako bi provela načelo teritorijalnog kontinuiteta s Korzikom, odnosno uskladila cijene za pomorski prijevoz s cijenama SNCF-a za željeznički prijevoz, na osnovi ugovora sklopljenog 31. ožujka 1976. na razdoblje od dvadeset i pet godina. Francuska je vlada društvo Compagnie générale transatlantique već bila zadužila za prijevozne usluge prema Korzici prethodnim ugovorom sklopljenim 23. prosinca 1948.
(40)
U trenutku obavijesti o dokapitalizaciji iz 2002. SNCM je bio u 20-postotnom vlasništvu SNCF-a i 80-postotnom vlasništvu CGMF-a. Nakon otvaranja kapitalu SNCM-a 30. svibnja 2006. (vidjeti točku 18. ove Odluke), BCP i VT posjeduju 38 %, odnosno 28 % kapitala SNCM-a, a CGMF ostaje prisutan u kapitalu s 25 % (9 % kapitala rezervirano je za zaposlenike).
(41)
Godine 2008. glavna društva kćeri SNCM-a jesu Compagnie Méridionale de Navigation (dalje u tekstu „CMN”) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) i Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Nakon prodaje brzih brodova Aliso u rujnu 2004. i Asco (49) u svibnju 2005., flota SNCM-a sastoji se od deset brodova (pet trajekata (50), četiri mješovita broda (teret i putnici) (51) i jednog brzog broda koji se uglavnom rabi za polazak iz Nice (52), od kojih je sedam u vlasništvu SNCM-a (53).
(43)
Kako bi informacije bile potpune, valja podsjetiti da su redovne usluge pomorskog prijevoza između luka kontinentalne Francuske i Korzike osigurane od 1948. u okviru javnih usluga čiji su SNCM i CMN bili koncesionari od 1976. do 2001. na temelju okvirnog ugovora prvotno sklopljenog na dvadeset i pet godina. U skladu s važećim pravilima Zajednice (54) i nakon europskog javnog natječaja (55) koji su organizirala lokalna tijela na Korzici (56), SNCM i CMN zajednički su dobili prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga koji se odnosi na pružanje usluga od Marseillea do Korzike u zamjenu za financijske naknade tijekom razdoblja od 2002. do 2006.
(44)
Budući da je prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga istekao krajem 2006., prethodno navedene javne pomorske usluge, koje su bile predmetom novog javnog natječaja na europskoj razini (57), dodijeljene za razdoblje od 1. svibnja 2007. do 31. prosinca 2003. grupi SNCM - CMN za subvenciju od oko 100 milijuna EUR na godinu.
(45)
Istodobno, obveze koje su povezane s učestalošću usluga nametnute su svim prijevoznicima na rutama za otok s polaskom iz Toulona i Nice. Na tim su se linijama rezidenti Korzike i druge kategorije putnika od 2002. do 2013. koristili socijalnim potporama uspostavljenima na temelju Odluka Komisije od 2. srpnja 2002. (58) i 24. travnja 2007. (59).
2.2 KONKURENTNO OKRUŽENJE
(46)
SNCM posluje uglavnom u dva različita područja: za prijevoz putnika i za prijevoz robe. S jedne je strane zadužen za rute prema Korzici i Magrebu iz Francuske, a s druge, u manjoj mjeri, za rute prema Italiji i Španjolskoj.
2.2.1 Rute prema Korzici
2.2.1.1 Prijevoz putnika
(47)
Tržište usluga putničkog prijevoza prema Korzici izrazito je sezonskog karaktera. Za to su tržište karakteristični vrhunci sezone u kojima broj putnika može biti deset puta veći od onog u mjesecu s najmanjim brojem putnika, što od prijevoznikâ iziskuje flotu koja može prevesti taj broj putnika. Polovica prihoda ostvari se u srpnju i kolovozu. Postoji i neravnoteža u pogledu smjera putovanja, pa čak i na vrhuncu sezone: primjerice u srpnju su polasci na otok puni dok su odlasci s otoka gotovo prazni. U skladu s tim, prosječna godišnja stopa popunjenosti na brodovima relativno je niska.
(48)
SNCM prvi je prijevoznik koji je povezao Korziku s francuskim kopnom. Općenito govoreći, dvije trećine njegova prometa odvija se između Marseillea i Korzike u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga, a preostalu trećinu njegovih aktivnosti čine rute s drugim polazištima ili odredištima (Nica - Korzika, Toulon - Korzika, međunarodne rute prema Sardiniji ili Magrebu).
(49)
SNCM svoju je glavnu djelatnost dugo obavljao kao monopolist. Međutim 1996. suočen je s konkurencijom koja se vrlo brzo razvila. Tako je društvo CFF danas dominantni sudionik u pomorskom prometu između kopna i Korzike, s neprestano rastućim udjelom na tržištu. Iako je CFF na tržištu tek od 1996., njegov je putnički promet u razdoblju od 2000. do 2005. rastao za 44 % na godinu, a taj se rast nastavlja. Tako je 2008. gotovo […] (60) % putnika koji su putovali morem od kopna do Korzike putovalo brodovima CFF-a, dok je samo […] (60) % putovalo brodovima SNCM-a, a ostatak putnika, odnosno […] (60) %, prevozio je CMN.
(50)
Položaj koji je na CEF osigurao na predmetnom tržištu od 2000. vidjeti se i prema broju putnika po sezoni između Korzike i kontinentalne Francuske. Iz grafikona u nastavku vidljivo je da se tržišni udio CFF-a povećao s 45 % u 2000. na 70 % u 2007., a tržišni udio SNCM-a u istom razdoblju smanjio s 53 % na 26 %, s razlikom od više od milijun prevezenih putnika.
Grafikon
Broj prevezenih putnika po sezoni (svibanj - rujan) između kontinentalne Francuske i Korzike, u sezonama od 2000. do 2007.
Izvor:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
Drugi manji konkurenti SNCM-a na području prijevoznih usluga prema Korzici su Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines i TRIS.
(52)
Kapaciteti SNCM-a i njegovi tržišni udjeli za rute s Korzikom smanjeni su 2006., s padom od 8 % u broju raspoloživih mjesta (- 20 % za usluge iz Nice i - 3 % za usluge iz Marseillea).
(53)
Ipak, daljnji pad tržišnih udjela pokazuje da povratak povjerenja dijela putnika, koje je uvelike narušeno štrajkovima i pomutnjama uzrokovanima sukobima unutar društva 2004. i 2005., posebno u vrijeme privatizacije poduzeća, teče vrlo sporo.
(54)
Tržište pomorskog prijevoza putnika između kopna i Korzike raslo je u prosjeku 4 % od 1993.; taj bi se rast trebao nastaviti, s povećanjem od […] (60) % predviđenim za 2008. (relevantnim za ispitivanje činjenica u to doba) te s umjerenim rastom u narednim godinama. Ne čini se, međutim, da novi sudionici nastoje ući na to tržište. Nakon što je Office des Transports de Corse objavio javni natječaj za prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga za određene korzičke luke za razdoblje od 2007. do 2013., kao kandidati javili su se samo CFF i SNCM-CMN, iako su bile moguće i djelomične ponude za pojedinačne linije.
(55)
CFF, glavni konkurent SNCM-a, znatno je od 1999. do 2007. povećao svoj kapacitet raspoloživih mjesta s 500 000 na 4,5 milijuna (od čega 30 % u razdoblju između 2006. i 2007.), što mu je omogućilo da poveća svoj promet (s 1,3 milijuna u 2005. na 1,6 milijuna u 2007.) i svoj tržišni udio. Zbog strukturnih razloga rezultat te politike jest niža stopa popunjenosti za CFF nego za SNMCM, s razlikom od oko 10 postotnih poena 2007. Za SNCM, prosječna stopa popunjenosti 2007. iznosila je 48 %, što je normalno uzimajući u obzir izraziti sezonski karakter tog tržišta (vidjeti prethodni tekst).
2.2.1.2 Prijevoz tereta
(56)
Kada je riječ o teretnom prometu s Korzikom, SNCM je u 2005. držao oko 45 % tržišta Marseille - Toulon prema Korzici.
(57)
U segmentu prijevoza opće robe (bez pratnje), SNCM i CMN držali su de factokvazimonopol. U okviru ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga, dva društva osiguravaju česte prijevozne usluge iz Marseillea prema svim korzičkim lukama.
(58)
Za priključna vozila s pratnjom, ukrcana na trajekte, koja ukupno čine 24 % prometa općom robom izmjerenog u dužinskim metrima, postoji konkurencija među svim prijevoznicima u putničkom prijevozu. SNCM i CMN drže i većinu tržišta u prometu tereta s pratnjom. Drugi prijevoznici, a posebno CFF, drže 10 % tržišta u prometu tereta s pratnjom, odnosno 2 % ukupnog tržišta.
(59)
SNCM i CMN drže i većinu tržišta motornih vozila s pratnjom (61) ukrcanih na trajekte (oko 24 % prometa općom robom 2003.). Međutim, CFF je 2002. razvio svoju ponudu i drži oko 15 % tržišta.
2.2.2 Rute prema Magrebu
(60)
Tunis i Alžir važno su tržište, od oko pet milijuna putnika, na kojem prevladava zračni prijevoz. Pomorski prijevoz čini oko 15 % prometa. Dok Alžir predstavlja važno pomorsko tržište s oko 560 000 putnika, Tunis je manje tržište s oko 250 000 putnika.
(61)
Tržište pomorskog prijevoza od Francuske prema Magrebu ostvarivalo je između 2001. i 2005. stalni rast od oko 13 %. Uzevši u obzir izglede za rast turizma u toj regiji, predviđen je godišnja stopa rasta pomorskog prijevoza (relevantna za ispitivanje činjenica u to doba) od oko 4 % do 2010.
(62)
U Alžiru je SNCM pozicioniran kao drugi sudionik na tržištu nakon alžirskog javnog poduzeća Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). Tržišni udio SNCM-a porastao je s 24 % u 2001. na 35 % u 2005.
(63)
SNCM je drugi prijevoznik na tržištu usluga prijevoza prema Tunisu, odmah nakon Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Iako je od 2001. do 2005. tržišni udio SNCM-a opao u korist CTN-a, s 44 % na 39 %, SNCM je 2005. ipak ostvario porast (40 %).
2.3 OPIS MJERA OBUHVAĆENIH OVOM ODLUKOM
2.3.1 Dokapitalizacija SNCM-a iz 2002.
(64)
Nakon Odluke Komisije od 17. srpnja 2002. o odobrenju potpore za sanaciju SNCM-a (62) francuska su tijela 18. veljače 2002. obavijestila Komisiju o planiranoj potpori za restrukturiranje SNCM-a. Ta je mjera uključivala dokapitalizaciju SNCM-a putem matičnog društva CGMF za iznos od 76 milijuna EUR, od čega 46 milijuna EUR za troškove restrukturiranja (63). Cilj tog povećanja kapitala bio je povećati vlastiti kapital SNCM-a s 30 milijuna EUR na 106 milijuna EUR.
(65)
Francuska su tijela u skladu sa smjernicama iz 1999. Komisiji dostavila plan restrukturiranja (64) SNCM-a kojim je obuhvaćeno pet točaka:
i.
smanjenje broja prijelaza i reorganiziranje brodova među različitim linijama (smanjenje prijevoznih usluga prema Korzici i jačanje prijevoznih usluga prema Magrebu). Planom restrukturiranja predviđen je pad broja prijelaza s 4 138 (3 835 za SNCM i 303 za njegovo društvo kćer Corsica Marittima) na 3 410 u 2003. sa sljedećim promjenama usluga:
-
promjena usluga prijevoza između Marseillea i Korzike u skladu sa specifikacijom iz ugovora o javnim uslugama za razdoblje od 2001. do 2006.,
-
gotovo potpuno ukidanje ruta između Toulona i Korzike,
-
smanjenje prijevoznih usluga između Nice i Korzike,
-
zatvaranje linije Livorno - Bastia s namjenskom opremom, stvarno zatvorene 2003.,
-
jačanje usluga prijevoza prema Alžiru i Tunisu brodovima „Méditerranée”, „Ile de Beauté” i „Corse” te ukidanje rute Genova - Tunis;
ii.
ukidanje četiri broda iz flote što bi trebalo donijeti 21 milijun EUR likvidne imovine;
iii.
prodaja određenih nekretnina;
iv.
smanjenje broja zaposlenih (65) za oko 12 % što bi, zajedno s razumnom politikom plaća, omogućilo prosječno smanjenje troškova posade sa 61,8 milijuna EUR u 2001. na 54,8 milijuna EUR u razdoblju od 2003. do 2006. i smanjenje troškova zemaljskog osoblja s 50,3 milijuna EUR u 2001. na 45,8 milijuna EUR u istom razdoblju;
v.
ukidanje dvaju društava kćeri, Compagnie Maritime Toulonnaise i Corsica Marittima, čije bi preostale aktivnosti preuzeo SNCM.
(66)
Nakon primjedaba Komisije iz njezine Odluke od 19. kolovoza 2002. francuska su tijela u dopisu od 31. siječnja 2003. opisala poboljšanja plana restrukturiranja u pogledu sljedećih točaka:
-
obveze i detalji o politici plaća,
-
plan smanjenja troškova intermedijarne kupnje,
-
obveza da SNCM neće poticati rat cijena s konkurentskim prijevoznicima na rutama za Korziku.
(67)
U pogledu te posljednje točke, francuska tijela navode da „SNCM preuzima tu obvezu bez ograda jer smatra da rat cijena ne bi bio u skladu s njegovim strateškim položajem niti bi bio u njegovu interesu jer bi doveo do pada njegovih prihoda te da ne bi bio niti u skladu s njegovom uobičajenom praksom i znanjem i iskustvom”.
(68)
U svojem su planu restrukturiranja francuska tijela Komisiji predstavila podroban financijski model za razdoblje od 2002. do 2007. na osnovi srednjih pretpostavki koje se odnose na seriju varijabli (66). Financijske prognoze pokazuju, među ostalim, ponovnu uspostavu pozitivnih rezultata od 2003.
Tablica 1.
Financijski model za razdoblje od 2002. do 2007.
u milijunima EUR
2000. Realizi-rano
2001. Realizi-rano
2002. Plan
2002. Realizi-rano
2003. Plan
2004. Plan
2005. Plan
2006. Plan
2007. Plan
Prihod
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Subvencije za poslovanje
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Rezultat poslovanja
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Neto rezultat
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Kapital
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Neto financijski dug (osim zakupa)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Financijski omjeri
Rezultat poslovanja/prihod + subvencije
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Kapital/dug po bilanci
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Podatci za 2000., 2001. i 2002. su izvadci iz godišnjih izvješća SNCM-a za 2001. i 2002.
(69)
Prema francuskim tijelima, kapitalnim ulogom od 76 milijuna EUR te predviđenom ponovnom uspostavom profitabilnosti poslovanja počevši od 2003. trebalo se omogućiti povećanje vlastitog kapitala od oko 30 milijuna EUR krajem 2001. na 120 milijuna EUR kratkoročno (2003.), a zatim na 160 - 170 milijuna EUR nakon provođenja plana (2006. -2007.). Time se trebalo omogućiti smanjenje financijskog duga od 145 milijuna EUR u 2002. na razinu od 40 do 55 milijuna EUR od 2003. do 2005. Posljednjih godina provođenja plana društvo je predvidjelo porast duga zbog zamjene jednog ili dvaju broda (neograničeno vlasništvo).
(70)
Francuska su tijela dostavila i ispitivanje osjetljivosti očekivanih rezultata u odnosu na radne pretpostavke koje se odnose na promet na različitim linijama. Na toj su osnovi različite simulacije pokazale da bi SNCM u predviđenim situacijama morao ponovno postati profitabilan.
(71)
U prvo su vrijeme francuska tijela navela dvije alternativne metode koje su odbacila jer su bile preskupe.
i.
Prva metoda ocjenjivanja sastojala se od zbrajanja troškova svih mjera restrukturiranja. Tom je metodom bilo moguće utvrditi potrebu za financiranjem od 90,9 milijuna EUR na osnovi:
-
kumulativnih gubitaka od 1991. do 2001., odnosno 41,7 milijuna EUR (ili 29 milijuna EUR - brojka potvrđena Odlukom 2002/149/EZ od 30. listopada 2001. (SL L 50, 21.2.2002., str. 66.), 6,1 milijun EUR 2000. i 6,6 milijuna EUR prije troškova restrukturiranja 2001.),
-
smanjenja resursa koje se sastoji od ubrzanih amortizacija između tih istih datuma, odnosno 24 milijuna EUR (stavka se smanjuje s 86 na 62 milijuna EUR u bilanci tijekom razdoblja, što je odraz produženja razdoblja amortizacije s dvanaest na dvadeset godina, manje uporabe tog resursa i „leasinga” za zadnje isporučene jedinice),
-
kapitalnog dobitka od prodaje ostvarenog tijekom tog restrukturiranja, odnosno 21 milijun EUR, oduzetog od potreba za financiranjem,
-
kumulativnog učinka troškova restrukturiranja od 46,2 milijuna EUR (vidjeti bilješku 58.).
ii.
Druga metoda ocjenjivanja sastojala se od određivanja iznosa vlastitog kapitala koji bi potraživale bankarske institucije za cijelu flotu, znajući da potonje općenito traže financiranje kupnje broda kapitalom koji iznosi od 20 do 25 % vrijednosti broda. Izračun koji su napravila francuska tijela, na osnovi troškova povijesne akvizicije flote od 843 milijuna EUR, doveo je do potrebe za kapitalom od 157 do 196 milijuna EUR. Nakon odbitka postojećeg vlastitog kapitala na kraju 2001., taj je pristup doveo do potrebe za dokapitalizacijom od 101 do 140 milijuna EUR.
(72)
Metoda koju su francuska tijela na kraju usvojila kako bi odredila iznos dokapitalizacije sastoji se u izračunu potrebe za financiranjem na osnovi srednjeg omjera kapitala i financijskih zaduženja pet europskih brodarskih društava u 2000. Usprkos razlikama u bilancama tih poduzeća, prosjek koji su uzela francuska tijela iznosi 79 %. Francuska tijela smatraju da financijske prognoze za razdoblje od 2002. do 2007. daju prosječni omjer vlastitog kapitala i financijskih zaduženja od 77 %, pri čemu će vlastiti kapital 2007. doseći 169 milijuna EUR. Ta se razina kapitala trebala ostvariti dokapitalizacijom od 76 milijuna EUR te uspjehom mjera predviđenih planom restrukturiranja.
2.3.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
2.3.2.1 Preliminarna primjedba
(73)
Dokapitalizacija i plan restrukturiranja iz 2002. nisu donijeli predviđene rezultate te se ekonomsko i financijsko stanje SNCM-a 2004. znatno pogoršalo. Tom su pogoršanju pridonijeli i čimbenici unutar SNCM-a (sukobi unutar društva, nedostatno i zakašnjelo ostvarivanje ciljeva produktivnosti, gubitak tržišnih udjela) i izvan njega (manja privlačnost Korzike kao odredišta, povećanje tržišnih udjela CFF-a, pogreške države u upravljanju (67)) te porast troškova goriva.
(74)
U skladu s tim, rezultat poslovanja SNCM-a iznosi -32,6 milijuna EUR u 2004. i -25,8 milijuna EUR u 2005. Neto gubitak iznosio je -29,7 milijuna EUR u 2004. i -28,8 milijuna EUR u 2005.
(75)
Zbog pogoršanja ekonomskog i financijskog stanja SNCM-a francuska su tijela morala prodati imovinu i izvan one predviđene planom restrukturiranja iz 2002. i zatražene Odlukom iz 2003. te pokrenuti potragu za privatnim partnerima.
Tablica 2.
Popis imovine koju je SNCM prodao od 2002.
Neto prihod od prodaje
Datum
Prodaje predložene u obavijesti iz 2002. (u tisućama EUR)
25,165
Aliso
(zamjenjuje Asco, u skladu s Odlukom Komisije od 8.9.2004.)
(315)
30.9.2004.
Napoléon
6,396
6.5.2002.
Monte Rotondo
591
31.7.2002.
Liberté
10,088
27.1.2003.
Sve nekretnine Schuman
8,405
20.1.2003.
Dodatne prodaje nametnute Odlukom Komisije od 9.7.2003. (u tisućama EUR)
5,022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003.
Southern Trader
2,153
22.7.2003.
Someca
1 423,9
30.4.2004.
Amadeus
680
12.10.2004.
CCM
-
(68)
-
Dodatne prodaje nakon Odluke iz srpnja 2003. (u tisućama EUR)
12,600
Asco
7,100
24.5.2005.
Sud Cargos
4,300
15.9.2005.
Prodaja stanova koji su dio nekretnina SNCM-a
(u kojima su prije stanovali zaposlenici SNCM-a)
1,200
od rujna 2003. do 2006.
UKUPNO (u tisućama EUR)
42,385
2.3.2.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(76)
Postupak odabira privatnih partnera trajao je od 26. siječnja 2005. do kraja rujna 2005.
(77)
Francuska je Vlada 26. siječnja i 17. veljače 2005. objavila da će pokrenuti postupak potrage za privatnim partnerom koji će ući u kapital SNCM-a kako bi osnažio njegovu financijsku strukturu i pružio mu podršku u promjenama potrebnima u njegovu razvoju.
(78)
Nakon što je imenovala nezavisnu osobu za nadzor postupka potrage, Agence des Participation de l’Etat („APE”) opunomoćila je banku savjetnika („HSBC”) za kontaktiranje potencijalnih kupaca.
(79)
U tom su procesu ostvareni kontakti sa sedamdeset i dva industrijska i financijska ulagača u svrhu utvrđivanja financijskih uvjeta ponude, u nastojanju da se osnaži industrijski projekt društva, sačuvaju radna mjesta i osigura učinkovita provedba javnih usluga. Od njih su dvadeset i tri izrazila svoj interes, potpisano je petnaest ugovora o povjerljivosti i poslano petnaest informativnih dopisa. Šest je poduzeća dostavilo svoje ponude u prvom krugu, 5. travnja 2005., a u drugom krugu, 17. lipnja 2005., zaprimljene su tri ponude (Connex koji je kasnije postao Veolia Transdev (VT), Caravelle i BCP) te iskaz interesa za manjinski udio (Comanav). Tri su ponude zaprimljene u trećem krugu, 28. srpnja 2005.
(80)
Sva su poduzeća 14. rujna 2005. pozvana da do 15. rujna 2005. dostave svoje fiksne i konačne ponude. Budući da je tog dana društvo Connex odustalo od svoje ponude, državne službe zaprimile su dvije fiksne ponude, od grupa BCP i Caravelle, za kapitalni ulog i preuzimanje cjelokupnog kapitala.
(81)
Francuska je u objavi za tisak od 27. rujna 2005. iznijela da je, na osnovi dubinskog pregleda dviju ponuda, prihvaćena ponuda grupe BCP jer je ne samo najprihvatljivija s financijskog stajališta, već i najviše odgovara interesima društva, javnih usluga i radnih mjesta. U početnoj ponudi BCP-a predložena je negativna cijena od 113 milijuna EUR i ta je ponuda bila najniža procjena negativne cijene.
(82)
U toj je početnoj ponudi potencijalnih kupaca bila izričito predviđena mogućnost podešavanja početne ponude nakon provedbe revizija. Francuska su tijela navela da je početna negativna cijena povećana nakon revizija provedenih 16. prosinca 2005. zbog objektivnih elemenata koji su utjecali na regulatorni i ekonomski kontekst u kojem posluje SNCM te koji su nastupili nakon dostave ponude 15. rujna 2005. Negativna je cijena stoga povećana na 200 milijuna EUR.
(83)
Pregovori između francuskih tijela i budućih kupaca, odnosno BCP-a udruženog s grupom Connex koja je kasnije postala Veolia Transdev (društvo kći Veolije), omogućili su snižavanje te cijene na 142,5 milijuna EUR, uvećane za plaćanje dijela troškova koji se odnose na mirovinske fondove SNCM-a (odnosno 15,5 milijuna EUR).
(84)
Nakon otvorenog, transparentnog i nediskirminirajućeg postupka odabira sporazum između države, BCP-a i VT-a konačno je postignut 13. listopada 2005., u vrlo teškoj društvenoj i financijskoj situaciji. VT je tako postao industrijski prijevoznik SNCM-a (s udjelom od 28 %), a BCP glavni dioničar s udjelom od 38 % Država se obvezala, posebno s obzirom na zaposlenike, ostati dioničar i zadržati udio od 25 % (69). BCP i VT sastavili su poslovni plan SNCM-a koji je 7. travnja 2006. dostavljen Europskoj komisiji.
(a) Sadržaj Memoranduma o razumijevanju
(85)
Memorandum o razumijevanju, na temelju kojeg je 75 % kapitala SNCM-a prodano privatnim kupcima, potpisan je 16. svibnja 2006. između stranaka (BCP, VT i CGMF).
(86)
U odjeljku II. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da se CGMF obvezuje odobriti, upisati i u cijelosti isplatiti povećanje kapitala SNCM-a za ukupni iznos od 142,5 milijuna EUR.
(87)
Osim povećanja kapitala, CGMF se obvezuje SNCM-u na raspolaganje staviti i iznos od 38,5 milijuna EUR u obliku predujma po tekućem računu. Taj predujam po tekućem računu, koji je SNCM dužan platiti povjereniku (banka CIC), namijenjen je za financiranje dijela takozvanog troška dobrovoljnih mjera države koji bi bio pridodan iznosima plativima u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama u slučaju planiranog smanjenja broja zaposlenih koje provode kupci. Naknade koje su veće od odšteta plaćenih u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama isplaćuju se na pojedinačnoj osnovi i ovisno o slučaju onim zaposlenicima koji su napustili poduzeće i čiji je ugovor o radu raskinut.
(88)
Taj je mehanizam predviđen člankom II.2. ugovora o prodaji od 16. svibnja 2006. kojim je utvrđeno da je taj račun namijenjen za „financiranje dijela troška mogućih dobrovoljnih odlazaka iz poduzeća ili raskida ugovora o radu […], dodatno na iznose svih vrsta koje poslodavac mora platiti u skladu sa zakonskim ili ugovornim odredbama”. Zadatak povjerenika jest „isplatiti sredstva čim predmetni zaposlenici, koji nisu dalje preraspoređeni unutar grupe SNCM, stvarno napuste društvo te isplatiti ostatak založenog iznosa na kraju svoje dužnosti povjerenika”. Funkcioniranje tog računa predmet je ugovora o zalogu priloženog Memorandumu o razumijevanju. Kako bi omogućio aktivaciju založnog računa, SNCM mora predsjedniku CGMF-a dostaviti popis s imenima osoba čiji je ugovor o radu raskinut i za koje je zatraženo aktiviranje založnog računa te mjesečno stanje neto troškova koje je iscrpan popis svih odšteta i troškova plaćenih predmetnim zaposlenicima. Istodobno, SNCM obavješćuje povjerenika o „stvarnim dodatnim mjesečnim troškovima” opisanima za svakog zaposlenika, što odgovara dodatku većem od iznosa svih vrsta koje poslodavac mora platiti u skladu sa zakonskim i ugovornim odredbama. Ukupni iznos dodatnih dobrovoljnih mjera države ne može ni u kojem slučaju premašiti 38,5 milijuna EUR i pod pretpostavkom da se dodatnim socijalnim mjerama ne dosegne taj prag u roku od tri godine od prodaje, višak se vraća državi.
(89)
Nakon tih transakcija, odjeljkom III. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da CGMF privatnim kupcima proda svoje dionice koje čine 75 % vlasničkog kapitala poduzeća i založni račun namijenjen za financiranje dijela socijalnog plana koji nadmašuje ugovorne i zakonske obveze.
(90)
Odjeljkom III. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je i da će BCP/VT dodatno povećati kapital za 8,75 milijuna EUR, iznos koji je SNCM-u stavljen na raspolaganje ovisno o njegovim potrebama za novcem. Stavkom III.2.7. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da je vrijednost dionica CGMF-a u svakom trenutku jednaka njihovoj početnoj nominalnoj vrijednosti uvećanoj za […] (60) % njihove plaćene nominalne vrijednosti, pomnoženo s D/365, pri čemu je D broj dana od datuma realizacije, podložno odbitku svih plaćenih iznosa (primjerice dividendi). Ti se uvjeti ne primjenjuju u slučaju stečaja ili prisilne likvidacije društva.
(91)
Memorandum o razumijevanju (odjeljak III.5.) sadržava klauzulu o raskidu prodaje SNCM-a koju kupci mogu istodobno iskoristiti u slučaju jednog od sljedećih događaja u mjeri u kojoj bi te pretpostavke dovodile u pitanje vjerodostojnost njihova poslovnog plana i ponovnu uspostavu održivosti društva:
-
nedodjeljivanje ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga za usluge pomorskog prijevoza za Korziku za razdoblje od 1. siječnja 2007. ili njegovo dodjeljivanje u znatno pogoršanim uvjetima,
-
svaka negativna odluka Europske komisije ili presuda Općeg suda ili Suda Europske unije, kao što su odbijanje transakcije ili nametanje uvjeta koji znatno utječu na vrijednost društva, i to u roku od šest godina od dana na koji su partneri stekli prava na društvo.
(92)
Odjeljkom VII. Memoranduma o razumijevanju predviđeno je da CGMF preuzme plaćanje dijela socijalnih obveza SNCM-a u smislu troškova mirovinskih fondova za svoje umirovljene zaposlenike u iznosu procijenjenom na 15,5 milijuna EUR, od dana prijenosa vlasništva nad poduzećem.
(93)
Pravila upravljanja poduzećem podrobno su navedena u odjeljku IV. Memoranduma o razumijevanju. Predviđene su promjene u načinu upravljanja SNCM-om koji će biti izmijenjen u dioničko društvo s upravnim i nadzornim odborom. Nadzorni odbor sastoji se od 10, a zatim od 14 članova. Njime privremeno predsjedava predstavnik države. Ako se prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga dodjeli SNCM-u, predsjednika nadzornog odbora zamjenjuje predstavnik BCP-a. Zadaća upravnog odbora jest osigurati operativno upravljanje SNCM-om.
(94)
Francuska je vlada 26. svibnja 2006. potvrdila prodaju SNCM-a i prethodno navedene mjere.
(b) Mjere
(95)
U svjetlu prethodno iznesenog, Memorandum o razumijevanju sadržava tri vrste državnih mjera kojima se opravdava ispitivanje s obzirom na pravila Unije u području državnih potpora:
-
prodaja 75 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR (kapitalni ulog od 142,5 milijuna EUR i preuzimanje troškova mirovinskih fondova u iznosu od 15,5 milijuna EUR),
-
predujam po tekućem računu, koji je uplatio CGMF, za iznos od 38,5 milijuna EUR u korist otpuštenih zaposlenika SNCM-a,
-
povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF zajedno i istodobno s kapitalnim ulogom od 26,25 milijuna EUR koji su realizirali VT i BCP,
-
klauzula o raskidu prodaje (70).
2.4 PODRUČJE PRIMJENE OVE ODLUKE
(96)
Ova konačna Odluka odnosi se na mjere koje je 18. veljače 2002. provela Francuska u korist SNCM-a, odnosno:
-
ostatak kapitalnog uloga CGMF-a u SNCM za iznos od 76 milijuna EUR dodijeljenog 2002., odnosno 15,81 milijuna EUR,
-
negativna cijena od 158 milijuna EUR koju je CGMF dobio od prodaje SNCM-a,
-
predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR, koji je uplatio CGMF u korist otpuštenih zaposlenika SNCM-a,
-
povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF.
(97)
Ova se Odluka ne odnosi na plaćanje javnih usluga SNCM-a u razdoblju od 1991. do 2001. čija je spojivost potvrđena presudom Općeg suda od 11. rujna 2012. (71).
(98)
Ne odnosi se ni na ispitivanje financijskih naknada koje je platio ili koje će platiti SNCM u okviru obveza za obavljanje javnih usluga za razdoblje od 2007. do 2013., koje su predmet odvojenog postupka (72).
(99)
Nadalje, treba primijetiti i da je presuda od 11. studenoga 2012. predmet dviju žalbi koje su pred Sudom podnijeli SNCM i Francuska u spojenim predmetima C-533/12 P i C-536/12 P. Ova je Odluka donesena u skladu s osporavanom presudom, samo u onoj mjeri u kojoj je tom presudom poništena Odluka od 8. srpnja 2008. U tim okolnostima, ako nakon pregleda žalbi dođe do djelomičnog ili potpunog poništenja presude od 11. studenoga 2012. i ponovnog uspostavljanja određenih dijelova izreke Odluke od 8. srpnja 2008. koji su tom presudom poništeni, ova bi Odluka postala zastarjela u mjeri u kojoj se odnosi na ponovno uvedene mjere.
2.5 RAZLOZI KOJI SU DOVELI DO POKRETANJA SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA 2002. I NJEGOVA PRODUŽETKA 2006.
2.5.1 Pokretanje službenog postupka ispitivanja iz 2002.
(100)
U svojoj odluci o pokretanju postupka od 19. kolovoza 2002. Komisija je, iako je priznala da je SNCM poduzeće u teškoćama, izrazila sumnje u spojivost prijavljene mjere s kriterijima iz točke 3.2.2. smjernica iz 1999. koje su u to vrijeme bile na snazi.
(101)
Komisija je izrazila određene sumnje u plan restrukturiranja s obzirom na to da ne postoji analiza uzroka gubitaka poduzeća. Posebno, Komisija je postavila pitanja o vezama između gubitaka i obveza koje se odnose na obavljanje javnih usluga, utjecaju politike kupnje brodova SNCM-a na njegov račun dobiti i gubitka te mjerama predviđenima za povećanje produktivnosti poduzeća.
(102)
Komisija je između ostalog naglasila određene nedostatke u planu restrukturiranja, a posebno nedostatak konkretnih mjera za smanjenje iznosa intermedijarne potrošnje i nedostatak pokazatelja buduće cjenovne politike SNCM-a.
(103)
Komisija je postavila i pitanje o relevantnosti metode izračuna koju su francuska tijela primijenila radi utvrđivanja iznosa dokapitalizacije te o određenim pretpostavkama na kojima je potrebno zasnovati financijske simulacije.
2.5.2 Proširenje službenog postupka ispitivanja iz 2006.
(104)
Odlukom od 13. rujna 2006. Komisija je odlučila proširiti službeni postupak ispitivanja iz 2002. na mjere predviđene u okviru prodaje SNCM-a privatnom sektoru.
(105)
Ako se taj iznos ocjenjuje kao spojiva državna potpora u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ-a, Komisija je procijenila da je trebao biti ocijenjen s obzirom na smjernice Zajednice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama (dalje u tekstu „smjernice iz 2004.”) (73). U mjeri u kojoj je iznos potpore za restrukturiranje znatno niži od onog prijavljenog 2002. i odobrenog 2003., Komisija je izrazila sumnje u prikladnost zadržavanja svih kompenzacijskih mjera nametnutih SNCM-u Odlukom iz 2003.
(106)
Komisija je izrazila sumnje i u poštovanje uvjeta nametnutih Odlukom iz 2003., odnosno načela price leadership i učestalosti usluga prijevoza za Korziku.
(107)
Kada je riječ o negativnoj prodajnoj cijeni SNCM-a, Komisija je izrazila sumnje u to je li država u dokapitalizaciji prije prodaje SNCM-a poštovala načelo privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Posebno, Komisija je izrazila sumnje u valjanost izračuna troškova likvidacije koje bi država kao dioničar bila obvezna platiti u slučaju likvidacije SNCM-a.
(108)
Komisija je posumnjala i u činjenicu da se financijske mjere mogu opravdati u okviru smjernica iz 2004.
(109)
Izrazila je sumnje i u drugu dokapitalizaciju od 8,75 milijuna EUR u dijelu koji se odnosi na poštovanje načela istodobnosti privatnih i javnih ulaganja te sličnosti uvjeta upisa u smislu sudske prakse.
(110)
Komisija je naposljetku izrazila sumnje u činjenicu da dodatne socijalne mjere od 38,5 milijuna EUR potpore pojedincima mogu biti neizravna pogodnost za poduzeće. Naglasila je i rizik od proturječnosti uzevši u obzir dodatne naknade za otpremninu kao dio rizika koje snosi razuman ulagač.
III. PRIMJEDBE FRANCUSKIH TIJELA NA ODLUKU O POKRETANJU POSTUPKA
3.1 DOKAPITALIZACIJA IZ 2002.
(111)
Plan restrukturiranja prijavljen 2002. sastojao se od kapitalnog uloga od 76 milijuna EUR, od čega se 53,48 milijuna odnosilo na naknadu za javnih usluga. Ako se uzme u obzir imovina koju je prodao SNCM (74), iznos isplaćene potpore sada doseže 69 292 400 EUR. Francuska tijela smatraju da ako je iznos od 53,48 milijuna EUR spojiva potpora, iznos potpore koji se treba smatrati potporom za restrukturiranje u skladu s obavijesti iz 2002. bio bi na kraju 15,81 milijuna.
3.2 MJERE NAKON DOKAPITALIZACIJE IZ 2002.
(112)
Francuska prvo podsjeća da su ozbiljnost društvenih događanja iz 2004./2005. te pogoršanje gospodarskog i financijskog stanja SNCM-a doveli državu kao dioničara do toga da u siječnju 2005. pokrene postupak odabira privatnih ulagača i provede hitne mjere (odnosno prodaju poduzeća Asco i udjela u poduzeću Sud Cargos (75)).
3.2.1 O negativnoj prodajnoj cijeni SNCM-a
(113)
Primjenom sudske prakse Zajednice, koja je u to vrijeme bila na snazi, na ovaj predmet, francuska tijela pozivaju Komisiju da razmotri da negativna prodajna cijena SNCM-a od 158 milijuna EUR ne sadržava niti jednu mjeru koja bi se mogle smatrati potporom u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a, utoliko što se francuska država ponašala kao privatni ulagač u tržišnom gospodarstvu.
(114)
Najprije, Francuska primjećuje da je konačna cijena od 158 milijuna EUR, koja je niža od negativne cijene koju su početno tražili kupci nakon što su proveli reviziju SNCM-a, rezultat pregovora o prodaji kontrolnog paketa vođenih u okviru otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja te da je, u skladu s tim, u stvari tržišna cijena.
(115)
Francuska smatra da, u mjeri u kojoj je ta potraga za privatnim partnerom SNCM-a provedena u okviru otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja, nakon kojeg je odabrana najbolja ponuda, prodajna cijena jest tržišna cijena.
(116)
Prema mišljenju francuskih tijela, prodaja po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR provedena je u najpovoljnijim uvjetima za državu u skladu sa sudskom praksom Zajednice na snazi u to vrijeme i praksom donošenja odluka u Komisiji te stoga nije sadržavala nijedan element potpore. Naime, Francuska procjenjuje da je negativna cijena niža od troška likvidacije koji bi država morala snositi u slučaju likvidacije poduzeća.
(117)
Taj bi se zaključak nametnuo i primjenom pristupa proizašlog iz sudske prakse Suda Europske unije (dalje u tekstu sudska praksa u predmetu Gröditzer (76)) i primjenom pristupa koji se zasniva na analizi stvarnih troškova likvidacije SNCM-a (odluka ABX (77)).
(118)
Kada je riječ o prvoj metodi koja se zasniva na sudskoj praksi u predmetu Gröditzer, Francuska navodi da je ta presuda potvrđena ocjenjivanjem Komisije u njezinoj Odluci od 8. srpnja 1999. prema kojoj „samo vrijednost likvidacije […] imovine, […], mora biti uzeta u obzir kao trošak likvidacije” (78).
(119)
U tom pogledu, izvješća CGMF (79) i Oddo-Hastings (80) procjenjuju 30. rujna 2005. (81) vrijednost likvidacije imovine na najmanje 190,3 milijuna EUR.
(120)
Shodno tome, u mjeri u kojoj je država kao vlasnik dioničar nekog društva odgovorna samo za njegova zaduženja u iznosu vrijednost likvidacije njegove imovine (sudska praksa u predmetu Hytasa (82)), Francuska potvrđuje da je vrijednost likvidacije imovine društva procijenjena na najmanje 190,3 milijuna EUR jasno viša od negativne prodajne cijene od 158 milijuna EUR.
(121)
U pogledu druge metode, Francuska napominje da ona proizlazi iz Odluke Komisije o državnoj potpori koju je provela Belgija za ABX Logistics, a u kojoj je Komisija ispitala negativnu prodajnu cijenu koja je, kao i u predmetnom slučaju, imala svojstva tržišne cijene, uspoređujući je s troškovima koje je procijenila nezavisna treća osoba i koje bi država dioničar stvarno snosila u slučaju dobrovoljne ili prisilne likvidacije. Prema mišljenju Francuske, Komisija je posebno u toj Odluci potvrdila valjanost određenog broja troškova koji mogu biti rezultat nadoknade manjka imovine dijela vjerovnika ili likvidacije drugih grana grupe koja likvidira svoje društvo kći.
(122)
Na osnovi prethodno navedenih izvješća CGMF i Oddo-Hastings, francuska tijela procjenjuju da bi 30. rujna 2005. svi realni troškovi koje bi kao dioničar trebala snositi Francuska Republika iznosili između 312,1 i 361 milijuna EUR, i to kako slijedi:
-
[70 - 80] (60) milijuna EUR u okviru socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom, kojim su objedinjeni svi troškovi povezani s raskidom ugovora o radu, koje uobičajeno snosi poduzeće;
-
[30 - 40] (60) milijuna EUR u okviru socijalnog plana koji nije obuhvaćen ugovorom, kojim su objedinjeni svi troškovi povezani s popratnim mjerama povezanima sa zakonskim i regulatornim obvezama SNCM-a koje se odnose na otkaze ugovora o radu i neizravne troškove povezane sa socijalnim planom obuhvaćenim ugovorom;
-
Od [200 - 210] (60) do [250 - 260] (60) milijuna EUR u okviru plaćanja dodatnih naknada za otpremninu kojima bi sud teretio državu, uz odštete isplaćene u okviru socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom i onog koji nije obuhvaćen ugovorom, u skladu sa sudskom praksom u predmetu Aspocomp Group Oyj Prizivnog suda u Rouenu od 22. ožujka 2005.
(123)
Tom se metodom posebno uzima u obzir rizik da bi francuska država mogla biti pozvana radi nadoknade manjka imovine ako bi je neki sud smatrao de facto direktorom SNCM-a. Francuska tijela procjenjuju da se rizik od tužbe za nadoknadu manjka imovine ne može izbjeći, posebno s obzirom na presedan koji je presudio Kasacijski sud u Francuskoj (83). Tako su francuska tijela u više dopisa Komisiji tvrdila da je situacija u kojoj bi nacionalni sud naložio državi da pokrije obveze poduzeća kojim upravlja više nego moguća te da je to trebalo biti uzeto u obzir pri izračunu stvarnog troška moguće likvidacije SNCM-a.
(124)
Rezidualna vrijednost imovine SNCM-a (odnosno 190,3 milijuna EUR) iznosila bi 30. rujna 2005., nakon plaćanja prioritetnih zaduženja, 36,5 milijuna EUR. Drugi troškovni elementi uzeti u obzir u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv države uključuju posebno troškove raskida glavnih ugovora o poslovanju, troškove povezane s poništenim uvjetima zakupa brodova i plaćanje neosiguranih dugova, što bi dovelo do manjka imovine u iznosu od 134,4 milijuna EUR. Francuska tijela smatraju da je državi trebalo biti naloženo da na svoj teret preuzme od 85 do 100 % tog iznosa.
(125)
Nadalje, francuska tijela smatraju da je, zbog njegove ovisnosti o SNCM-u i u skladu s jednim drugim predmetom iz francuske sudske prakse (84), likvidacija poduzeća mogla dovesti sud do toga da naredi plaćanje odštete i kamata zaposlenicima. Prema tom predmetu iz sudske praske, francuska tijela procjenjuju da bi sud više nego vjerojatno utvrdio iznos dodatnih naknada na osnovi odšteta koje bi bile isplaćene u okviru socijalnog plana dostavljenog prije likvidacije.
(126)
Prema tom pristupu, analiza stvarnih troškova koji bi bili stavljeni na teret državi dioničaru pokazuje da je za državu trošak prodaje SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR niži od stvarnog troška koji bi morala snositi u slučaju prisilne likvidacije poduzeća.
(127)
Zaključno, francuska tijela smatraju da se taj iznos ne može ocijeniti kao državna potpora.
3.2.2 Zajednički kapitalni ulog dioničara
(128)
Francuska smatra da se tim uzimanjem udjela ponijela kao razuman ulagač jer je, s jedne strane, intervenirala istodobno kao manjinski dioničar zajedno s BCP-om i VT-om, a s druge strane, taj udio ima fiksni povrat na kapital od […] (60) % na godinu, što državu oslobađa od rizika povezanoga s provedbom poslovnog plana. Naime, Francuska tvrdi da je stopa profitabilnosti vrlo zadovoljavajuća za jednog privatnog ulagača (85). Navodi, međutim, da nikakav povrat ne bi dospio u slučaju prisilne ili dobrovoljne likvidacije SNCM-a ili ako kupci primjene klauzulu o raskidu prodaje.
3.2.3 Dodatne socijalne mjere (potpora pojedincima)
(129)
Francuska smatra, pozivajući se na praksu donošenja odluka Komisije, posebno u predmetu SFP - Société française de production (86), da to financiranje čini potporu pojedincima koja nije u korist poduzeću. Stoga, zahvaljujući javnim sredstvima, provedba dodatnih socijalnih mjera u korist otpuštenih osoba a da se tim mjerama ne oslobađa poslodavca njegovih uobičajenih troškova, spadala bi u socijalnu politiku država članica i ne bi bila državna potpora.
3.2.4 Ukidanje ograničenja nametnutih poništenom Odlukom iz 2003.
(130)
Francuska tijela podsjećaju da su, s jedne strane, svi uvjeti nametnuti Odlukom iz 2003. provedeni i poštovani u razdoblju od 2003. do 2006. S druge strane, francuska tijela smatraju da te mjere više nisu potrebne za sprečavanje narušavanja tržišnog natjecanja te da bi se njihovo zadržavanje protivilo načelu proporcionalnosti uzevši u obzir ograničenje iznosa potpora za restrukturiranje, koji je sada smanjen na 15,81 milijuna EUR. Posebno, francuska tijela smatraju da je potrebno ukinuti uvjete koji bi se još mogli primjenjivati, primjerice one koji se odnose na zabranu modernizacije flote SNCM-a, na poštovanje načela price leadership u području cijena i na zadržavanje određene učestalosti.
3.3 ZAKLJUČAK
(131)
Ako bi Komisija ipak trebala kategorizirati sve ili dio novih mjera kao državnu potporu, Francuska Komisiji skreće pažnju na činjenicu da bi se novim mjerama, uz osiguranje ponovne uspostave održivosti SNCM-a, omogućilo zadržavanje konkurentnosti na predmetnim tržištima, posebno na tržištu prijevoznih usluga prema Korzici. Taj element, prema mišljenju Francuske, jedno je od načela iz smjernica za sanaciju poduzeća u teškoćama, kako u ovom predmetu, podsjećaju Komisija (uvodna izjava 283. njezine poništene Odluke) i Opći sud u svojoj presudi od 15. lipnja 2005. (uvodna izjava 117.). Posebno, potonji je podsjetio da je Komisija mogla u okviru svojih širokih diskrecijskih prava ocijeniti da je prisutnost poduzeća bila potrebna kako bi se spriječilo jačanje oligopolističke strukture na predmetnim tržištima.
(132)
Kada je riječ o utvrđivanju mogućih kompenzacijskih mjera koje bi bilo potrebno nametnuti SNCM-u, Francuska predlaže da Komisija uzme u obzir strukturu tržišta. Dakle, smanjenjem kapaciteta SNCM-a trenutno bi se ojačao dominantan položaj CFF-a na tržištu usluga prema Korzici (87).
(133)
Prema mišljenju francuskih tijela, ažurirani plan restrukturiranja bio bi u skladu s kriterijima spojivosti iz smjernica Komisije iz 1999. i 2004. Sve mjere izložene u kontekstu privatizacije SNCM-a morale bi, prema mišljenju tih tijela, omogućiti i ponovnu uspostavu dugoročne održivosti SNCM-a od kraja 2009. i biti ograničene na minimum potreban za ponovnu uspostavu održivosti.
IV. PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
4.1 ODLUKA O POKRETANJU SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA IZ 2002.
4.1.1 Primjedbe poduzeća Corsica Ferries (CFF)
(134)
Osporavajući prvo da je SNCM poduzeće u teškoćama u smislu smjernica (88), CFF se pita može li SNCM postići profitabilnost na nesubvencioniranim linijama. Nadalje, CFF tvrdi da se, suprotno onome što je najavljeno u planu restrukturiranja (89), još uvijek pružaju usluge za Livorno.
(135)
U pogledu smanjenja troškova, CFF žali što nema pristup određenim elementima plana restrukturiranja u pogledu kojih su njegovi predstavnici iznijeli kritike (90).
(136)
CFF smatra da je izračun francuskih tijela koji je doveo do iznosa od 76 milijuna EUR samo fiktivan (91), a omjer vlastitog kapitala i financijskih zaduženja od 79 % koji su utvrdila francuska tijela činio mu se pretjeranim (92). U pogledu udjela SNCM-a, CFF napominje da određena društva kćeri nisu korisna za djelatnosti brodarskog društva (93).
(137)
Zaključak CFF-a je da je cilj planirane potpore zaobići uredbu o kabotaži, a javni natječaj za pružanje usluga od Marseillea do Korzike učiniti besmislenim. CFF naglašava da planirana potpora ne bi trebala omogućiti agresivniju komercijalnu ponudu SNCM-a. Prema njegovu prijedlogu, potporu za restrukturiranje trebalo bi dodijeliti tek 2007. i to samo u slučaju da SNCM 2006. izgubi na sljedećem javnom natječaju što bi, prema CFF-u, bio jedini scenarij u kojem bi se javno brodarsko društvo uistinu našlo u teškoćama.
4.1.2 Primjedbe STIM-a
(138)
STIM, glavni dioničar CMN-a, tvrdi da se udjeli SNCM-a u CMN-u moraju analizirati kao čisto financijska imovina. Prema mišljenju STIM-a, CMN i SNCM neovisna su poduzeća koja se tržišno natječu na linijama koje nemaju polazak iz Marseillea, čak i ako su oba poduzeća supružatelji usluga u okviru ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga.
(139)
U dopisu je navedeno da bi se STIM obvezao „otkupiti, u potpunosti ili djelomično, a poželjno sve udjele SNCM-a u CMN-u”, čiju vrijednost procjenjuje na između 15 i 17 milijuna EUR, kada bi Komisija zauzela stajalište, u uvjetima koje bi mogla nametnuti u svojoj konačnoj odluci, da je „takva prodaja potrebna za dobru uravnoteženost plana restrukturiranja”
4.1.3 Primjedbe lokalnih tijela
(140)
Gradonačelnik grada Marseillea, predsjednik glavnog vijeća Bouches-du-Rhône i predsjednik regionalnog vijeća Provence-Alpes-Côte d’Azur naglašavaju gospodarski značaj SNCM-a za regionalno gospodarstvo.
(141)
Predsjednik regionalnog vijeća Provence-Alpes-Côte d’Azur dodaje kako mu se čini da su ispunjeni uvjeti da se planom restrukturiranja SNCM-a zajamči održivost poduzeća.
(142)
Predsjednik izvršnog vijeća Skupštine Korzike proslijedio je odluku te Skupštine od 18. prosinca 2002. tijekom koje je donijela „povoljno mišljenje” o planiranoj dokapitalizaciji SNCM-a.
4.1.4 Primjedbe Office des Transports de Corse (OTC)
(143)
OTC navodi da bi nestanak SNCM-a, kao danas jedinog poduzeća koje može ispuniti zahtjeve ugovora u pogledu prijevoza putnika, „trenutno doveo do znatnog smanjenja prometa”. Podsjeća na značaj SNCM-a u gospodarstvu Korzike.
4.2 ODLUKA O PRODUŽENJU POSTUPKA IZ 2006.
4.2.1 Primjedbe Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF naglašava značaj predmetnih financijskih iznosa, njihovu neproporcionalnost u odnosu na prihod SNCM-a i činjenicu da su isplaćeni SNCM-u prije nego što je Komisija donijela svoje stajalište o kategorizaciji u skladu s člankom 87. stavkom 1. UEZ-a.
(145)
CFF Komisiji skreće pažnju na činjenicu da je podrška francuske države SNCM-u strateški korak u razvoju CFF-a. Te bi nedozvoljene mjere SNCM-u omogućile vrlo agresivnu cjenovnu politiku na linijama na kojima je CFF prisutan deset godina i na kojima bi, prvi puta od svojeg osnivanja, izgubio tržišni udio.
(146)
Kada je riječ o postupku konkurentnog natječaja za prodaju društva, CFF smatra da nije bio potpuno transparentan jer odabrano poduzeće, odnosno BCP, više ne kontrolira poslovanje SNCM-a prepustivši svoje mjesto grupi VT. Nadalje, s obzirom na to da su se financijski uvjeti promijenili i za kupce postali daleko povoljniji, CFF postavlja pitanje o načelu jednakosti tretmana ulagača koje je trebalo prevladavati tijekom cijele transakcije.
(147)
U pogledu negativne prodajne cijene od 158 milijuna EUR, CFF nije siguran primjenjuje li se kriterij razumnog ulagača u tržišnom gospodarstvu i na ovaj slučaj. S jedne strane, CFF se pita može li se smatrati da je država predmetnu transakciju vodila paralelno sa znatnom i istodobnom intervencijom privatnih prijevoznika u sličnim uvjetima iako je država dokapitalizirala društvo prije zajedničke dokapitalizacije dioničara i novog plana restrukturiranja. S druge strane, CFF smatra da bi razuman ulagač, suočen s teškim financijskim stanjem SNCM-a, intervenirao ranije kako ne bi dopustio deprecijaciju svojeg ulaganja (94).
(148)
CFF smatra da pozivanje na predmet ABX Logistics nije relevantno. Osim činjenice da se okolnosti tog predmeta ne mogu prenijeti na ovaj slučaj, CFF naglašava značajan doprinos korisnika potpora u tom predmetu, što očito ne bi bio slučaj sa SNCM-om. Nadalje, prema CFF-u, Odlukom Komisije iz 2006. nisu uzeti u obzir troškovi povezani s rizikom od sudskih postupaka u okviru likvidacije predmetnog poduzeća. U tom pogledu, CFF smatra da se nacionalna sudska praksa na koju se Francuska poziva kako bi opravdala troškove povezane s likvidacijom SNCM-a ne može primijeniti na ovaj slučaj. Naime, prema mišljenju CFF-a, Kasacijski sud se u predmetu Mines et produits chimiques de Salsignes uopće ne poziva na izravnu odgovornost države dioničara u slučaju likvidacije poduzeća u kojem je bila dioničar, već prije na mogućnost vođenja postupka za plaćanje dugova za socijalno osiguranje protiv javne ustanove industrijskog i komercijalnog karaktera i na nemogućnost njegovih direktora da izbjegnu svoje obveze oslanjajući se na intervenciju javnih tijela.
(149)
Kada je riječ o primjenjivosti sudske prakse Prizivnog suda u Rouenu u predmetu Aspocomp na ovaj slučaj, CFF tvrdi da se predmet te sudske prakse, koji se odnosi na kaznu da matično društvo zaposlenicima jednog društva kćeri isplati socijalne naknade zbog „nepoštovanja ugovora” koji je ratificiralo matično društvo, znatno razlikuje od okolnosti predmeta SNCM-a. Stoga sigurno ne postoji rizik da bi CGMF ili država morali platiti naknadu za otpremninu u slučaju prisilne likvidacije. Međutim, CFF sumnja u procijenjeni iznos drugih socijalnih troškova zato što se razlikuju ovisno o tome koji je stručnjak pozvan da ih utvrdi.
(150)
CFF smatra da primjena sudske prakse Zajednice u predmetu Gröditzer i Hytasa na ovaj slučaj može samo dovesti do zaključka da se država ne bi ponašala kao privatni ulagač u mjeri u kojoj je, u skladu s navedenom sudskom praksom, kapitalni ulog države bio povezan s prodajom 75 % njezina udjela u SNCM-u, čime su zauzvrat smanjeni i izgledi za ostvarivanje dobiti.
(151)
Naposljetku, CFF smatra da bi u usporedbi troškova likvidacije i troškova dokapitalizacije trebalo uzeti u obzir vrijednost imovine koja je, u oba slučaja, prenesena na kupca. Prema procjeni CFF-a, vrijednost imovine prodane kupcima kretala bi se u rasponu između 640 i 755 milijuna EUR (95), u usporedbi s tržišnom vrijednošću flote kojom se koristio SNCM i koju CFF procjenjuje na između 644 i 664 milijuna EUR u kolovozu 2006.
(152)
Kada je riječ o ocjenjivanju mjera nakon dokapitalizacije iz 2002. kao potpora za restrukturiranje, CFF smatra da, iako SNCM ispunjuje uvjete za poduzeće u teškoćama iz smjernica iz 2004. u razdoblju koje prethodi prvoj dokapitalizaciji od 142,5 milijuna EUR, ta klasifikacija postaje vrlo upitna za razdoblje koje prethodi drugoj povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR u mjeri u kojoj je kapital poduzeća obnovljen.
(153)
Kada se radi o održivosti poduzeća, CFF naglašava da je prodaja SNCM-a samo djelomična i da nije neopoziva s obzirom na klauzule o raskidu dogovorene s kupcima. Ti elementi govore o znatnoj nesigurnosti u pogledu volje i sposobnosti kupaca da „preokrenu” poslovanje SNCM-a i time osiguraju izglede za trajnu održivost poduzeća. Nadalje, CFF navodi da, suprotno onome što iziskuju smjernice iz 2004., francuska tijela nisu predvidjela napuštanje djelatnosti koje bi ostale strukturno deficitarne čak i nakon restrukturiranja (96). CFF izražava i svoju skeptičnost u pogledu plana smanjenja troškova, iako bi flota SNCM-a bila povećana (97), te u pogledu plana smanjenja broja zaposlenih, posebno u svjetlu neuspjeha socijalnog plana iz 2002.
(154)
CFF izražava sumnje u to jesu li nove potpore ograničene na minimum zato što, s jedne strane, nije jasno što je obuhvaćeno socijalnim troškovima, a s druge strane, zato što sadržava zapisnik sa skupštine SNCM-a od 28. travnja 2006. iz kojeg proizlazi da bi jedan dio tih potpora služio za pokrivanje operativnih gubitaka društva iz 2006. i 2007. CFF smatra i da kupci SNCM-a ne doprinose znatno restrukturiranju poduzeća.
(155)
Kako bi spriječio neopravdano narušavanje tržišnog natjecanja, CFF smatra da je potrebno obnoviti i precizirati kompenzacijske mjere nametnute 2003. SNCM-u, te im dodati nove mjere koje se odnose na smanjenje prisutnosti SNCM-a na tržištu (98). CFF smatra i da jedan dio mjera nametnutih SNCM-u Odlukom iz 2003. nije poštovan. SNCM je kupio dva nova broda kršeći članak 2. Odluke Komisije iz 2003. Nadalje, SNCM nije prodao svoj udio u CCM-u kršeći članak 3. Odluke Komisije. Naposljetku, SNCM je od 2003. vodio agresivnu cjenovnu politiku s cijenama koje su bile niže od onih CFF-a, time kršeći članak 4. spomenute Odluke (karte do 30 % jeftinije za iste ili slične usluge).
(156)
Kada je riječ o drugoj dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, CFF smatra da, osim istodobnosti javnih i privatnih ulaganja, privatna intervencija mora biti znatna i ostvarena u sličnim uvjetima kako bi intervencija države bila odobrena. U ovom slučaju, ta dva uvjeta ne bi bila ispunjena. S jedne strane, udio kupaca, usko povezan s prvim povećanjem kapitala od 142,5 milijuna EUR, ne bi bio znatan. S druge strane, intervencija kupaca nije provedena u uvjetima sličnima onima državne intervencije, posebno s obzirom na klauzule o raskidu i očekivanu profitabilnost manjinskog udjela CGMF-a.
(157)
U pogledu socijalnih mjera u iznosu od 38,5 milijuna EUR, CFF osporava klasifikaciju tog iznosa kao potpore pojedincima. Iako je istina da taj iznos predstavlja izravnu korist za zaposlenike SNCM-a, CFF naglašava da bi ta mjera mogla dovesti do neizravnih pozitivnih učinaka za SNCM, posebno u smislu smirivanja društvene klime.
4.2.2 Primjedbe STIM-a
4.2.2.1 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(158)
Kada je riječ o negativnoj prodajnoj cijeni od 158 milijuna EUR, STIM smatra da ta cijena nije tržišna cijena koja je rezultat otvorenog i nediskriminirajućeg konkurentnog natječaja jer je dokapitalizacija provedena u uvjetima koji su se razlikovali od onih koji bi morali voditi privatnog ulagača. STIM smatra da bi ponovno procijenjena neto knjigovodstvena vrijednost imovine, u najgorem slučaju, omogućila likvidaciju bez troškova za državu, ili čak i ostvarivanje dobiti od likvidacije, da je prodajna cijena zanemariva u odnosu na vrijednost poduzeća (koju STIM procjenjuje na 350 milijuna EUR) i da potpora nije proporcionalna potrebama poduzeća.
(159)
STIM Komisiji skreće pažnju i na pretjerani karakter klauzule o raskidu prijenosa u privatni sektor.
(160)
STIM naposljetku osporava opravdanost prodaje po negativnoj cijeni koja se zasniva na pretpostavci da se likvidacija odvijala u socijalno teškim okolnostima, što i nije pretjerano realistično.
(161)
Kada je riječ o drugoj dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, STIM smatra da taj kapitalni ulog nije u skladu s načelom privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu s obzirom na nedostatnost jamstava za povrat od ulaganja. STIM osporava argument o istodobnosti privatnih i javnih ulaganja kako bi tom kapitalnom ulogu osporio svojstva državne potpore. Ta istodobnost, iako je utvrđena, predstavlja tek pokazatelj i ne može sama po sebi biti kriterij za klasifikaciju kapitalnog uloga (99). STIM potvrđuje da je taj kapitalni ulog jamstvo francuske vlade kupcima da su SNCM-u uistinu prenesene ovlasti za obavljanje javnih usluga prema Korzici.
(162)
Kada je riječ o 38,5 milijuna EUR potpora pojedincima, STIM smatra da je taj iznos u stvari namijenjen kako bi se SNCM-u osigurala sredstva da poštuje određene bitne aspekte plana oporavka dostavljenog Komisiji koji nisu provedeni, posebno smanjenje broja zaposlenih.
4.2.2.2 Spojivost sa smjernicama iz 2004.
(163)
STIM smatra da potpore koje je primio SNCM nisu svedene na minimum. Doprinos SNCM-a i kupaca planu restrukturiranja bio bi nedostatan s obzirom na uvjete nametnute smjernicama iz 2004. i ne bi bilo dokazano da je položaj SNCM-a bio izuzetan do te mjere da bi opravdao manji vlastiti doprinos. Osim toga, STIM naglašava neproporcionalnost potpora dodijeljenih u 2006. u mjeri u kojoj su one SNCM-u omogućile da osigura pričuve za pokriće budućih gubitaka. Naposljetku, činjenica da SNCM nije predvidio prodaju imovine koja nije neophodna za opstanak poduzeća bila bi suprotna zahtjevima utvrđenima smjernicama iz 2004.
(164)
STIM smatra da je plaćenim iznosima prekršeno načelo jedinstvenosti utvrđeno smjernicama iz 2004. Pogoršanje financijskog stanja poduzeća te sukobi unutar društva ne mogu se analizirati kao iznimne i nepredvidive okolnosti za koje poduzeće korisnik potpore nije odgovorno.
(165)
U skladu s tim, STIM traži dodatne naknade u visini polovice dodijeljenih potpora, odnosno 98,25 milijuna EUR, prodajom dodatnog broda, te svoje izravne i neizravne udjele SNCM-a u CMN-u. U tom pogledu, STIM potvrđuje da njegovi udjeli nisu strateški u smislu smjernica iz 2004. o potporama za restrukturiranje jer nisu „neophodni za opstanak poduzeća” niti su neotuđiva imovina.
(166)
STIM tvrdi i da navodne sinergije između SNCM-a i CMN-a ne postoje tako dugo dok SNCM nema nikakvu učinkovitu ulogu u upravljanju CMN-om i njegovu razvoju. STIM naglašava na kraju da sporazum dioničara koji povezuje dva poduzeća ne postoji od 15. ožujka 2006. kada je CMN objavio da više nije obvezan tim ugovorom, kao što je to utvrdio Prizivni sud u Parizu.
4.2.3 Primjedbe SNCM-a
(167)
SNCM je Komisiji poslao dokument u kojem je sažeto prikazan njegov gospodarski i konkurentski položaj, zajedno s pravnim savjetom kojim se procjenjuje rizik da bi, u pogledu postupka likvidacije, sudovi državnu intervenciju okarakterizirali kao de facto upravljanje društvom u razdoblju koje je prethodilo privatizaciji.
(168)
Nakon konzultacija sa SNCM-om, odvjetničko društvo Baker & McKenzie došlo je do zaključka da, na osnovi socijalnih dokumenata društva dopunjenih korespondencijom, govorima i zapisnicima nadzornih tijela, država ima […] (60) odluke (100) […] (60) tijela (101), […] (60) društvena tijela (102). Izvješćem se među ostalim naglašava da […] (60) SNCM (103). Naposljetku, isto se izvješće poziva na […] (60) SNCM.
(169)
Na toj osnovi, stručnjak SNCM-a zaključuje da je vrlo vjerojatno da bi Trgovački sud u Marseilleu državu okarakterizirao kao de facto upravitelja.
(170)
Osim toga, na osnovi činjenica, posebno onih utvrđenih izvješćima Revizorskog suda, proizlazi da su pogreške u upravljanju koje se mogu pripisati francuskoj državi, de facto direktoru SNCM-a, pridonijele utvrđenom manjku imovine SNCM-a. Među ostalim, u izvješću su naglašene sljedeće pogreške u upravljanju: odabir […] (60) komercijalni. Šteta koja je posljedica pogrešaka u upravljanju države iznosila bi […] (60).
(171)
U tom kontekstu, prema mišljenju stručnjaka SNCM-a, državi bi bez sumnje bila izrečena kazna da snosi cjelokupni ili dio manjka imovine u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine, s obzirom na vrlo snažnu uključenost države u upravljanje SNCM-om, na njezine očigledne pogreške u upravljanju i na opseg njezinih financijskih sredstava.
(172)
Na temelju relevantne sudske prakse, stručnjak SNCM-a zaključuje da bi državi, da je SNCM bio likvidiran, sigurno bila izrečena kazna da na snosi sve dugove SNCM-a za socijalno osiguranje. To bi dovelo i do toga da bi država kao dioničar bila odgovorna za procijenjeni dio između 85 % i 100 % utvrđenog manjka imovine (odnosno između 316,6 i 385,7 milijuna EUR). Slijedom navedenog, odlukom da privatizira SNCM i unaprijed ojača njegov kapital za iznos od 158 milijuna EUR, država se ponašala kao razuman ulagač.
V. OPASKE FRANCUSKIH TIJELA NA PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
5.1 OPASKE FRANCUSKIH TIJELA NA PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA KOJE SE ODNOSE NA ODLUKU O POKRETANJU SLUŽBENOG POSTUPKA ISPITIVANJA IZ 2002.
5.1.1 Primjedbe CFF-a
(173)
Francuska su tijela navela da određeni podatci koje je dostavio CFF i koji se odnose na ponudu SNCM-a nisu točni.
(174)
Država smatra, suprotno onome što smatra CFF, da je plan restrukturiranja osmišljen tako da omogući obnovu SNCM-a u najkraćem mogućem roku i stvori uvjete za njegovu srednjoročnu i dugoročnu održivost. Francuska tijela navode da je jedan važan dio programa smanjivanja troškova već proveden. Smanjena su nautička sredstva, a program prodaje imovine odvija se u skladu s industrijskim projektom. Usluge su preraspoređene, a plan smanjenja intermedijarne potrošnje daje prve rezultate. Na kraju, postupno se provodi aspekt zapošljavanja industrijskog projekta. Nadalje, SNCM je 2001. namijenio 21,3 milijuna EUR za financiranje mjera restrukturiranja, a posebno plana za spašavanje radnih mjesta.
(175)
Uzevši u obzir određivanje iznosa potpore, francuska tijela potvrđuju da je omjer vlastitog kapitala i zaduženja od 0,79 vrlo tipičan za bilance većine pomorskih društava, osim u posebnim situacijama. Što se tiče omjera od 0,497 koji je CFF objavio 2001. za CMN, on je prema francuskim tijelima netočan jer ne uzima u obzir likvidnu imovinu u bilanci. Ispravljen za taj propust, omjer CMN-a je 0,557. Prema francuskim tijelima, ta razina ostaje u svakom slučaju nedostatna za CMN, a problemi s novčanim tokom, s kojima se 2002. CMN susreo, to i pokazuju. Naime, CMN je morao posuditi do 8 milijuna EUR od STIM-a za financiranje manjka novca koji nisu pokrile njegove banke.
5.1.2 Primjedbe STIM-a
(176)
Francuska tijela smatraju da se udio SNCM-a u kapitalu CMN-a ne može analizirati samo kao financijska imovina, kako tvrdi STIM. Francuska brani stav da su udjeli SNCM-a u CMN-u izuzetno strateškog karaktera. Prema mišljenju Francuske, njihova prodaja ne samo da nema smisla s industrijskog stajališta, već je i velika strateška pogreška.
5.1.3 Primjedbe predstavnika lokalnih tijela
(177)
Iako Francuska odobrava cjelokupan sadržaj dopisa predsjednika regije Provence-Alpes-Côte d’Azur, ipak smatra potrebnim napomenuti da, suprotno onome iz točke 2. navedenog dopisa (104), ponuda usluga između kontinentalne Francuske i Korzike nije „pretjerana s obzirom na potražnju” i da je cjenovna politika SNCM-a u skladu s obvezama koje je preuzeo da neće započeti rat cijena i da neće biti price leader.
5.2 PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA KOJE SE ODNOSE NA ODLUKU IZ 2006.
(178)
Općenito, Francuska napominje da su brojne primjedbe STIM-a i CFF-a identične opaskama koje su ta društva već dostavila Komisiji 2003. Posebno, naglašavaju da su opaske CFF-a dostavljene Prvostupanjskom sudu u okviru postupka za poništenje Odluke Komisije od 9. srpnja 2003. te da su ih, uglavnom, odbili i Komisija i Sud.
5.2.1 Rano provođenje mjera predviđenih prvim planom restrukturiranja i njegove izmjene
(179)
Na općenitu opasku o ranoj provedbi mjera koje se mogu klasificirati kao potpora Francuske, francuska tijela odgovaraju da je predmetna provedba opravdana posebnim obilježjima postupka, odnosno poništenjem, 2005., Odluke Komisije o odobrenju od 9. srpnja 2003., a ne voljom francuskih tijela da zanemare svoje obveze iz Ugovora o EZ-u. Nadalje, Francuska navodi da je Komisiju uvijek obavješćivala o događajima povezanima s predmetom i o različitim mjerama donesenima od siječnja 2005., u skladu s načelom lojalne suradnje između država članica i Komisije.
(180)
Što se tiče posljednjih mjera, francuska tijela smatraju da se, s obzirom na to da nijedna od njih nije potpora, na njih in fine primjenjuje članak 88. stavak 3. UEZ-a te stoga ne postoji obveza obustave njihove primjene.
5.2.2 Mjere nakon dokapitalizacije iz 2002.
(181)
Kada je riječ o postupku prodaje, Francuska navodi da je od njegova početka predvidjela klasične kriterije odabira koji se uglavnom zasnivaju na cijeni predloženoj za povećanje vrijednosti dionica SNCM-a i na drugim parametrima (industrijski projekt, društveni projekt itd.), uključujući iznos koji su kandidati bili spremni uložiti u društvo u okviru dokapitalizacije. Francuska čvrsto osporava argument trećih osoba prema kojem postupak stavljanja u prodaju nije bio transparentan te podsjeća da je država, u ovom slučaju, čak i nadmašila svoje zakonske i regulatorne obveze, koje su same po sebi stroge i obvezujuće te koje su predviđene u slučaju prodaje javnih udjela. Francuska podsjeća da su se događaji nakon ponude BCP-a za ponovno preuzimanje 100 % dionica SNCM-a odvijali u vrlo teškoj financijskoj i društvenoj situaciji te da pridruživanje VT-a ponudi BCP-a nije promijenilo komercijalne i financijske uvjete transakcije (osim vlasništva nad kapitalom).
(182)
Kada je riječ o negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, francuska tijela podsjećaju da je, s obzirom na financijsko stanje SNCM-a 30. rujna 2005., poduzeće prodano po tržišnoj cijeni i da je prodaja bila ekonomski povoljnija od likvidacije poduzeća. U tom pogledu, francuska tijela navode da se primjena kriterija privatnog ulagača na slučaj prodaje poduzeća sličnog likvidaciji ne smije smatrati potragom za „profitabilnošću javne intervencije”, već sprečavanjem znatnih gubitaka koje bi dioničar snosio kroz skuplju likvidaciju.
(183)
Kada je riječ o plaćenoj cijeni, Francuska osporava argument prema kojem je prodaja SNCM-a provedena po cijeni koja nije odgovarala njegovoj stvarnoj vrijednosti. Posebno, Francuska odbacuje procjenu vrijednosti poduzeća na gotovo 350 milijuna EUR koju je proveo STIM, a kojom se uzimaju u obzir samo elementi bilance koji povećavaju vrijednost na temelju računovodstvenog kapitala (ubrzana amortizacija, preostali dobici od brodova itd.), a ne i elementi obveza koji bi je smanjili. Ta metoda izračuna čisto računovodstvene prirode ne odražava ekonomsku stvarnost brodarskog društva kakvo je SNCM, koje u svojoj bilanci ima vrijednu imovinu, ali i ograničenu profitabilnost te znatne izvanbilančne obveze.
(184)
Francuska tijela odbacuju i argument CFF-a da su podcijenila tržišnu vrijednost flote SNCM-a, koju je CFF procijenio na između 406,5 i 426,5 milijuna EUR. Francuska tijela kažu da brodovi uzeti u obzir pri izračunu CFF-a ne odgovaraju onima koji su u potpunom vlasništvu SNCM-a 30. rujna 2005. Nedostatkom popusta primijenjenih na tržišnu vrijednost brodova ne bi se uzeo u obzir kontekst u kojem bi se odvijala moguća prisilna likvidacija imovine a datum izabran za izračun te tržišne vrijednosti, odnosno kolovoz 2006., nije datum potencijalne likvidacije SNCM-a na koji je potrebno uputiti jer je taj datum 30. rujna 2005. Međutim, Francuska napominje da, ako bi izračun koji je predložio CFF morao biti prihvaćen, negativna cijena bila bi, u skladu sa sudskom praksom u predmetu Gröditzer, triput manja od likvidacijske vrijednosti imovine, što bi stoga bilo povoljnije od slučajeva koje su francuska tijela dostavila Komisiji.
(185)
U odgovoru na argument CFF-a kojim se u pitanje dovodi primjena stalne sudske prakse u predmetu Gröditzer upućivanjem na činjenicu da je kapitalni ulog države u SNCM-u bio povezan s prodajom 75 % njezina udjela, čime su zauzvrat smanjeni izgledi za ostvarivanje dobiti, francuska tijela podsjećaju da negativna prodajna cijena od 158 milijuna EUR odgovara prodaji ukupnog kapitala SNCM-a, nakon čega je uslijedilo novo ulaganje države u visini od 25 % s povratom od […] (60) % na godinu. Stoga Francuska smatra da povrat od ulaganja ostaje zajamčen na temelju njezina udjela od 25 % u mjeri u kojoj taj udio ima jamstvo vrlo visokog povrata.
(186)
Francuska osporava i argument CFF-a o neprimjenjivosti pristupa ABX na ovaj slučaj oslanjajući se na analizu stvarnih troškova likvidacije SNCM-a i rizik da bi se država mogla smatrati odgovornom za obveze poduzeća u okviru tužbe za nadoknadu manjka imovine predviđenog francuskim postupcima za insolventnost i potvrđenog nacionalnom sudskom praksom (presuda Prizivnog suda u Rouenu od 22. ožujka 2005.). Iako francuska tijela smatraju da se njihovo postupanje kao upravitelja SNCM-a ne može ocijeniti kao „nezakonito” u smislu tog postupka, naglašavaju da postoji povišen rizik da bi nacionalni sud mogao državi izreći kaznu zbog manjka imovine SNCM-a, primjenjujući fleksibilne kriterije za kategorizaciju pogrešaka u upravljanju u smislu članka L. 651-2 Trgovačkog zakonik i na temelju prethodno navedene sudske prakse koja bi se mogla prenijeti na ovaj slučaj.
(187)
Kada je riječ o dokapitalizaciji od 8,75 milijuna EUR, Francuska podsjeća da, suprotno tvrdnjama CFF-a i STIM-a, taj kapitalni ulog nije državna potpora zbog istodobnosti tog ulaganja, sličnosti uvjeta upisa i više nego prosječne naknade koju je država ostvarila putem CGMF-a.
(188)
Posebno, francuska tijela tvrde da postojanje klauzula o raskidu ne bi dovelo u pitanje načelo jednakosti ulagača dok god su te klauzule predviđene u okviru prodaje 100 % SNCM-a, a ne u okviru dokapitalizacije od 35 milijuna EUR koja je uslijedila.
(189)
Osim toga, Francuska podsjeća da je njezino ulaganje dosta niže od onog kupaca jer se samo iznos od 8,75 milijuna EUR mora usporediti s ulaganjem kupaca (26,25 milijuna EUR). Naime, prva dokapitalizacija od 142,5 milijuna EUR trebala bi biti ispitana samo u okviru usporedbe s cijenom likvidacije.
(190)
Naposljetku, Francuska osporava argument STIM-a o činjenici da je taj kapitalni ulog jamstvo dano privatnim kupcima da je SNCM uistinu dobio ugovor o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga prema Korzici. Francuska tijela tvrde da je to povećanje kapitala promišljeno i neovisno o poslovanju poduzeća i da prijenos ovlasti SNCM-u za obavljanje javnih usluga ne bi omogućio poboljšanje očekivanog povrata od tog ulaganja.
(191)
Kada je riječ o 38,5 milijuna socijalnih mjera, Francuska ponavlja argument prema kojem su te mjere potpore pojedincima te da se činjenica da ih je na svoj teret preuzela država ne može smatrati osiguravanjem neizravne pogodnosti za poduzeće dok god one predstavljaju dopunu zakonskim i ugovornim obvezama SNCM-a. Osim toga, Francuska podsjeća da te mjere ne bi omogućile odlazak zaposlenika koji bi, u njihovu odsustvu, ostali odgovornost SNCM-a.
(192)
Suprotno argumentu CFF-a, francuska tijela navode da iznos od 38,5 milijuna EUR ne odgovara provedbi smanjenja broja zaposlenih predviđenog u okviru socijalnog plana iz 2003. jer su ta smanjenja, usprkos kašnjenju, već provedena. Novi socijalni plan stoga je dodatak prvim socijalnim mjerama iz 2003.
5.2.3 Spojivost sa smjernicama
(193)
U svjetlu prethodno iznesenog, Francuska smatra da je potrebno analizirati iznos potpore od 15,81 milijuna EUR.
(194)
Suprotno tvrdnjama CFF-a, francuska tijela, s obzirom na točku 11. smjernica iz 2004., smatraju da SNCM, iako je prvom dokapitalizacijom obnovio svoj kapital, ipak nije izgubio status poduzeća u teškoćama u mjeri u kojoj je cilj dokapitalizacije bio osigurati daljnje poslovanje društva.
(195)
Francuska odbacuje tvrdnje CFF-a prema kojima nije morala osigurati nove financijske injekcije za poduzeće jer je SNCM mogao uzeti bankovni kredit. U tom pogledu, francuska tijela navode da su banke 24. kolovoza 2005. odbile dodijeliti nove kreditne linije SNCM-u i da su stoga jedine moguće alternative bile privatizacija ili likvidacija poduzeća.
(196)
Francuska osporava argumente CFF-a i STIM-a o neuspjehu plana restrukturiranja iz 2002. koji je, usprkos kašnjenju, proveden i koji je omogućio postizanje ciljeva u 2005. Pogoršanje ekonomskog i financijskog stanja SNCM-a uzrokovano vanjskim čimbenicima iziskivalo je i produživanje plana prijavljenog 2002. i uvođenje novih mjera.
(197)
Francuska procjenjuje da SNCM ima dobre izglede za oporavak i da će se mjerama koje su predvidjeli novi dioničari, posebno provedbom socijalnog plana, oporavkom usluga i obnovom određenih brodova, omogućiti ponovna uspostava održivosti poduzeća. U tom pogledu, Francuska primjećuje da zbog prihoda ostvarenih prijenosom ovlasti za obavljanje javnih usluga (oko [50 - 70] (60) % prometa SNCM-a) i uzevši u obzir znatne fiksne troškove i poteškoće u preraspoređivanju šest brodova korištenih na ruti Marseille - Korzika, prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga predstavlja bitan element strategije poduzeća i njegove održivosti.
(198)
Kada je riječ o ograničavanju potpore na najmanju razinu, Francuska procjenjuje da je troškove restrukturiranja potrebne za njegovu provedbu strogo ograničila na najmanju razinu. U tu svrhu, francuska tijela podsjećaju da je, kao što je Komisija potvrdila u svojoj Odluci iz 2003., i samo poduzeće dovoljno doprinijelo planu restrukturiranja svojim vlastitim sredstvima, odnosno prodajom imovine u iznosu od 30,2 milijuna EUR. Usto, uzevši u obzir druge prodaje koje je SNCM ostvario u iznosu od 12,2 milijuna EUR, ukupni vlastiti doprinosi poduzeća iznose 42,38 milijuna EUR. Francuska procjenjuje da je taj iznos znatno viši od iznosa vlastitih kapitalnih uloga potrebnih za odobrenje potpora za restrukturiranje, koje konačno iznose 15,81 milijuna EUR, tako dugo dok druge mjere ne bi bile državna potpora.
5.2.4 Uvjeti propisani Odlukom Komisije iz 2003. i moguće nove kompenzacijske mjere
(199)
Suprotno tvrdnjama STIM-a i CFF-a, francuska tijela tvrde da su poštovala sve uvjete propisane Odlukom iz 2003., kojima su bila obvezana do kraja 2006., posebno održavanje flote od 11 brodova i uvođenje cijena nižih od konkurentskih.
(200)
Nadalje, Francuska smatra da bi se, na temelju nove konačne odluke, razina kompenzacijskih mjera koje je potrebno nametnuti SNCM-u morala prilagoditi ako bi iznos potpora za restrukturiranje od sada bio 15,81 milijuna EUR umjesto 69,3 milijuna EUR.
(201)
U tom pogledu, Francuska osporava primjedbe STIM-a o mogućnosti da Komisija SNCM-u naloži prodaju njegova udjela u CNM-u kao kompenzacijsku mjeru. Francuska osporava argument STIM-a prema kojem bi definicija strateške imovine bila dovedena u pitanja u smjernicama iz 2004. u odnosu na one iz 1999.
(202)
Kada je riječ o mjerama na koje se poziva CFF, a čiji je cilj smanjiti prisutnost SNCM-a na tržištu, francuska tijela navode da, kao što je Komisija, uostalom, naglasila u svojoj Odluci iz 2003. (točka 87.), ne postoji višak kapaciteta na predmetnim tržištima (Francuska - Korzika i Magreb) te da bi rekonfiguracija linija za Korziku unutar i izvan prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga ugrozila održivost poduzeća.
(203)
U pogledu argumenta CFF-a, prema kojem bi provođenje prethodno opisanih mjera u korist SNCM-a dovelo do ozbiljnog rizika od nestajanja njegova glavnog konkurenta, CFF-a, s tržišta kontinentalna Francuska - Korzika, francuska tijela tvrde da, s obzirom na trenutačnu konfiguraciju tržišta na kojem je CFF sada većinski sudionik, održavanje konkurentne strukture ovisi o odobrenju plana restrukturiranja SNCM-a i prisutnosti potonjeg na predmetnom tržištu.
VI. OCJENJIVANJE MJERA
6.1 POSTOJANJE DRŽAVNE POTPORE U SMISLU ČLANKA 107. STAVKA 1. UFEU-A
(204)
Prema članku 107. stavku 1. UFEU-a „osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno, svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje državnim sredstvima u bilo kojem obliku kojim se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva je s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama”.
(205)
Ocjenom nacionalne mjere kao državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a pretpostavlja se da su ispunjeni sljedeći kumulativni uvjeti, odnosno: 1. predmetnom se klauzulom osigurava selektivna gospodarska pogodnost; 2. ta se pogodnost financira državnim sredstvima; 3. tom se pogodnošću narušava tržišno natjecanje ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje i na kraju; 4. ta pogodnost utječe na trgovinu između država članica (105).
(206)
Komisija tvrdi da je SNCM dobio državna sredstva u ukupnom iznosu od 274,54 milijuna EUR (106) putem CGMF-a koji je u potpunom državnom vlasništvu.
(207)
Budući da SNCM posluje u pomorskom prijevoznom sektoru, otvorenom konkurenciji unutar Europe, potencijalna ekonomska prednost koju je primio mogla bi narušiti tržišno natjecanje i utjecati na trgovinu među državama članicama.
(208)
Činjenica da je tržište kabotaže s mediteranskim otocima do 1. siječnja 1999. bilo privremeno izuzeto od primjene Uredbe (EEZ) br. 3577/92 ne dopušta da se a priori isključi mogućnost da su subvencije plaćene za kabotažu na rutama s mediteranskim otocima u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga mogle utjecati na trgovinu među državama članicama i narušiti tržišno natjecanje.
(209)
U svakom slučaju, čak i da subvencije dodijeljene za linije kabotaže nisu mogle utjecati na trgovinu i dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja prije 1. siječnja 1999., situacija se nakon tog datuma promijenila jer su, u skladu s Uredbom br. 3577/92, djelatnosti kabotaže otada otvorene svim prijevoznicima Europske unije. Usto, valja naglasiti da se SNCM ne bavi isključivo kabotažnim prijevozom, već posluje i na međunarodnom tržištu pomorskog prijevoza, koje je liberalizirano Uredbom Vijeća (EEZ) br. 4055/86 (107).
(210)
Stoga Komisija u ovom slučaju smatra da su ispunjena tri posljednja kriterija iz članka 107. stavka 1. UFEU-a navedena u točki 205. ove Odluke. Stoga mora sukcesivno ispitati za svaku mjeru postoji li selektivna ekonomska prednost u skladu s presudom Općeg suda od 11. rujna 2012.
6.1.1 Vremenski okvir analize
(211)
U skladu sa sudskom praksom Općeg suda (108), Komisija nakon poništenja jedne od svojih odluka mora svoju novu analizu temeljiti isključivo na informacijama kojima je raspolagala u vrijeme donošenja poništene odluke, u ovom slučaju 8. srpnja 2008.
(212)
Događaji koji su mogli nastupiti nakon 8. srpnja 2008. ne smiju se stoga uzeti u obzir. Promjene tržišta ili njegov razvoj ili promjene i razvoj položaja korisnika potpore moraju biti isključeni iz analize. Usto, Komisija ne uzima u obzir razdoblje provedbe plana restrukturiranja nakon srpnja 2008. (109).
(213)
Isto tako, Komisija nije obvezna ponovo provesti ispitivanje predmeta niti ga dopuniti novim tehničkim vještačenjima (110). Poništenje akta kojim se završava upravni postupak sastavljen od različitih faza ne dovodi nužno do poništenja cijelog postupka. Budući da se, kao i u ovom slučaju, usprkos ispitnim radnjama kojima se omogućuje iscrpna analiza spojivosti potpore, analiza koju je provela Komisija pokazala nepotpunom zbog čega dolazi do nezakonitosti odluke, postupak čiji je cilj zamijeniti tu odluku može biti ponovo pokrenut na temelju već provedenih ispitnih radnji (111).
(214)
Uostalom, budući da Komisija svoju novu analizu mora temeljiti isključivo na informacijama kojima je raspolagala u srpnju 2008. o kojima su francuska tijela i SNCM već zauzeli stav, nije ih potrebno ponovo konzultirati (112). Na kraju, pravo zainteresiranih trećih osoba da potvrde svoje primjedbe osigurano je objavom odluke o pokretanju postupka u Službenom listu (113) i nijednom odredbom Uredbe br. 659/1999 nije nametnuto da im se ponovo ponudi ta mogućnost jer je početni plan restrukturiranja izmijenjen tijekom ispitivanja (114).
(215)
Ova se Odluka stoga prvenstveno zasniva isključivo na elementima raspoloživima 8. srpnja 2008. Ipak, Komisija je dužna pokazati da eventualno uzimanje u obzir bilješke francuskih tijela od 16. svibnja 2013. za činjenice navedene prije 8. srpnja 2008. te informacija koje je SNCM dostavio 27. kolovoza 2013. ne bi izmijenilo njezine zaključke.
6.1.2 Prodaja SNCM-a po negativnoj prodajnoj cijeni od 158 milijuna EUR
(216)
Komisija u ovom slučaju mora ispitati sadržava li kapitalni ulog države od 158 milijuna EUR prije prodaje SNCM-a privatnim kupcima, odnosno in fine„negativna prodajna cijena” poduzeća za isti iznos, elemente državne potpore.
(217)
Otvoren, transparentan i nediskriminirajući javni postupak odabira, na kraju kojeg država prodaje poduzeće nakon prethodne dokapitalizacije (za iznos viši od prodajne cijene), ne isključuje nužno prisutnost potpore, koja može biti na korist i privatiziranom poduzeću i njegovu kupcu (115).
(218)
Kako bi provjerila je li neko poduzeće ostvarilo ekonomsku prednost potaknutu kapitalnim ulogom države, Komisija uobičajeno primjenjuje kriterij „privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu” (dalje u tekstu „kriterij privatnog ulagača”) pod uvjetom da korisnik nije prisiljen izvršiti povrat drugih državnih potpora i da taj kapitalni ulog podliježe analizi s obzirom na taj kriterij. Kriterij privatnog ulagača zasniva se na načelu jednakosti tretmana između javnog i privatnog sektora koje proizlazi iz članka 345. UFEU-a. U skladu s tim načelom, kapital koji država izravno ili neizravno stavi na raspolaganje poduzeću u okolnostima koje odgovaraju uobičajenim tržišnim uvjetima, ne može se klasificirati kao državna potpora (116).
(219)
Tako Komisija može ocijeniti je li se dobavljač sredstava ponašao kao privatni ulagač koji slijedi strukturnu, globalnu ili sektorsku politiku i koji je vođen izgledima o dugoročnoj profitabilnosti uloženog kapitala. Valjanost tog pristupa potvrdio je sudac Europske unije u nekoliko predmeta (117).
(220)
Prema sudskoj praksi, kapitalni ulog koji realizira javni ulagač u nedostatku svih izgleda za ostvarivanje dobiti, čak i dugoročne, državna je potpora (118).
(221)
Sudac Europske unije utvrdio je i da si privatni ulagač koji slijedi strukturnu, globalnu ili sektorsku politiku vođenu izgledima o dugoročnoj profitabilnosti ne bi smio objektivno dopustiti da nakon niza godina neprestanih gubitaka pristupi kapitalnom ulogu koji se, u ekonomskom pogledu, pokaže ne samo skupljim od likvidacije imovine, već je štoviše povezan s prodajom poduzeća, što ga lišava svih izgleda za ostvarivanje dobiti, čak i dugoročne (119).
(222)
Točnije, Sud je u svojoj presudi Gröditzer, kako bi utvrdio sadržava li privatizacija poduzeća po negativnoj prodajnoj cijeni elemente državne potpore, presudio sljedeće: „treba ocijeniti bi li privatni ulagač, u sličnim okolnostima, veličine nalik onoj tijela koja upravljaju javnim sektorom, pristupiti kapitalnom ulogu tog značaja u okviru prodaje navedenog poduzeća ili bi se odlučio za likvidaciju tog poduzeća” (120).
(223)
U svjetlu prethodno navedenog, a radi utvrđivanja karaktera potpore predmetne mjere, Komisija mora „ocijeniti je li rješenje, koje je odabrala država, potpuno i u odnosu na bilo koje drugo rješenje, uključujući i ne-intervenciju, najpovoljnije, što bi dovelo, ako je to slučaj, do zaključka da je država postupila kao privatni ulagač” (121).
(224)
Drugim riječima, Komisija mora provjeriti je li odluka da se pristupi kapitalnom ulogu tog značaja stvarno jeftinija od likvidacije.
6.1.2.1 Ocjena troškova likvidacije
(a) Uzimanje u obzir plaćanja dodatnih naknada za otpremninu
(225)
Kako bi procijenila troškove likvidacije za dioničara, francuska tijela smatraju da velike skupine poduzeća sada ne mogu, prilikom zatvaranja pogona ili likvidacije društava kćeri, zanemariti socijalne posljedice tog zatvaranja ili likvidacije. Tako često provode socijalne planove koji mogu uključivati mjere za raspoređivanje zaposlenika, pomoć pri traženju novog posla, naknade za otpremninu, pa čak i mjere na lokalnoj gospodarskoj razini koje nadmašuju one nametnute zakonom i kolektivnim ugovorima.
(226)
U tom su kontekstu francuska tijela zadržala, na temelju socijalnog plana iz 2005., koji se zasniva na socijalnom planu iz 2002., raspon od [90 000 - 100 000] (60) do [120 000 - 130 000] (60) EUR po zaposleniku, odnosno ukupni iznos između [200 - 210] (60) milijuna EUR i [250 - 260] (60) milijuna EUR. Francuska tijela navode da donja granica prethodno navedenoga raspona podrazumijeva činjenicu da je trošak referentnog socijalnog plana povećan zbog vrlo važnog udjela zaposlenika koji se bliže dobi za odlazak u mirovinu koji se odvija u posebno pogodnim uvjetima. Nadalje, u obzir je uzeta i činjenica da se kontekst likvidacije društva i otpuštanja svih zaposlenika ne može usporediti s prilagodbom broja zaposlenika kojom se omogućuje nastavak poslovanja, kao što je to slučaj s referentnim socijalnim planom.
(227)
Na kraju, francuska tijela smatraju da, čak i na osnovi primjene analitičke matrice koju je Opći sud definirao u svojoj presudi od 15. rujna 2012., prijenos kontrole nad SNCM-om za negativnu prodajnu cijenu od 158 milijuna EUR nije sadržavao elemente državne potpore. U stvari, smatraju da Komisija raspolaže svim potrebnim elementima da odgovori na kritike Općeg suda.
(228)
Komisija u ovom slučaju ne dijeli to mišljenje.
(229)
U skladu s presudom Općeg suda (122), plaćanje dodatnih naknada za otpremninu načelo je koje ovisno o okolnostima slučaja može biti opravdana i primjerena praksa čiji je cilj promicati pomirljiv socijalni dijalog i zadržati ugled društva ili skupine društava. Uzevši u obzir načelo jednakosti tretmana privatnog i javnog sektora, mogućnost isplate dodatnih naknada za otpremninu stoga je jednako otvorena državama članicama u slučaju likvidacije javnog poduzeća, čak i ako njihove obveze ne mogu u načelu premašiti minimum strogo utvrđen zakonskim i ugovornim odredbama. Međutim, Opći sud navodi da „[…] preuzimanje tih dodatnih troškova, zbog opravdane zabrinutosti, ne može slijediti isključivo socijalni, pa ni politički cilj, jer bi inače izašlo iz okvira testa privatnog ulagača […]. U nedostatku ekonomske opravdanosti, čak i dugoročne, preuzimanje troškova koji su viši od strogih zakonskih i ugovornih obveza mora se zato smatrati državnom potporom u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a.” (123)
(230)
Kada je riječ o argumentu povezanom s ugledom države, na koji se pozivaju francuska tijela, Opći sud smatra da „[…] zaštita ugleda države članice kao globalnog ulagača u tržišnom gospodarstvu ne može, bez posebnih okolnosti i posebno uvjerljivog razloga, biti dostatno opravdanje da bi se dokazala dugoročna ekonomska opravdanost dodatnih troškova, primjerice dodatnih naknada za otpremninu” (124).U ovom slučaju takve posebne okolnosti ne postoje.
(231)
Komisija tvrdi da francuska tijela nakon pokretanja postupka nisu uspjela utvrditi gospodarske aktivnosti francuske države, posebno na zemljopisnoj i sektorskoj razini, u pogledu koji treba ocijeniti dugoročnu ekonomsku opravdanost predmetnih mjera, čak i ako su na kraju u svojem dopisu od 16. svibnja 2013. navela da se ponašanje države mora usporediti s onim diversificiranog holdinga koji nastoji maksimizirati svoju dobit i zaštititi svoj ugled, posebno na razini upravljanja svojim zaposlenicima.
(232)
U pogledu ugleda CGMF-a, Komisija napominje da CGMF u sektoru pomorskog prijevoza nije imao nikakve druge imovine osim SNCM-a. U skladu s tim, taj argument Komisiji nije važan.
(233)
Što se tiče ugleda države dioničara, francuska su tijela utvrdila da postoji povišen rizik od sukoba u poduzećima koje kontrolira država, ne samo u zemljopisnoj blizini djelatnosti SNCM-a, nego i neovisno o sektoru, a posebno u sektoru prijevoza. Komisija, s jedne strane, napominje da francuska tijela nisu dokazala da bi taj rizik stvarno mogao zahvatiti sva javna poduzeća, a, s druge strane, smatra da nisu ni dokazala da bi plaćanje dodatnih naknada spriječilo pojavu novih štrajkova. Naposljetku, mišljenje je Komisije da isključivo društveno opravdanje za preuzimanje državne odgovornosti za te dodatne naknade nije dostatno da isključi prisutnost državne potpore.
(234)
Nadalje, Komisija smatra da francuska tijela nisu iznijela dovoljno objektivne i provjerljive elemente kako bi mogla dokazati da bi plaćanje dodatnih naknada za otpremninu, u sličnim okolnostima, predstavljalo uobičajenu praksu među privatnim poduzetnicima iz istoga sektora. Komisija zapravo tvrdi da se samim upućivanjem na ograničeni broj socijalnih planova ne može dokazati postojanje dovoljno utemeljene prakse u slučajevima koji su slični ovome, da se socijalni planovi koje su navela francuska tijela odnose na planove za restrukturiranje, a ne likvidaciju, te da se velik broj njih odnosi na sektore koji na prvi pogled nemaju ništa zajedničko sa sektorom prijevoza, primjerice kozmetički (Yves Saint-Laurent Haute Couture), poljoprivredno-prehrambeni (Danone) ili elektronički (Hewlett Packard). Osim toga, u tablici koju su dostavila francuska tijela u bilješci od 16. svibnja 2013., u kojoj je naveden popis socijalnih planova, navedeno je šest planova nakon privatizacije SNCM-a koji stoga ne mogu biti uzeti u obzir kako bi se opravdalo uzimanje u obzir dodatnih naknada za otpremninu.
(235)
SNCM je dostavio novi popis od pet socijalnih planova u bilješci od 27. kolovoza 2013. Komisija smatra da se na temelju tog popisa ne može utvrditi da bi plaćanje dodatnih naknada za otpremninu, u sličnim okolnostima, predstavljalo uobičajenu praksu među privatnim poduzetnicima iz istoga sektora. Naime, Komisija prvo primjećuje da se od pet navedenih planova, dva odnose na SNCM, uključujući i onaj koji je predmet ove Oduke. Ta dva plana stoga ne mogu predstavljati objektivne elemente za usporedbu iz dva razloga: s jedne strane, SNCM se ne može osloniti na vlastite prijašnje prakse u tom području kako bi u dostatnoj mjeri opravdao utemeljenost te prakse, a s druge strane, socijalni plan iz 2002. odgovara razdoblju u kojem je SNCM još uvijek bio javno poduzeće dok je Opći sud kao kriterij za usporedbu odredio privatna poduzeća iz istoga sektora. Stoga Komisija napominje da socijalni plan luke Marseille ne može biti prihvaćen jer je luka 2004. bila javna ustanova, a ne privatno poduzeće. Naposljetku, kada je riječ o dva posljednja navedena plana, onaj Air Liba i onaj Eurostara, Komisija primjećuje da se radi o planovima za restrukturiranje, a ne za likvidaciju. Štoviše, Komisija primjećuje da je prosječna dodatna naknada tih dvaju plana niža za više od polovine prosječnih dodatnih naknada u SNCM-u.
(236)
Nadalje, Komisija napominje da francuska tijela nisu utvrdila da je ponašanje francuske države bilo potaknutom razumnom vjerojatnošću da će iz njega pribaviti neizravnu materijalnu prednost, pa čak ni dugoročnu, time što će izbjeći dodatno pogoršanje društvene klime u poduzeću jer bi se upravo u slučaju likvidacije poduzeće trebalo ugasiti. Što se tiče pretpostavke o većoj koristi koju su ostvarili zaposlenici drugih javnih poduzeća, ona nije dostatno potkrijepljena. To je tim više slučaj što, u okviru teorije o globalnom ulagaču, primjerice one francuskih tijela, dodjela vrlo visokih naknada za odlazak zaposlenicima može zakomplicirati moguće restrukturiranje drugih društava koja pripadaju istom ulagaču. Osim toga, francuska tijela nisu kvantificirala značajan karakter mogućih društvenih troškova na koja se pozivaju kako bi opravdali isplatu dodatnih naknada za otpremninu.
(237)
Francuska su tijela utvrdila i da bi postupak likvidacije bio duži te potencijalno riskantniji za državu kao dioničara u odnosu na prodaju SNCM-a po negativnoj cijeni. Komisija napominje da francuska tijela nisu navela nijedan dokaz o tom riziku kao ni objasnila zašto bi privatni dioničar uzeo u obzir trajanje postupka likvidacije. Predmet Frucona Kosice (125) koji spominju francuska tijela nije relevantan u ovom slučaju jer se odnosi na test privatnog kreditora. Trajanje postupka likvidacije relevantno je za analizu, ako je država, u poziciji kreditora Frucona Kosice, maksimizirala povrat svojih potraživanja prihvaćajući djelomični, ali trenutni povrat, ili ako bi morala čekati rezultat likvidacije poduzeća. Situacija je u ovom slučaju drukčija jer je država u poziciji dioničara SNCM-a, a ne u onoj privatnog vjerovnika. Budući da bi u slučaju likvidacije SNCM-a imovina bila očigledno nedostatna za pokrivanje obveza, država ne bi mogla povratiti svoj kapitalni ulog. Zato pozivanje na trajanje postupka likvidacije nije relevantno u ovom slučaju.
(238)
Francuska tijela nisu dokazala da je preuzimanje troška tih dodatnih naknada od strane države, kao privatnog ulagača u scenariju likvidacije, bilo opravdano.
(239)
U toj fazi analize Komisija mora utvrditi vrijednost likvidacije SNCM-a, bez dodatnih naknada za otpremninu.
(b) Vrijednost likvidacije SNCM-a
(240)
Metodom ponovno procijenjene neto imovine utvrđena je nedostatna imovina jer ekonomska vrijednost realne imovine (općenito veća od računovodstvene neto vrijednosti) ne pokriva ekonomsku vrijednost realnih dugova.
(241)
Kako bi utvrdila nedostatak imovine u ovom slučaju Komisija je, s pomoću svojeg stručnjaka (126), provjerila, kako je objašnjeno dalje u tekstu, je li 30. rujna 2005. vrijednost imovine SNCM-a bila nedostatna da se isplate povlašteni i nepovlašteni vjerovnici.
(242)
Komisija procjenjuje da je revalorizacija neto imovine metoda koja se trenutačno rabi za valorizaciju društava u sektoru pomorskog prijevoza. Smatra i da je ta metoda posebno primjerena slučaju SNCM-a, ako likvidacija njegovu glavnom dioničaru predstavlja jedinu alternativu prodaji.
(243)
U pogledu drugih metoda revalorizacije, posebno metode ažuriranih slobodnih operativnih novčanih tokova, Komisija procjenjuje da, uzevši u obzir činjenicu da se tom metodom pretpostavlja daljnje poslovanje društva, što ne bi bio slučaj pod predviđenom pretpostavkom likvidacije SNCM-a, nije relevantna za ovaj slučaj.
(244)
Komisija je odabrala 30. rujna 2005. kao referentni datum za ocjenu SNCM-a jer se radi o datumu na koji je izvršen odabir između prihvaćanja ponude za preuzimanje ili likvidaciju društva, dok je odluka o odabiru BCP-a donesena 27. rujna 2005.
i. Vrijednost imovine SNCM-a
(245)
Komisija posebno primjećuje da je dioničar SNCM-a, u suradnji s poduzećem Ernst & Young, 30. rujna 2005. kvantificirao troškove likvidacije poduzeća (prethodno navedeno izvješće CGMF), a Oddo Corporate Finance i odvjetničko društvo Paul Hastings tome su dodali svoja dodatna stručna izvješća. Komisija podsjeća da je u prethodno navedenom izvješću Oddo-Hastings imovina SNCM-a procijenjena na 190,3 milijuna EUR.
(246)
Kada je riječ o revalorizaciji flote u njegovu vlasništvu (127), specijalizirani broker BRS procijenio je 30. rujna 2005. tržišnu vrijednost brodova SNCM-a na 224 milijuna EUR, a u izvješću Oddo vrijednost flote SNCM-a je nakon rabata (128), brokerske provizije (129) i pravne nesigurnosti (130) procijenjena je na 150,7 milijuna EUR.
Tablica 3.
Scenariji revalorizacije imovine SNCM-a 30. rujna 2005.
Vrijednost imovine
izvješće Oddo
u milijunima EUR
Vrijednost imovine
stručnjak Komisije
u milijunima EUR
Nematerijalna imovina
-
-
Materijalna imovina
Flota u vlasništvu društva
150,7
151,7
Zgrade
(131)
11,2
11,2
Ulaganja
(132)
32,7
38,3
Nepokretna imovina
194,6
201,2
Zalihe
-
-
Predujmovi
-
-
Potraživanja od kupaca
0,8
0,8
Ostala potraživanja
(133)
9,4
9,4
Neto novac
-14,5
-
Prilagodbe obveza
-
-
Ostala imovina
-4,3
10,20
Ukupna imovina
190,3
211,4
Izvori:
Izvješće Oddo-Hastings, izvješće stručnjaka Komisije.
(247)
Na temelju prethodno navedene tablice Komisija utvrđuje da je flota brodova glavni element revalorizacije imovine poduzeća. U tom pogledu, stručnjak iz Komisije procijenio je, nakon što je, kada je to bilo moguće, proveo komparativnu analizu, da su popust primijenjen na bruto tržišnu vrijednost brodova i pravna nesigurnost dosljedni. Na temelju toga zaključio je da nema argumenata za odbacivanje procjene vrijednosti flote, koju je izradila država.
(248)
U pogledu popusta, Komisija smatra da je njegova razina dosljedna s popustima uzetima u obzir pri prodaji brodova u slučaju prisilne likvidacije. Prema mišljenju stručnjaka Komisije, Régie des Transports Maritimes, nacionalno belgijsko društvo koje posluje na liniji Ostende - Ramsgate, prodalo je primjerice 1997. dva trajekta uz procijenjeni popust od 35 %, odnosno 45 %. Nedavno je društvo Festival Cruises prodalo tri kruzera, uz prosječni popust od 20 %. Popusti uzeti u obzir u sličnim slučajevima stoga su u rasponu popusta koje su francuska tijela primijenila u ovom slučaju.
(249)
Što se tiče pravne nesigurnosti, s obzirom na to da nije bilo slične transakcije na tržištu, Komisija smatra da su argumenti koji opravdavaju primjenu pravne nesigurnosti dosljedni s ograničenom veličinom tržišta brodova određene vrste, osmišljenih za prilično specifičnu primjenu.
(250)
Komisija nadalje napominje da je njezin nezavisni stručnjak povećao revalorizaciju ulaganja, posebno onu udjela SNCM-a u CMN-u (od 21,8 milijuna EUR do 28 milijuna EUR). Uzevši u obzir ponudu grupe Stef-TFE za otkup tog udjela po cijeni od 35,2 milijuna EUR proslijeđenu Komisiji u okviru ovog ispitivanja, Komisija smatra da je revalorizacija udjela SNCM-a u CMN-u od 28 milijuna EUR objektivna s obzirom na likvidaciju društva.
(251)
Kada se radi o revalorizaciji drugih stavki imovine, stručnjak iz Komisije nije imao posebnih primjedaba. Nije, međutim, prihvatio stavku „neto novac” u imovini jer je ta stavka bila u deficitu. Komisija smatra da je tu stavku, u stvari, potrebno reklasificirati u obveze SNCM-a.
(252)
Uzevši u obzir provedene prilagodbe, Komisija procjenjuje da imovina SNCM-a 30. rujna 2005. iznosi 211,4 milijuna EUR.
ii. Procjena obveza SNCM-a
(253)
Komisija utvrđuje da, prema ocjeni francuskih tijela, povlašteni dug iznosi 153,8 milijuna EUR, a nepovlašteni dug 170,9 milijuna EUR (bez dodatnih naknada za otpremninu).
(254)
Posebno kada je riječ o obvezama za socijalno osiguranje, francuska tijela procjenjuju trošak uobičajenog socijalnog plana na [70 - 80] (60) milijuna EUR. Troškovi koji se odnose na socijalni plan obuhvaćen ugovorom utvrđeni su na pojedinačnoj osnovi uzimajući u obzir vrstu ugovora (ugovor na neodređeno vrijeme i ugovor na određeno vrijeme), primjenjive statute i kolektivne ugovore (osoblje na dugoj plovidbi, uredsko osoblje i kapetan), radni staž, rang i plaću svakog zaposlenika. Tim su iznosom pokrivene naknade za otkazni rok ([20 - 30] (60) milijuna EUR), naknade za neiskorišteni plaćeni godišnji odmor ([0 - 10]* milijuna EUR), naknade za otpremninu obuhvaćene kolektivnim ugovorom ([30 - 40] (60) milijuna EUR) i ulog Delalande ([0 - 10] milijuna EUR) (134).
(255)
Trošak socijalnog plana koji nije obuhvaćen ugovorom francuska su tijela procijenila na [30 - 40] (60) milijuna EUR. Tim socijalnim planom objedinjene su sve prateće mjere povezane sa zakonskim i regulatornim obvezama SNCM-a u području otpuštanja zaposlenika (135) te neizravni troškovi povezani sa socijalnim planom obuhvaćenim ugovorom (136).
(256)
Trošak raskida glavnih ugovora o poslovanju odnosi se, uglavnom, na aktiviranje bankovnog jamstva u iznosu od 7,4 milijuna EUR kojim se jamči dobra provedba javnih usluga SNCM-a, kojem bi bila dodana kazna utvrđena tim ugovorom od 2 % referentne financijske kompenzacije iznosa od 63 milijuna EUR za 2005., odnosno oko 1,2 milijuna EUR u slučaju pogreške delegatara.
(257)
Kada je riječ o neto obvezama povezanim s prodajom brodova u zakupu (137), francuska tijela naglašavaju da je, na temelju određenih pretpostavki (138), specijalizirani broker BRS neto primitke od prodaje 30. rujna 2005. procijenio na 144,8 milijuna EUR nakon popusta, brokerske provizije i financijskih troškova prijevoza. Budući da uštede na porez i bankovna zaduženja iznose 193,5 milijuna EUR, preostali iznos bankovnih zaduženja povezanih s brodovima u zakupu koji je potrebno vratiti iznosi 48,7 milijuna EUR.
Tablica 4.
Scenariji revalorizacije obveza SNCM-a 30. rujna 2005.
Vrijednost obveza
izvješće Oddo
u milijunima EUR
Vrijednost obveza
stručnjak Komisije
u milijunima EUR
Povlašteni dugovi od kojih:
Dugovi za socijalno osiguranje i porezni dugovi
[20 - 30]*
[20 - 30]*
Financijski dugovi zajamčeni imovinom
(139)
15,9
15,9
Trošak socijalnog plana obuhvaćenog kolektivnim ugovorom
[70 - 80]*
[70 - 80]*
Trošak mirovinskog osiguranja
(140)
10,2
10,2
Trošak postupka likvidacije
4,7
4,7
Interkalarni operativni gubitci
(141)
26,5
26,5
Isplata povlaštenih vjerovnika
153,8
153,8
Neosigurani dugovi
(142)
69,7
84,2
Trošak socijalnog plana koji nije obuhvaćen kolektivnim ugovorom
[30 - 40]*
[30 - 40]*
Trošak raskida glavnih ugovora o poslovanju
[10 - 20]*
[10 - 20]*
Dodatni trošak povezan s prodajom brodova u zakupu
48,7
48,7
Isplata nepovlaštenih vjerovnika
170,9
181,1
Izvori:
Izvješće Oddo-Hastings, izvješće stručnjaka Komisije.
(258)
Komisija napominje da su obveze za doprinose za socijalno osiguranje glavni element obveza SNCM-a. Kada je riječ o trošku socijalnog plana obuhvaćenog ugovorom, stručnjak Komisije provjerio je na osnovi ispitivanja formule za izračun svih sastavnica plana i nije pronašao nikakve anomalije ili pogreške. Uzevši u obzir tu provjeru, Komisija smatra objektivnim iznos od [70 - 80] (60) milijuna EUR koji su francuska tijela predložila u okviru socijalnog plana obuhvaćenog kolektivnim ugovorom
(259)
U pogledu interkalarnih operativnih gubitaka, Komisija smatra da je njihova procjena oprezna s obzirom na zakonodavstvo, posebno članak L.622-10 Trgovačkog zakonika i članak 19.-2 Odluke br. 85-1388 od 27. prosinca 1985. na temelju kojih bi nadležni trgovački sud obvezao SNCM da nastavi poslovati u razdoblju od dva mjeseca, koje se može obnoviti na zahtjev državnog odvjetništva zbog njegovih obveza obavljanja javnih usluga.
(260)
Što se tiče neosiguranih dugova, stručnjak Komisije nije imao posebnih primjedaba. Ipak, na osnovi ponovnog izračuna stavke imovine „neto gotovina”, ispravio je iznos od 14,5 milijuna EUR na 69,7 milijuna EUR. Komisija procjenjuje da je ponovni izračun u skladu s promjenama izvršenima u revalorizaciji imovine SNCM-a.
(261)
Što se tiče troška socijalnog plana koji nije obuhvaćen kolektivnim ugovorom (osim dodatnih naknada za otpremninu), stručnjak Komisije smatra da je procjenu troška sudskih postupaka potrebno smanjiti na [0 - 5] (60) milijuna EUR umjesto [0 - 10] (60) milijuna kako su predložila francuska tijela. U skladu s tim, iako Komisija smatra da će sindikalne organizacije sigurno zatražiti reklasifikaciju ugovora na određeno vrijeme u ugovore na neodređeno vrijeme (143), ipak vjeruje da se ta procjena smije odnositi samo na zaposlenike s ugovorima na određeno vrijeme za koje je taj rizik gotovo siguran (odnosno 150 zaposlenika s ugovorima na određeno vrijeme). S obzirom na mjesečnu bruto plaću od [2 000 - 2 500] (60) EUR s naknadom za devet mjesečnih plaća za [100 - 120] (60) prvih ugovora na određeno vrijeme i šest mjesečnih plaća za [50 - 70] (60) sljedećih ugovora, taj je iznos [0 - 10] (60) milijuna EUR.
(262)
Što se tiče neto obveza povezanih s prodajom brodova u zakupu, Komisija smatra da su osnovne pretpostavke izračuna opravdane, posebno zato što GIE poštuje ugovorne formalnosti, čime se ograničava svaka zamjena SNCM-a trećim osobama i zbog čega porezne olakšice podliježu uporabi brodova pod francuskom zastavom. Opravdano je i ne primjenjivati pravnu nesigurnost na brodove pod ugovorima o zakupu jer su te brodove prodale GIE-ove banke. U tom kontekstu, Komisija procjenjuje da je opravdano uzeti u obzir financijski trošak prijevoza od 30. rujna 2005. do datuma stvarne prodaje broda.
(263)
S obzirom na prethodno navedeno, Komisija procjenjuje da je 30. rujna 2005. vrijednost povlaštenih obveza SNCM-a iznosila 153,8 milijuna EUR, a vrijednost nepovlaštenih obveza 181,1 milijuna EUR.
iii. Utvrđivanje manjka imovine
(264)
U svjetlu prethodno navedenog, Komisija procjenjuje da 30. rujna 2005. vrijednost imovine SNCM-a (211,4 milijuna EUR) nije bila dostatna za isplatu povlaštenih (153,8 milijuna EUR) i nepovlaštenih vjerovnika (181,1 milijuna EUR), odnosno ukupnog iznosa od 334,9 milijuna EUR. Zbog toga je manjak imovine iznosio oko 123,5 milijuna EUR.
(c) Uzimanje u obzir tužbe za nadoknadu manjka imovine
(265)
Komisija je ispitala i argument francuskih tijela i SNCM-a prema kojemu bi država, kao većinski dioničar, mogla biti pozvana da nadoknadi manjak imovine u slučaju likvidacije poduzeća. Jedna od zainteresiranih strana, CFF, osporila je primjenu navedene nacionalne sudske prakse od strane francuskih tijela u ovom slučaju. Naime, CFF smatra da je, što se tiče sudske prakse Prizivnog suda u Rouenu u predmetu Aspocom Group Oyj, sud matičnom finskom društvu izrekao kaznu plaćanja odšteta zaposlenicima francuskog društva kćeri za koje je pokrenut postupak likvidacije jer su te odštete bile predviđene socijalnim planom na osnovi ugovora na razini poduzeća koji je odobrilo matično društvo, a na kraju nisu bile isplaćene.
(266)
Francuska tijela procjenjuju da bi ukupni realni troškovi, koje bi država kao dioničar trebala snositi putem CGMF-a, 30. rujna 2005. iznosili između 312,1 i 361 milijun. Prema njihovu mišljenju, tom se procjenom posebno uzima u obzir rizik da bi država bila pozvana nadoknaditi manjak imovine kada bi je neki sud smatrao de facto direktorom SNCM-a, te rizik da državi bude izrečena kazna da otpuštenim zaposlenicima plati dodatne naknade za otpremninu. Francuska tijela smatraju da ti rizici moraju biti uzeti u obzir u izračunu stvarnih troškova moguće likvidacije SNCM-a.
(267)
Stoga se postavlja pitanje o procjeni ukupnih realnih troškova koje bi Francuska kao dioničar vjerojatno trebala snositi u slučaju prisilne likvidacije SNCM-a kako bi se odredilo ne bi li, s obzirom na rizik da joj bude izrečena kazna da snosi te troškove i s obzirom na njihovu veličinu, razuman privatni dioničar radije odmah prodao svoje društvo kćer po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR nego snosio taj rizik.
(268)
U francuskom pravu, ovlašteni likvidator društva u postupku prisilne likvidacije ovlašten je, u slučaju otkaza plana za sanaciju te stečajne uprave i u slučaju prisilne likvidacije (144), pokrenuti tužbu za odštetu od bivših direktora društva, poznatu kao „action en comblement de passif” (tužba za nadoknadu manjka imovine).
(269)
Razlog za pokretanje tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv bivših direktora insolventnog društva potreba je za obnovom imovine društva, što je jedan od zadataka povjerenih ovlaštenom likvidatoru.
(270)
U više dopisa Komisiji francuska su tijela tvrdila da bi situacija u kojoj bi nacionalni sud državi izrekao kaznu da nadoknadi obveze poduzeća kojim upravlja bio više nego prihvatljiv scenarij i da se ta pretpostavka mora uzeti u obzir pri izračunu stvarnih troškova moguće likvidacije SNCM-a.
(271)
U svojim podnescima od 28. veljače 2008. SNCM je dostavio izvješće Baker & McKenzie u kojem su procijenjene pravne posljedice tužbe za nadoknadu manjka imovine protiv francuske države. Zaključak tog izvješća je da bi trgovački sud zadužen za taj predmet vrlo vjerojatno smatrao da je u tom pogledu država odgovorna te da bi joj izrekao kaznu da u potpunosti snosi dugove za socijalno osiguranje SNCM-a.
(272)
Relevantnim je zakonodavstvom predviđeno da se dugovi za socijalno osiguranje društva u likvidaciji mogu staviti na teret bivšim de iure ili de facto direktorima ako su ispunjena sva četiri uvjeta.
i. Priznavanje države kao de iure ili de facto direktora poduzeća u postupku prisilne likvidacije
(273)
Izvješćem Baker & McKenzie, koje joj je proslijedio SNCM, Komisija je dobila analizu čiji je zaključak da […] (60). U biti, cilj prethodno spomenutog stručnog izvješća je dokazati, u skladu s relevantnom sudskom praksom (145), da je država počinila ponavljajuću […] (60). Posebno, prema tom istom izvješću, država je donijela […] (60) odluke. Osim toga, čini se da su upravna tijela […] (60) poduzeća. Naposljetku, država bi […] (60).
(274)
Komisija tvrdi da francuska tijela u svojim podnescima od 28. ožujka 2008. nisu iznijela nikakve ograde od […] (60). U svojem dopisu od 20. studenoga 2006. francuska tijela i sama pokazuju da je sudac […] (60) poduzeće.
(275)
Komisija ipak smatra da izjava francuskih tijela od 20. studenoga 2006., dana u postupku koji se odnosi na državne potpore, ne može samo po sebi biti dostatna da se u zadovoljavajućoj mjeri dokaže da je sud nacionalna tijela smatrao de facto direktorima poduzeća korisnika predmetnih mjera i da se, ponajprije, utvrdi stupanj vjerojatnosti takve mogućnosti.
(276)
Posebno, kada je riječ o kontroverznim odlukama, ni u kojem slučaju nije utvrđeno da se konačna odluka države znatno razlikuje od prakse koju država slijedi u upravljanju svojim udjelima. Čak se i u izvješću Baker & McKenzie podsjeća na postojanje ponavljajuće kontroverze o stupnju poželjne intervencije države u upravljanje njezinim udjelima te se spominje vrlo široka uloga, uglavnom, […] (60).
(277)
Elementima nacionalne sudske prakse koje su iznijeli i država i SNCM nije izravno obuhvaćena ova vrsta situacije. Glavni slučajevi obuhvaćeni tom praksom odnose se na lokalna tijela, a presuda BRGM od 6. veljače 2001. odnosi se na industrijsku i komercijalnu javnu ustanovu.
(278)
Ni u kojem slučaju nije utvrđeno da bi se država koja nastupa kao javna vlast mogla smatrati de facto direktorom.
ii. Postojanje jedne ili više pogrešaka u upravljanja francuske države, de facto direktora poduzeća u prisilnoj likvidaciji
(279)
U ovom slučaju Komisija ističe da je u izvješću stručnjaka SNCM-a, na temelju nepotpunog popisa činjenica, spomenut niz elementa kako bi se dokazalo da je država, […] (60), počinila pogreške u upravljanju.
(280)
Posebno, navedeno je da je francuska država počinila pogreške koje se odnose na ulaganja povezana sa […] (60) SNCM. Država je počinila i brojne pogreške u upravljanju koje se odnose na dimenzioniranje […] (60) SNCM.
(281)
U svojem dopisu od 30. travnja 2007. francuska su tijela opisala rizik od kazne državi da isplati odštete kao vrlo velik s obzirom na kriterije za klasifikaciju pogrešnog upravljanja iz članka L. 651-2 Trgovačkog zakonika.
(282)
Komisija opet smatra da izjava od 30. travnja 2007., donesena u okviru postupka koji se odnosi na državne potpore, ne može biti dostatna da bi se u zadovoljavajućoj mjeri utvrdilo može li sud smatrati da su nacionalna tijela počinila navodne pogreške i posebno, stupanj vjerojatnosti takve mogućnosti. Štoviše, francuska tijela osporavaju i samo postojanje pogrešaka u upravljanju koje su ipak potrebne za provedbu tužbe za nadoknadu manjka imovine.
(283)
Još važnije, možemo primijetiti da i SNCM i francuska tijela u velikoj mjeri pribjegavaju dobro utvrđenim upravljačkim odlukama. Stoga se izvješće Baker & McKenzie usredotočuje na […] (60) ostvarene 2000. Ne oklijeva se pozvati na izvješća Revizorskog suda za poslovne godine 1993. - 1999. Glavne navodne pogreške u upravljanju počinjene su upravo sredinom devedesetih godina 20. stoljeća. Vjerovnici SNCM-a bili su o takvom načinu upravljanja obaviješteni u trenutku kada su mu odobrili kredit. Stoga su, barem implicitno, prihvatili rizik povezan s tom vrstom upravljanja. Ništa ne ukazuje da se odgovornost države može korisno uporabiti u okviru nadoknade manjka imovine u sličnoj situaciji.
(284)
Štoviše, te navodne pogreške u upravljanju mogu se objasniti političkim odlukama javnih tijela i ništa ne pokazuje da se te političke odluke mogu smatrati pogreškama u upravljanju u smislu sudske prakse koja se odnosi na nadoknadu manjka imovine.
(285)
Naposljetku, izvješću Baker & McKenzie nedostaje vjerodostojnosti osobito jer je njime procijenjeno da bi se položaj SNCM-a mogao pripisati pogreškama u vanjskoj komunikaciji koje je država počinila s obzirom na taj položaj. Iz tog izvješća proizlazi samo da je država spomenula položaj koji je već bio poznat. Ponašanje države ne može se stoga povezati s pogreškom u upravljanju.
iii. Potvrda o manjku imovine
(286)
U ovom slučaju Komisija tvrdi da je u izvješću Oddo-Hastings 30. rujna 2005. utvrđen manjak imovine u iznosu od 134,4 milijuna EUR, izračunan kao razlika između, s jedne strane, vrijednosti imovine SNCM-a (190,3 milijuna EUR) te, s druge strane, vrijednosti obveza poduzeća (povlašteni i nepovlašteni dugovi procijenjeni na 153,8 milijuna EUR, odnosno 170,9 milijuna EUR).
(287)
Komisija je prethodno procijenila manjak imovine SNCM-a na 123,5 milijuna EUR na dan 30. rujna 2005. (vidjeti uvodnu izjavu 264.).
iv. Utvrđeno postojanje uzročno-posljedične veze između pogrešaka i manjka imovine
(288)
Prema mišljenju francuskih tijela, direktor pravne osobe može biti, na temelju članka L. 624-3 Trgovačkog zakonika, proglašen odgovornim, čak i ako je pogreška u upravljanju koju je počinio tek jedan od uzroka za manjak imovine i može mu biti izrečena kazna da potpuno ili djelomično snosi dugove za socijalno osiguranje, čak i ako je on odgovoran za samo dio tih dugova. (146) Prema mišljenju francuskih tijela, francuska država mogla bi snositi dio procijenjen na između 85 %i 100 % utvrđenog manjka imovine, odnosno dio u rasponu od 114,3 milijuna EUR do 134,4 milijuna EUR.
(289)
Ta se analiza ne zasniva ni na jednom čvrstom temelju. Naime, u mjeri u kojoj se navodne pogreške u upravljanju zasnivaju na odlukama donesenima sredinom devedesetih godina i u kojoj su SNCM-u prouzročile trenutačne dodatne troškove, jako je teško u njima vidjeti uzrok manjka imovine iz 2005., posebno stoga što se između ta dva datuma zbio niz događaja.
(290)
Štoviše, ako u stvari izgleda da ne postoji automatska veza između iznosa odštete dodijeljene u okviru nadoknade manjka imovine i povećanja obveza uzrokovanog lošim upravljanjem direktora (pod pretpostavkom da je potonje dokazano), to znači i da sud može utvrditi kaznu za direktora u iznosu mnogo manjem od utvrđenog manjka imovine (147).
(291)
Suprotno onome što naizgled smatraju francuska tijela (i SNCM), ništa ne ukazuje na to da bi sud u tužbi za nadoknadu manjka imovine te odluke smatrao toliko pogrešnim da bi njima opravdao terećenje javnih tijela velikim dijelom navedenih obveza. Što se tiče ispitanih navoda, radilo bi se u stvari o zaštitničkim odlukama donesenima u političkom kontekstu (većina njih i prije deset godina) ili o novijim odlukama donesenima kako bi se zaposlenici poštedjeli obveze povećanja produktivnost ili kako bi se pokušala ponovno uspostaviti bolja socijalna klima.
v. Utvrđivanje moguće odgovornosti za dodatne naknade za otpremninu pod pretpostavkom prisilne likvidacije SNCM-a
(292)
Osim manjka imovine, prema mišljenju francuskih tijela, uzevši u obzir sudsku praksu u tom području (148), sud bi državi sigurno izrekao kaznu da snosi dodatne naknade za otpremninu (odnosno između [200 - 210] (60) i [250 - 260] (60) milijuna EUR). Prema mišljenju francuskih tijela, svi realni troškovi koje bi snosila država kao dioničar bili bi u rasponu od 212,1 milijun EUR do 361 milijun EUR.
(293)
Francuska tijela navode da su, u novijim presudama, francuski sudovi dosudili de iure ili de facto direktoru da snosi, osim manjka imovine,i dodatne naknade za otpremninu izračunane na temelju socijalnog plana koji je poduzeće donijelo prije svoje likvidacije.
(294)
Francuska tijela posebno ukazuju na to da je, u predmetu Aspocomp, francusko društvo Aspocomp SAS, društvo kći u 99-postotnom vlasništvu finskog društva Aspocomp Group Oyj, 18. siječnja 2002. potpisalo ugovor na razini poduzeća u kojem su opisani uvjeti plaćanja odštete iz socijalnog plana koji se odnose na 210 od ukupno 550 zaposlenika. U tom je ugovoru posebno opisan iznos naknada i dodatnih odšteta te potpore za dobrovoljni odlazak. Nakon promjene strategije grupe, matično je društvo Aspocomp Group Oyj 21. veljače 2002. odlučilo da više neće financirati svoje društvo kćer Aspocomp SAS i time uzrokovalo njegovu dobrovoljnu likvidaciju. Ta je odluka u stvari spriječila društvo kćer da poštuje svoje obveze preuzete u okviru ugovora na razini poduzeća i primorala ga da otpusti sve svoje druge zaposlenike.
(295)
U tim je okolnostima presudom Prizivnog suda u Rouenu potvrđena presuda conseil des Prud’hommes (radnog suda) iz Evreuxa i društvu Aspocomp Group Oyj, koje je imalo 99-postotnu kontrolu nad svojim društvom kćeri, naloženo je da plati: i. zaposlenicima obuhvaćenima ugovorom na razini poduzeća, puni iznos naknade i dodatnih odšteta predviđenih samo tim ugovorom i naknadu štete za otkaz bez stvarnog i ozbiljnog uzroka te ii. zaposlenicima otpuštenima zbog dobrovoljne likvidacije Aspcompa, ekvivalentne odštete, imajući u vidu da se ne poštujući preuzete obveze, matično društvo ponašalo nepravično i na nepromišljen i pokudan način.
(296)
Iako se Francuska pozvala i na presudu od 19. travnja 2005. trgovačkog odjela Kasacijskog suda (149) podržavajući njihovu teoriju, Komisija u toj presudi ne vidjeti nikakav odlučujući element s obzirom na ovu kontroverzu. Kasacijski sud samo primjećuje da prizivni sud nije dostatno pravno okarakterizirao miješanje imovine između matičnog društva i njegova društva kćeri. U svakom slučaju, Komisija utvrđuje da činjenice koje se odnose na sudsku praksu u predmetu Aspocomp nisu jednake kao činjenice u ovom slučaju. Naime, u ovom slučaju nije bilo propusta CGMF-a u poštovanju njegove obveze isplate dodatnih naknada za otpremninu.
(297)
Valja napomenuti da se čini da i SNCM i francuska tijela pridaju važnost činjenici da socijalni plan […] (60). Izrazito je sumnjivo da se […] (60) može smatrati lošim upravljanjem koje država može postati odgovorna za zaposlenike […] (60). Čak i pod pretpostavkom da je, u izvanrednom slučaju, […] (60), država mogla preuzeti odgovornost u pogledu zaposlenika te im dati pravo na državnu naknadu (150), dodjela takvog prava bi sama po sebi bila pogodnost za poduzeće SNCM, a stoga i državna potpora, iz razloga koji su analogni onima predstavljenima dalje u tekstu u pogledu potpora pojedincima od 38,5 milijuna EUR. Naime, tom se mjerom može donekle ublažiti socijalna klima u poduzeću.
vi. Zaključak o uzimanju u obzir tužbe za nadoknadu manjka imovine
(298)
S pravnog gledišta nije dostatno dokazano da je nacionalni sud, s dostatnim stupnjem vjerojatnosti, donio presudu prema kojoj francuska tijela moraju platiti odštetu i kamate u okviru nadoknade manjka imovine, a još manje da bi jedna takva presuda bila viša od negativne cijene po kojoj je SNCM „prodan”.
(299)
U obzir treba uzeti i činjenicu da bi cilj tužbe protiv države, čak i pod pretpostavkom da je u ovom slučaju bila loš upravitelj, bio zaštititi nacionalne industrije i službe, uključujući SNCM i njegove zaposlenike, te posebno istodobno izbjeći da im se nametne promjena koja bi u socijalnom smislu mogla biti loše prihvaćena. Čak i ako se javne osobe, uključujući državu, mogu u određenim okolnostima smatrati de facto upraviteljima nekog poduzeća, ništa ne pokazuje da bi se tužba za nadoknadu manjka imovine mogla iskoristiti i za procjenu političkih odabira države, posebno u sličnim okolnostima. U tom smo se pogledu jako udaljili od okolnosti predmeta Aspocomp koji se ni na koji način nije odnosio na tu problematiku.
(300)
Komisija u svakom slučaju smatra da se francuska tijela danas ne mogu koristiti prošlim političkim odabirima kako bi opravdala javne intervencije čiji je cilj popraviti učinke prethodnih intervencija. Nasuprot tome, te dvije intervencije, odnosno uplitanja iz prošlosti i nove javne intervencije, analiziraju se kao kumulativna narušavanja tržišnog natjecanja. Naime, prihvatiti državnu odgovornost za nadoknadu manjka imovine, državi bi omogućilo da prizna da je počinila pogreške u upravljanju poduzećem kako bi dokazala da financijski ulog nije državna potpora, što bi dovelo do novog narušavanja tržišnog natjecanja. Država bi se dakle koristila svojim vlastitim pogreškama u upravljanju kako bi opravdala dodatni financijski ulog, što je u suprotnosti s općim načelom prema kojemu se nitko ne može koristiti svojom vlastitom pogreškom (151).
(301)
Bilo bi i potpuno neprirodno razdvojiti ponašanje države kao „lošeg upravitelja” (čak i pod pretpostavkom da je ta činjenica utemeljena) od ponašanja države koja spašava poduzeće kojim je loše upravljala. Pogreške u upravljanju nisu dio normalnog ponašanja razumnog privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Stoga ni mehanizam financijskog spašavanja koji se ne može odvojiti od te pogreške nije dio tog posljednjeg ponašanja.
(302)
Nadalje, prihvaćanje teorije koju su iznijela francuska tijela i SNCM posljedično bi državi omogućilo da poduzeću dodijeli jamstvo svjesno čineći „pogrešku u upravljanju”, što nije prihvatljivo ni u pogledu pravila o potporama.
(303)
U ovom konkretnom slučaju, ponašanja koja bi dovela do odgovornosti države bila bi, prema teoriji koju brane SNCM i francuska tijela, u stvari ponašanja države kao javnog tijela, a ne kao dioničara. Budući da razuman privatni dioničar ne bio donosio odluke na temelju političkih i javnih izjava, rizik od nadoknade manjka imovine koji proizlazi iz tih odluka ne može se uzeti u obzir u testu razumnog privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu (152).
(304)
Francuska tijela podsjećaju da je u svojoj Odluci ABX od 7. prosinca 2005. Komisija predvidjela da će u obzir uzeti činjenicu da „u određenim iznimnim slučajevima nekim nacionalnim zakonodavstvima predviđena mogućnost da treće osobe pokrenu postupak protiv dioničara likvidiranog društva, posebno ako se ti dioničari mogu smatrati [izostavljeno iz teksta] i/ili ako su počinili pogreške u upravljanju” (153).
(305)
Međutim, Komisija podsjeća da se pojam potpore mora procijeniti objektivno i napominje da je odlukom o otvaranju postupka koja se odnosi na isti predmet navedeno da „[n]aposljetku, čak i pod slabo vjerojatnom pretpostavkom da su ispunjeni svi zahtjevi za aktiviranje odgovornosti predviđeni nacionalnim pravom […], to ipak ne bi isključilo karakter državne potpore tih intervencija u korist društva kćeri” (154).
(306)
U ovom konkretnom slučaju, Komisija smatra da francuska tijela nisu u dovoljnoj mjeri uklonila sumnje Komisije u činjenicu da bi dioničar SNCM-a postao izložen, na dovoljno siguran način, preispitivanju svoje odgovornosti.
(307)
U tim uvjetima i odbacivši uzimanje u obzir dodatnih naknada za otpremninu (vidjeti uvodnu izjavu 225. i sljedeće), Komisija zaključuje da bi troškovi likvidacije SNCM-a za državu bili jednaki nuli. Naime, Komisija smatra da državi kao dioničaru ne mogu biti nametnuti troškovi likvidacije jer je izloženost dioničara povezana s vrijednošću njegova kapitalnog uloga u vlasničkom kapitalu poduzeća.
6.1.2.2 Zaključak
(308)
Komisija tako smatra da bi privatni ulagač prednost dao jeftinijem rješenju, odnosno likvidaciji SNCM-a. Stoga Komisija zaključuje da negativna cijena od 158 milijuna EUR nije državna potpora.
6.1.3 Kapitalni ulog CGMF-a za iznos od 8,75 milijuna EUR
(309)
U svojim primjedbama nakon odluke o pokretanju postupka, francuska tijela smatraju da je država dokapitalizaciju od 8,75 milijuna EUR provela istodobno s ulogom privatnih ulagača. Objašnjavaju da je ta istodobnost pojačana manjinskim udjelom koji je uzela država, dok je glavnina sredstava pristigla s tržišta. Osim toga, smatraju da stopa povrata od kapitalnog uloga države, odnosno […] (60) % na godinu, privatnom ulagaču donosi primjerenu dugoročnu profitabilnost uloženog kapitala. Naposljetku, u bilješci od 16. svibnja 2013., procjenjuju i da su rizici povezani s klauzulom o raskidu prijenosa neutralizirani opcijom otkupa ponuđenom privatnim dioničarima.
(310)
Kapitalni ulog države sada se mora usporediti s onime privatnih kupaca, odnosno 26,25 milijuna EUR. Kako je navedeno u odjeljku 6.1.2., kapitalni ulog države iznosi 158 milijuna EUR, čemu se mora dodati 38,5 milijuna potpora pojedincima i iznos od 15,81 milijuna plaćen u okviru plana iz 2002. kao što se vidjeti u odjeljcima 6.1.4. i 6.1.5.
(311)
Naime, sve su mjere iz 2006. obuhvaćene Memorandumom o razumijevanju. Potpisnici tog Memoranduma, odnosno CGMF, BCP i VT, sporazumjeli su se u pogledu realizacije kapitalnog uloga od 158 milijuna, predujma po tekućem računu od 38,5 milijuna i povećanja kapitala od 8,75 milijuna EUR. U konkretnom su slučaju te tri mjere jedna te ista transakcija čiji je cilj privatizacija SNCM-a. Kao što proizlazi iz točke 125. presude Općeg suda od 11. rujna 2012.„taj je kapitalni ulog [od 8,75 milijuna EUR] proveden u kontekstu cjelokupnog kupoprodajnog ugovora, koji je nastao nakon samo jednih pregovora, u kojem ulozi kupaca predstavljaju kompenzacijsku mjeru znatnim obvezama, koje je, u različitim oblicima, preuzela francuska država”. Te tri prethodno navedene mjere prethodno moraju biti razmotrene u cjelini kao kapitalni ulog države u SNCM i uspoređene s ulogom privatnih ulagača kako bi se moglo ocijeniti jesu li njihove intervencije znatne ili ne.
(312)
U svjetlu prethodno navedenoga, Komisija zaključuje da se kapitalni ulog privatnih dioničara, odnosno 10,6 % ukupnog kapitalnog uloga, ne može smatrati znatnim.
(313)
Kao što je već navedeno u uvodnoj izjavi 311., u ovom su slučaju te tri mjere jedna privatizacijska transakcija. Komisija smatra da su javni i privatni kapitalni ulozi stoga bili navodno istodobni.
(314)
Što se tiče kriterija za kapitalne uloge realizirane u sličnim uvjetima, Komisija prvo napominje da su zainteresirane strane, CCF i STIM, posumnjale u značaj privatne intervencije i naročito u prisutnost sličnih uvjeta između javnih ulaganja i privatnih ulagača zbog prisutnosti klauzule o raskidu.
(315)
Komisija smatra da uvjeti tog povećanja kapitala i sami ukazuju na to da rizici koje snose privatni i javni ulagači nisu identični. Postojanje klauzule o raskidu prodaje i njezini uvjeti sami po sebi pokazuju da sudbina privatnih ulagača, odnosno javnog ulagača, nije ista u pogledu rizika ako se provedu uvjeti predviđeni tom klauzulom. Prema Memorandumu o razumijevanju, privatni se ulagači mogu povući i ponovo preuzeti svoj ulog u slučaju negativne odluke Komisije, Općeg suda ili Suda Europske unije, odnosno u slučaju da se prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga ne obnovi. Taj zadnji dio klauzule o raskidu utoliko je više represivan za državu jer se odnosi na glavno poslovanje SNCM-a. SNCM je u biti povijesno društvo koje povezuje Korziku s kontinentalnom Francuskom. Shematski, dvije trećine njegova prometa odvija se između Marseillea i Korzike u okviru prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga. Privatni su ulagači stoga klauzulom o raskidu zaštićeni od komercijalnog rizika za većinu djelatnosti SNCM-a. Taj rizik, u stvari, snosi samo država.
(316)
Primjena prethodno navedene klauzule o raskidu s jedne bi strane obvezala SNCM na povrat svih kapitalnih uloga kupaca u korist privatnih ulagača. S druge strane, CGMF bi ponovo postao jedini vlasnik kapitala u SNCM-u dok bi rizik od likvidacije, a stoga i gubitka znatnog dijela javnih ulaganja, bio značajno povišen.
(317)
Što se tiče obećanja privatnih dioničara o kupnji, CGMF ga ne može provesti u slučaju stečajne uprave ili likvidacije SNCM-a. Time se potvrđuje da se u slučaju teškoća ta opcija ne može provesti i da rizike ponajprije snosi CGMF, odnosno država. Komisija stoga smatra da se obećanje o kupnji ne može analizirati kao kompenzacijska mjera u odnosu na klauzulu o raskidu.
(318)
Nadalje, Komisija ne može prihvatiti argument francuskih tijela prema kojem je Memorandum o razumijevanju sadržavao niz jamstava kako bi se zaštitila državna ulaganja. Naime, obveze kupaca ne čine dodatne rizike ili ograničenja koje bi kupci snosili i koji bi ih stavili u situaciju nalik onoj u kojoj se nalazi CGMF. Njihov je cilj samo osigurati da u razdoblju u kojem privatni ulagači mogu aktivirati klauzulu o raskidu, ti ulagači ne prouzroče nikakve pravne promjene SNCM-a i realiziraju samo mjere potrebne za provedbu plana poslovanja i društvenog ugovora.
(319)
Osim toga, kako Opći sud naglašava u presudi od 11. rujna 2012., sama analiza očekivanog povrata nije dovoljna za donošenje zaključka da je država ulagala u tržišnim uvjetima tako dugo dok rizici između javnih i privatnih dioničara nisu podijeljeni na pravičan način.
(320)
Čak i ako uvjet ulaganja pari passu nije ispunjen, mjera može uvijek biti u skladu s načelom privatnog ulagača u tržišnom gospodarstvu. Trebalo bi stoga dokazati da je ponašanje države bilo ponašanje razumnog privatnog ulagača u sličnoj situaciji, primjerice ex ante analizama profitabilnosti ulaganja. Francuska tijela, međutim, nisu izložila nijedan dokaz o takvoj ex ante analizi. Francuska su tijela u svojim primjedbama utvrdila samo ex post da bi fiksna stopa povrata od […] (60) % bila primjerena za privatnog ulagača, uspoređujući je sa stopom državne obveznice čiji se prinos u to doba kretao od 3,72 do 3,95 %. Nisu, međutim, izložila nikakvu analizu koja bi pokazala da bi stopa od 10 % bila prihvatljiva za privatnog ulagača s obzirom na rizike koje snosi država, primjerice rizik od klauzule o raskidu i rizike povezane s položajem poduzeća.
(321)
Posebno, stopa od […] (60) % primjenjuje se samo na kapitalni ulog u visini od 8,75 milijuna EUR, ali bi takva analiza u obzir morala uzeti ukupni kapitalni ulog države prihvaćen Memorandumom. Budući da ne postoji prinos povezan s negativnom cijenom od 158 milijuna EUR ili s predujmom po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR, stopa prinosa ukupnih ulaganja države u SNCM-u u trenutku privatizacije 2006. bila bi jasno niža od stope prinosa državne obveznice. Zbog povezanih rizika, privatni ulagač u tržišnom gospodarstvu ne bi prihvatio takvu stopu.
(322)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija smatra da nisu ispunjeni kriteriji utvrđeni sudskom praksom za trenutno isključenje prirode potpore predmetne mjere. Stoga Komisija smatra da kapitalni ulog države u iznosu od 8,75 milijuna EUR SNCM-u donosi ekonomsku prednost jer je realiziran istodobno kada i privatni kapitalni ulozi u uvjetima koji, u smislu sudske praske Unije, nisu usporedivi. Predmetna je mjera stoga državna potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
6.1.4 Mjere potpore pojedincima (38,5 milijuna EUR)
(323)
Francuska tijela smatraju da je to financiranje potpora pojedincima, da ne ide u prilog poduzeću i stoga nije državna potpora. Zainteresirane strane, CCF i STIM, osporavali su ocjenu te mjere kao potpore pojedincima jer smatraju da ta mjera može dovesti do neizravnih pozitivnih učinaka za SNCM.
(324)
Komisija smatra da činjenica da su zaposlenici izravni korisnici potpore pojedincima nije dostatna da bi se dokazalo odsustvo potpore u korist njihova poslodavca. Opći sud navodi kako slijedi: „[…] činjenica da su zaposlenici izravni korisnici potpore pojedincima ne može biti dostatna da bi se dokazalo odsustvo potpore u korist njihova poslodavca”. (155)
(325)
Kao što je to Opći sud naglasio i u točki 138. presude od 11. rujna 2012.: „[k]ako bi se ispitalo jesu li te potpore pojedincima potpora u smislu članka 87. stavka 1. UEZ-a, potrebno je […] utvrditi dobiva li SNCM neizravnu ekonomsku prednost koja mu omogućuje da ne mora snositi troškove koji bi uobičajeno morali teretiti njegova vlastita financijska sredstva i stoga sprečava uobičajene posljedice tržišnih sila.”.
(326)
Nadalje, Komisija napominje da je prema Memorandumu o razumijevanju ta mjera obveza države prema privatnim partnerima da se financira „dio troškova mogućih dobrovoljnih odlazaka ili raskida ugovora o radu (bez obzira na njihovu prirodu), takozvanih „troškova dobrovoljnih mjera države”, koji bi bili dodatak iznosima svake vrste koje mora platiti poslodavac […]”. Kao što proizlazi iz točke 145. presude Općeg suda od 11. rujna 2012., prisutnost potpora pojedincima u „kupoprodajnom” ugovoru teži pokazati da one donose prednost. Stranke su ih uporabile jer su od njih mogle imati određenu korist.
(327)
Priroda tih potpora je takva da se njima stvara ekonomska pogodnost u korist SNCM-a omogućujući mu da ne snosi sve troškove mogućih i budućih odlazaka određenih zaposlenika. Ako država neko poduzeće oslobodi takvih troškova, to onda čini pogodnost za predmetno poduzeće. Komisija podsjeća da je cilj tih dodatnih socijalnih mjera olakšati provedbu planova otpuštanja koji su potrebni za ostvarivanje ciljeva poduzeća i da one ne proizlaze iz zakonske obveze. U konkretnom slučaju, učestalost društvenih kretanja unutar SNCM-a pokazuje da iz provedbe socijalnog plana u tom poduzeću proizlazi gotovo sustavnu pojavu štrajkova i drugih sindikalnih akcija. Te dodatne socijalne mjere bez sumnje čine pogodnost za SNCM.
(328)
Shodno tome, Komisija smatra da je ta mjera potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
6.1.5 Ostatak od 15,81 milijun EUR isplaćen u okviru potpora za restrukturiranje iz 2002.
(329)
Mjere iz 2006. donose znatno povećanje iznosa potpore za restrukturiranje ispitane u okviru plana iz 2002. u iznosu od 69,29 milijuna EUR i može se analizirati kao izmjena plana restrukturiranja i njegova troška. Naime, kada je predviđena privatizacija provedba plana restrukturiranja još je bila u tijeku. Međutim, SNCM nije ostvario njihove ciljeve, odnosno ponovnu uspostavu održivosti. Opći sud naveo je: „[u] tom pogledu potrebno je napomenuti da je odluka iz 2006. eksplicitna u pogledu činjenice da bi, uz elemente potpore za restrukturiranje u planu iz 2006., ti elementi trebali biti analizirani zajedno s potporom za restrukturiranje iz plana iz 2002. […]” (156). Opći sud naglašava da je ta analiza napravljena „s razlogom”. Iznos od 69,29 milijuna odgovara iznosu od 66 milijuna EUR dodijeljenom 2002. u okviru prve rate plana restrukturiranja i iznosu od 3,29 milijuna potpora dodijeljenih 2005. u okviru druge rate.
(330)
Od tog iznosa potpora dodijeljenih u okviru plana restrukturiranja iz 2002., 53,4 milijuna u stvari odnosi se na prijenos ovlasti za obavljanje javnih usluga. Budući da je zakonitost te potpore potvrđena presudom Općeg suda od 11. rujna 2012., Komisija mora istodobno ispitati spojivost potpore za restrukturiranje u pravom smislu te riječi, odnosno 15,81 milijuna EUR dodijeljenih tijekom restrukturiranja 2002., i spojivost svih mjera iz 2006. u svjetlu smjernica iz 2004.
6.2 ISPITIVANJE SPOJIVOSTI MJERA ZA RESTRUKTURIRANJE ISPLAĆENIH 2002. I 2006.
6.2.1 Smjernice koje treba uzeti u obzir
(331)
Komisija napominje da je plan restrukturiranja iz 2002. ispitan u okviru smjernica iz 1999. Napominje i da su nove mjere iz 2006., kojima je obuhvaćen plan iz 2002., donesene nakon stupanja na snagu novih smjernica iz 2004. i stoga provedene prije nego što ih je Komisija odobrila.
(332)
U skladu s pravilima o tranziciji predviđenima smjernicama iz 2004. (157) treba primijeniti te smjernice ako se radi o nezakonitoj potpori koja je djelomično dodijeljena nakon njihova stupanja na snagu.
(333)
Stoga se, s obzirom na to da mjere iz 2006. jesu potpora, one smatraju sastavnim dijelom transakcija restrukturiranja pokrenutih 2002. i analiziraju zajedno s njima. Zato je spojivost svih potpora potrebno analizirati u kontekstu smjernica iz 2004.
6.2.2 Status poduzeća u teškoćama
(334)
Da bi poduzeće ispunilo kriterije za dodjelu potpore za restrukturiranje, mora ga se moći klasificirati u kategoriju poduzeća u teškoćama u smislu smjernica.
(335)
U ovom slučaju Komisija podsjeća da je utvrdila da je taj uvjet ispunjen Odlukom Komisije od 17. srpnja 2002. o potpori za sanaciju SNCM-a (158) i Odlukom od 19. kolovoza 2002. o pokretanju službenog ispitnog postupka u pogledu planirane dokapitalizacije, na temelju godišnjeg izvješća SNCM-a za 2001.
(336)
U svrhu ove Odluke, Komisija je provjerila ispunjuje li SNCM taj uvjet na temelju godišnjeg izvješća poduzeća za 2002. Tako je vlastiti kapital bez reguliranih rezerviranja (159) i dalje negativan te 2002. iznosi -26,5 milijuna EUR, dok je 2001. iznosio -30,7 milijuna EUR. Ta je razina odraz nestanka više od polovice vlasničkog kapitala poduzeća, koji se smanjio za više od četvrtinu tijekom 12 zadnjih mjeseci nakon obavijesti, čime je potvrđen uvjet opisan u točki 5. podtočki (a) smjernica.
(337)
Osim promjena u vlasničkom kapitalu, Komisija tvrdi i da:
-
od 2001. do 2002. rezultat poslovanja povećao se s -5,1 milijuna EUR u 2001. na -5,8 milijuna EUR u 2002., dok su se neto gubitci iz 2002. smanjili samo zahvaljujući prodaji određenih brodova,
-
novčani tok SNCM-a, koji je krajem 2001. iznosio 39,2 milijuna EUR, smanjen je na 35,7 milijuna EUR krajem 2002.,
-
neto financijski dugovi, isključujući zakup, povećali su se sa 135,8 milijuna EUR na 144,8 milijuna EUR od 2000. do 2002.,
-
financijski troškovi (kamate i slični troškovi) povećali su se sa 7,0 milijuna EUR u 2000. na 9,503 milijuna EUR u 2002.;
(338)
Francuska su tijela, osim toga, Komisiji potvrdila da banke odbijaju posuditi novac SNCM-u zbog njegova zaduženja, usprkos činjenici da je SNCM predložio da će kao jamstvo dati svoje najnovije brodove, slobodne od hipoteke ili drugih sličnih tereta.
(339)
Ugovor o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga ničime nije promijenio tu analizu. Dok će tim ugovorom SNCM-u sigurno biti omogućeno da, zajedno s uspjehom u planu restrukturiranja, ostvari pozitivne poslovne rezultate, ipak ostaje činjenica da bi zbog znatnog manjka kapitala, rastuće zaduženosti i troška operativnih mjera iz plana restrukturiranja nakon određenog vremena moglo doći do insolventnosti SNCM-a.
(340)
Budući da se razdoblje restrukturiranja proteže od 2002. do 2006., potrebno je provjeriti je li SNCM taj uvjet ispunio u tom razdoblju, a posebno u trenutku kada su donesene odluke o novim ulaganjima javnih sredstava.
(341)
U Odluci iz 2003. primijećeno je da je SNCM taj kriterij ispunio za poslovne godine 2001. i 2002. (160).
(342)
Stoga je sada potrebno provjeriti ispunjuje li SNCM taj uvjet i za poslovne godine od 2003. do 2005., odnosno posljednju potpunu računovodstvenu godinu prije provedbe mjera iz 2006. koje se odnose na privatizaciju SNCM-a.
(343)
Kao što je već navedeno u uvodnoj izjavi 73. i sljedećim izjavama, položaj SNCM-a znatno se pogoršao 2004. i 2005. Tako je rezultat poslovanja SNCM-a u 2004. iznosio -32,6 milijuna EUR, a u 2005. -25,8 milijuna EUR. Neto gubitak iznosio je -29,7 milijuna EUR u 2004. i -28,8 milijuna EUR u 2005. Vlastiti je kapital 2005. (-1,7 milijuna) zabilježio pad od 25,5 milijuna u odnosu na 2004. Taj pad odgovara nestanku više od polovice njegova vlasničkog kapitala, a više od četvrtine tog kapitala izgubljeno je u posljednjih 12 mjeseci, čime je ispunjen uvjet iz točke 10. podtočke (a) smjernica iz 2004.
(344)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija smatra da se SNCM može ocijeniti kao poduzeće u teškoćama u smislu smjernica iz 2004.
6.2.2.1 Vlastiti doprinos
(345)
U skladu s točkom 43. smjernica, „visina i intenzitet potpore moraju biti strogo ograničeni na najmanju razinu troškova restrukturiranja koji su potrebni da se restrukturiranje može poduzeti u okviru postojećih financijskih sredstava poduzeća, njegovih dioničara ili poslovne grupe kojoj pripada. U tom će se ocjenjivanju uzeti u obzir ranije dodijeljene potpore za sanaciju. Od korisnika potpore očekuje se značajan doprinos planu restrukturiranja iz njihovih vlastitih sredstava, uključujući prodaju imovine koja nije neophodna za opstanak poduzeća, ili iz vanjskog financiranja pod tržišnim uvjetima. Taj doprinos znak je da tržišta vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti. Takav doprinos mora biti konkretan, tj. stvaran, isključujući sve moguće buduće dobiti kao što je novčani tok, te mora biti što je moguće viši.”.
(346)
U točki 44. smjernica navodi se: „Komisija će u pravilu smatrati primjerenima sljedeće doprinose restrukturiranju: barem 25 % u slučaju malih poduzeća, barem 40 % u slučaju srednjih poduzeća i barem 50 % u slučaju velikih poduzeća. U iznimnim okolnostima i u slučajevima osobitih teškoća, koje država članica mora dokazati, Komisija će moći prihvatiti niži doprinos.
(347)
U točki 7. smjernica navodi se i da „treba još jasnije potvrditi načelo da [znatan doprinos korisnika restrukturiranju] mora biti stvaran i dan bez potpore. Doprinos korisnika ima dvojaku ulogu: s jedne strane pokazuje da tržišta (vlasnici, vjerovnici) vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti u razumnom roku. S druge strane, njime se osigurava ograničavanje potpore za restrukturiranje na minimum potreban za potpunu uspostavu održivosti uz istodobno ograničenje narušavanja tržišnog natjecanja. […]”.
(348)
Ujedno je i u sudskoj praksi naglašeno da vlastiti doprinos treba biti pokazatelj da tržišta vjeruju u izvedivost ponovne uspostave održivosti (161). Komisija naglašava da je taj zahtjev posebno važan kada je riječ o SNCM-u zbog njegova položaja od 2002. Komisija podsjeća da početne mjere restrukturiranja iz 2002. nisu donijele očekivane rezultate. Neke od njih nisu bile poštovane, a neke nisu bile ostvarene (vidjeti uvodnu izjavu 351.) Budući da SNCM nije mogao u potpunosti provesti te prve mjere restrukturiranja, njegovo se ekonomsko i financijsko stanje od 2004. nastavilo pogoršavati (vidjeti uvodne izjave 73. do 75.).
(349)
Troškovi restrukturiranja su 2002. iznosili 46 milijuna EUR. Kada je riječ o mjerama iz 2006., Komisija smatra da je iznos troškova restrukturiranja odgovarao iznosu potpore (162), odnosno iznosu od 202,55 milijuna EUR kojem se mora dodati povećanje kapitala privatnih partnera, koje iznosi 26,25 milijuna EUR, odnosno ukupno 274,8 milijuna EUR. Vlastiti se doprinos sastoji od 42,385 milijuna neto prodaje imovine i 26,25 milijuna povećanja kapitala privatnih partnera, odnosno ukupno 68,635 milijuna EUR. Stoga, uzevši u obzir nove mjere iz 2006., vlastiti doprinos iznosi 25 % dok se smjernicama iziskuje doprinos od najmanje 50 %. Komisija navodi da se francuska tijela nisu pozvala na iznimne okolnosti i osobite teškoće kako bi Komisija prihvatila niži realni vlastiti doprinos. U svakom slučaju, Komisija smatra da u konkretnom slučaju nema posebnih okolnosti kojima bi se opravdao pad razine vlastitoga doprinosa koji se zahtjeva smjernicama iz 2004.
(350)
Komisija tako smatra da je vlastiti doprinos SNCM-a projektu restrukturiranja ostao nedostatan s obzirom na odredbe smjernica.
6.2.2.2 Ponovna uspostava dugoročne održivosti
(351)
U odluci o pokretanju postupka Komisija je izrazila sumnje u ponovnu uspostavu dugoročne održivosti SNCM-a, posebno s obzirom na sljedeće činjenice:
-
SNCM nije predvidio zatvaranje svih svojih gubitaških djelatnosti,
-
uspjeh plana restrukturiranja bio je usko povezan s ugovorom o prijenosu ovlasti za obavljanje usluga između Marseillea i Korzike za razdoblje od 1. siječnja 2007. do 31. prosinca 2012.,
-
nije provedeno smanjenje plovidbenog osoblja predviđeno planom iz 2002. i nije postignut porast produktivnosti od 10 %,
-
nedostatno smanjenje od 400 radnih mjesta u ekvivalentu punog radnog vremena i nedostatne mjere za porast produktivnosti predviđene planom iz 2006. zbog razlika u odnosu na plan iz 2002.
(352)
Francuska su tijela odgovorila da će se promjenom dioničara i provedbom triju mjera iz plana privatizacije SNCM-u omogućiti razvoj poslovanja na čvrstim temeljima te da deficitarnost određenih područja poslovanja nije nešto što se ne može ispraviti.
(353)
Komisija tvrdi da mjere predviđene planom restrukturiranja iz 2002. nisu na kraju mogle biti provedene, što je 2004. i 2005. prouzročilo izrazito pogoršanje rezultata društva. Porast prihoda od 20 milijuna EUR i porast naknade za javne usluge od 9 milijuna EUR nisu omogućili 2006. ponovno uspostavljanje operativne dobiti jer su porast cijene goriva i porast operativnih troškova bili daleko viši od predviđenih. Stručnjak Komisije utvrdio je da je provedbu poslovnog plana kupaca iznimno usporilo više događaja (163) i zaključuje da postoji rizik da će akumulirani gubitci biti znatno viši od onih početno predviđenih za 2007.
(354)
Stoga Komisija smatra da odgovori francuskih tijela nisu otklonili sve sumnje. Naime, činilo se opasnim povezati ponovnu uspostavu održivosti s dodjelom prijenosa ovlasti za obavljanje javnih usluga u razdoblju od 2007. do 2013. i uvođenjem triju mjera iz plana privatizacije čija zakonitost i spojivost s unutarnjim tržištem nisu potvrđeni. Vjerodostojnost plana za ponovnu uspostavu dugoročne održivosti poduzeća podrazumijeva barem da su usvojene pretpostavke realistične. Međutim u ovom konkretnom slučaju uspjeh plana zasniva se gotovo isključivo na ostvarivanju dvaju hipotetska događaja koje SNCM nema pod kontrolom. Nadalje, s obzirom na financijsko stanje SNCM-a u to doba, Komisiju zanima njegova sposobnost da financira potrebnu obnovu nekih svojih trajekata. Francuska su tijela međutim predstavila tu obnovu kao da će njome ostvariti cilj ponovne uspostave održivosti.
(355)
Komisija stoga smatra da uvjet za ponovnu uspostavu dugoročne održivosti predviđen smjernicama nije ispunjen.
6.2.2.3 Izbjegavanje neopravdanog narušavanja tržišnog natjecanja (kompenzacijske mjere)
(356)
U poništenoj odluci iz 2008. spomenute su četiri kompenzacijske mjere:
-
zatvaranje društva kćeri Corsica Marittima (82 000 putnika u 2000.), koje je bilo zaduženo za rute između Italije i Korzike, a stoga i povlačenje grupe SNCM s tržišta usluga između Italije i Korzike,
-
gotovo potpuno povlačenje SNCM-a s ruta između Toulona i Korzike, tržišta koje se 2002. sastojalo od čak 460 000 putnika,
-
ograničenje ukupnog broja ponuđenih mjesta i broja povratnih putovanja SNCM-a od 2003., posebno na rutama između Nice i Korzike,
-
prodaja četiri broda.
(357)
Komisija podsjeća da su francuska tijela predložila te mjere u odnosu na iznos potpore od 15,81 milijuna, koji odgovara potpori za restrukturiranje dodijeljenoj 2002.
(358)
Nakon poništenja odluke iz 2008. presudom od 11. rujna 2012. ukupni iznos potpore sada iznosi 210 milijuna EUR. Komisija smatra da njezine sumnje nisu mogle biti otklonjene zbog sljedećih razloga.
(359)
Kada je riječ o prodaji četiri broda predviđenoj restrukturiranjem iz 2002., Komisija napominje da je ta prodaja djelomično nadoknađena isporukom broda Danielle Casnova u lipnju 2002. te broda za mješoviti teret Paglia Orba i broda za mješoviti teret Pascal Paoli 2003.
(360)
Kada je riječ o zatvaranju povezanog društva Corsica Marittima, u točki 40. smjernica navodi se: „[o]tpis dugova i zatvaranje gubitaških djelatnosti, koji su u svakom slučaju potrebni za ponovno uspostavljanje održivosti, neće se smatrati smanjivanjem kapaciteta ili tržišne prisutnosti u smislu ocjenjivanja kompenzacijskih mjera”. Posljedično, zatvaranje povezanog društva Corsica Marittima, koje je bilo deficitarno od svojeg osnivanja 1990., ne može se ocijeniti kao kompenzacijska mjera, već više kao mjera kojom se doprinosi ponovnoj uspostavi dugoročne održivosti.
(361)
To se isto obrazloženje primjenjuje na usluge između Korzike i Nice. Komisija napominje da SNCM raspolaže manjinskim dijelom tržišta jer Corsica Ferries France ima tržišni udio od 70 % (164). Prema izvješću Stephens, za prijevozom s polaskom iz Nice, posebno tijekom ljeta, vlada jaka potražnja. Nadalje, potražnja na toj liniji prisutna je i izvan ljetne sezone. Rezultat poslovanja na toj je liniji, međutim, od 2004. do 2007. bio deficitaran. Posljedično, ta se mjera ne može ocijeniti kao kompenzacijska mjera, već više kao mjera kojom se doprinosi ponovnoj uspostavi dugoročne održivosti.
(362)
Komisija napominje i da se putnički promet između Korzike i luke u Toulonu znatno povećao, s manje od 200 000 putnika na godinu na gotovo 1 milijun u 2007. (165). U skladu s tim, gotovo potpuno povlačenje SNCM-a s te linije moglo bi se ocijeniti kao kompenzacijska mjera. Komisija napominje, međutim, da je linija Toulon - Korzika najmanje važna linija SNCM-a u pogledu broja putnika.
(363)
Ipak, čak i kada bi ta mjera bila ocijenjena kao kompenzacijska mjera, Komisija smatra da bi ona bila uvelike nedostatna. Naime, u članku 40. smjernica navodi se da „(m)jere moraju biti razmjerne ograničavajućem učinku potpore […]”. Kao što je već navedeno u uvodnim izjavama 341. i 342., Komisija tvrdi da su francuska tijela te mjere predložila u odnosu na iznos od 15,81 milijuna potpore, koji odgovara potpori za restrukturiranje dodijeljenoj 2002. S obzirom na to da ukupni iznos potpore sada iznosi oko 218 milijuna EUR, Komisija smatra da su predložene mjere nedostatne u odnosu na narušavanje tržišnog natjecanja uzrokovano dodjeljivanjem te potpore.
(364)
Stoga Komisija tvrdi da se sumnje u definiciju tih mjera, bilo kao kompenzacijskih bilo kao mjera potrebnih za ponovnu uspostavu održivosti, ne mogu otkloniti. U svakom slučaju, predviđene mjere i dalje su u velikoj mjeri nedostatne.
(365)
Francuska su tijela naglasila rizik od monopola u korist CFF-a u slučaju nestanka SNCM-a. Komisija smatra da francuska tijela nisu u dostatnoj mjeri dokazala postojanje i značaj tog rizika. Tržište prijevoza putnika i tereta između kontinentalne Francuske i Korzike otvoreno je i konkurentno svim prijevoznicima prisutnima na Mediteranu. To je tržište obilježeno i odsustvom prepreka ulasku na tržište. U svakom slučaju, položajem Corsica Ferries ne opravdava se narušavanje tržišnog natjecanja spornim mjerama.
(366)
U svjetlu prethodno iznesenog, Komisija zaključuje da predložene mjere ne ispunjuju kriterije iz točaka 38. do 42. smjernica.
VII. ZAKLJUČAK
7.1 NESPOJIVOST I POVRAT KAPITALNOG ULOGA KOJI SU PRIJAVILA FRANCUSKA TIJELA 2002. I TRI NOVE MJERE KOJE SU FRANCUSKA TIJELA PROVELA 2006.
(367)
Kapitalni ulog od 15,81 milijuna EUR koji su francuska tijela prijavila 2002. i tri nove mjere koje su francuska tijela provela 2006., odnosno, prodaja 100 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF i predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR u korist zaposlenika SNCM-a, jesu potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Te su potpore nespojive s unutarnjim tržištem.
(368)
Komisija podsjeća da, u skladu s člankom 14. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 659/1999, sve potpore koje su nezakonite i nespojive s unutarnjim tržištem treba povući, tj. ostvariti njihov povrat od korisnika.
(369)
U svrhu tog povrata, francuska tijela, osim toga, moraju iznosu potpore pridodati kamatu koja se naplaćuje od dana kada je predmetna potpora stavljena na raspolaganje poduzeću do dana stvarnog povrata (166), u skladu s poglavljem V. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 (167).
7.2 NESPOJIVOST I POVRAT POTPORE ZA SANACIJU
(370)
Ako mjere prijavljene u okviru potpore za restrukturiranje ne ispunjuju uvjete spojivosti predviđene smjernicama, u načelu je potrebno snositi posljedice te nespojivosti u pogledu potpore za sanaciju koju su francuska tijela odobrila SNCM-u i koja je predmet Odluke Komisije od 17. srpnja 2002. te zatražiti njezin povrat.
(371)
Francuska su tijela 19. studenoga 2002. Komisiji proslijedila primjerak ugovora o predujmu u novcu između SNCM-a i CGMF-a te dokaze da je CGMF SNCM-u vratio predujam dvama virmanima 13. svibnja i 14. lipnja 2002.,
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Kapitalni ulog od 15,81 milijuna EUR i tri nove mjere koje su francuska tijela provela 2006., odnosno prodaja 75 % SNCM-a po negativnoj cijeni od 158 milijuna EUR, povećanje kapitala od 8,75 milijuna EUR koje je upisao CGMF i predujam po tekućem računu od 38,5 milijuna EUR u korist zaposlenika SNCM-a, koje je Francuska provela u korist SNCM-a u suprotnosti s člankom 108. stavkom 3. UFEU-a, nezakonite su državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem.
Članak 2.
1. Francuska je dužna ostvariti povrat potpore iz članka 1. od njezina korisnika.
2. Kamate na iznose za koje se ostvaruje povrat obračunavaju se od datuma na koji su stavljeni na raspolaganje korisniku do datuma njihova stvarnog povrata.
3. Kamate se obračunavaju na temelju složenog kamatnog računa u skladu s poglavljem V. Uredbe (EZ) br. 794/2004 i Uredbom Komisije (EZ) br. 271/2008 (168) o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004.
Članak 3.
1. Povrat potpora iz članka 1. provodi se neposredno i učinkovito.
2. Francuska je dužna pobrinuti se da se ova Odluka provede u roku od četiri mjeseca od datuma obavijesti o Odluci.
Članak 4.
1. U razdoblju od dva mjeseca od dana obavijesti o ovoj Odluci, Francuska je dužna Komisiji dostaviti sljedeće podatke:
(a)
ukupni iznos (glavnica i kamate) za koji je potrebno ostvariti povrat od korisnika;
(b)
podroban opis već poduzetih i predviđenih mjera radi poštovanja ove Odluke;
(c)
dokumente kojima se dokazuje da je korisniku naložen povrat potpore.
2. Francuska je dužna Komisiju obavješćivati o napretku nacionalnih mjera poduzetih radi provedbe ove Odluke do potpunog povrata potpore iz članka 1. Na zahtjev je dužna Komisiji odmah dostaviti sve podatke o mjerama koje su već poduzete i predviđene radi poštovanja ove Odluke. Dužna je dostaviti i podrobne podatke o iznosima potpore i kamatama koje je korisnik potpore već vratio.
Članak 5.
Ova je Odluka upućena Francuskoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 20. studenoga 2013.