SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/52/EU
ze dne 16. dubna 2014,
kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU (4) harmonizovala zásady pro posuzování vlivů záměrů na životní prostředí zavedením minimálních požadavků (s ohledem na typ záměrů podléhajících posouzení, základní povinnosti oznamovatelů, obsah tohoto posouzení a účast příslušných orgánů a veřejnosti) a přispívá k vysoké úrovni ochrany životního prostředí a lidského zdraví. Členské státy mohou v souladu se Smlouvou o fungování Evropské unie stanovit přísnější ochranná opatření.
(2)
Sdělení Komise ze dne 30. dubna 2007 nazvané „Přezkum šestého akčního programu Společenství pro životní prostředí v polovině období“ a sdělení Komise ze dne 23. července 2009 o uplatňování a účinnosti směrnice Rady 85/337/EHS (5), která směrnici 2011/92/EU předcházela, zdůraznily nutnost zlepšení zásad posuzování vlivů záměrů na životní prostředí a přizpůsobení směrnice 85/337/EHS politickým, právním a technickým souvislostem, které prošly zásadním vývojem.
(3)
Je nezbytné změnit směrnici 2011/92/EU za účelem posílení kvality posuzování vlivů na životní prostředí, zajištění souladu postupů se zásadami inteligentní regulace a zvýšení soudržnosti a synergií s ostatními právními předpisy a politikami Unie, jakož i strategiemi a politikami vypracovanými členskými státy v oblastech spadajících do vnitrostátní pravomoci.
(4)
Dotčené členské státy mohou na základě rovného zastoupení zřídit společný orgán, který bude koordinovat a usnadňovat postupy posuzování přeshraničních záměrů a zejména vést konzultace v souladu s Úmluvou o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států ze dne 25. února 1991 (úmluva z Espoo).
(5)
Provádění požadavků uvedených ve směrnici 2011/92/EU mohou také usnadnit mechanismy stanovené nařízeními Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 (6), (EU) č. 1315/2013 (7) a (EU) č. 1316/2013 (8), které souvisejí se záměry v oblasti infrastruktury spolufinancovanými Unií.
(6)
Směrnice 2011/92/EU by také měla být pozměněna takovým způsobem, aby zajišťovala lepší ochranu životního prostředí, účinnější využívání zdrojů a podporu udržitelného růstu v Unii. K tomuto účelu je nutné zjednodušit a harmonizovat postupy, které stanovuje.
(7)
V posledním desetiletí nabyly otázky životního prostředí, jako je účinné a udržitelné využívání zdrojů, ochrana biologické rozmanitosti, změna klimatu a riziko nehod a katastrof, v tvorbě politik na významu. Měly by se proto rovněž stát důležitou součástí postupů posuzování a rozhodování
(8)
Ve svém sdělení ze dne 20. září 2011 nazvaném „Plán pro Evropu účinněji využívající zdroje“ se Komise zavázala, že se v rámci revize směrnice 2011/92/EU bude zabývat i širšími otázkami účinného a udržitelného využívání zdrojů.
(9)
Ve sdělení Komise ze dne 22. září 2006 nazvaném „Tematická strategie pro ochranu půdy“ a v Plánu pro Evropu účinněji využívající zdroje je kladen důraz na udržitelné využívání půdy a potřebu řešit neustálé neudržitelné rozšiřování osídlených oblastí (zábor půdy). Rovněž závěrečný dokument konference OSN o udržitelném rozvoji, která se konala v Rio de Janeiru ve dnech 20.-22. června 2012, uznává hospodářský a společenský význam dobrého hospodaření s půdou a nutnost přijmout bezodkladná opatření, jimiž by bylo možno zvrátit degradaci půdy. Veřejné a soukromé záměry by proto měly zvažovat a omezit svůj vliv na půdu, zejména pokud jde o její zábor, ale i organickou hmotu, erozi, utužování a zakrývání; v tomto ohledu jsou rovněž významné celostátní, regionální a místní plány a politiky zaměřené na řádné využívání půdy.
(10)
Úmluva Organizace spojených národů o biologické rozmanitosti (dále jen „úmluva“), jíž je Unie smluvní stranou v souladu s rozhodnutím Rady 93/626/EHS (9), vyžaduje, pokud je to možné a vhodné, posouzení významných negativních vlivů záměrů na biologickou rozmanitost, která je definována v článku 2 úmluvy, s cílem tyto vlivy zamezit nebo minimalizovat. Toto předběžné posouzení těchto vlivů by mělo přispět k dosažení hlavního cíle, který přijala Evropská rada ve svých závěrech ze dne 25.-26. března 2010 a jímž je zastavení úbytku biologické rozmanitosti a degradace ekosystémových služeb do roku 2020 a jejich obnova všude tam, kde je to možné.
(11)
Opatření přijatá za účelem vyloučení, prevence, snížení a pokud možno vyrovnání významných negativních vlivů na životní prostředí, zejména na druhy a přírodní stanoviště, které jsou chráněny podle směrnice Rady 92/43/EHS (10) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES (11), by měla pomoci zabránit zhoršení kvality životního prostředí a čistému úbytku biologické rozmanitosti, a to v souladu se závazky Unie v souvislosti s úmluvou a cíli a opatřeními strategie v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020 stanovenými se sdělení Komise ze dne 3. května 2011 nazvaném „Naše životní pojistka, náš přírodní kapitál: strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020“.
(12)
V zájmu zajištění vysoké úrovně ochrany mořského prostředí, zejména druhů a přírodních stanovišť, by postup posuzování vlivů na životní prostředí a zjišťovací řízení měly v případě záměrů v mořském prostředí zohledňovat vlastnosti těchto záměrů se zvláštním zřetelem na použité technologie, jako jsou například seismické průzkumy za použití aktivních sonarů. Za tímto účelem by plnění požadavků této směrnice mohly usnadnit rovněž požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/30/EU (12).
(13)
Změna klimatu bude i nadále poškozovat životní prostředí a ohrožovat hospodářský rozvoj. V tomto ohledu je vhodné posuzovat vliv záměrů na klima (například emise skleníkových plynů) a ohrožení záměrů v důsledku změny klimatu.
(14)
V návaznosti na sdělení Komise ze dne 23. února 2009 nazvané „Přístup Společenství v oblasti prevence přírodních katastrof a katastrof způsobených člověkem“ Rada ve svých závěrech ze dne 30. listopadu 2009 vyzvala Komisi, aby zajistila, že provádění, přezkum další rozvoj iniciativ Unie vezme v úvahu problematiku prevence rizika katastrof a jejich řešení, jakož i program akčního rámce OSN z Hyogo (2005-2015) přijatý dne 22. ledna 2005, který zdůrazňuje, že je třeba zavést postupy pro posuzování rizika katastrof vyplývajícího z velkých záměrů v oblasti infrastruktury.
(15)
Za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí je třeba u určitých záměrů přijmout preventivní opatření, neboť vzhledem ke své povaze by v případě závažných nehod nebo přírodních katastrof, jako jsou například povodně, zvýšení hladiny moře nebo zemětřesení, mohly mít významný negativní vliv na životní prostředí. U těchto záměrů je důležité posoudit jejich zranitelnost (míru vystavení a odolnosti) vůči závažným nehodám nebo katastrofám a nebezpečí vzniku takových nehod a katastrof a vyvodit patřičné závěry, pokud jde o pravděpodobnost významných negativních vlivů na životní prostředí. Aby se předešlo duplikaci činností, mělo by být možné použít příslušné informace, které jsou již k dispozici a které byly získány v rámci posouzení rizik prováděných v souladu s právními předpisy Unie, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/18/EU (13) a směrnice Rady 2009/71/Euratom (14), nebo prostřednictvím příslušných posouzení, která jsou prováděna podle vnitrostátních právních předpisů, a to za předpokladu, že jsou splněny požadavky této směrnice.
(16)
Pro ochranu a podporu kulturního dědictví zahrnujícího městské historické památky a krajiny, které jsou nedílnou součástí kulturní rozmanitosti, již je Unie zavázána uznávat a podporovat v souladu s čl. 167 odst. 4 Smlouvy o fungování EU, mohou být užitečné definice a zásady stanovené příslušnými úmluvami Rady Evropy, zejména Evropskou úmluvou o ochraně archeologického dědictví ze dne 6. května 1969, Úmluvou o ochraně architektonického dědictví Evropy ze dne 3. října 1985, Evropskou úmluvou o krajině ze dne 20. října 2000 a Rámcovou úmluvou o hodnotě kulturního dědictví pro společnost ze dne 27. října 2005. V rámci posuzování vlivů na životní prostředí je v zájmu lepší ochrany historického a kulturního dědictví a krajiny důležité zabývat se vizuálním dopadem záměrů, zejména změnou vzhledu zastavěné či přírodní krajiny a městských oblastí.
(17)
Při uplatňování směrnice 2011/92/EU je nezbytné zajistit inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění v souladu s cíli, které byly stanoveny ve sdělení Komise ze dne 3. března 2010 nazvaném „Evropa 2020-Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění“.
(18)
V zájmu zlepšení přístupu veřejnosti k informacím a zvýšení transparentnosti by měly být včasné informace související s prováděním této směrnice dostupné rovněž v elektronické podobě. Členské státy by proto měly zřídit alespoň ústřední portál nebo přístupová místa na vhodné správní úrovni, které umožní snadný a účinný přístup veřejnosti k těmto informacím.
(19)
Zkušenosti ukázaly, že v případě záměrů nebo části záměrů určených pro účely obrany, včetně záměrů souvisejících s činností spojeneckých sil na území členských států v souladu s mezinárodními závazky, by na základě uplatňování směrnice 2011/92/EU mohlo dojít ke zveřejnění příslušných důvěrných informací, a tedy k nepříznivému ovlivnění účelů obrany. Proto je třeba členským státům umožnit, aby uvedenou směrnici v příslušných případech neuplatňovaly.
(20)
Zkušenosti ukázaly, že pokud jde o záměry, jejichž jediným účelem je zajistit reakci v případě mimořádných situací ohrožujících bezpečnost občanů, mohlo by mít dodržování směrnice 2011/92/EU negativní vliv, a to mimo jiné i na životní prostředí, a proto je třeba členským státům umožnit, aby uvedenou směrnici v příslušných případech neuplatňovaly.
(21)
Členské státy mají při provádění směrnice 2011/92/EU několik možností, jak začlenit posouzení vlivů na životní prostředí do vnitrostátních postupů. Jednotlivé prvky těchto vnitrostátních postupů se proto mohou lišit. Odůvodněný závěr, kterým příslušný orgán zakončí přezkoumání vlivů záměru na životní prostředí, tak může být součástí integrovaného povolovacího řízení nebo může být začleněn do jiného závazného rozhodnutí, které je vyžadováno pro dosažení souladu s cíli této směrnice.
(22)
Pro zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí a lidského zdraví je nezbytné, aby se v rámci zjišťovacího řízení a posuzování vlivů na životní prostředí přihlíželo k vlivům dotyčného záměru jako celku, případně včetně jeho podpovrchové a podzemní části, během výstavby a provozu a případně demolice.
(23)
Příslušný orgán by v zájmu úplného posouzení přímých i nepřímých vlivů záměru na životní prostředí měl provést analýzu a přezkoumat podstatu informací poskytnutých oznamovatelem a získaných během projednávání, a případně by měl zvážit jakékoliv doplňující informace.
(24)
V případě záměrů přijatých zvláštními vnitrostátními právními předpisy by členské státy měly zajistit, aby cílů této směrnice týkajících se projednání s veřejností bylo dosaženo prostřednictvím legislativního procesu.
(25)
Je nezbytné zajistit objektivitu příslušných orgánů. Střetu zájmů by šlo předejít mimo jiné funkčním oddělením příslušného orgánu od oznamovatele. V případě, že příslušný orgán je současně oznamovatelem, by členské státy měly alespoň rozdělit pravomoci v rámci své správy tak, aby zajistily, že u orgánů vykonávajících povinnosti podle směrnice 2011/92/EU budou funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, náležitě odděleny.
(26)
Měly by být upřesněny informace, které musí oznamovatel poskytnout, aby příslušný orgán mohl určit, zda záměry uvedené v příloze II směrnice 2011/92/EU, jejich změny nebo rozšíření mají podléhat posouzení vlivů na životní prostředí (zjišťovací řízení), přičemž důraz by měl být kladen na klíčové aspekty, které příslušnému orgánu umožní provést určení v této věci. Toto určení by mělo být zpřístupněno veřejnosti.
(27)
Zjišťovací řízení by mělo zajistit, aby posouzení vlivů na životní prostředí bylo vyžadováno pouze u záměrů, které by mohly mít významný vliv na životní prostředí.
(28)
Kritéria výběru stanovená v příloze III směrnice 2011/92/EU, jež mají členské státy brát v úvahu pro určení, které záměry by měly podléhat posouzení vlivů na životní prostředí na základě významnosti jejich vlivů na životní prostředí, je třeba upravit a vyjasnit. Zkušenosti například ukázaly, že na životní prostředí mohou mít často významný vliv záměry, které využívají či ovlivňují cenné zdroje, záměry navržené na environmentálně citlivých místech nebo záměry s potenciálně nebezpečnými nebo nezvratnými vlivy.
(29)
Při určování, zda by záměr mohl mít významný vliv na životní prostředí, by příslušné orgány měly stanovit nejdůležitější kritéria, která je třeba vzít v úvahu, a zohlednit informace, které mohou být případně k dispozici z jiných posuzování požadovaných právními předpisy Unie, aby bylo možné účinně a transparentně použít zjišťovací řízení. Z tohoto hlediska je vhodné upřesnit obsah určení, které je výsledkem zjišťovacího řízení, zejména pokud není požadováno posuzování vlivů na životní prostředí. Řádnou správní praxi mimoto představuje rovněž přihlížení k nevyžádaným vyjádřením, která mohou pocházet z různých zdrojů, např. od občanů nebo orgánů veřejné moci, přestože ve fázi zjišťovacího řízení nejsou vyžadovány formální konzultace.
(30)
Aby bylo možné zvýšit kvalitu posuzování vlivů na životní prostředí, zjednodušit postupy a racionalizovat rozhodovací proces, měl by příslušný orgán v případě, že o to požádá oznamovatel, vydat stanovisko, v němž určí rozsah a míru podrobnosti informací týkajících se životního prostředí, jež mají být předloženy ve formě dokumentace vlivů záměru na životní prostředí (určení rozsahu posuzování).
(31)
Dokumentace vlivů záměru na životní prostředí, kterou má oznamovatel záměru předložit, by měla obsahovat popis vhodných alternativních řešení týkajících se daného záměru, která oznamovatel zvažoval, případně včetně nástinu pravděpodobného vývoje současného stavu životního prostředí bez provedení záměru (nulová varianta), jako prostředek ke zlepšení kvality posuzování vlivů na životní prostředí a k začlenění environmentálních hledisek do podoby záměru již v rané fázi.
(32)
Údaje a informace, jež jsou oznamovatelem v souladu s přílohou IV směrnice 2011/92/EU uvedeny v dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí, by měly být úplné a měly by mít dostatečně vysokou kvalitu. S cílem zamezit duplicitnímu posuzování by se měly zohledňovat případné dostupné výsledky jiných posouzení prováděných na základě právních předpisů Unie, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES (15) nebo směrnice 2009/71/Euratom, nebo vnitrostátních právních předpisů.
(33)
Odborníci zapojení do vypracovávání dokumentace vlivů záměru na životní prostředí by měli být kvalifikovaní a kompetentní. K tomu, aby mohly příslušné orgány dotčený záměr posoudit, jsou nezbytné dostatečné odborné znalosti v dané oblasti, které zajistí úplnost a vysokou kvalitu informací poskytovaných oznamovatelem.
(34)
S cílem zajistit transparentnost a odpovědnost je vhodné, aby příslušný orgán, který vydal povolení pro určitý záměr, své rozhodnutí zdůvodnil a uvedl, že vzal v úvahu výsledky jednání, která vedl, a příslušné shromážděné informace.
(35)
Členské státy by měly zajistit, aby byla zavedena zmírňující a kompenzační opatření a aby byly stanoveny vhodné postupy pro monitorování významných negativních vlivů na životní prostředí spojených s výstavbou a provozem záměru, čímž by se mimo jiné zjistily nepředvídané negativní vlivy, a bylo by tak možné přijmout vhodná nápravná opatření. Toto monitorování by nemělo duplikovat nebo rozšiřovat rozsah monitorování podle jiných právních předpisů Unie než této směrnice nebo podle právních předpisů členských států.
(36)
V zájmu účinnějšího rozhodování a zvýšení právní jistoty by členské státy měly zajistit, aby jednotlivé kroky posuzování vlivů záměrů na životní prostředí byly prováděny v přiměřené časové lhůtě v závislosti na povaze, složitosti, umístění a rozsahu záměru. Tyto lhůty by za žádných okolností neměly ohrozit dosažení vysoké úrovně ochrany životního prostředí, zejména pokud vyplývá z jiných právních předpisů Unie týkajících se životního prostředí, než je tato směrnice, ani účinnou účast veřejnosti a přístup k právní ochraně.
(37)
Aby se v případech, kdy povinnost provádět posouzení vyplývá současně z této směrnice a směrnice 92/43/EHS nebo směrnice 2009/147/ES, zvýšila účinnost posuzování, snížila se složitost správních postupů a zlepšila ekonomická účinnost, měly by členské státy zajistit, aby byly v případě potřeby stanoveny koordinované nebo společné postupy, které splňují požadavky uvedených směrnic, přičemž by se mělo přihlížet k jejich specifickým organizačním rysům. Jestliže povinnost provádět posouzení týkající se otázek životního prostředí vyplývá současně z této směrnice a z jiných právních předpisů Unie, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (16), směrnice 2001/42/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (17), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (18) a směrnice 2012/18/EU, členské státy by měly mít možnost stanovit koordinované nebo společné postupy, které splňují požadavky příslušných právních předpisů Unie. V případě stanovení koordinovaných nebo společných postupů by členské státy měly určit orgán odpovědný za vykonávání souvisejících povinností. Členské státy by měly mít možnost zohlednit institucionální strukturu a určit více než jeden orgán, považují-li to za nezbytné.
(38)
Členské státy by měly stanovit pravidla pro sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice. Členské státy by měly samy určit druh nebo formu těchto sankcí. Takto stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(39)
V souladu se zásadami právní jistoty a proporcionality a s cílem zajistit co nejplynulejší přechod ze stávajícího režimu stanoveného směrnicí 2011/92/EU na nový režim vyplývající ze změn zavedených touto směrnicí je vhodné stanovit přechodná opatření. Tato opatření by měla zajistit, že nedojde ke změně regulativního rámce pro posuzování vlivů na životní prostředí ve vztahu ke konkrétnímu oznamovateli, jestliže již byly zahájeny procesní úkony podle stávajícího režimu, avšak povolení nebo jiné závazné rozhodnutí, které je vyžadováno pro dosažení souladu s cíli této směrnice, nebylo v případě daného záměru dosud vydáno. Obdobně by se příslušná ustanovení směrnice 2011/92/EU ve znění před změnou provedenou touto směrnicí měla uplatňovat na záměry, u nichž bylo zahájeno zjišťovací řízení nebo určení rozsahu posuzování (v případě, že o jeho provedení požádal oznamovatel nebo si je vyžádal příslušný orgán) nebo u nichž byla dokumentace vlivů záměru na životní prostředí předložena před lhůtou pro provedení této směrnice.
(40)
V souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech (19), jež bylo přijato dne 28. září 2011, se členské státy zavázaly, že v odůvodněných případech oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu doplní o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. Ve vztahu k této směrnici považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(41)
Jelikož cíle této směrnice, totiž zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí a lidského zdraví zavedením minimálních požadavků na posuzování vlivů záměrů na životní prostředí, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej, z důvodu rozsahu, závažnosti a přeshraniční povahy otázek ochrany životního prostředí, které je třeba řešit, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(42)
Směrnice 2011/92/EU by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2011/92/EU se mění takto:
1)
Článek 1 se mění takto:
a)
v odstavci 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
„g)
‚posuzováním vlivů na životní prostředí‘ proces sestávající z:
i)
vypracování dokumentace vlivů záměru na životní prostředí oznamovatelem podle čl. 5 odst. 1 a 2,
ii)
projednávání podle článku 6 a případně článku 7,
iii)
přezkoumání informací uvedených v dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí a jakýchkoli dalších doplňujících informací, které v případě potřeby poskytne oznamovatel v souladu s čl. 5 odst. 3, a jakýchkoli jiných významných informací získaných při projednávání podle článků 6 a 7, provedené příslušným orgánem,
iv)
odůvodněný závěr příslušného orgánu o významných vlivech záměru na životní prostředí, v němž přihlédne k výsledkům přezkoumání uvedeného v bodě iii) a případně svého vlastního doplňujícího přezkoumání,
v)
začlenění odůvodněného závěru příslušného orgánu do kteréhokoli rozhodnutí uvedeného v článku 8a.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Členské státy se mohou případ od případu v souladu s vnitrostátními právem rozhodnout neuplatňovat tuto směrnici na záměry nebo části záměrů určené výhradně pro účely obrany nebo na záměry, jejichž jediným účelem je reakce na mimořádné civilní události, pokud se domnívají, že by takové uplatnění mohlo uvedené účely nepříznivě ovlivnit.“;
c)
odstavec 4 se zrušuje.
2)
Článek 2 se mění takto:
a)
odstavce 1 až 3 se nahrazují tímto:
„1. Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění, aby před vydáním povolení musely záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, získat povolení a posouzení z hlediska jejich vlivů na životní prostředí. Tyto záměry jsou vymezeny v článku 4.
2. Posuzování vlivů na životní prostředí může být zahrnuto do povolovacích řízení již existujících v členských státech, nebo pokud taková řízení neexistují, do jiných řízení nebo do řízení, která mají být zavedena pro dosažení souladu s cíli této směrnice.
3. V případě záměrů, u nichž je povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí dána současně touto směrnicí a směrnicí Rady 92/43/EHS (20) nebo směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES (21), členské státy případně zajistí koordinované nebo společné postupy, které splňují požadavky uvedených právních předpisů Unie.
V případě záměrů, u nichž je povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí dána současně touto směrnicí a jinými právními předpisy Unie, než jsou směrnice uvedené v prvním pododstavci, mohou členské státy stanovit koordinované nebo společné postupy.
V rámci koordinovaného postupu podle prvního a druhého pododstavce členské státy usilují o koordinaci různých individuálních posouzení vlivů konkrétního záměru na životní prostředí vyžadovaných příslušnými právními předpisy Unie tím, že určí orgán k tomuto účelu, aniž jsou dotčena ustanovení obsažená v jiných příslušných právních předpisech Unie.
V rámci společného postupu podle prvního a druhého pododstavce členské státy usilují o vypracování jednotného posouzení vlivů konkrétního záměru na životní prostředí vyžadovaného příslušnými právními předpisy Unie, aniž jsou dotčena ustanovení obsažená v jiných příslušných právních předpisech Unie.
Pro záměry, u nichž je povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí dána současně touto směrnicí a směrnicemi 92/43/EHS, 2000/60/ES, 2009/147/ES a 2010/75/EU, poskytne Komise pokyny ohledně stanovení koordinovaných nebo společných postupů.
(20) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7)." 						
(21) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 20, 26.1.2010, s. 7).“;" 						
b)
v odstavci 4 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„4. Aniž je dotčen článek 7, mohou členské státy ve výjimečných případech vyjmout určitý záměr z působnosti ustanovení této směrnice, jestliže by uplatňování těchto ustanovení nepříznivě ovlivnilo účel záměru, pokud jsou splněny cíle této směrnice.“;
c)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„5. Aniž je dotčen článek 7, v případě záměru přijatého zvláštním vnitrostátním legislativním aktem jej mohou členské státy vyjmout z působnosti ustanovení této směrnice týkajících se projednání s veřejností, pokud jsou splněny cíle této směrnice.
Členské státy každé dva roky ode dne 16. května 2017 informují Komisi o všech případech, v nichž byla uplatněna výjimka uvedená v prvním pododstavci.“
3)
Článek 3 se nahrazuje tímto:
„Článek 3
1. Posuzování vlivů na životní prostředí vhodným způsobem určí, popíše a posoudí v každém jednotlivém případě přímé a nepřímé významné vlivy záměru na tyto faktory:
a)
obyvatelstvo a lidské zdraví;
b)
biologickou rozmanitost, se zvláštním zřetelem na druhy a přírodní stanoviště chráněné podle směrnice Rady 92/43/EHS a směrnice 2009/147/ES;
c)
půdu, vodu, ovzduší a klima;
d)
hmotný majetek, kulturní dědictví a krajinu;
e)
vzájemné působení mezi faktory uvedenými v písmenech a) až d).
2. Mezi vlivy podle odstavce 1 působící na faktory v něm uvedené patří vlivy předpokládané v důsledku zranitelnosti záměru vůči závažným nehodám nebo katastrofám, které jsou pro dotčený záměr relevantní.“
4)
Článek 4 se mění takto:
a)
odstavce 3 a 4 se nahrazují tímto:
„3. V případě přezkoumávání každého jednotlivého případu nebo při stanovení kritérií nebo prahových hodnot pro účely odstavce 2 jsou brána v úvahu odpovídající kritéria výběru uvedená v příloze III. Členské státy mohou stanovit prahové hodnoty nebo kritéria, na jejichž základě určí, kdy záměry nemusí podléhat určení podle odstavců 4 a 5 ani posouzení vlivů na životní prostředí, nebo prahové hodnoty a kritéria, na jejichž základě určí, kdy záměry musí v každém případě podléhat posouzení vlivů na životní prostředí, aniž by podléhaly určení podle odstavců 4 a 5.
4. Rozhodne-li se členský stát požadovat určení pro záměry uvedené v příloze II, oznamovatel poskytne informace o povaze záměru a o jeho možných významných vlivech na životní prostředí. Podrobný seznam informací, jež mají být poskytnuty, je upřesněn v příloze IIA. Oznamovatel případně zohlední dostupné výsledky jiných příslušných posouzení vlivů na životní prostředí, která byla provedena podle jiných právních předpisů Unie než této směrnice. Oznamovatel může rovněž poskytnout popis prvků záměru nebo zamýšlených opatření k vyloučení či prevenci významných negativních vlivů na životní prostředí.“;
b)
doplňují se nové odstavce, které znějí:
„5. Příslušný orgán provede určení na základě informací poskytnutých oznamovatelem v souladu s odstavcem 4 a případně s ohledem na výsledky předběžného ověření či posouzení vlivů na životní prostředí, která byla provedena podle jiných právních předpisů Unie než této směrnice. Toto určení se zpřístupní veřejnosti a:
a)
v případě, že bylo rozhodnuto o nutnosti provést posouzení vlivů na životní prostředí, uvede hlavní důvody, proč je toto posouzení vyžadováno, s ohledem na příslušná kritéria uvedená v příloze III, nebo
b)
v případě, že bylo rozhodnuto, že posouzení vlivů na životní prostředí není třeba provést, uvede hlavní důvody, proč toto posouzení není vyžadováno, s ohledem na příslušná kritéria uvedená v příloze III a uvede prvky záměru nebo zamýšlená opatření k vyloučení či prevenci významných negativních vlivů na životní prostředí, jestliže je oznamovatel navrhuje.
6. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán provedl určení co nejdříve, nejpozději však do 90 dnů ode dne, kdy mu oznamovatel předložil všechny informace potřebné podle odstavce 4. Ve výjimečných případech, souvisejících například s povahou, složitostí, umístěním či rozsahem záměru, může příslušný orgán uvedenou lhůtu k určení prodloužit; v takovém případě musí příslušný orgán oznamovatele písemně informovat o důvodech prodloužení lhůty a dni, kdy lze jeho určení očekávat.“
5)
V článku 5 se odstavce 1 až 3 nahrazují tímto:
„1. Pokud je posouzení dopadu na životní prostředí vyžadováno, oznamovatel vypracuje a předloží dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí. Oznamovatel v dokumentaci uvede alespoň tyto informace:
a)
popis záměru obsahující informace o jeho umístění, podobě, rozsahu a dalších relevantních prvcích záměru;
b)
popis možných významných vlivů záměru na životní prostředí;
c)
popis prvků záměru a zamýšlených opatření k vyloučení, prevenci, snížení a pokud možno vyrovnání možných významných negativních vlivů na životní prostředí;
d)
popis vhodných alternativ týkajících se záměru a jeho zvláštní povahy, které oznamovatel zvažoval, a uvedení hlavních důvodů, které vedly k volbě dané varianty při zohlednění vlivů záměru na životní prostředí;
e)
všeobecně srozumitelné shrnutí informací uvedených v písmenech a) až d) netechnické povahy a
f)
jakékoli dodatečné informace uvedené v příloze IV týkající se zvláštní povahy určitého záměru nebo typu záměru a environmentálních faktorů, které mohou být ovlivněny.
Pokud je vydáno stanovisko podle odstavce 2, musí být dokumentace vlivů záměru na životní prostředí založena na tomto stanovisku a musí obsahovat informace, které lze důvodně vyžadovat pro učinění odůvodněného závěru o významných vlivech záměru na životní prostředí s ohledem na současné poznatky a metody posuzování. Při vypracovávání dokumentace vlivů záměru na životní prostředí oznamovatel s cílem zabránit opakovanému posuzování zohlední dostupné výsledky příslušných posouzení vypracovaných na základě právních předpisů Unie nebo vnitrostátních právních předpisů.
2. Na žádost oznamovatele příslušný orgán s přihlédnutím k informacím poskytnutých oznamovatelem, jež se týkají zejména zvláštní povahy záměru, včetně jeho umístění a technické kapacity, a jeho možných vlivů na životní prostředí, vydá stanovisko, v němž určí rozsah a míru podrobnosti informací, které musí oznamovatel podle odstavce 1 uvést v dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí. Příslušný orgán před vydáním svého stanoviska projedná záměr s orgány uvedenými v čl. 6 odst. 1.
Členské státy mohou rovněž požadovat, aby příslušné orgány vyjádřily své stanovisko uvedené v prvním pododstavci bez ohledu na to, zda o ně žádá oznamovatel.
3. Za účelem zajištění úplnosti a kvality dokumentace vlivů záměru na životní prostředí:
a)
oznamovatel zajistí, aby dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí vypracovali kvalifikovaní odborníci;
b)
příslušný orgán zajistí, že má k dispozici dostatečné odborné zázemí pro posouzení dokumentace vlivů záměru na životní prostředí, nebo že má k takovému odbornému zázemí potřebný přístup, a
c)
příslušný orgán si v případě potřeby od oznamovatele vyžádá další informace podle přílohy IV, které přímo souvisejí s učiněním odůvodněného závěru o významných vlivech na životní prostředí.“
6)
Článek 6 se mění takto:
a)
odstavec 1 se nahrazuje tímto:
„1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby orgány, kterých by se záměr mohl týkat, měly vzhledem ke své zvláštní působnosti v otázkách životního prostředí nebo na základě místní a regionální příslušnosti možnost vyjádřit své stanovisko k informacím poskytnutým oznamovatelem a k žádosti o povolení, přičemž v případě potřeby vezmou v potaz případy uvedené v čl. 8a odst. 3. Za tímto účelem členské státy určí orgány, s nimiž je třeba záměr projednat, buď obecně, nebo v jednotlivých případech. Těmto orgánům musí být předány informace shromážděné podle článku 5. Podrobné podmínky týkající se projednání stanoví členské státy.“;
b)
v odstavci 2 se návětí nahrazuje tímto:
„2. V zájmu zajištění účinné účasti dotčené veřejnosti na rozhodovacích procesech se následující informace sdělují veřejnosti prostřednictvím elektronických sdělovacích prostředků a veřejného oznámení nebo jiným vhodným způsobem v počáteční fázi rozhodovacích procesů týkajících se životního prostředí podle čl. 2 odst. 2, a nejpozději jakmile je možné tyto informace rozumně poskytnout:“;
c)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Podrobné podmínky informování veřejnosti (například formou vývěsek v určité oblasti nebo oznámeními v místním tisku) a projednání s dotčenou veřejností (například písemným vyjádřením nebo veřejnou anketou) stanoví členské státy. Členské státy přijmou na vhodné správní úrovni nezbytná opatření s cílem zajistit, aby příslušné informace byly veřejnosti přístupné v elektronické podobě, a to alespoň prostřednictvím ústředního portálu nebo snadno dostupných přístupových míst.“;
d)
odstavec 6 se nahrazuje tímto:
„6. Pro jednotlivé fáze se stanoví přiměřené lhůty poskytující dostatek času, aby
a)
bylo možné informovat orgány uvedené v odstavci 1 a veřejnost a
b)
orgány uvedené v odstavci 1 a dotčená veřejnost měly dost času na přípravu a účinnou účast na rozhodování ve věcech životního prostředí podle ustanovení tohoto článku.“;
e)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„7. Lhůty pro jednání s dotčenou veřejností o dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí uvedené v čl. 5 odst. 1 nesmí být kratší než 30 dnů.“
7)
Článek 7 se mění takto:
a)
odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. Dotčené členské státy zahájí projednávání mimo jiné o možných vlivech záměru překračujících hranice států a opatřeních zamýšlených ke snížení nebo vyloučení těchto vlivů a dohodnou přiměřený časový rámec pro dobu jednání.
Tato projednávání mohou být vedena prostřednictvím vhodného společného orgánu.“.
b)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Podrobné podmínky provádění odstavců 1 až 4, včetně lhůt pro projednávání, stanoví dotčené členské státy na základě ustanovení a lhůt uvedených v čl. 6 odst. 5 až 7, přičemž tyto podmínky musí umožňovat dotčené veřejnosti na území dotčeného členského státu účinně se účastnit rozhodovacích procesů ve věcech životního prostředí podle čl. 2 odst. 2, která se týkají daného záměru.“
8)
Článek 8 se nahrazuje tímto:
„Článek 8
Výsledky jednání a informace shromážděné podle článků 5 až 7 jsou patřičně zohledněny v povolovacím řízení.“
9)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 8a
1. Rozhodnutí, jímž se uděluje povolení, obsahuje alespoň tyto informace:
a)
odůvodněný závěr podle čl. 1 odst. 2 písm. g) bodu iv);
b)
veškeré environmentální podmínky připojené k rozhodnutí a popis prvků záměru nebo zamýšlených opatření k vyloučení, prevenci nebo snížení a pokud možno vyrovnání významných negativních vlivů na životní prostředí, jakož případně i popis opatření pro monitorování.
2. Rozhodnutí, jímž se udělení povolení zamítá, uvede hlavní důvody tohoto zamítnutí.
3. Pokud členské státy uplatňují řízení uvedená v čl. 2 odst. 2 jiná než povolovací řízení, má se za to, že požadavky odstavců 1 a 2 tohoto článku jsou splněny, jestliže jakékoli rozhodnutí vydané v rámci těchto řízení obsahuje informace uvedené v těchto odstavcích a jsou stanoveny mechanismy umožňující splnit požadavky odstavce 6 tohoto článku.
4. V souladu s požadavky uvedenými v odst. 1 písm. b) členské státy zajistí, aby oznamovatel provedl prvky záměru nebo opatření, které mají za cíl vyloučení, prevenci, snížení a pokud možno vyrovnání významných negativních vlivů na životní prostředí, a stanoví postupy pro monitorování významných negativních vlivů na životní prostředí.
Parametry, které mají být sledovány, a délka trvání monitorování musí být přiměřené povaze, umístění a rozsahu záměru a významnosti jeho vlivů na životní prostředí.
S cílem zabránit duplikaci monitorování mohou být, pokud je to vhodné, použita stávající opatření pro monitorování, která vyplývají z jiných právních předpisů Unie než z této směrnice a z vnitrostátních právních předpisů.
5. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán přijal rozhodnutí podle odstavců 1 až 3 v přiměřené časové lhůtě.
6. Dříve než příslušný orgán rozhodne o vydání povolení, přesvědčí se, že odůvodněný závěr uvedený v čl. 1 odst. 2 písm. g) bodě iv) nebo kterékoli z rozhodnutí uvedených v odstavci 3 tohoto článku je stále aktuální. Členské státy mohou za tímto účelem stanovit dobu platnosti odůvodněného závěru uvedeného v čl. 1 odst. 2 písm. g) bodě iv) nebo kteréhokoli z rozhodnutí uvedených v odstavci 3 tohoto článku.“
10)
V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Jakmile bylo povolení uděleno nebo jeho udělení zamítnuto, příslušný orgán nebo orgány o tom bezodkladně uvědomí veřejnost a orgány uvedené v čl. 6 odst. 1 této směrnice v souladu s vnitrostátními postupy a zajistí, aby veřejnosti a orgánům uvedeným v čl. 6 odst. 1 byly při případném zohlednění postupů uvedených v čl. 8a odst. 3 zpřístupněny tyto informace:
a)
obsah rozhodnutí a všechny podmínky k němu připojené, jak je uvedeno v čl. 8a odst. 1 a 2;
b)
hlavní důvody a úvahy, na kterých je rozhodnutí založeno, včetně informací o účasti veřejnosti. Tyto informace zahrnují rovněž shrnutí výsledků projednávání a informací shromážděných podle článků 5 až 7 a způsob, jakým byly tyto výsledky začleněny nebo jiným způsobem vypořádány, zejména pokud jde o připomínky obdržené od dotčených členských států podle článku 7.“
11)
Za článek 9 se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 9a
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán či orgány plnily povinnosti vyplývající z této směrnice objektivně a nedostaly se do situace, při níž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
V případě, že příslušný orgán je současně oznamovatelem, členské státy alespoň rozdělí pravomoci v rámci své správy tak, aby zajistily, že u orgánů vykonávajících povinnosti podle této směrnice jsou funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, náležitě odděleny.“
12)
V článku 10 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„Aniž je dotčena směrnice 2003/4/ES, ustanoveními této směrnice není dotčena povinnost příslušných orgánů dodržovat omezení uložená vnitrostátními právními a správními předpisy a uznávané právní zvyklosti v oblasti zachovávání obchodního a průmyslového tajemství, včetně duševního vlastnictví, a ochrany veřejného zájmu.“
13)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 10a
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.“
14)
V článku 12 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Zejména členské státy každých šest let počínaje 16. květnem 2017 informují Komisi, mají-li k dispozici takové údaje, o:
a)
počtu záměrů uvedených v přílohách I a II, které byly předmětem posouzení vlivů na životní prostředí podle článků 5 až 10;
b)
rozčlenění posouzení vlivů na životní prostředí podle kategorií záměrů uvedených v přílohách I a II;
c)
počtu záměrů uvedených v příloze II, které byly předmětem posouzení podle čl. 4 odst. 2;
d)
průměrné době trvání posuzování vlivů na životní prostředí;
e)
celkových odhadech průměrné výše přímých nákladů na posouzení vlivů na životní prostředí, včetně dopadu uplatňování této směrnice na malé a střední podniky.“
15)
Přílohy směrnice 2011/92/EU se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Aniž je dotčen článek 3, uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 16. května 2017.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
1. Na záměry, u nichž bylo určování podle čl. 4 odst. 2 směrnice 2011/92/EU zahájeno před 16. květnem 2017, se vztahují povinnosti uvedené v článku 4 směrnice 2011/92/EU ve znění před změnou provedenou touto směrnicí.
2. Na záměry se vztahují povinnosti uvedené v článku 3 a článcích 5 až 11 směrnice 2011/92/EU ve znění před změnou provedenou touto směrnicí, pokud u nich před 16. květnem 2017.
a)
bylo zahájeno řízení pro vydání stanoviska podle čl. 5 odst. 2 směrnice 2011/92/EU, nebo
b)
byly poskytnuty informace uvedené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2011/92/EU.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/52/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. travnja 2014.
o izmjeni Direktive 2011/92/EU o procjeni utjecaja određenih javnih i privatnih projekata na okoliš
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Direktivom 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća (4) usklađena su načela za procjenu utjecaja projekata na okoliš uvođenjem minimalnih zahtjeva s obzirom na vrstu projekata koji se procjenjuju, najvažnije obveze nositelja projekata, sadržaj procjene te sudjelovanje nadležnih tijela i javnosti te ona doprinosi visokoj razini zaštite okoliša i zdravlja ljudi. Države članice mogu slobodno utvrditi strože zaštitne mjere u skladu s Ugovorom o funkcioniranju Europske unije.
(2)
Komunikacijom Komisije od 30. travnja 2007. pod naslovom „Pregled na sredini razdoblja šestog Akcijskog programa Zajednice za okoliš” i izvješćem Komisije od 23. srpnja 2009. o primjeni i djelotvornosti Direktive Vijeća 85/337/EEZ (5) koja je prethodnica Direktive 2011/92/EU, naglašena je potreba za poboljšavanjem načela procjene utjecaja projekata na okoliš i prilagođavanjem Direktive 85/337/EEZ politici, pravnom i tehničkom kontekstu, koji su se znatno promijenili.
(3)
Potrebno je izmijeniti Direktivu 2011/92/EU kako bi se ojačala kvaliteta postupka procjene utjecaja na okoliš, taj postupak uskladio s načelima kvalitetnog reguliranja te poboljšale povezanost i sinergija s drugim zakonodavstvom i politikama Unije kao i sa strategijama i politikama koje su razvile države članice u područjima nacionalne nadležnosti.
(4)
Kako bi uskladili i olakšali postupci procjene za prekogranične projekte, a posebno kako bi se provelo savjetovanje u skladu s Konvencijom o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica od 25. veljače 1991. (Konvencija iz Espooa), države članice na koje se to odnosi mogu osnovati zajedničko tijelo na temelju jednake zastupljenosti.
(5)
Mehanizmi uspostavljeni uredbama (EU) br. 347/2013 (6), (EU) br. 1315/2013 (7) i (EU) br. 1316/2013 (8) Europskog parlamenta i Vijeća koje su važne za infrastrukturne projekte koji se sufinanciraju sredstvima Unije također mogu olakšati provedbu zahtjeva Direktive 2011/92/EU.
(6)
Direktivu 2011/92/EU trebalo bi također preispitati na način da se osigura bolja zaštita okoliša, povećana učinkovitost resursa i potpora održivom rastu u Uniji. U tu bi svrhu trebalo pojednostaviti i uskladiti postupke koji su u njoj utvrđeni.
(7)
U posljednjem desetljeću pitanja okoliša kao što su učinkovitost resursa i održivost, zaštita biološke raznolikosti, klimatske promjene te rizici od nesreća i katastrofa postala su važnija u oblikovanju politika. Ona bi stoga također trebala predstavljati važne elemente u postupcima procjene i donošenja odluka.
(8)
U svojoj komunikaciji od 20. rujna 2011. pod naslovom „Plan za resursno učinkovitu Europu” Komisija se obvezala da će u preispitivanje Direktive 2011/92/EU uključiti opsežnija razmatranja o učinkovitosti i održivosti resursa.
(9)
Komunikacija Komisije od 22. rujna 2006. pod nazivom „Tematska strategija za zaštitu tla” i Plan za resursno učinkovitu Europu naglašavaju važnost održivog korištenja tla te potrebu za suočavanje s neodrživim povećanjem naseljenih područja („iskorištavanje zemljišta”). Nadalje, završni dokument konferencije Ujedinjenih naroda o održivom razvoju održane u Rio de Janeiru od 20. do 22. lipnja 2012. prepoznaje ekonomsku i socijalnu važnost dobrog upravljanja zemljom, uključujući i tlo, te potrebu za hitnim djelovanjem radi zaustavljanja propadanja zemlje. Stoga bi se kod javnih i privatnih projekata trebao razmotriti i ograničiti njihov utjecaj na zemljište, posebno s obzirom na iskorištavanje zemljišta, i na tlo, uključujući organske tvari, eroziju, zbijenost i zatvaranje tla; u tom su pogledu također relevantni odgovarajući planovi i mjere za iskorištavanje zemljišta na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini.
(10)
Konvencija Ujedinjenih naroda o biološkoj raznolikosti („Konvencija”) koje je Unija stranka sukladno Odluci Vijeća 93/626/EEZ (9), zahtijeva, koliko je moguće i prikladno, procjenu značajnih štetnih utjecaja projekata na biološku raznolikost, koja je definirana u članku 2. Konvencije, s ciljem izbjegavanja ili smanjenja takvog utjecaja na najmanju moguću mjeru. Takva prethodna ocjena tih utjecaja trebala bi doprinijeti ostvarenju glavnog cilja Unije koji je Europsko vijeće usvojilo u svojim zaključcima od 25. i 26. ožujka 2010., a to je zaustavljanje gubitka biološke raznolikosti i degradacije usluga ekosustava do 2020. te njihova ponovna uspostava ako je to moguće.
(11)
Mjere poduzete za izbjegavanje, sprečavanje, smanjenje te, ako je moguće, neutralizaciju značajnog štetnog utjecaja na okoliš, posebno na vrste i staništa koja su zaštićena u okviru Direktive Vijeća 92/43/EEZ (10) i Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (11) trebale bi doprinijeti izbjegavanju svakog pogoršanja kvalitete okoliša i svakog čistog gubitka biološke raznolikosti, u skladu s obvezama Unije u kontekstu Konvencije te s ciljevima i aktivnostima Unijine strategije o biološkoj raznolikosti do 2020. iz Komunikacije Komisije od 3. svibnja 2011. pod naslovom „Naše životno osiguranje, naš prirodni kapital: strategija EU-a za biološku raznolikost do 2020.”
(12)
Kako bi se osigurala visoka razina zaštite morskog okoliša, posebno vrsta i staništa, pri procjeni utjecaja na okoliš i postupcima provjere za projekte u morskom okolišu trebale bi se uzeti u obzir značajke tih projekata posebno vodeći računa o korištenim tehnologijama (primjerice. seizmička ispitivanja pomoću aktivnih sonarnih uređaja). U tu svrhu zahtjevi Direktive 2013/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća (12) trebali bi također moći olakšati provedbu zahtjeva ove Direktive.
(13)
Klimatske promjene i dalje će uzrokovati štetu okolišu i ugrožavati gospodarski razvoj. U tom je pogledu primjereno procijeniti utjecaj projekata na klimu (primjerice emisija stakleničkih plinova) i njihovu podložnost na klimatske promjene.
(14)
Nakon komunikacije Komisije od 23. veljače 2009. pod nazivom „Pristup Zajednice prema sprečavanju prirodnih katastrofa i onih koje je prouzročio čovjek”, Vijeće je u svojim zaključcima od 30. studenoga 2009. pozvalo Komisiju da osigura da provedba, preispitivanje i daljnji razvoj inicijativa Unije uzmu u obzir probleme u vezi sprečavanja rizika od nastanka katastrofa i upravljanje njima, kao i okvir akcijskog programa Ujedinjenih naroda iz Hyoga (2005.-2015.) koji je donesen 22. siječnja 2005., koji naglašava potrebu uspostavljanja postupaka za procjenu implikacija rizika od nastanka katastrofa kod velikih infrastrukturnih projekata.
(15)
Kako bi se osigurala visoka razina zaštite okoliša, potrebno je poduzeti mjere opreza za određene projekte koji bi zbog svoje podložnosti velikim nesrećama i/ili prirodnim katastrofama (kao što su poplave, podizanje morske razine, potresi) vrlo vjerojatno mogli imati značajne štetne utjecaje na okoliš. Za takve je projekte važno razmotriti njihovu podložnost (izloženost i otpornost) velikim nesrećama i/ili katastrofama, rizik od pojave tih nesreća ili katastrofa i pokazatelje za vjerojatnost nastanka značajnih štetnih utjecaja za okoliš. Kako bi se izbjeglo dupliciranje, trebalo bi moći koristiti relevantne informacije koje su dostupne ili osigurane putem procjena rizika koje se provode na temelju zakonodavstva Unije, kao što su Direktiva 2012/18/EU Europskog parlamenta i Vijeća (13) i Direktiva Vijeća 2009/71/Euratom (14) ili putem relevantnih procjena koje se provode na temelju nacionalnog zakonodavstva, pod uvjetom da se poštuju zahtjevi ove Direktive.
(16)
Radi zaštite i promicanja kulturne baštine koja obuhvaća urbane povijesne prostore i krajobraze koji su sastavni dio kulturne raznolikosti koju se Unija obvezala poštovati i promicati u skladu s člankom 167. stavkom 4. UFEU-a, od koristi mogu biti definicije i načela razvijena u odgovarajućim konvencijama Vijeća Europe, posebno Europskoj konvenciji za zaštitu arheološke baštine od 6. svibnja 1969., Konvenciji za zaštitu arhitektonske baštine Europe od 3. listopada 1985., Konvenciji o europskim krajobrazima od 20. listopada 2000. i Okvirnoj konvenciji o vrijednosti kulturne baštine za društvo od 27. listopada 2005. Radi boljeg očuvanja povijesne i kulturne baštine i krajobraza, važno je, u procjenama utjecaja na okoliš, baviti se vizualnim utjecajem projekata, odnosno promjenom izgleda izgrađenog ili prirodnog krajobraza i urbanih područja odnosno pogleda na iste.
(17)
Pri primjeni Direktive 2011/92/EU nužno je osigurati pametan, održiv i uključiv rast u skladu s ciljevima iz komunikacije Komisije od 3. ožujka 2010. pod naslovom „Europa 2020. - Strategija za pametan, održiv i uključiv rast”.
(18)
S ciljem jačanja pristupa javnosti informacijama i transparentnosti, pravodobne informacije o okolišu u vezi s provedbom ove Direktive također bi trebale biti dostupne i u elektroničkom obliku. Države članice stoga bi na odgovarajućoj administrativnoj razini trebale uspostaviti u najmanju ruku središnji portal ili pristupne točke koje bi javnosti omogućile jednostavan i učinkovit pristup tim informacijama.
(19)
Iskustvo je pokazalo da kod projekata ili dijelova projekata koji su namijenjeni za obrambene svrhe, uključujući i projekte u vezi s aktivnostima savezničkih snaga na državnom području država članica u skladu s međunarodnim obvezama, primjena Direktive 2011/92/EU mogla bi rezultirati otkrivanjem relevantnih povjerljivih informacija što bi dovelo u pitanje obrambene svrhe. Stoga bi trebalo uvesti odredbu kojom bi se državama članicama dopustilo da tu Direktivu, prema potrebi, ne primjenjuju u takvim slučajevima.
(20)
Iskustvo je pokazalo da u pogledu projekata čija se jedina svrha sastoji u odgovoru na civilna izvanredna stanja, sukladnost s Direktivom 2011/92/EU mogla bi imati negativan utjecaj između ostalog i na okoliš te bi stoga trebalo uvesti odredbu kojom bi se državama članicama dopustilo da tu Direktivu, prema potrebi, ne primjenjuju u takvim slučajevima.
(21)
Države članice imaju nekoliko mogućnosti za provedbu Direktive 2011/92/EU s obzirom na uključivanje procjena utjecaja na okoliš u nacionalne postupke. Sukladno tomu elementi tih nacionalnih postupaka mogu biti različiti. Zbog toga obrazloženi zaključak kojim nadležno tijelo zaključuje svoj pregled utjecaja projekta na okoliš može biti dijelom integriranog postupka izdavanja odobrenja za provedbu projekta ili se može uklopiti u drugu obvezujuću odluku kako bi bio usklađen s ciljevima ove Direktive.
(22)
Kako bi se osigurala visoka razina zaštite okoliša i zdravlja ljudi, trebao bi se pri postupcima provjere i procjeni utjecaja na okoliš uzeti u obzir utjecaj cijelog predmetnog projekta, uključujući, kada je to primjenjivo, njegov podpovršinski i podzemni dio, tijekom faza građenja, rada i, prema potrebi, uklanjanja.
(23)
Kako bi se postigla potpuna procjena izravnih i neizravnih utjecaja projekta na okoliš, nadležno bi tijelo trebalo provesti analizu pregledom sadržaja informacija koje je dostavio nositelj projekta i koje je primilo kroz savjetovanja, kao i razmatranje svih dodatnih informacija, ako je to potrebno.
(24)
Kod projekata koji se usvajaju određenim aktom nacionalnog zakonodavstva države članice trebale bi osigurati da se ciljevi ove Direktive koji se odnose na javno savjetovanje postignu zakonodavnim postupkom.
(25)
Trebala bi se osigurati objektivnost nadležnih tijela. Sukobe interesa može se, između ostalog, spriječiti funkcionalnim odvajanjem nadležnog tijela od nositelja projekta. Ako je nadležno tijelo istodobno i nositelj projekta, države članice trebale bi barem provesti, u okviru svoje organizacije administrativnih nadležnosti, odgovarajuće odvajanje među suprotstavljenim funkcijama tih tijela koja obavljaju zadaće koje proizlaze iz Direktive 2011/92/EU.
(26)
Trebale bi biti naznačene informacije koje nositelj projekta treba priložiti kako bi omogućio da nadležno tijelo utvrdi trebaju li projekti navedeni u Prilogu II. Direktivi 2011/92/EU, te njihove izmjene ili proširenja, podlijegati procjeni utjecaja na okoliš (postupak provjere) i trebalo bi ih precizirati uz naglasak na ključne aspekte koji nadležnom tijelu omogućavaju donošenje odluke. Ta odluka trebala bi biti dostupna javnosti.
(27)
Postupkom provjere trebalo bi se osigurati da procjena utjecaja na okoliš bude obvezna samo za projekte za koje postoji vjerojatnost da bi mogli imati značajan utjecaj na okoliš.
(28)
Trebalo bi prilagoditi i razjasniti kriterije odabira utvrđene u Prilogu III. Direktivi 2011/92/EU koja države članice trebaju uzimati u obzir pri određivanju koji bi projekti zbog svojih značajnih utjecaja na okoliš trebali podlijegati procjeni utjecaja na okoliš. Iskustvo je, na primjer, pokazalo da kod projekata koji se koriste vrijednim resursima ili utječu na njih, projekata predloženih za ekološki osjetljiva područja ili projekata s potencijalno opasnim ili nepovratnim utjecajem često postoje izgledi za značajan utjecaj na okoliš.
(29)
Kada određuju postoje li izgledi da će određeni projekt imati značajan utjecaj na okoliš, nadležna bi tijela trebala utvrditi najvažnije mjerodavne kriterije koje je potrebno uzeti u obzir te bi trebala voditi računa o informacijama koje bi mogle biti dostupne nakon drugih procjena propisanih zakonodavstvom Unije kako bi se djelotvorno i transparentno primijenio postupak provjere. U vezi s tim primjereno je utvrditi sadržaj odluke o provjeri, posebno ako se ne traži procjena utjecaja na okoliš. Nadalje, uzimanje u obzir samoinicijativnih komentara za koje postoji mogućnost da su pristigli iz drugih izvora kao što su javnost ili javna tijela, iako se u fazi provjere ne traži nikakvo formalno savjetovanje, predstavlja primjer dobre administrativne prakse.
(30)
Kako bi se poboljšala kvaliteta procjene utjecaja na okoliš, pojednostavnili postupci i racionalizirao postupak odlučivanja, nadležno bi tijelo trebalo, ako to zahtijeva nositelj projekta, izdati mišljenje o obuhvatu i razini detaljnosti informacija u vezi s okolišem koje je potrebno podnijeti u obliku izvješća o procjeni utjecaja na okoliš (utvrđivanje obuhvata).
(31)
Izvješće o procjeni utjecaja na okoliš koje za određeni projekt treba pripremiti nositelj projekta trebalo bi uključivati opis razumnih alternativa koje je nositelj projekta proučio, a koje su relevantne za taj projekt, uključujući prema potrebi prikaz vjerojatnog razvoja postojećeg stanja okoliša u slučaju da se projekt ne provodi (osnovni scenarij), čime bi se poboljšala kvaliteta postupka procjene utjecaja na okoliš i omogućilo uključivanje razmatranja o okolišu u ranijim fazama izrade nacrta projekta.
(32)
Podaci i informacije koje nositelj projekta uključuje u izvješće o procjeni utjecaja na okoliš u skladu s Prilogom IV. Direktive 2011/92/EU trebali bi biti cjelovit i dovoljno kvalitetni. Kako bi se izbjeglo dupliciranje procjena, trebali bi se, ako su relevantni i dostupni, uzeti u obzir rezultati drugih procjena u okviru zakonodavstva Unije kao što su Direktiva 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (15) ili Direktiva 2009/71/Euratom ili u okviru nacionalnog zakonodavstva.
(33)
Stručnjaci uključeni u pripremu izvješća o procjeni utjecaja na okoliš trebali bi biti kvalificirani i stručni. Potrebna je zadovoljavajuća razina stručnosti u određenom području projekta o kojem je riječ kako bi ga nadležna tijela mogla pregledati i kako bi se moglo osigurati cjelovitost i visoku razinu kvalitete informacija dostavljenih od strane nositelja projekta.
(34)
Kako bi se osigurale transparentnost i odgovornost, od nadležnog bi se tijela trebalo bi zahtijevati da obrazloži svoju odluku o izdavanju odobrenja za provedbu određenog projekta te da pritom navede da je uzelo u obzir rezultate savjetovanja koja su prevedena i relevantnih informacija koje su prikupljene.
(35)
Države članice trebale bi osigurati da se provode mjere ublažavanja i kompenzacije i da se odrede odgovarajući postupci u pogledu praćenja značajnog štetnog utjecaja na okoliš kao posljedice građenja i rada projekta, između ostalog kako bi se utvrdili nepredviđeni značajni štetni utjecaji, kako bi se mogle poduzeti odgovarajuće popravne mjere. Takvo praćenje ne bi smjelo duplicirati ili povećavati opseg praćenja koje se zahtijeva na temelju zakonodavstva Unije različitog od ove Direktive i na temelju nacionalnog zakonodavstva.
(36)
Kako bi se poticalo učinkovitije odlučivanje i povećala pravna sigurnost države članice trebale bi osigurati da se različite faze procjene utjecaja projekata na okoliš provode u razumnom roku, ovisno o vrsti, složenosti, lokaciji i veličini projekta,. Takvi rokovi ni pod kojim okolnostima ne bi smjeli dovesti u pitanje ispunjavanje visokih standarda zaštite okoliša, posebno onih koji proizlaze iz zakonodavstva Unije o okolišu različitog od ove Direktive te djelotvorno sudjelovanje javnosti i pristup sudu.
(37)
Kako bi se poboljšala djelotvornost procjene utjecaja na okoliš, smanjila administrativna složenost i povećala gospodarska učinkovitost, ako obveza provedbe procjena koje su povezane s pitanjima okoliša proizlazi istodobno iz ove Direktive i Direktive 92/43/EEZ i/ili Direktive 2009/147/EZ, države članice trebale bi osigurati da se predvide usklađeni i/ili zajednički postupci kojima se ispunjavaju zahtjevi ovih direktiva, prema potrebi i uzimajući u obzir njihove posebne organizacijske značajke. Ako obveza provedbe procjena koje su povezane s pitanjima okoliša istodobno proizlazi iz ove Direktive i iz drugog zakonodavstva Unije, kao što je Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (16), Direktiva 2001/42/EZ, Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (17), Direktiva 2010/75/EU Europskog parlamenta i Vijeća (18), i Direktiva 2012/18/EU, države članice bi trebale biti u mogućnosti osigurati usklađene i/ili zajedničke postupke koji ispunjavaju zahtjeve mjerodavnog zakonodavstva Unije. Ako se uspostave usklađeni ili zajednički postupci, države članice trebale bi imenovati tijelo odgovorno za provođenje odgovarajućih zadaća. Uzimajući u obzir institucionalne strukture, države članice bi trebale moći, smatraju li to potrebnim, imenovati više tijela.
(38)
Države članice bi trebale utvrditi pravila o kaznama koje se primjenjuju kod kršenja nacionalnih odredbi donesenih na temelju ove Direktive. Države članice trebale bi imati slobodu pri odlučivanju o vrsti i obliku tih kazni. Tako predviđene kazne trebale bi biti djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće.
(39)
U skladu s načelima pravne sigurnosti i proporcionalnosti te kako bi se osigurao što blaži prijelaz s postojećeg sustava utvrđenog u Direktivi 2011/92/EU na novi sustav koji će proizići iz izmjena koje donosi ova Direktiva primjereno je utvrditi prijelazne mjere. Tim mjerama trebalo bi osigurati da se regulatorni okvir u vezi s procjenom utjecaja na okoliš ne izmijeni, u pogledu određenog nositelja projekta, ako je bilo koji postupovni korak već poduzet u okviru postojećeg sustava, a odobrenje za provedbu projekta ili neka druga obvezujuća odluka koja je potrebna radi usklađivanja s ovom Direktivom još nije izdana za projekt o kojem je riječ. U skladu s tim, povezane odredbe Direktive 2011/92/EU prije njezine izmjene na temelju ove Direktive trebale bi se primjenjivati na projekte za koje je pokrenut postupak provjere, pokrenut postupak utvrđivanja obuhvata, (ako je nositelj projekta zatražio utvrđivanje opsega ili ga zahtijeva nadležno tijelo) ili je izvješće o procjeni utjecaja na okoliš podneseno prije roka za prenošenje u nacionalno zakonodavstvo.
(40)
U skladu sa Zajedničkom političkom deklaracijom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima koji sadrže obrazloženja (19), države članice odlučile su, u opravdanim slučajevima, uz obavijest o svojim mjerama prenošenja priložiti jedan ili više dokumenata kojima se objašnjava odnos između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prijenos. Uzimajući u obzir ovu Direktivu, zakonodavac smatra da je dostavljanje takvih dokumenata opravdano.
(41)
S obzirom na to da cilj ove Direktive, a to je osiguravanje visoke razine zaštite okoliša i zdravlja ljudi putem uspostave minimalnih zahtjeva za procjenu utjecaja projekata na okoliš, ne mogu dostatno ostvariti države članice nego se zbog opsega, ozbiljnosti i prekogranične prirode pitanja koja se odnose na okolišem i kojima se potrebno baviti on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(42)
Direktivu 2011/92/EU treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Direktiva 2011/92/EU mijenja se kako slijedi:
1.
Članak 1. mijenja se kako slijedi:
(a)
u stavak 2. dodaje se sljedeća definicija:
„(g)
‚procjena utjecaja na okoliš’ znači postupak koji se sastoji od:
i.
pripreme izvješća o procjeni utjecaja na okoliš od strane nositelja projekta, kako je navedeno u članku 5. stavcima 1. i 2.;
ii.
provođenja savjetovanja kako je navedeno u članku 6. i, ako je to mjerodavno, članku 7.;
iii.
pregleda od strane nadležnog tijela informacija sadržanih u izvješću o procjeni utjecaja na okoliš i svih dodatnih dostavljenih informacija, prema potrebi, od strane nositelja projekta u skladu s člankom 5. stavkom 3. i svih relevantnih informacija pribavljenih u okviru savjetovanja u skladu s člancima 6. i 7.;
iv.
obrazloženog zaključka od strane nadležnog tijela o značajnom utjecaju projekta za okoliš uzimajući u obzir rezultate pregleda iz točke iii. i, prema potrebi, njegov vlastiti dodatni pregled; i
v.
uključivanje obrazloženog zaključka nadležnog tijela u bilo koju od odluka iz članka 8.a.”;
(b)
stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. Države članice mogu odlučiti, na temelju pojedinačnog slučaja i ako je tako predviđeno nacionalnim pravom, da neće ovu Direktivu na projekte ili dijelove projekata čija je jedina svrha obrana ili na projekte čija je jedina svrha odgovor na izvanredna stanja, ako smatraju da bi takva primjena mogla imati negativan utjecaj na te svrhe.”;
(c)
stavak 4. briše se.
2.
Članak 2. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavci od 1. do 3. zamjenjuju se sljedećim;
„1. Države članice usvajaju sve potrebne mjere kako bi se prije davanja odobrenja za provedbu projekta osiguralo da se projekti koji bi mogli imati značajan utjecaj na okoliš, između ostalog na temelju njihove prirode, veličine ili lokacije, podvrgnu obvezi ishođenja odobrenja za provedbu projekta i procjeni u pogledu njihovih utjecaja na okoliš. Ti su projekti definirani u članku 4.
2. Procjena utjecaja na okoliš može se uključiti u postojeće postupke izdavanja odobrenja za provedbu projekta za projekte u državama članicama, ili, ako to nije slučaj, u druge postupke ili postupke koje treba uspostaviti radi usuglašavanja s ciljevima ove Direktive.
3. U slučaju projekata za koje obveza provedbe procjena utjecaja na okoliš istodobno proizlazi iz ove Direktive i Direktive Vijeća 92/43/EEZ (20) i/ili Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (21), države članice prema potrebi osiguravaju da se predvide usklađeni i/ili, zajednički postupci koji ispunjavaju zahtjeve zakonodavstva Unije.
U slučaju projekata za koje obveza provedbe procjena utjecaja na okoliš istodobno proizlazi iz ove Direktive i iz zakonodavstva Unije koje nije među direktivama navedenima u prvom podstavku, države članice mogu osigurati usklađene i/ili zajedničke postupke.
U okviru usklađenog postupka iz prvog i drugog podstavka, države članice nastoje uskladiti različite pojedinačne procjene utjecaja određenog projekta na okoliš, koje su propisane mjerodavnim zakonodavstvom Unije, putem imenovanja tijela za tu svrhu, ne dovodeći u pitanje bilo koju odredbu sadržanu u drugom mjerodavnom zakonodavstvu Unije, koja je s time u suprotnosti.
U okviru zajedničkog postupka iz prvog i drugog podstavka, države članice nastoje osigurati jedinstvenu procjenu utjecaja određenog projekta na okoliš, koja je propisana mjerodavnim zakonodavstvom Unije, ne dovodeći u pitanje bilo koju odredbu sadržanu u drugom mjerodavnom zakonodavstvu Unije, koja je s time u suprotnosti.
Komisija osigurava smjernice koje se odnose na uspostavu usklađenih ili zajedničkih postupaka za projekte koji istodobno podliježu procjenama u okviru ove Direktive i direktiva 92/43/EEZ, 2000/60/EZ, 2009/147/EZ i 2010/75/EU.
(20) Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL L 206, 22.7.1992., str. 7.)." 						
(21) Direktiva 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. očuvanju divljih ptica (SL L 20, 26.1.2010., str. 7.).”;" 						
(b)
u stavku 4., prvi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
„4. Ne dovodeći u pitanje članak 7. države članice u iznimnim slučajevima mogu određeni projekt izuzeti od primjene odredbi utvrđenih u ovoj Direktivi, ako bi primjena tih odredbi negativno utjecala na svrhu projekta, pod uvjetom da su ispunjeni ciljeve ove Direktive.”;
(c)
dodaje se sljedeći stavak:
„5. Ne dovodeći u pitanje članak 7., ako se projekt usvaja posebnim aktom nacionalnog zakonodavstva, države članice mogu izuzeti taj projekt od odredbi koje se odnose na javno savjetovanje utvrđeno u ovoj Direktivi, pod uvjetom da su ispunjeni ciljeve ove Direktive.
Države članice obavješćuju Komisiju o bilo kakvom slučaju primjene izuzeća iz prvog podstavka svake dvije godine od 16. svibnja 2017.”
3.
Članak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 3.
1. U procjeni utjecaja na okoliš utvrđuje se, opisuje i procjenjuje na odgovarajući način, u svjetlu svakog pojedinog slučaja, izravni i neizravni značajan utjecaj projekta na sljedeće čimbenike:
(a)
stanovništvo i zdravlje ljudi;
(b)
biološku raznolikost, s posebnom pozornošću usmjerenom na vrste i staništa zaštićene Direktivom 92/43/EEZ i Direktivom 2009/147/EZ;
(c)
zemlju, tlo, vodu, zrak i klimu;
(d)
materijalna dobra, kulturnu baštinu i krajobraz;
(e)
interakciju između čimbenika iz točaka (a) do (d).
2. Utjecaj projekta iz stavka 1. na u njemu određene čimbenike obuhvaća očekivani utjecaj koji proizlazi iz podložnosti projekta riziku od velikih nesreća ili katastrofa relevantnih za projekt o kojem je riječ.”
4.
Članak 4. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavci 3. i 4. zamjenjuju se sljedećim:
„3. Pri provedbi pojedinačnog pregleda ili određivanju pragova ili kriterija za potrebe stavka 2. moraju se uzeti u obzir relevantni kriteriji odabira navedeni u Prilogu III. Države članice mogu odrediti pragove ili kriterije kako bi utvrdile kada projekti ne moraju podlijegati ni donošenju odluke prema stavcima 4. i 5. ni procjeni utjecaja na okoliš, i/ili pragove ili kriterije kako bi se utvrdile kada projekti u svakom slučaju podliježu procjeni utjecaja na okoliš, a ne podliježu donošenju odluke koja je navedena u stavcima 4. i 5.
4. Ako države članice odluče tražiti odluku za projekte navedene u Prilogu II., nositelj projekta osigurava informacije o značajkama projekta i njegovu izglednom značajnom utjecaju na okoliš. Detaljan popis informacija koje treba dostaviti naveden je u Prilogu II.A. Nositelj projekta, ako je to primjenjivo, uzima u obzir dostupne rezultate drugih relevantnih procjena utjecaja na okoliš koje se provode na temelju zakonodavstva Unije različitog od ove Direktive. Nositelj projekta također može osigurati opis svih elemenata projekta i/ili mjera predviđenih kako bi se izbjeglo ili spriječilo ono što bi u protivnom moglo predstavljati značajan štetan utjecaj na okoliš.”;
(b)
Dodaju se sljedeći stavci:
„5. Nadležno tijelo donosi svoju odluku na temelju informacija koje nositelj projekta dostavi u skladu sa stavkom 4., uzimajući u obzir, ako je to primjenjivo, rezultate prethodnih provjera ili procjena utjecaja na okoliš, koje se provode na temelju zakonodavstva Unije različitog od ove Direktive. Odluka se stavlja na raspolaganje javnosti i u njoj se:
(a)
ako je odlučeno da je procjena utjecaja na okoliš obavezna, navode glavni razlozi zbog koji se takva procjena zahtijeva uz upućivanje na odgovarajuća kriterije navedene u Prilogu III; ili
(b)
ako je odlučeno da procjena utjecaja na okoliš nije obavezna, navode glavni razlozi zbog kojih se takva procjena ne zahtijeva uz upućivanje na odgovarajuće kriterije navedene u Prilogu III. i ako to predloži nositelj projekta, navode svi elementi projekta i/ili mjera predviđeni kako bi se izbjeglo ili spriječilo ono što bi u protivnom moglo predstavljati značajan štetan utjecaj na okoliš.
6. Države članice osiguravaju da nadležno tijelo odluku donese što je prije moguće i unutar razdoblja koje nije duže od 90 dana računajući od dana kada je nositelj projekta podnio sve tražene informacije na temelju stavka 4. U iznimnim slučajevima, ovisno na primjer o vrsti, složenosti, lokaciji i veličini projekta nadležno tijelo može produljiti rok za donošenje odluke; u tom slučaju nadležno tijelo pisanim putem obavješćuje nositelja projekta o razlozima zbog kojih je to produženje opravdano i o datumu kada se očekuje njegovo donošenje odluke.”
5.
U članku 5. stavci od 1. do 3. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Ako se zahtijeva procjena utjecaja na okoliš, nositelj projekta priprema i podnosi izvješće o procjeni utjecaja na okoliš. Informacije koje nositelj projekta treba dostaviti uključuju barem:
(a)
opis projekta koji sadrži informacije o lokaciji, nacrtu, veličini i ostalim relevantnim elementima projekta;
(b)
opis izglednih značajnih utjecaja projekta na okoliš;
(c)
opis elemenata projekta i/ili mjera predviđenih radi izbjegavanja, sprečavanja ili smanjivanja te, ako je to moguće, neutraliziranja izglednih značajnih štetnih utjecaja na okoliš;
(d)
opis razumnih alternativnih rješenja koja je razmotrio nositelj projekta, a koja su primjenjivana projekt i njegova specifične značajke, te naznaku glavnih razloga za odabranu mogućnost, uzimajući u obzir utjecaje projekta na okoliš;
(e)
netehnički sažetak informacija iz točaka (a) do (d); i
(f)
sve dodatne informacije navedene u Prilogu IV. koje su relevantne za specifične značajke pojedinog projekta ili vrste projekta i okolišnih elemenata na koje bi projekt mogao utjecati.
Ako se mišljenje objavljuje na temelju stavka 2., izvješće o procjeni utjecaja na okoliš temelji se na tom mišljenju i sadrži informacije koje bi se mogle opravdano zahtijevati za postizanje utemeljenog zaključka o značajnim utjecajima projekta na okoliš, uzimajući u obzir trenutačno znanje i metode procjene. Nositelj projekta, s ciljem izbjegavanja dupliciranja procjene, prilikom pripreme izvješća o procjeni utjecaja na okoliš, u obzir uzima dostupne rezultate drugih relevantnih procjena u skladu sa zakonodavstvom Unije ili nacionalnim zakonodavstvom.
2. Ako nositelj projekta to zatraži, nadležno tijelo, uzimajući u obzir informacije koje dostavi nositelj projekta, a koje se naročito odnose na posebne značajke projekta uključujući njegovu lokaciju i tehnički kapacitet i njegov izgledni utjecaj na okoliš, donosi mišljenje o obuhvatu i razini detaljnosti informacija koje nositelj projekta treba navesti u izvješću o procjeni utjecaja na okoliš u skladu sa stavkom 1. ovog članka. Prije davanja mišljenja, nadležno se tijelo savjetuje s nadležnim tijelima iz članka 6. stavka 1.
Države članice mogu također zahtijevati od nadležnih tijela da donesu mišljenje kako je navedeno u prvom podstavku bez obzira na to je li nositelj projekta to zatražio.
3. Kako bi se osigurala cjelovitost i kvaliteta izvješća o procjeni utjecaja na okoliš:
(a)
nositelj projekta osigurava da su izvješće o procjeni utjecaja na okoliš izradili kompetentni stručnjaci;
(b)
nadležno tijelo osigurava da ima ili da mu je u slučaju potrebe dostupno dostatno stručno znanje radi ispita izvješća o procjeni utjecaja na okoliš; i
(c)
ako je to potrebno, nadležno tijelo od nositelja projekta traži dodatne informacije, u skladu s Prilogom IV., koje se izravno odnose na postizanje utemeljenog zaključka o značajnim utjecajima projekta na okoliš.”
6.
Članak 6. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se nadležnim tijelima koja bi zbog svojih specifičnih odgovornosti s obzirom na okoliš ili zbog svoje lokalne i regionalne nadležnosti mogla biti zainteresirana za projekt omogući davanje mišljenja o informacijama koje je dostavio nositelj projekta i o zahtjevu za izdavanje odobrenja za provedbu projekta, prema potrebi uzimajući u obzir slučajeve navedene u članku 8.a stavku 3. U tu svrhu države članice određuju tijela s kojima se potrebno savjetovati, na općenitoj osnovi ili na temelju pojedinačnog slučaja. Informacije prikupljene na temelju članka 5. dostavljaju se tim tijelima. Pojedinosti postupka savjetovanja utvrđuju države članice.”;
(b)
u stavku 2., uvodni tekst zamjenjuje se sljedećim:
„2. Kako bi se osiguralo djelotvorno sudjelovanje zainteresirane javnosti u postupcima donošenja odluka, javnost se obavješćuje elektroničkim putem i javnim obavijestima ili ostalim primjerenim sredstvima o sljedećim pitanjima u ranoj fazi postupaka donošenja odluka o okolišu iz članka 2. stavka 2., a najkasnije čim se informacije mogu dostaviti:”;
(c)
stavak 5. zamjenjuje se sljedećim:
„5. Države članice utvrđuju detaljne načine informiranja javnosti, primjerice lijepljenjem oglasa unutar određenog radijusa ili objavom u lokalnim novinama i načine savjetovanja sa zainteresiranom javnosti, primjerice pisanim podnescima ili ispitivanjem javnosti. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi javnosti osigurale elektroničku dostupnost relevantnih podataka, u najmanju ruku putem središnjeg portala ili lako dostupnih pristupnih točaka na odgovarajućoj administrativnoj razini.”;
(d)
stavak 6. zamjenjuje se sljedećim:
„6. Za različite faze predviđaju se razumni rokovi koji će omogućiti dovoljno vremena za:
(a)
obavješćivanje tijela iz stavka 1. i javnosti; i
(b)
pripremu te djelotvorno sudjelovanje u donošenju okolišnih odluka tijela iz stavka 1. i zainteresirane javnosti, podložno odredbama ovog članka.”;
(e)
dodaje se sljedeći stavak:
„7. Rokovi za savjetovanje sa zainteresiranom javnosti o izvješću o utjecaju na okoliš iz članka 5. stavka 1. ne mogu biti kraći od 30 dana.”
7.
Članak 7. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:
„4. Dotične države članice započinju savjetovanje u vezi, između ostalog, mogućih prekograničnih utjecaja na projekt i predviđenih mjera za smanjivanje ili uklanjanje takvih utjecaja i dogovaraju se o razumnom roku trajanja razdoblja savjetovanja.
Takva savjetovanja mogu se voditi putem odgovarajućeg zajedničkog tijela.”;
(b)
stavak 5. zamjenjuje se sljedećim:
„5. Države članice utvrđuju pojedinosti postupka za provedbu stavaka od 1. do 4. ovog članka, uključujući uspostavu rokova za savjetovanje, na temelju sporazuma i rokova iz članka 6. stavaka od 5. do 7., i to takve da zainteresiranoj javnosti na državnom području države članice na koju bi projekt mogao utjecati omogućuju djelotvorno sudjelovanje u postupcima donošenja odluka koje se odnose na okoliš iz članka 2. stavka 2. vezanih uz projekt.”
8.
Članak 8. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 8.
Rezultati savjetovanja i informacije prikupljene na temelju članaka od 5. do 7. odgovarajuće se uzimaju u obzir u postupku ishođenja odobrenja za provedbu projekta.”
9.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 8.a
1. Odluka o davanju odobrenja za provedbu projekta sadrži barem sljedeće informacije:
(a)
obrazloženi zaključak iz članka 1. stavka 2. točke g. podtočke iv.;
(b)
sve okolišne uvjete vezane uz odluku, opis svih elemenata projekta i/ili mjera predviđenih radi izbjegavanja, sprečavanja ili smanjivanja te, ako je moguće, radi neutraliziranja značajnih štetnih utjecaja na okoliš i, prema potrebi, mjera praćenja.
2. U odluci o odbijanju odobrenja za provedbu projekta navode se glavni razlozi odbijanja.
3. Ako država članica primjenjuje postupke iz članka 2. stavka 2. različite od postupaka za ishođenje odobrenja za provedbu projekta, zahtjevi iz stavaka 1. i 2. ovog članka, prema potrebi se smatraju ispunjenima ako bilo koja odluka donesena u okviru tih postupaka sadrži informaciju iz tih stavaka te ako su uspostavljeni mehanizmi koji omogućuju ispunjavanje zahtjeva iz stavka 6. ovog članka.
4. U skladu sa zahtjevima iz stavka 1. točke (b), države članice osiguravaju da nositelj projekta provodi elemente projekta i/ili mjere predviđene radi izbjegavanja, sprečavanja ili smanjivanja te, ako je moguće, radi neutraliziranja značajnih štetnih utjecaja na okoliš te određuju postupke koji se odnose na praćenje značajnih štetnih utjecaja na okoliš.
Vrsta pokazatelja koje treba pratiti i trajanje praćenja razmjerni su naravi, lokaciji i veličini projekta te značajnosti njegovog utjecaja na okoliš.
Postojeća pravila za praćenje koja proizlaze iz zakonodavstva Unije različitog od ove Direktive i iz nacionalnog zakonodavstva mogu se prema potrebi koristiti u cilju izbjegavanja dupliciranja praćenja.
5. Države članice osiguravaju da nadležno tijelo sve odluke navedene u stavcima 1. do 3 donosi u razumnom roku.
6. Prilikom donošenja odluke o davanju odobrenja za provedbu projekta nadležno tijelo mora biti uvjereno u to da su obrazloženi zaključak iz članka 1. stavka 2. točke g. podtočke iv. ili bilo koja odluka iz stavka 3. ovog članka još uvijek valjani. U tu svrhu, države članice mogu odrediti rokove valjanosti obrazloženih zaključaka iz članka 1. stavka 2. točke g. podtočke iv. ili bilo koje odluke iz stavka 3. ovog članka.”
10.
Članak 9. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Ako je donesena odluka o izdavanju ili odbijanju davanja odobrenja za provedbu projekta, nadležno tijelo ili tijela o tome odmah obavješćuju javnost i tijela iz članka 6. stavka 1., u skladu s nacionalnim postupcima te osiguravaju da su javnosti i tijelima iz članka 6. stavka 1. dostupne sljedeće informacije, uzimajući prema potrebi u obzir slučajeve iz članka 8.a stavka 3:
(a)
sadržaj odluke i svi uvjeti koji su joj priloženi kao što je navedeno u članku 8.a stavcima 1. i 2.;
(b)
glavni razlozi i razmatranja na kojima se odluka temelji, uključujući informacije o postupku sudjelovanja javnosti. To također uključuje sažetak rezultata savjetovanja i informacije prikupljene na temelju članaka od 5. do 7. te način na koji su ti rezultati bili uključeni ili na drugi način razmotreni, a posebno primjedbe dobivene od pogođene države članice iz članka 7.”
11.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 9.a
Države članice osiguravaju da nadležno tijelo ili tijela na objektivan način obavljaju dužnosti koje proizlaze iz ove Direktive i da se ne nađu u situaciji koja dovodi do sukoba interesa.
Ako je nadležno tijelo ujedno i nositelj projekta, države članice unutar svoje organizacije administrativnih nadležnosti pri obnašanju dužnosti koje proizlaze iz ove Direktive barem na odgovarajući način razdjeljuju funkcije koje su u sukobu.”
12.
U članku 10. prvi se stavak zamjenjuje sljedećim:
„Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2003/4/EZ, odredbe ove Direktive ne utječu na obvezu nadležnih tijela da poštuju ograničenja utvrđena nacionalnim zakonima i drugim propisima te prihvaćenom pravnom praksom u pogledu komercijalne i industrijske povjerljivosti, uključujući intelektualno vlasništvo i zaštitu javnog interesa.”
13.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 10.a
Države članice utvrđuju propise o kaznama koje se primjenjuju na kršenje nacionalnih odredbi koje su donesene na temelju ove Direktive. Tako utvrđene kazne trebaju biti djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće.”
14.
U članku 12., stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Ako su takvi podaci dostupni, države članice svakih šest godina od 16. svibnja 2017. Komisiju posebno obavješćuju o:
(a)
broju projekata iz priloga I. i II. koji podliježu procjeni utjecaja na okoliš u skladu s člancima od 5. do 10.;
(b)
raspodjeli procjena utjecaja na okoliš prema kategorijama projekata navedenima u prilozima I. i II.;
(c)
broju projekata iz Priloga II. koji podliježu odluci u skladu s člankom 4. stavkom 2.;
(d)
prosječnom trajanju postupaka procjena utjecaja na okoliš;
(e)
općenitim procjenama prosječnih izravnih troškova procjena utjecaja na okoliš, uključujući utjecaj primjene ove Direktive na male i srednje poduzetnike.”
15.
Prilozi Direktivi 2011/92/EU izmjenjuju se kako je određeno u prilogu ovoj Direktivi.
Članak 2.
1. Ne dovodeći u pitanje članak 3., države članice donose zakone i druge propise koji su potrebni za usklađivanje s ovom Direktivom do 16. svibnja 2017.
Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. Načine tog upućivanja određuju države članice.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području koje je obuhvaćeno ovom Direktivom.
Članak 3.
1. Projekti u odnosu na koje je donošenje odluke iz članka 4. stavka 2. Direktive 2011/92/EU započelo prije 16. svibnja 2017. podliježu obvezama iz članka 4. Direktive 2011/92/EU prije njezine izmjene ove Direktive.
2. Projekti podliježu obvezama iz članka 3. i članaka 5. do 11. Direktive 2011/92/EU prije nego što je izmijenjena ovom Direktivom, ako je prije 16. svibnja 2017.:
(a)
započeo postupak koji se tiče mišljenja iz članka 5. stavka 2. Direktive 2011/92/EU; ili
(b)
provedeno dostavljanje informacije iz članka 5. stavka 1. Direktive 2011/92/EU.
Članak 4.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 5.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. travnja 2014.