NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 608/2013
ze dne 12. června 2013
o vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1383/2003
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve svém usnesení ze dne 25. září 2008 o komplexním evropském plánu boje proti padělání a pirátství Rada požádala, aby bylo přezkoumáno nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (2).
(2)
Uvádění zboží porušujícího práva duševního vlastnictví na trh způsobuje značnou škodu držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů a výrobcům a obchodníkům, kteří dodržují právní předpisy. Takové uvádění může rovněž klamat spotřebitele a v některých případech by mohlo ohrozit jejich zdraví a bezpečnost. Takovému zboží by měl být pokud možno zamezen přístup na trh Unie a měla by být přijata opatření v zájmu řešení tohoto protiprávního uvádění na trh, aniž by jimi byl ztěžován legitimní obchod.
(3)
Přezkum nařízení (ES) č. 1383/2003 ukázal, že jsou s ohledem na vývoj v hospodářské, obchodní a právní oblasti nezbytná určitá zlepšení právního rámce, která posílí vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a zajistí rovněž dostatečně jasnou právní úpravu.
(4)
Celní orgány by měly mít pravomoc vymáhat práva duševního vlastnictví, pokud jde o zboží, které podle celních předpisů Unie podléhá celnímu dohledu nebo celní kontrole, a provádět odpovídající kontroly tohoto zboží, aby zabránily operacím, které jsou v rozporu s právními předpisy v oblasti duševního vlastnictví. Vymáhání práv duševního vlastnictví na hranicích, bez ohledu na to, kde zboží je nebo by mělo být pod celním dohledem nebo celní kontrolou, je účinným způsobem, jak rychle a účelně poskytnout držiteli práva i uživatelům nebo skupinám producentů právní ochranu. Pokud je propuštění zboží pozastaveno nebo je zboží zadrženo na hranicích celními orgány, mělo by být zapotřebí jen jediné řízení, zatímco u zboží nalezeného na trhu, které bylo rozděleno a doručeno maloobchodníkům, by k dosažení stejné úrovně vymáhání práva mělo být zapotřebí několik oddělených řízení. Měla by být zavedena výjimka pro zboží propuštěné do volného oběhu v režimu konečného použití, protože takové zboží zůstává pod celním dohledem, i když bylo propuštěno do volného oběhu. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na zboží v osobních zavazadlech cestujících, pokud je určeno pro jejich vlastní osobní potřebu a nic nenaznačuje, že se jedná o obchodní dopravu.
(5)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se nevztahuje na některá práva duševního vlastnictví a z oblasti jeho působnosti jsou vyloučena některá porušení. Za účelem posílení vymáhání práv duševního vlastnictví by měl být zásah celních orgánů rozšířen na další druhy porušení, na které se nevztahuje nařízení (ES) č. 1383/2003. Do oblasti působnosti tohoto nařízení by proto měly být zahrnuty kromě práv, která jsou již zahrnuta v nařízení (ES) č. 1383/2003, také obchodní názvy, pokud jsou podle vnitrostátních právních předpisů chráněny jako výlučná vlastnická práva, topografie polovodičových výrobků a užitné vzory a zařízení, jež jsou navržena, vyráběna nebo přizpůsobena především proto, aby umožnila nebo usnadnila obcházení technických opatření.
(6)
Porušení související s takzvaným nelegálním paralelním obchodem a s nadlimitním zbožím („overruns“) jsou z oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1383/2003 vyloučena. Zboží určené pro nelegální paralelní obchod, totiž zboží, které sice bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, ale bylo v Evropském hospodářském prostoru poprvé uvedeno na trh bez jeho souhlasu, a nadlimitní zboží, totiž zboží, které osoba, jež je držitelem práv řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práv, je vyráběno jako pravé zboží, a tudíž není vhodné, aby celní orgány na toto zboží zaměřovaly své úsilí. Nelegální paralelní obchod a nadlimitní zboží by tedy měly být z oblasti působnosti tohoto nařízení rovněž vyloučeny.
(7)
Členské státy ve spolupráci s Komisí by měly za účelem zajištění správného uplatňování tohoto nařízení celním úředníkům poskytovat vhodnou odbornou přípravu.
(8)
Toto nařízení, bude-li plně uplatňováno, dále přispěje k dosažení vnitřního trhu, který zajišťuje účinnější ochranu držitelů práv, podporuje tvořivost a inovace a poskytuje spotřebitelům spolehlivé a vysoce kvalitní výrobky, což by mělo následně posílit přeshraniční transakce mezi spotřebiteli, podniky a obchodníky.
(9)
Členské státy čelí stále omezenějším zdrojům v oblasti celních služeb. Je proto nutné podpořit prosazování nových technologií a strategií řízení rizik, aby byly v maximální míře využity zdroje, jež jsou celním orgánům k dispozici.
(10)
Toto nařízení obsahuje pouze procesní pravidla pro celní orgány. Toto nařízení nezavádí ani žádná kritéria pro zjištění, zda nedošlo k porušení práva duševního vlastnictví.
(11)
Podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, může být a měla by být Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen „dohoda TRIPS“) vykládána a prováděna tak, aby podporovala právo členů WTO na ochranu veřejného zdraví, a obzvláště právo na podporu přístupu k lékům pro všechny. V souladu s mezinárodními závazky Unie a její politikou v oblasti rozvojové spolupráce a s ohledem na léčivé přípravky v tranzitu přes území Unie v případech, kdy je průchod tímto územím, ať s překládáním, skladováním, rozdělováním nákladu nebo změnami druhu dopravy či dopravních prostředků, či bez těchto úkonů, pouze částí celé cesty začínající i končící mimo území Unie, by proto celní orgány měly při posuzování rizika porušení práv duševního vlastnictví zvážit, zda existuje významná pravděpodobnost, že budou tyto léčivé přípravky přesměrovány na trh Unie.
(12)
Tímto nařízením by neměla být dotčena ustanovení o pravomoci soudů, zejména ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (3).
(13)
Osoby, uživatelé nebo skupiny producentů, kteří mohou vlastním jménem zahájit soudní řízení o možném porušení práva duševního vlastnictví, by měli být oprávněni podat žádost.
(14)
Aby bylo zajištěno, že práva duševního vlastnictví budou vymáhána v celé Unii, je třeba stanovit, že se mohou osoby a subjekty domáhající se práva duševního vlastnictví vztahujícího se na celé území Unie obracet se svou žádostí na celní orgány v jednom členském státě. Tito žadatelé by měli mít možnost požádat tyto celní orgány, aby přijaly rozhodnutí požadující přijetí opatření k vymáhání práva duševního vlastnictví jak ve svém členském státě, tak v jakémkoli jiném členském státě.
(15)
Za účelem zajištění rychlého vymáhání práv duševního vlastnictví by mělo být stanoveno, že pokud mají celní orgány na základě dostatečných náznaků podezření, že zboží pod jejich dohledem porušuje práva duševního vlastnictví, mohou buď z vlastního podnětu, nebo na žádost pozastavit propuštění zboží či zboží zadržet, aby osoba nebo subjekt oprávněný podat žádost mohly zahájit řízení o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
(16)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 členským státům dovolilo stanovit postup umožňující zničení určitých druhů zboží, aniž by vznikla povinnost zahájit řízení ke zjištění, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví. Jak uvádí usnesení Evropského parlamentu ze dne 18. prosince 2008 o dopadu padělatelství na mezinárodní obchod (4), tento postup se v členských státech, kde je k dispozici, velice osvědčil. Proto by měl být takovýto postup povinný u veškerých porušení práv duševního vlastnictví a měl by se používat, pokud deklarant nebo držitel zboží s tímto zničením souhlasí. Tento postup by kromě toho měl zajistit, aby celní orgány mohly mít za to, že deklarant nebo držitel zboží souhlasí se zničením zboží, jestliže ve stanovené lhůtě nevznesl výslovně proti zničení námitky.
(17)
Za účelem snížení administrativní zátěže a nákladů na minimum by měl být pro malé zásilky padělků nebo nedovolených napodobenin zaveden zvláštní postup, který by umožnil toto zboží zničit bez výslovného souhlasu žadatele v každém jednotlivém případě. Za účelem uplatnění tohoto postupu by se však mělo požadovat, aby žadatel uvedl tento požadavek v žádosti. Celní orgány by rovněž měly mít možnost požadovat, aby žadatel pokryl náklady, které v souvislosti s uplatňováním tohoto postupu vzniknou.
(18)
Z důvodu větší právní jistoty je vhodné pozměnit lhůty pro pozastavení propuštění zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví a podmínky, za kterých by měly celní orgány držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů předávat informace o zadrženém zboží, stanovené v současnosti v nařízení (ES) č. 1383/2003.
(19)
Při zohlednění prozatímní a preventivní povahy opatření, která celní orgány přijímají při uplatňování tohoto nařízení, a protichůdných zájmů stran dotčených těmito opatřeními by měly být některé aspekty postupů upraveny tak, aby bylo zajištěno bezproblémové provádění tohoto nařízení a aby byla současně dodržována práva dotčených stran. S ohledem na různá oznámení stanovená v tomto nařízení by tedy měly celní orgány zasílat oznámení příslušné osobě, a to na základě dokumentů týkajících se celního zacházení nebo situace, ve které se zboží nachází. Protože z postupu pro zničení zboží vyplývá, že jak deklarant nebo držitel zboží, tak i držitel rozhodnutí by měli sdělit své možné námitky vůči zničení současně, mělo by být mimoto zajištěno, aby držitel rozhodnutí měl možnost reagovat na potenciální námitku vůči zničení, kterou vznese deklarant nebo držitel zboží. Je tudíž potřeba zajistit, aby deklarantu nebo držiteli zboží bylo oznámeno pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení nejpozději téhož dne, kdy toto bylo oznámeno držiteli rozhodnutí.
(20)
Celní orgány a Komise se vyzývají, aby v rámci svých příslušných pravomocí spolupracovaly s Evropským střediskem pro sledování porušování práv duševního vlastnictví.
(21)
S cílem odstranit mezinárodní obchod se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví stanoví dohoda TRIPS, že členové WTO mají podporovat výměnu informací mezi celními orgány týkajících se takového obchodu. V souladu s tím by mělo být možné, aby Komise a celní orgány členských států sdílely informace o podezřeních týkajících se porušování práv duševního vlastnictví s příslušnými orgány třetích zemí, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z těchto třetích zemí, nebo je pro ně určeno.
(22)
V zájmu účinnosti by se mělo použít nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (5).
(23)
Odpovědnost celních orgánů by se měla řídit právními předpisy členských států, avšak schválení žádosti celními orgány by nemělo zakládat nárok držitele rozhodnutí na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušování práv duševního vlastnictví není celními orgány odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
(24)
Vzhledem k tomu, že celní orgány po schválení žádosti přijmou opatření, je vhodné stanovit, že držitel rozhodnutí by měl uhradit veškeré náklady, které celním orgánům při přijímání opatření k vymáhání jeho práv duševního vlastnictví vzniknou. To by ovšem držiteli rozhodnutí nemělo bránit v tom, aby požadoval náhradu škody od porušovatele nebo jiných osob, které podle právních předpisů členského státu, v němž bylo zboží nalezeno, mohou být považovány za odpovědné. Mezi tyto osoby mohou patřit případně i zprostředkovatelé. Náklady a škody, jež vzniknou osobám jiným než celním orgánům v důsledku opatření celních orgánů, při nichž je pozastaveno propuštění zboží nebo je zboží zadrženo na základě nároku třetí osoby vycházejícího z duševního vlastnictví, by se měly řídit zvláštními právními předpisy použitelnými na každý jednotlivý případ.
(25)
Toto nařízení zavádí pro celní orgány možnost povolit, aby zboží, které má být zničeno, bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie. Celní orgány mohou navíc rozhodnout, že toto zboží propustí do volného oběhu za účelem další recyklace nebo vyřazení mimo obchodní toky, mimo jiné i za účelem zvyšování povědomí, odborné přípravy a vzdělávání.
(26)
Vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány vyžaduje výměnu údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí. Takové zpracování údajů zahrnuje také osobní údaje, a mělo by proto probíhat v souladu s právem Unie, jak je stanoví zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7).
(27)
Informace týkající se rozhodnutí o žádostech a opatření celních orgánů by měly být vyměňovány prostřednictvím ústřední databáze. Je třeba definovat subjekt, který bude kontrolovat a řídit databázi, a subjekty odpovědné za zajištění bezpečnosti zpracovávání údajů, jež databáze obsahuje. Zavedení všech druhů možné interoperability nebo výměn by mělo být v první řadě v souladu se zásadou omezení účelu, konkrétně by údaje měly být použity pro účely, pro které databáze byla vytvořena, a neměla by být povolena žádná další výměna nebo propojení nad rámec tohoto účelu.
(28)
Aby mohla být upravena definice malých zásilek, pokud se ukáže jako nepraktická, při zohlednění potřeby zajistit účinné fungování postupu nebo případně zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny jiných než podstatných prvků definice malých zásilek, zejména určitých množství stanovených v uvedené definici. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(29)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení ustanovení ohledně definování prvků praktických opatření pro výměnu údajů se třetími zeměmi a ustanovení týkajících se formulářů žádosti a formulářů žádosti o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, zejména za účelem definování těchto prvků praktických opatření a zavedení příslušných formulářů. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8). Přestože předmět ustanovení tohoto nařízení, která se mají provést, spadá do působnosti společné obchodní politiky, měl by být vzhledem k povaze a účinkům těchto prováděcích aktů pro zavedení standardních formulářů použit při jejich přijímání poradní postup, jelikož veškeré podrobnosti ohledně toho, které informace mají být ve formulářích uvedeny, přímo vyplývají ze znění tohoto nařízení. Tyto prováděcí akty tudíž zavedou pouze vzor a strukturu formuláře a na společnou obchodní politiku Unie nebudou mít žádný další dopad.
(30)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 by mělo být zrušeno.
(31)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko dne 12. října 2011 (9),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví podmínky a postupy, za kterých celní orgány přijímají opatření, pokud zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví podléhá nebo by mělo podléhat na celním území Unie celnímu dohledu nebo celní kontrole podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (10), zejména jedná-li se o zboží v těchto situacích:
a)
pokud je v celním prohlášení navrženo k propuštění do volného oběhu, k vývozu nebo zpětnému vývozu;
b)
pokud vstupuje na celní území Unie nebo je opouští;
c)
pokud je umístěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo do svobodného pásma či svobodného skladu.
2. Ohledně zboží podléhajícího celnímu dohledu nebo celní kontrole, a aniž jsou dotčeny články 17 a 18, provádějí celní orgány vhodné celní kontroly a přijímají přiměřená opatření k identifikaci zboží, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 1 a v článku 72 nařízení (EHS) č. 2913/92, v souladu s kritérii analýzy rizik s cílem zabránit jednání, které je v rozporu s právními předpisy v oblasti práva duševního vlastnictví platnými na území Unie, a s cílem spolupracovat se třetími zeměmi na prosazování práv duševního vlastnictví.
3. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo propuštěno do volného oběhu v režimu konečného použití.
4. Toto nařízení se nevztahuje na zboží neobchodní povahy v osobních zavazadlech cestujících.
5. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, a ani na zboží, které osoba, jež je držitelem práva řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práva.
6. Tímto nařízením není dotčeno vnitrostátní právo ani právo Unie týkající se práv duševního vlastnictví a ani právní předpisy členských států upravující trestní řízení.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„právem duševního vlastnictví“:
a)
ochranná známka;
b)
(průmyslový) vzor;
c)
autorské právo nebo jakékoli související právo stanovené vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
d)
zeměpisné označení;
e)
patent stanovený vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
f)
dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (11);
g)
dodatkové ochranné osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1610/96 ze dne 23. července 1996 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin (12);
h)
odrůdové právo Společenství stanovené v nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (13);
i)
odrůdové právo stanovené vnitrostátními právními předpisy;
j)
topografie polovodičového výrobku stanovená vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
k)
užitný vzor, pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy chráněn jako právo duševního vlastnictví;
l)
obchodní název, pokud je vnitrostátními nebo unijními předpisy chráněn jako výlučné právo duševního vlastnictví;
2)
„ochrannou známkou“:
a)
ochranná známka Společenství stanovená v nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (14);
b)
ochranná známka zapsaná v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
ochranná známka zapsaná na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
3)
„(průmyslovým) vzorem“:
a)
průmyslový vzor Společenství stanovený v nařízení (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (15);
b)
průmyslový vzor zapsaný v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
průmyslový vzor zapsaný na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
4)
„zeměpisným označením“:
a)
zeměpisné označení nebo chráněné označení původu zemědělských produktů a potravin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (16);
b)
označení původu nebo zeměpisné označení vína stanovené v nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (17);
c)
zeměpisné označení aromatizovaných vinných nápojů stanovené v nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných, vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů (18);
d)
zeměpisné označení lihovin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin (19);
e)
zeměpisné označení produktů, na něž se nevztahují písmena a) až d), pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy stanoveno jako výlučné právo duševního vlastnictví;
f)
zeměpisné označení stanovené v dohodách mezi Unií a třetími zeměmi, které je v těchto dohodách uvedeno;
5)
„padělky“:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k ochranné známce v členském státě, kde se zboží nachází, a nese neoprávněně značku, která je totožná s ochrannou známkou platně zapsanou pro stejný druh zboží nebo která nemůže být od této ochranné známky ve svých podstatných znacích odlišena;
b)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k zeměpisnému označení v členském státě, kde se zboží nachází, a je označené nebo popsané názvem nebo výrazem chráněným ve vztahu k danému zeměpisnému označení;
c)
jakýkoli obal, etiketa, nálepka, leták, návod k použití, doklad o záruce nebo jiná podobná věc, i když je předkládána samostatně, která je předmětem činu porušujícího ochrannou známku nebo zeměpisné označení a která obsahuje značku, název nebo výraz totožný s platně zapsanou ochrannou známkou nebo chráněným zeměpisným označením nebo která nemůže být ve svých podstatných znacích odlišena od této ochranné známky nebo zeměpisného označení a jež může být použita pro stejný druh zboží, jako je ten, pro nějž byly ochranná známka nebo zeměpisné označení zapsány;
6)
„nedovolenými napodobeninami“ zboží, které je v členském státě, v němž se zboží nachází, předmětem činu porušujícího autorské právo nebo právo s ním související nebo (průmyslový) vzor a které představuje nebo obsahuje kopie pořízené bez souhlasu držitele autorského práva nebo práva s ním souvisejícího nebo (průmyslového) vzoru, nebo bez souhlasu osoby oprávněné tímto držitelem v zemi výroby;
7)
„zbožím podezřelým z porušení práva duševního vlastnictví“ zboží, u něhož existují dostatečné náznaky, že v členském státě, ve kterém se zboží nachází, představuje prima facie:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího právo duševního vlastnictví v daném členském státě;
b)
zařízení, výrobky nebo součástky, jež jsou primárně navrženy, vyráběny nebo přizpůsobeny především proto, aby umožnily nebo usnadnily obcházení jakékoli technologie, zařízení nebo součástky, jež při své obvyklé funkci zamezuje nebo omezuje úkony ve vztahu k dílům, ke kterým nebylo uděleno svolení držitele jakéhokoli autorského práva nebo práva s ním souvisejícího, a jež souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě tato práva;
c)
jakoukoli formu nebo matrici, které jsou zvláště určeny nebo přizpůsobeny pro výrobu zboží, jež představuje porušení práva duševního vlastnictví, pokud tato forma nebo matrice souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě právo duševního vlastnictví;
8)
„držitelem práv“ držitel některého práva duševního vlastnictví;
9)
„žádostí“ žádost o přijetí opatření celních orgánů ve vztahu ke zboží podezřelému z porušení práva duševního vlastnictví podaná příslušnému celnímu útvaru;
10)
„vnitrostátní žádostí“ žádost, ve které se od celních orgánů členského státu požaduje, aby přijaly opatření v tomto členském státě;
11)
„unijní žádostí“ žádost podaná v jednom členském státě, ve které se požaduje, aby celní orgány tohoto členského státu a jednoho nebo více jiných členských států přijaly opatření v příslušných členských státech;
12)
„žadatelem“ osoba nebo subjekt, jehož jménem je žádost podána;
13)
„držitelem rozhodnutí“ držitel rozhodnutí o schválení žádosti;
14)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví nebo která má podobné právo nakládat s tímto zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
15)
„deklarantem“ deklarant ve smyslu čl. 4 bodu 18 nařízení (EHS) č. 2913/92;
16)
„zničením“ fyzické zničení, recyklace nebo vyřazení zboží z obchodních toků tak, aby se zabránilo způsobení škody držiteli rozhodnutí;
17)
„celním územím Unie“ celní území Společenství ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2913/92;
18)
„propuštěním zboží“ propuštěním zboží ve smyslu čl. 4 bodu 20 nařízení (EHS) č. 2913/92;
19)
„malou zásilkou“ poštovní zásilka nebo expresní zásilka doručovaná kurýrní službou, která:
a)
neobsahuje více než tři jednotky
nebo
b)
má hrubou hmotnost nižší než dva kilogramy.
Pro účely písmene a) se „jednotkou“ rozumí zboží klasifikované podle kombinované nomenklatury v souladu s přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (20), pokud je nebalené, nebo balíček takového zboží určeného pro maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
Pro účely této definice se samostatné zboží spadající pod tentýž kód kombinované nomenklatury považuje za různé jednotky a zboží uváděné jako sady klasifikované v rámci jednoho kódu kombinované nomenklatury se považuje za jednu jednotku;
20)
„zbožím podléhajícím zkáze“ jakékoli zboží, o kterém se celní orgány domnívají, že by se při skladování kratším než 20 dní ode dne pozastavení propuštění nebo zadržení znehodnotilo;
21)
„výlučnou licencí“ licence (ať již všeobecná, nebo omezená), na jejímž základě je nabyvatel licence oprávněn užívat právo duševního vlastnictví způsobem, který licence povoluje, s vyloučením všech ostatních osob, včetně osoby udělující licenci.
KAPITOLA II
ŽÁDOSTI
ODDÍL 1
Podávání žádostí
Článek 3
Oprávnění podat žádost
Následující osoby a subjekty jsou oprávněny v rozsahu, v jakém jsou oprávněny zahájit řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, v členském státě nebo členských státech, kde mají celní orgány přijmout opatření, podat:
1)
vnitrostátní nebo unijní žádost:
a)
držitelé práv;
b)
kolektivní správci práv duševního vlastnictví podle čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o vymáhání práv duševního vlastnictví (21);
c)
profesní subjekty ochrany práv podle čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/48/ES;
d)
seskupení ve smyslu čl. 3 bodu 2 a čl. 49 odst. 1 nařízení (EU) č. 1151/2012, skupiny výrobců ve smyslu článku 118e nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo podobné skupiny producentů uvedené v právních předpisech Unie o zeměpisných označeních, zejména v nařízeních (EHS) č. 1601/91 a (ES) č. 110/2008, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení;
2)
vnitrostátní žádost:
a)
osoby nebo subjekty, které mají oprávnění užívat práva duševního vlastnictví a které držitel práva formálně zmocnil k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
skupiny producentů stanovené v právních přepisech členských států o zeměpisných označeních, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení.
3)
unijní žádost: držitelé výlučné licence vztahující se na celé území dvou nebo více členských států, pokud je držitel práva formálně zmocnil v těchto členských státech k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
Článek 4
Práva duševního vlastnictví, kterých se může týkat unijní žádost
Unijní žádost může být podána pouze ve vztahu k právům duševního vlastnictví založeným na právních předpisech Unie majících účinky v celé Unii.
Článek 5
Podávání žádostí
1. Každý členský stát určí celní útvar příslušný k přijímaní a vyřizování žádostí („příslušný celní útvar“). Členský stát o tom náležitě uvědomí Komisi, která zveřejní seznam příslušných celních útvarů určených členskými státy.
2. Žádosti se podávají u příslušného celního útvaru. Žádost se podává na formuláři uvedeném v článku 6 a musí obsahovat informace požadované v uvedeném článku.
3. Je-li žádost podána po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží v souladu s čl. 18 odst. 3, musí splňovat tyto požadavky:
a)
je podána příslušnému celnímu útvaru do čtyř pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží;
b)
jedná se o vnitrostátní žádost;
c)
obsahuje informace podle čl. 6 odst. 3. Žadatel však nemusí vždy uvádět údaje podle písmen g) až i) uvedeného odstavce.
4. S výjimkou případů uvedených v čl. 3 bodu 3 může být podána za každý členský stát na totéž právo duševního vlastnictví chráněné v daném členském státě pouze jedna vnitrostátní žádost a jedna unijní žádost. V případech uvedených v čl. 3 bodu 3 je možné podat více než jednu unijní žádost.
5. Pokud je schválena unijní žádost pro členský stát, na který se již vztahuje jiná schválená unijní žádost týkající se téhož žadatele a stejného práva duševního vlastnictví, přijmou celní orgány tohoto členského státu opatření na základě prvně schválené unijní žádosti. O tom informují příslušný celní útvar členského státu, v němž byla schválena jakákoli následná unijní žádost, a ten toto rozhodnutí o schválení této následné unijní žádosti změní nebo zruší.
6. Jsou-li pro účely přijímání a vyřizování žádostí k dispozici počítačové systémy, podávají se žádosti i přílohy pomocí postupů elektronického zpracování údajů. Členské státy a Komise tyto systémy vytvoří, udržují a využívají v souladu s víceletým strategickým plánem uvedeným v čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (22).
Článek 6
Formulář žádosti
1. Formulář žádosti stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
2. Formulář žádosti obsahuje informace, které musí být poskytnuty subjektu údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a s vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES.
3. Komise zajistí, aby se ve formuláři od žadatele vyžadovalo:
a)
údaje o žadateli;
b)
postavení žadatele ve smyslu článku 3;
c)
dokumenty, které příslušnému celnímu útvaru přesvědčivě doloží, že žadatel je oprávněn žádost podat;
d)
pokud žadatel podává žádost prostřednictvím zástupce, podrobné údaje o osobě, která jej zastupuje, a doklad o jejím zmocnění jednat jako zástupce v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je žádost podávána;
e)
právo nebo práva duševního vlastnictví, která se mají vymáhat;
f)
v případě unijní žádosti členské státy, ve kterých má být podle žádosti přijato opatření celních orgánů;
g)
zvláštní a technické údaje o pravém zboží, v příslušných případech včetně značení, jako je například čárový kód, a vyobrazení;
h)
informace potřebné k tomu, aby celní orgány dotyčné zboží snadno rozpoznaly;
i)
informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčeného práva nebo práv duševního vlastnictví, jako jsou například informace o oprávněných distributorech;
j)
sdělení, zda informace poskytované podle písmen g), h) nebo i) tohoto odstavce mají v souladu s čl. 31 odst. 5 podléhat pouze omezenému použití;
k)
údaje o zástupcích žadatele, keré žadatel zmocnil k právním a technickým záležitostem;
l)
závazek žadatele oznámit příslušnému celnímu útvaru kteroukoli ze situací uvedených v článku 15;
m)
závazek žadatele předat a aktualizovat veškeré informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčených práv duševního vlastnictví;
n)
závazek žadatele převzít odpovědnost za podmínek stanovených v článku 28;
o)
závazek žadatele, že ponese náklady uvedené v článku 29 za podmínek stanovených v témže článku;
p)
souhlas žadatele, že údaje, které poskytl, může zpracovávat Komise a členské státy;
q)
sdělení, zda žadatel požaduje, aby byl použit postup uvedený v článku 26, a zda, pokud to celní orgány požadují, souhlasí s tím, že uhradí náklady spojené se zničením zboží v rámci tohoto postupu.
ODDÍL 2
Rozhodnutí o žádostech
Článek 7
Vyřizování neúplných žádostí
1. Jestliže příslušný celní útvar po obdržení žádosti shledá, že žádost neobsahuje všechny požadované informace podle čl. 6 odst. 3, vyzve žadatele, aby chybějící informace doplnil do 10 pracovních dní ode dne oznámení této výzvy.
V těchto případech se běh lhůty uvedené v čl. 9 odst. 1 pozastaví do doby, než jsou příslušné informace obdrženy.
2. Pokud žadatel ve lhůtě uvedené v odst. 1 prvním pododstavci chybějící informace neposkytne, příslušný celní útvar žádost zamítne.
Článek 8
Poplatky
Žadateli se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti.
Článek 9
Oznamování rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádostí
1. Příslušný celní útvar oznámí žadateli své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti do 30 pracovních dní od jejího obdržení. V případě zamítnutí žádosti příslušný celní útvar své rozhodnutí odůvodní a uvede poučení o postupu pro podání odvolání.
2. Pokud bylo žadateli oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží celními orgány před podáním žádosti, příslušný celní útvar své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti žadateli oznámí do dvou pracovních dní od obdržení žádosti.
Článek 10
Rozhodnutí o žádostech
1. Rozhodnutí o schválení vnitrostátní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají v členském státě, v němž byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni jejich přijetí.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají v členském státě, ve kterém byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
2. Rozhodnutí o schválení unijní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají účinku takto:
a)
v členském státě, ve kterém byla žádost podána, dnem následujícím po dni jejich přijetí;
b)
ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni, kdy celní orgány obdrží oznámení podle čl. 14 odst. 2, a za předpokladu, že držitel rozhodnutí splnil své povinnosti podle čl. 29 odst. 3 ohledně nákladů na překlad.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají účinku v členském státě, ve kterém byla unijní žádost podána, a ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
Článek 11
Lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Pokud příslušný celní útvar žádost schválí, stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Tato lhůta začíná běžet dnem, kdy nabývá účinku rozhodnutí o schválení žádosti podle článku 10, a její délka nepřekročí jeden rok ode dne následujícího po dni přijetí.
2. Pokud žádost podaná po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží podle čl. 18 odst. 3 neobsahuje údaje uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. g) až i), schválí se pouze pro účely pozastavení propuštění nebo zadržení uvedeného zboží, ledaže jsou tyto údaje poskytnuty do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
3. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být oprávněn podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o schválení žádosti, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
Článek 12
Prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Po uplynutí lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a za podmínky, že držitel rozhodnutí předtím uhradil veškeré dluhy, které měl vůči celním orgánům podle tohoto nařízení, může příslušný celní útvar, jenž přijal původní rozhodnutí, tuto lhůtu na žádost držitele rozhodnutí prodloužit.
2. Pokud příslušný celní útvar obdržel žádost o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, méně než 30 pracovních dní před uplynutím lhůty, která má být prodloužena, může tuto žádost zamítnout.
3. Příslušný celní útvar oznámí své rozhodnutí o prodloužení lhůty držiteli rozhodnutí do 30 pracovních dní od obdržení této žádosti uvedené v odstavci 1. Příslušný celní útvar stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
4. Prodloužená lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření, začne běžet dnem následujícím po dni, kdy uplyne předchozí lhůta, a její délka nepřekročí jeden rok.
5. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být osobou oprávněnou podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o prodloužení lhůty, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
6. Držiteli rozhodnutí se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti o prodloužení.
7. Formulář žádosti o prodloužení stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
Článek 13
Změna rozhodnutí, která se týká práv duševního vlastnictví
Příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, může na žádost držitele tohoto rozhodnutí změnit seznam práv duševního vlastnictví, jenž je v tomto rozhodnutí uveden.
Pokud má být doplněno nové právo duševního vlastnictví, musí žádost obsahovat informace uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. c), e), g), h) a i).
V případě rozhodnutí o schválení unijní žádosti se jakékoli změny spočívající v doplnění práv duševního vlastnictví mohou týkat pouze práv duševního vlastnictví, na která se vztahuje článek 4.
Článek 14
Oznamovací povinnosti příslušného celního útvaru
1. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána vnitrostátní žádost, předá celním úřadům svého členského státu neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
2. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána unijní žádost, předá příslušnému celnímu útvaru členského státu nebo příslušným celním útvarům členských států uvedených v unijní žádosti neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Příslušný celní útvar členského státu nebo příslušné celní útvary členských států uvedených v unijní žádosti předají uvedená rozhodnutí neprodleně po jejich obdržení svým celním úřadům.
3. Příslušný celní útvar členského státu nebo členských států uvedených v unijní žádosti může požádat příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, o poskytnutí dodatečných informací, jež považuje za nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí.
4. Příslušný celní útvar předá své rozhodnutí o pozastavení opatření celních orgánů podle čl. 16 odst. 1 písm. b) a čl. 16 odst. 2 celním úřadům svého členského státu neprodleně po jeho přijetí.
Článek 15
Oznamovací povinnosti držitele rozhodnutí
Držitel rozhodnutí neprodleně oznámí příslušnému celnímu útvaru, který schválil žádost:
a)
že právo duševního vlastnictví, na které se žádost vztahuje, pozbývá účinku;
b)
že držitel rozhodnutí z jiných důvodů přestává být oprávněn podat žádost;
c)
změny v informacích uvedených v čl. 6 odst. 3.
Článek 16
Neplnění povinností ze strany držitele rozhodnutí
1. Jestliže držitel rozhodnutí použije informace, které mu byly poskytnuty celními orgány, jinak než pro účely stanovené v článku 21, může příslušný celní útvar členského státu, ve kterém byly informace poskytnuty nebo zneužity:
a)
zrušit jakékoli rozhodnutí, které přijal ohledně schválení vnitrostátní žádosti podané držitelem rozhodnutí, a zamítnout prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření;
b)
pozastavit na svém území během lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, jakékoli rozhodnutí o schválení unijní žádosti podané držitelem rozhodnutí.
2. Příslušný celní útvar může rozhodnout o pozastavení platnosti opatření celních orgánů ve lhůtě, ve které mají tyto orgány přijmout opatření, pokud držitel rozhodnutí:
a)
neplní oznamovací povinnosti podle článku 15;
b)
nesplnil povinnosti podle čl. 19 odst. 3, pokud jde o vracení vzorků;
c)
neplní povinnosti podle čl. 29 odst. 1 a 3 týkající se nákladů a překladů;
d)
bez závažného důvodu nezahájí řízení stanovená v čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9.
V případě unijní žádosti vyvolává rozhodnutí o pozastavení platnosti opatření celních orgánů účinky pouze v členském státě, ve kterém bylo toto rozhodnutí přijato.
KAPITOLA III
OPATŘENÍ CELNÍCH ORGÁNŮ
ODDÍL 1
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví
Článek 17
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží po schválení žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, pozastaví propuštění tohoto zboží nebo je zadrží.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží mohou celní orgány požádat držitele rozhodnutí o veškeré důležité informace týkající se zboží. Celní orgány mohou rovněž držiteli rozhodnutí poskytnout informace o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně jeho vyobrazení.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení držiteli rozhodnutí téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. U zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, informují celní orgány držitele rozhodnutí, jakož i deklaranta nebo držitele zboží, o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně včetně jeho dostupných vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 18
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží před schválením žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se nevztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, mohou, s výjimkou zboží podléhajícího zkáze, pozastavit propuštění tohoto zboží nebo je mohou zadržet.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví mohou celní orgány, aniž sdělí jakékoli informace kromě skutečného nebo předpokládaného množství zboží, jeho skutečné nebo domnělé povahy a případně jeho vyobrazení, požádat jakoukoli osobu nebo subjekt, které by mohly být potenciálně oprávněny podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví, o veškeré důležité informace.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí osobám nebo subjektům oprávněným podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Celní orgány mohou za účelem zjištění osob nebo subjektů oprávněných podat žádost konzultovat příslušné veřejné orgány.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. Celní orgány schválí propuštění zboží nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality:
a)
pokud se nepodaří určit osobu oprávněnou podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění nebo zadržení zboží;
b)
pokud neobdrží žádost podle čl. 5 odst. 3 nebo pokud takovou žádost zamítnou.
5. Pokud byla žádost schválena, sdělí celní orgány držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 19
Kontrola a odběr vzorků zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo
1. Celní orgány umožní držiteli rozhodnutí a deklarantovi nebo držiteli zboží, aby zkontrolovali zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo.
2. Celní orgány mohou odebrat reprezentativní vzorky zboží. Tyto vzorky mohou předat nebo zaslat držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá, a to výhradně za účelem analýzy a pro usnadnění dalšího postupu ve vztahu k padělkům či nedovoleným napodobeninám. Každá analýza těchto vzorků se provede na výhradní odpovědnost držitele rozhodnutí.
3. Držitel rozhodnutí, pokud to okolnosti dovolí, vrátí vzorky uvedené v odstavci 2 po dokončení technické analýzy celním orgánům, a to nejpozději předtím, než je zboží propuštěno nebo jeho zadržení ukončeno.
Článek 20
Podmínky skladování
Podmínky skladování zboží během doby pozastavení propuštění nebo zadržení stanoví celní orgány.
Článek 21
Dovolené použití určitých informací držitelem rozhodnutí
Pokud držitel rozhodnutí obdržel informace uvedené v čl. 17 odst. 4, čl. 18 odst. 5, článku 19 nebo čl. 26 odst. 8, může tyto informace sdělit nebo použít pouze pro tyto účely:
a)
k zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, a k uplatnění v rámci takového řízení;
b)
v souvislosti s vyšetřováním trestných činů týkajících se porušení práva duševního vlastnictví, které vedou orgány veřejné moci v členském státě, v němž se zboží nachází;
c)
k zahájení trestního řízení a k uplatnění v rámci takového řízení;
d)
k uplatnění nároků na náhradu škody vůči porušovateli nebo jiným osobám;
e)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o tom, že zboží může být zničeno podle čl. 23 odst. 1;
f)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o výši jistoty podle čl. 24 odst. 2 písm. a).
Článek 22
Sdílení informací a údajů mezi celními orgány
1. Aniž jsou dotčena příslušná ustanovení o ochraně údajů v Unii a s cílem přispět k zamezení mezinárodnímu obchodu se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví, mohou Komise a celní orgány členských států sdílet určité údaje a informace, které mají k dispozici, s příslušnými orgány třetích zemí v souladu s praktickými opatřeními podle odstavce 3.
2. Údaje a informace uvedené v odstavci 1 se vyměňují takovým způsobem, aby bylo možné rychle zasáhnout proti zásilkám zboží porušujícího právo duševního vlastnictví. Tyto údaje a informace se mohou týkat zajištění, trendů a informací o obecných rizicích, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z území třetích zemí, nebo je pro toto území určeno. Tyto údaje a informace mohou případně zahrnovat:
a)
povahu a množství zboží;
b)
domněle porušená práva duševního vlastnictví;
c)
původ zboží, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení zboží;
d)
informace o pohybu dopravních prostředků, zejména:
i)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
ii)
referenční čísla nákladního listu nebo jiného přepravního dokladu,
iii)
počet kontejnerů,
iv)
hmotnost nákladu,
v)
popis nebo kód zboží,
vi)
číslo rezervace,
vii)
číslo pečeti,
viii)
místo první nakládky,
ix)
místo poslední vykládky,
x)
místa překládky,
xi)
předpokládané datum příjezdu na místo poslední vykládky;
e)
informace o pohybu kontejnerů, zejména:
i)
číslo kontejneru,
ii)
stav ložení kontejneru,
iii)
datum pohybu,
iv)
druh pohybu (naložený, vyložený, přeložený, vstup, výstup atd.),
v)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
vi)
číslo cesty,
vii)
místo,
viii)
nákladní list nebo jiný přepravní doklad.
3. Komise přijme prováděcí akty definující prvky praktických opatření nezbytných k výměně údajů a informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 34 odst. 3.
ODDÍL 2
Zničení zboží, zahájení řízení a okamžité propuštění zboží
Článek 23
Zničení zboží a zahájení řízení
1. Zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví může být zničeno pod celní kontrolou, aniž je nutné rozhodnout o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví podle právních předpisů členského státu, ve kterém se zboží nachází, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, že podle jeho přesvědčení bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení svůj souhlas se zničením zboží;
c)
deklarant nebo držitel zboží celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, svůj souhlas se zničením zboží. Pokud deklarant nebo držitel zboží celním orgánům nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením v uvedených lhůtách, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud ve lhůtách uvedených v prvním pododstavci písmenech a) a b) neobdrží jak písemné potvrzení od držitele rozhodnutí, že podle jeho přesvědčení bylo příslušné právo duševního vlastnictví porušeno, tak jeho souhlas se zničením zboží, ledaže tyto orgány byly náležitě informovány o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
2. Zničení zboží se provede pod celní kontrolou a na odpovědnost držitele rozhodnutí, nestanoví-li jinak právní předpisy členského státu, kde se zničení zboží provádí. Před zničením zboží mohou příslušné orgány odebrat vzorky. Vzorky odebrané před zničením zboží mohou být použity ke vzdělávacím účelům.
3. Pokud ve lhůtách stanovených v odst. 1 prvním pododstavci písm. c) deklarant nebo držitel zboží písemně nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží a pokud se v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží svůj souhlas se zničením zboží potvrdil, oznámí celní orgány tuto skutečnost neprodleně držiteli rozhodnutí. Držitel rozhodnutí do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení zahájí řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
4. Ve vhodných případech na řádně odůvodněnou žádost držitele rozhodnutí, a pokud se nejedná o zboží podléhající zkáze, mohou celní orgány prodloužit lhůtu uvedenou v odstavci 3, a to nanejvýš o 10 pracovních dní.
5. Celní orgány zboží propustí, případně ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud jim ve lhůtách uvedených v odstavcích 3 a 4 nebylo náležitě oznámeno v souladu s odstavcem 3 zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno příslušné právo duševního vlastnictví.
Článek 24
Okamžité propuštění zboží
1. Pokud bylo celním orgánům oznámeno zahájení řízení o tom, zda došlo k porušení (průmyslového) vzoru, patentu, užitného vzoru, topografie polovodičového výrobku nebo odrůdového práva, může deklarant nebo držitel zboží celní orgány požádat, aby zboží propustily nebo ukončily jeho zadržení před skončením tohoto řízení.
2. Celní orgány zboží propustí nebo ukončí jeho zadržení, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant nebo držitel zboží složil jistotu, která je dostatečně vysoká, aby chránila práva držitele rozhodnutí;
b)
orgán příslušný k určení, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, nenařídil předběžná opatření;
c)
byly splněny všechny celní formality.
3. Složením jistoty uvedené v odst. 2 písm. a) nejsou dotčeny ostatní nástroje právní ochrany, které má držitel rozhodnutí k dispozici.
Článek 25
Zboží určené ke zničení
1. Zboží, které má být zničeno podle článků 23 nebo 26, nesmí být:
a)
propuštěno do volného oběhu, ledaže celní orgány se souhlasem držitele rozhodnutí rozhodnou, že je to nezbytné, pokud má být zboží recyklováno nebo vyřazeno z obchodních toků, včetně použití pro osvětové účely, odbornou přípravu a vzdělávání. Podmínky, za kterých může být zboží propuštěno do volného oběhu, stanoví celní orgány;
b)
přepraveno mimo celní území Unie;
c)
vyvezeno;
d)
zpětně vyvezeno;
e)
propuštěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla;
f)
umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu.
2. Celní orgány mohou povolit, aby zboží uvedené v odstavci 1 bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie za účelem jeho zničení pod celní kontrolou.
Článek 26
Postup pro zničení zboží v malých zásilkách
1. Tento článek se na zboží použije, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
u zboží existuje podezření, že jde o padělky nebo nedovolené napodobeniny;
b)
nejedná se o zboží podléhající zkáze;
c)
na zboží se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
držitel rozhodnutí v žádosti požádal o využití postupu uvedeného v tomto článku;
e)
zboží je přepravováno v malých zásilkách.
2. Použije-li se postup podle tohoto článku, čl. 17 odst. 3 a 4 a čl. 19 odst. 2 a 3 se nepoužijí.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení. Oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení obsahuje tyto informace:
a)
zda celní orgány zamýšlejí zboží zničit;
b)
práva deklaranta nebo držitele zboží podle odstavců 4, 5 a 6.
4. Deklarant nebo držitel zboží musí mít možnost vyjádřit své stanovisko do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení.
5. Dotčené zboží může být zničeno, pokud deklarant nebo držitel zboží do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení potvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží.
6. Pokud deklarant nebo držitel zboží ve lhůtě uvedené v odstavci 5 nepotvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením zboží, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
7. Zničení se provede pod celní kontrolou. Celní orgány poskytnou držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá a pokud je to vhodné, informace o skutečném či odhadovaném množství zničeného zboží a o jeho povaze.
8. Pokud deklarant nebo držitel zboží nepotvrdil svůj souhlas se zničením zboží a pokud se podle odstavce 6 nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží takový souhlas potvrdil, celní orgány neprodleně oznámí držiteli rozhodnutí tuto skutečnost, jakož i množství zboží a jeho povahu, případně včetně jeho vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
9. Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality, pokud od držitele rozhodnutí do 10 pracovních dní od oznámení podle odstavce 8 neobdrží informaci o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
10. Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 35, kterými se mění množství v definici malých zásilek, jestliže se uvedená definice vzhledem k potřebě zajistit účinné fungování postupu stanoveného v tomto článku ukáže jako nepraktická nebo je-li třeba zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek.
KAPITOLA IV
ODPOVĚDNOST, NÁKLADY A SANKCE
Článek 27
Odpovědnost celních orgánů
Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, nezakládá rozhodnutí o schválení žádosti pro jeho držitele nárok na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví není celním úřadem odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
Článek 28
Odpovědnost držitele rozhodnutí
Pokud je postup řádně zahájený podle tohoto nařízení zastaven v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí, pokud vzorky odebrané podle čl. 19 odst. 2 nejsou vráceny nebo jsou poškozeny a jsou nepoužitelné v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí nebo pokud se následně zjistí, že dotyčné zboží neporušuje právo duševního vlastnictví, je držitel rozhodnutí odpovědný v souladu se zvláštními právními předpisy za škodu způsobenou držiteli zboží nebo deklarantovi.
Článek 29
Náklady
1. Na žádost celních orgánů uhradí držitel rozhodnutí náklady, které vznikly celním orgánům nebo jiným subjektům jednajícím jménem celních orgánů od okamžiku zadržení zboží nebo pozastavení jeho propuštění, včetně nákladů na skladování zboží a manipulaci s ním, v souladu s čl. 17 odst. 1, čl. 18 odst. 1 a čl. 19 odst. 2 a 3, nebo v důsledku použití nápravných opatření, jako je například zničení zboží podle článků 23 a 26.
Držiteli zboží, kterému bylo oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží, poskytnou celní orgány na jeho žádost informace o tom, kde a jakým způsobem je toto zboží skladováno a jaké jsou odhadované náklady na skladování podle tohoto odstavce. Informaci o odhadovaných nákladech lze vyjádřit časem, výrobky, objemem, hmotností nebo službou, v závislosti na způsobu skladování a povaze zboží.
2. Tímto článkem není dotčeno právo držitele rozhodnutí dovolávat se náhrady škody od porušovatele nebo jiných osob v souladu s příslušnými právními předpisy.
3. Držitel rozhodnutí o schválení unijní žádosti zajistí a zaplatí veškeré překlady vyžadované příslušným celním útvarem nebo celními orgány, které mají přijmout opatření týkající se zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví.
Článek 30
Sankce
Členské státy zajistí, aby držitelé rozhodnutí plnili povinnosti stanovené tímto nařízením, a to i stanovením vhodných sankcí. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy Komisi neprodleně oznámí takto stanovené sankce a jakékoli následné související změny.
KAPITOLA V
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 31
Výměna údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí a zadržení mezi členskými státy a Komisí
1. Příslušné celní útvary neprodleně Komisi oznámí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti, včetně žádosti a jejích příloh;
b)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a rozhodnutí o zrušení nebo změně rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
veškerá pozastavení platnosti rozhodnutí o schválení žádosti.
2. Aniž je dotčen čl. 24 písm. g) nařízení (ES) č. 515/97, celní orgány v případě pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení předají Komisi veškeré důležité informace, kromě osobních údajů, včetně informací o počtu a druhu zboží, jeho hodnotě, právech duševního vlastnictví, celních režimech, o zemi, odkud bylo zboží dovezeno, zemi původu a určení a o dopravních trasách a prostředcích.
3. Předávání informací uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku a všechny výměny údajů týkající se rozhodnutí o žádostech podle článku 14 mezi celními orgány členských států se uskutečňují prostřednictvím ústřední databáze Komise. Informace a údaje se ukládají do této databáze.
4. Pro účely zajištění zpracování informací uvedeného v odstavcích 1 až 3 se ústřední databáze uvedená v odstavci 3 zřídí v elektronické formě. Ústřední databáze obsahuje informace, včetně osobních údajů, uvedené v čl. 6 odst. 3, článku 14 a v tomto článku.
5. Celní orgány členských států a Komise mají přístup k informacím obsaženým v ústřední databázi pro účely plnění svých povinností podle tohoto nařízení. Přístup k informacím označeným podle čl. 6 odst. 3 jako informace pro omezené použití je vyhrazen celním orgánům členských států, v nichž se požaduje přijetí opatření. Pokud je to pro uplatňování tohoto nařízení naprosto nezbytné, mohou celní orgány členských států umožnit Komisi na její odůvodněnou žádost přístup k těmto informacím.
6. Celní orgány vloží do ústřední databáze informace týkající se žádostí podaných příslušnému celnímu útvaru. Celní orgány, které vložily informace do ústřední databáze, tyto informace případně pozmění, doplní, opraví nebo odstraní. Každý celní orgán, který informace do ústřední databáze vložil, je odpovědný za jejich přesnost, přiměřenost a relevanci.
7. Komise přijme a provádí vhodná technická a organizační opatření k zajištění spolehlivého a bezpečného fungování ústřední databáze. Celní orgány členských států přijmou a provádějí vhodná technická a organizační opatření k zajištění důvěrnosti a bezpečnosti zpracování informací, pokud jde o zpracování prováděné jejich celními orgány a o terminály ústřední databáze umístěné na území daného členského státu.
Článek 32
Zřízení ústřední databáze
Komise zřídí ústřední databázi uvedenou v článku 31. Tato databáze bude zprovozněna co nejdříve, nejpozději 1. ledna 2015.
Článek 33
Ustanovení o ochraně údajů
1. Zpracování osobních údajů v ústřední databázi Komise se provádí v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a pod dohledem evropského inspektora ochrany údajů.
2. Zpracování osobních údajů příslušnými orgány v členských státech se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES a pod dohledem nezávislého veřejného orgánu členského státu uvedeného v článku 28 uvedené směrnice.
3. Osobní údaje jsou shromažďovány a používány výhradně pro účely tohoto nařízení. Takto shromážděné osobní údaje musí být přesné a musí být aktualizovány.
4. Každý celní orgán, který vložil osobní údaje do ústřední databáze, provádí dohled nad jejich zpracováním.
5. Subjekt údajů má právo na přístup k osobním údajům, jež se ho týkají a jež jsou zpracovávány prostřednictvím ústřední databáze, a případně i právo na opravu, vymazání či zablokování těchto údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 či s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 95/46/ES.
6. Všechny žádosti o využití práva na přístup k údajům a na jejich opravu, vymazání či zablokování se podávají celním orgánům, které je zpracují. Pokud subjekt údajů předložil žádost o využití tohoto práva Komisi, postoupí Komise tuto žádost příslušným celním orgánům.
7. Osobní údaje se uchovávají nejdéle po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo zrušeno příslušné rozhodnutí o schválení žádosti, nebo ode dne, kdy uplynulo příslušné období, během nějž měly celní orgány přijmout opatření.
8. Pokud držitel rozhodnutí zahájil řízení podle čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9 a oznámil zahájení tohoto řízení celním orgánům, uchovávají se osobní údaje po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo v rámci tohoto řízení s konečnou platností rozhodnuto o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
KAPITOLA VI
VÝBOR, PŘENESENÍ PRAVOMOCI A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený články 247a a 248a nařízení (EHS) č. 2913/92. Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 35
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 26 odst. 10 je svěřena Komisi na dobu neurčitou počínaje dnem 19. července 2013.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 26 odst. 10 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 26 odst. 10 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament ani Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud před uplynutím této lhůty Evropský parlament i Rada informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 36
Vzájemná správní pomoc
Na toto nařízení se použije obdobně nařízení (ES) č. 515/97.
Článek 37
Zprávy
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení do 31. prosince 2016. V případě potřeby se zpráva doplní vhodnými doporučeními.
Ve zprávě se uvedou veškeré příslušné případy týkající se léčivých přípravků v tranzitu přes celní území Unie, ke kterým může dojít podle tohoto nařízení, včetně posouzení jeho možného dopadu na závazky Unie v oblasti přístupu k léčivým přípravkům podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, a opatření přijatá k vyřešení jakékoli situace, která by v tomto ohledu vyvolala nepříznivě účinky.
Článek 38
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2014.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 39
Přechodná ustanovení
Žádosti schválené v souladu s nařízením (ES) č. 1383/2003 zůstávají v platnosti po dobu stanovenou v rozhodnutí o schválení žádosti, během níž mají celní orgány přijmout opatření a která nebude prodloužena.
Článek 40
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2014 s výjimkou:
a)
článku 6, čl. 12 odst. 7 a čl. 22 odst. 3, které se použijí ode dne 19. července 2013;
b)
čl. 31 odst. 1 a 3 až 7 a článku 33, které se použijí ode dne zprovoznění ústřední databáze uvedené v článku 32. Komise datum tohoto zprovoznění zveřejní.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Štrasburku dne 12. června 2013.
32013R0608
L 181/15
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
12.06.2013.
UREDBA (EU) br. 608/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 12. lipnja 2013.
o carinskoj provedbi prava intelektualnog vlasništva i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1383/2003
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Vijeće je zatražilo, u svojoj Rezoluciji od 25. rujna 2008. o cjelovitom europskom planu za sprečavanje krivotvorenja i piratstva, da se preispita Uredba Vijeća (EZ) br. 1383/2003 od 22. srpnja 2003. o carinskom postupanju u vezi s robom za koju postoji sumnja da povređuje određena prava intelektualnog vlasništva i o mjerama koje se poduzimaju u vezi s robom za koju je utvrđeno da povređuje spomenuta prava (2).
(2)
Oglašavanje robe koja povređuje prava intelektualnog vlasništva uzrokuje značajnu štetu nositeljima prava, korisnicima ili skupinama proizvođača te proizvođačima i trgovcima koji se pridržavaju zakona. Takvo bi oglašavanje također moglo dovesti u zabludu i u nekim slučajevima ugroziti zdravlje i sigurnost potrošača. Potrebno je, koliko je to moguće, spriječiti unos takve robe na tržište Unije te donijeti mjere za borbu protiv takvog nezakonitog oglašavanja, bez ometanja zakonite trgovine.
(3)
Preispitivanje Uredbe (EZ) br. 1383/2003 pokazalo je da su, s obzirom na gospodarski, komercijalni i pravni razvoj, potrebna određena poboljšanja pravnog okvira zbog jačanja provedbe prava intelektualnog vlasništva koju provode carinska tijela, kao i zbog osiguranja odgovarajuće pravne sigurnosti.
(4)
Carinska tijela trebala bi biti nadležna za provedbu prava intelektualnog vlasništva u vezi s robom koja, u skladu s carinskim zakonodavstvom Unije, podliježe carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli, te za provedbu odgovarajućih kontrola takve robe s ciljem sprečavanja postupaka koji predstavljaju povredu zakona o pravima intelektualnog vlasništva. Provođenje prava intelektualnog vlasništva na granici, bez obzira je li roba pod carinskim nadzorom ili carinskom kontrolom ili bi to trebala biti, učinkovit je način da se brzo i djelotvorno osigura pravna zaštita nositeljima prava, kao i korisnicima i skupinama proizvođača. Ako je puštanje robe obustavljeno ili su carinska tijela zadržala robu na granici, zahtijeva se samo jedan pravni postupak, budući da bi nekoliko zasebnih postupaka trebalo zahtijevati za istu razinu provedbe za robu koja se nalazi na tržištu, koja je razdvojena i dostavljena trgovcima na malo. Trebalo bi napraviti iznimku za robu puštenu u slobodan promet na temelju režima uporabe u posebne svrhe jer takva roba ostaje pod carinskim nadzorom čak i ako je puštena u slobodan promet. Ova se Uredba ne bi trebala primjenjivati na robu koju putnici nose u svojoj osobnoj prtljazi pod uvjetom da je navedena roba za njihovu osobnu uporabu i da nema naznaka da se radi o trgovačkom prometu.
(5)
Uredba (EZ) br. 1383/2003 ne pokriva određena prava intelektualnog vlasništva i određene povrede isključene su iz područja njezine primjene. Kako bi se ojačala provedba prava intelektualnog vlasništva, carinska intervencija trebala bi se proširiti na ostale vrste povreda koje nisu obuhvaćene Uredbom (EZ) br. 1383/2003. Ova bi Uredba stoga trebala, pored prava koja su već obuhvaćena Uredbom (EZ) br. 1383/2003, također uključivati trgovačke nazive ako su na temelju nacionalnog prava zaštićeni kao isključiva prava vlasništva, topografije poluvodičkih proizvoda te korisne modele i uređaje koji su prvenstveno dizajnirani, proizvedeni ili prilagođeni za potrebe omogućivanja ili olakšavanja izbjegavanja tehnoloških mjera.
(6)
Povrede koje proizlaze iz takozvane nezakonite paralelne trgovine i prekoračenja isključene su iz područja primjene Uredbe (EZ) br. 1383/2003. Roba koja podliježe nezakonitoj paralelnoj trgovini, odnosno roba koja je bila proizvedena uz suglasnost nositelja prava, ali je prvi put stavljena na tržište u Europski gospodarski prostor bez njegovog pristanka, te prekoračenja, odnosno roba koju proizvodi osoba koju je nositelj prava propisno ovlastio za proizvodnju određene količine robe, u većim količinama od količina dogovorenih između te osobe i nositelja prava, proizvedena je kao izvorna roba te stoga nije primjereno da carinska tijela svoje napore usmjere na takvu robu. Nezakonita paralelna trgovina i prekoračenja trebala bi stoga također biti isključena iz područja primjene ove Uredbe.
(7)
Države članice bi trebale, u suradnji s Komisijom, osigurati primjereno osposobljavanje za carinske službenike kako bi se osigurala pravilna provedba ove Uredbe.
(8)
Ova će Uredba, ako je u cijelosti provedena, dodatno doprinijeti unutarnjem tržištu koje nositeljima prava osigurava učinkovitiju zaštitu, povećava kreativnost i inovativnost te potrošačima nudi pouzdane i visokokvalitetne proizvode, što bi zauzvrat trebalo ojačati prekogranične transakcije između potrošača, poduzeća i trgovaca.
(9)
Države članice suočavaju se sa sve ograničenijim sredstvima u području carine. Stoga bi trebalo podržati promociju tehnologija za upravljanje rizikom i strategija za optimalno korištenje resursa koji su na raspolaganju carinskim tijelima.
(10)
Ova Uredba sadrži samo pravila postupanja za carinska tijela. Prema tome, ovom se Uredbom ne utvrđuju nikakvi kriteriji za utvrđivanje postojanja povrede prava intelektualnog vlasništva.
(11)
U skladu s „Deklaracijom o Sporazumu o TRIPS-u i javnom zdravlju” donesenom na Ministarskoj konferenciji WTO-a u Dohi 14. studenoga 2001., Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (Sporazum o TRIPS-u) može se i treba tumačiti i provoditi tako da podupire prava članica WTO-a da zaštite javno zdravlje, posebno da promiču pristup lijekovima za sve. Zbog toga, u skladu s međunarodnim obvezama Unije i njezinom politikom razvojne suradnje, u pogledu lijekova, čiji je prolazak preko carinskog područja Unije, s pretovarom, skladištenjem, podjelom tereta, ili promjenama načina prijevoza ili prijevoznog sredstva ili bez njih, samo dio cjelokupnog putovanja koje započinje i završava izvan područja Unije, carinska bi tijela pri ocjeni rizika povrede prava intelektualnog vlasništva trebala uzeti u obzir svaku značajnu vjerojatnost preusmjeravanja takvih lijekova na tržište Unije.
(12)
Ova Uredba ne bi trebala utjecati na odredbe o nadležnosti sudova, posebno na one iz Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju presuda u građanskim i trgovačkim stvarima (3).
(13)
Osobe, korisnici, tijela ili skupine proizvođača koje su u mogućnosti pokrenuti pravne postupke u vlastito ime u vezi s mogućom povredom prava intelektualnog vlasništva, trebale bi imati pravo na podnošenje zahtjeva.
(14)
Kako bi se osiguralo da se prava intelektualnog vlasništva provode diljem Unije, prikladno je osobama ili subjektima koji traže provedbu prava na razini Unije dozvoliti da podnesu zahtjev carinskim tijelima jedne države članice. Takvi podnositelji zahtjeva bi trebali moći zatražiti da ta tijela odluče da se poduzmu mjere za provedbu prava intelektualnog vlasništva i u njihovoj državi članici i u bilo kojoj drugoj državi članici.
(15)
Kako bi se osigurala brza provedba prava intelektualnog vlasništva trebalo bi propisati da, ako carinska tijela sumnjaju, na temelju opravdanih naznaka, da roba pod njihovim nadzorom povređuje prava intelektualnog vlasništva, mogu obustaviti puštanje robe ili zadržati robu ili na njihovu vlastitu inicijativu ili na zahtjev, kako bi osobi ili subjektu koji ima pravo na podnošenje zahtjeva omogućila pokretanje postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
(16)
Uredbom (EZ) br. 1383/2003 država članicama omogućeno je da propišu postupak kojim se dopušta uništenje određene robe bez da postoji obveza pokretanja postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno. Kako je priznato u Rezoluciji Europskog parlamenta od 18. prosinca 2008. o utjecaju krivotvorenja na međunarodnu trgovinu (4), takav se postupak pokazao vrlo uspješnim u državama članicama u kojima je bio na raspolaganju. Stoga postupak treba biti obvezan za sve povrede prava intelektualnog vlasništva i trebao bi se primjenjivati kada je deklarant ili posjednik robe suglasan s uništenjem. Nadalje, postupak bi trebao propisivati da carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe bio suglasan s uništenjem robe ako se u propisanom roku nije izričito usprotivio uništenju.
(17)
Kako bi se što više smanjili administrativni teret i troškovi, trebao bi se uvesti poseban postupak za male pošiljke krivotvorene ili piratske robe, kojim bi se omogućilo da se takva roba uništi bez izričite suglasnosti podnositelja zahtjeva u svakom slučaju. Međutim, podnositelj zahtjeva bi trebao u svom općem zahtjevu zatražiti da se taj postupak primijeni. Nadalje, carinska tijela trebala bi imati mogućnost zahtijevati da podnositelj zahtjeva pokrije troškove nastale primjenom tog postupka.
(18)
Zbog dodatne pravne sigurnosti, primjereno je promijeniti rokove za obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva i uvjete pod kojima carinska tijela prenose informacije o zadržanoj robi osobama ili subjektima, kako je propisano u Uredbi (EZ) br. 1383/2003.
(19)
Uzimajući u obzir privremenu i preventivnu narav mjera koje su carinska tijela donijela pri primjeni ove Uredbe te suprotstavljene interese stranaka na koje su mjere utjecale, neke bi aspekte postupaka trebalo prilagoditi kako bi se osigurala nesmetana primjena ove Uredbe, pri poštivanju prava dotičnih stranaka. Stoga, s obzirom na različite obavijesti predviđene ovom Uredbom, carinska tijela trebala bi obavijestiti odgovarajuću osobu, na temelju dokumenta o carinskom postupanju ili o situaciji u koju je roba stavljena. Nadalje, budući da postupak za uništenje robe podrazumijeva da i deklarant ili posjednik robe i nositelj odobrenja trebaju usporedno dostaviti svoje moguće prigovore na uništenje, trebalo bi osigurati da se nositelju odobrenja pruži mogućnost reakcije na mogući prigovor deklaranta ili posjednika robe na uništenje. Stoga bi trebalo osigurati da se deklaranta ili posjednika robe obavijesti o obustavljanju puštanja robe ili njezinom zadržavanju prije, ili na isti dan kao i nositelja odobrenja.
(20)
Carinska tijela i Komisija potiču se na suradnju s Europskom promatračnicom za povrede prava intelektualnog vlasništva u okviru svojih odgovarajućih nadležnosti.
(21)
S ciljem uklanjanja međunarodne trgovine robom koja povređuje prava intelektualnog vlasništva, Sporazum o TRIPS-u propisuje da članice WTO-a moraju promicati razmjenu informacija o takvoj trgovini između carinskih tijela. U skladu s tim, trebalo bi biti moguće da Komisija i carinska tijela država članica razmjenjuju informacije o sumnji u povrede prava intelektualnog vlasništva s odgovarajućim tijelima trećih zemalja, pa tako i u pogledu robe koja je u provozu kroz područje Unije te je namijenjena navedenim trećim zemljama ili iz njih potječe.
(22)
Radi učinkovitosti,trebale bi se primjenjivati odredbe Uredbe Vijeća (EZ) br. 515/97 od 13. ožujka 1997. o uzajamnoj pomoći upravnih tijela država članica i o suradnji potonjih s Komisijom radi osiguravanja pravilne primjene propisa o carinskim i poljoprivrednim pitanjima (5).
(23)
Odgovornost carinskih tijela trebala bi biti uređena zakonodavstvom država članica, iako kad carinska tijela odobre zahtjev to ne bi trebalo nositelju odobrenja dati pravo na naknadu u slučaju da carinska tijela nisu otkrila robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva te u slučaju da je puštena ili da nije poduzeta nijedna mjera za njezino zadržavanje.
(24)
S obzirom da carinska tijela poduzimaju mjere na zahtjev, primjereno je propisati da bi nositelj odobrenja trebao nadoknaditi sve troškove koji su carinskim tijelima nastali pri poduzimanju mjera za provedbu njegovog prava intelektualnog vlasništva. Neovisno o tome, to ne bi trebalo sprečavati nositelja odobrenja da traži naknadu od počinitelja povrede ili ostalih osoba koje bi se mogle smatrati odgovornima u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj je roba nađena. Takve bi osobe mogle uključivati posrednike, gdje je primjenjivo. Troškovi i šteta nastale osobama koje nisu carinska tijela kao posljedica carinskog postupanja, ako je puštanje robe obustavljeno ili je roba zadržana na temelju tvrdnje treće stranke na temelju intelektualnog vlasništva, trebali bi biti uređeni posebnim zakonodavstvom koje se primjenjuje u svakom pojedinačnom slučaju.
(25)
Ovom se Uredbom uvodi mogućnost da carinska tijela dozvole da se roba koja će biti uništena pod carinskim nadzorom kreće između različitih mjesta unutar carinskog područja Unije. Carinska tijela mogu nadalje odlučiti pustiti takvu robu u slobodan promet s ciljem daljnjeg recikliranja ili uklanjanja robe izvan komercijalnih kanala uključujući za potrebe podizanja svijesti, osposobljavanja i izobrazbe.
(26)
Carinska provedba prava intelektualnog vlasništva podrazumijeva razmjenu podataka o odlukama koje se odnose na zahtjeve. Takva obrada podataka također obuhvaća osobne podatke i trebali bi se provoditi u skladu sa zakonom Unije, kako je utvrđeno u Direktivi 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (6) i Uredbi (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (7).
(27)
Razmjena informacija u vezi s odlukama o zahtjevima i carinskim postupanjima trebala bi se odvijati putem središnje elektroničke baze podataka. Trebalo bi odrediti subjekt koji će kontrolirati i upravljati tom bazom podataka i subjekte zadužene za osiguranje sigurnosti obrade podataka sadržanih u bazi podataka. Uvođenje bilo koje vrste mogućeg međudjelovanja ili razmjene trebalo bi prije svega poštovati načelo ograničenja radi svrhe, odnosno te bi podatke trebalo upotrebljavati za potrebe za koje je baza podataka bila uspostavljena, i ne bi smjela biti dopuštena daljnja razmjena ili međupovezanost osim za te potrebe.
(28)
Kako bi se osiguralo da se definicija malih pošiljaka može prilagoditi ako se pokaže da nije praktična, uzimajući u obzir potrebu da se osigura učinkovito djelovanje postupka, ili da se prema potrebi spriječi svako izbjegavanje tog postupka u pogledu sastava pošiljaka, ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije trebalo bi prenijeti na Komisiju u vezi s izmjenom nebitnih elemenata definicije malih pošiljaka, odnosno specifičnih količina utvrđenih u toj definiciji. Od posebne je važnosti da Komisija obavi odgovarajuća savjetovanja tijekom pripremnih radnji, uključujući na stručnoj razini. Prilikom izrade i sastavljanja delegiranih akata Komisija bi trebala osigurati istovremenu, pravodobnu i odgovarajuću dostavu relevantnih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(29)
Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti za primjenu odredaba koje se tiču definicije elemenata praktičnih rješenja u vezi s razmjenom podataka s trećim zemljama i odredbama o obrascima za podnošenje zahtjeva i obrascu kojim se zahtijeva produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere, provedbene ovlasti trebalo bi prenijeti na Komisiju, odnosno za definiranje navedenih elemenata praktičnih rješenja i utvrđivanje standardnih obrazaca. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (8). Za utvrđivanje standardnih obrazaca, iako predmet odredaba ove Uredbe koju bi trebalo provesti potpada pod područje primjene zajedničke trgovinske politike, s obzirom na narav i učinke tih provedbenih akata, za njihovo donošenje trebao bi se primjenjivati savjetodavni postupak zato što svi detalji o tome koje informacije se uključuju u obrasce slijedi izravno iz teksta ove Uredbe. Tim će se provedbenim aktima stoga utvrditi samo oblik i struktura obrasca te neće imati daljnjih implikacija za zajedničku trgovinsku politiku Unije.
(30)
Uredbu (EZ) br. 1383/2003 trebalo bi staviti izvan snage.
(31)
U skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 izvršeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom zaštite podataka koji je 12. listopada 2011. donio mišljenje (9),
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Uredbom utvrđuju uvjeti i postupci za djelovanje carinskih tijela ako roba za koju postoji sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva podliježe ili bi trebala podlijegati carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli unutar carinskog područja Unije, u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (10), posebno roba u sljedećim situacijama:
(a)
kada se prijavljuje radi puštanja u slobodan promet, izvoz ili ponovni izvoz;
(b)
kada ulazi ili napušta carinsko područje Unije;
(c)
kada se stavlja u postupak s odgodom ili u slobodnu zonu ili slobodno skladište.
2. U pogledu robe koja podliježe carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli te ne dovodeći u pitanje članke 17. i 18. carinska tijela provode odgovarajuće carinske kontrole i poduzimaju razmjerne mjere za prepoznavanje kako je propisano člankom 13. stavkom 1. i člankom 72. Uredbe (EEZ) br. 2913/92, u skladu s kriterijima analize rizika s ciljem sprečavanja djela koja predstavljaju povredu prava intelektualnog vlasništva koje se primjenjuje na području Unije te radi suradnje s trećim zemljama na području provedbe prava intelektualnog vlasništva.
3. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu koja je puštena u slobodan promet na temelju režima uporabe u posebne svrhe.
4. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu nekomercijalne naravi koja se nalazi u osobnoj prtljazi putnika.
5. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu koja je proizvedena uz suglasnost nositelja prava ili na robu koju je osoba, koju je nositelj prava propisno ovlastio da proizvede određenu količinu robe, proizvela u većim količinama od količina dogovorenih između te osobe i nositelja prava.
6. Ova Uredba ne utječe na nacionalno pravo ili pravo Unije u području intelektualnog vlasništva ili na zakonodavstvo država članica u vezi s kaznenim postupcima.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe:
1.
„Pravo intelektualnog vlasništva” znači:
(a)
žig;
(b)
dizajn;
(c)
autorsko pravo ili neko srodno pravo kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(d)
oznaka zemljopisnog podrijetla;
(e)
patent kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(f)
svjedodžba o dodatnoj zaštiti za lijekove kako je propisano Uredbom (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (11);
(g)
svjedodžba o dodatnoj zaštiti za sredstva za zaštitu bilja kako je propisano Uredbom (EZ) br. 1610/96 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 1996. o uvođenju svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za sredstva za zaštitu bilja (12);
(h)
oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (13);
(i)
oplemenjivačko pravo na biljnu sortu kako je propisano nacionalnim pravom;
(j)
topografija poluvodičkih proizvoda kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(k)
korisni model ako je zaštićen kao pravo intelektualnog vlasništva nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(l)
trgovački naziv ako je zaštićen kao isključivo pravo intelektualnog vlasništva nacionalnim pravom ili pravom Unije.
2.
„Žig”znači:
(a)
žig Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (14);
(b)
žig registriran u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
(c)
žig registriran na temelju međunarodnih dogovora koji vrijede u državi članici ili u Uniji.
3.
„Dizajn” znači:
(a)
dizajn Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (15);
(b)
dizajn registriran u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
(c)
dizajn registriran na temelju međunarodnih dogovora koji vrijede u državi članici ili u Uniji.
4.
„Oznaka zemljopisnog podrijetla” znači:
(a)
zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla ili oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode kako je propisano Uredbom (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (16);
(b)
oznaka zemljopisnog podrijetla ili oznaka izvornosti za vino kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Jedinstvena uredba o ZOT-u) (17);
(c)
oznaka zemljopisnog podrijetla za aromatizirana pića koja se temelje na proizvodima na bazi vina kako je propisano Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1601/91 od 10. lipnja 1991. o utvrđivanju općih pravila o određivanju, opisivanju i prezentiranju aromatiziranih vina, aromatiziranih pića na bazi vina i aromatiziranih koktela na bazi vina (18);
(d)
oznaka zemljopisnog podrijetla jakih alkoholnih pića kako je propisano Uredbom (EZ) br. 110/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označavanju i zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla jakih alkoholnih pića (19);
(e)
oznaka zemljopisnog podrijetla za proizvode koji ne potpadaju pod točke (a) do (d) ako se nacionalnim pravom ili pravom Unije utvrdi kao isključivo pravo intelektualnog vlasništva;
(f)
oznaka zemljopisnog podrijetla kako je propisano sporazumima između Unije i trećih zemalja te je kao takva navedena u tim sporazumima.
5.
„Krivotvorena roba” znači:
(a)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje žig u državi članici u kojoj je pronađena i koja je bez odobrenja obilježena znakom koji je istovjetan žigu valjano registriranom za istu vrstu robe, ili koji se u bitnim obilježjima ne može razlikovati od takvog žiga;
(b)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje oznaka zemljopisnog podrijetla u državi članici u kojoj je pronađena i koja nosi ili je opisana nazivom ili izrazom koji je zaštićen u smislu te oznake zemljopisnog podrijetla;
(c)
svako pakiranje, etiketa, naljepnica, brošura, upute za uporabu, jamstveni list ili drugi sličan predmet, čak i ako je podnesen odvojeno, koji je predmet djela kojim se povređuje žig ili oznaka zemljopisnog podrijetla, koji sadrži znak, naziv ili izraz koji je jednak valjano registriranom žigu ili zaštićenoj oznaci zemljopisnog podrijetla, ili koji se u bitnim obilježjima ne može razlikovati od takvog žiga ili oznake zemljopisnog podrijetla, te koji se može upotrijebiti za istu vrstu robe za koju je bio registriran žig ili oznaka zemljopisnog podrijetla.
6.
„Piratska roba” znači roba koja je predmet djela kojim se povređuje autorsko pravo ili srodno pravo ili dizajn u državi članici u kojoj je roba pronađena i koja je izrađena, ili sadrži primjerke koji su izrađeni, bez odobrenja nositelja autorskog prava ili srodnih prava ili dizajna, ili osobe koju je ovlastio nositelj prava u zemlji proizvođača.
7.
„Roba za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva” znači roba za koju postoje opravdane naznake da je, u državi članici u kojoj se ta roba nalazi, prima facie:
(a)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje pravo intelektualnog vlasništva u toj državi članici;
(b)
uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi koji su prvenstveno dizajnirani, izrađeni ili prilagođeni za potrebe omogućavanja ili olakšavanja izbjegavanja svake tehnologije, uređaja ili sastavnog dijela koji, u svom uobičajenom djelovanju, sprečava ili ograničava radnje, u odnosu na djela koja nije odobrio nositelj bilo kojeg autorskog prava ili autorskom pravu srodnog prava i koje se odnosi na djelo kojim se povređuju navedena prava u toj državi članici;
(c)
bilo koji kalup ili matrica koji je posebno dizajniran ili prilagođen za izradu robe kojom se povređuje pravo intelektualnog vlasništva, ako se takvi kalupi ili matrice odnose na djelo kojim se povređuje pravo intelektualnog vlasništva u toj državi članici.
8.
„Nositelj prava” znači nositelj prava intelektualnog vlasništva.
9.
„Zahtjev” znači zahtjev podnesen nadležnom carinskom odjelu da carinska tijela poduzmu mjere u vezi s robom za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva.
10.
„Nacionalni zahtjev” znači zahtjev kojim se od carinskih tijela države članice zahtijeva da poduzmu mjere u toj državi članici.
11.
„Zahtjev Unije” znači zahtjev podnesen u jednoj državi članici i kojim se od carinskih tijela te države članice i jedne ili više drugih država članica zahtijeva da poduzmu mjere u svojoj odgovarajućoj državi članici.
12.
„Podnositelj zahtjeva” znači osoba ili subjekt u čije ime je zahtjev podnesen.
13.
„Nositelj odobrenja” znači nositelj odluke kojom se zahtjev odobrava.
14.
„Posjednik robe” znači osoba koja je vlasnik robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva ili koja ima slično pravo raspolaganja ili fizičke kontrole nad takvom robom.
15.
„Deklarant” znači deklarant kako je utvrđeno u točki (18) članka 4. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
16.
„Uništenje” znači fizičko uništenje, recikliranje ili uklanjanje robe izvan komercijalnih kanala, na takav način da spriječi štetu nositelju odobrenja.
17.
„Carinsko područje Unije” znači carinsko područje Zajednice kako je utvrđeno u članku 3. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
18.
„Puštanje robe” znači puštanje robe kako je utvrđeno u točki (20) članka 4. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
19.
„Mala pošiljka” znači poštanska pošiljka ili pošiljka brze pošte koja:
(a)
sadrži tri jedinice ili manje;
ili
(b)
ima bruto težinu manju od dva kilograma.
Za potrebe točke (a) „jedinice” znači roba kako je razvrstana u kombiniranu nomenklaturu u skladu s Prilogom I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (20) ako nije pakirana, ili paket takve robe namijenjen za maloprodaju krajnjem potrošaču.
Za potrebe ove definicije, odvojena roba koja je obuhvaćena istom oznakom kombinirane nomenklature smatra se različitim jedinicama, a roba predstavljena kao kompleti razvrstana u jednu oznaku kombinirane nomenklature smatra se jednom jedinicom.
20.
„Pokvarljiva roba” znači roba za koju carinska tijela smatraju da se kvari time što se čuva do 20 dana od datuma obustave puštanja odnosno zadržavanja.
21.
„Isključiva licencija” znači licencija (opća ili ograničena) koja ovlašćuje nositelja licencije da isključi sve ostale osobe, uključujući osobu koja dodjeljuje licenciju, da koristi pravo intelektualnog vlasništva na način odobren licencijom.
POGLAVLJE II.
ZAHTJEVI
ODJELJAK 1.
Podnošenje zahtjeva
Članak 3.
Pravo na podnošenje zahtjeva
Sljedeće osobe i subjekti, u mjeri u kojoj imaju pravo započeti postupke, kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva, u državi članici ili državama članicama u kojima se od carinskih tijela zahtijeva postupanje, imaju pravo podnijeti:
1.
Nacionalni zahtjev ili zahtjev Unije:
(a)
nositelji prava;
(b)
tijela za kolektivno ostvarivanje prava intelektualnog vlasništva kako je navedeno u točki (c) članka 4. stavka 1. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (21);
(c)
profesionalne organizacije za zaštitu prava kako je navedeno u točki (d) članka 4. stavka 1. Direktive 2004/48/EZ;
(d)
skupine u smislu točke (2) članka 3. i članka 49. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1151/2012, skupine proizvođača u smislu članka 118.e Uredbe (EZ) br. 1234/2007 ili slične skupine proizvođača propisane pravom Unije koje uređuje oznake zemljopisnog podrijetla koje predstavljaju proizvođače proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla ili predstavnici takvih skupina, posebno Uredbe (EEZ) br. 1601/91 i (EZ) br. 110/2008, i gospodarski subjekti koji imaju pravo na korištenje oznake zemljopisnog podrijetla, kao i inspekcijska tijela ili vlasti nadležne za takvu oznaku zemljopisnog podrijetla.
2.
Nacionalni zahtjev:
(a)
osobe ili subjekti ovlašteni za korištenje prava intelektualnog vlasništva, koje su nositelji prava službeno ovlastili za pokretanje postupaka kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva;
(b)
skupine proizvođača propisane zakonodavstvom država članica koje uređuje oznake zemljopisnog podrijetla koje predstavljaju proizvođače proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla ili predstavnici takvih skupina i gospodarski subjekti koji imaju pravo na korištenje oznake zemljopisnog podrijetla, kao i inspekcijska tijela ili vlasti nadležne za takvu oznaku oznaka zemljopisnog podrijetla.
3.
Zahtjev Unije: nositelji isključivih licencija koje pokrivaju čitavo državno područje dviju ili više država članica, ako je te nositelje licencije u tim državama članicama nositelj prava službeno ovlastio za pokretanje postupaka kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva.
Članak 4.
Prava intelektualnog vlasništva na koje se odnose zahtjevi Unije
Zahtjev Unije može se podnijeti samo u vezi s pravima intelektualnog vlasništva koja se temelje na pravu Unije koje proizvodi učinke u čitavoj Uniji.
Članak 5.
Podnošenje zahtjeva
1. Svaka država članica imenuje carinski odjel nadležan za zaprimanje i obradu zahtjeva („nadležni carinski odjel”). Država članica o tome na odgovarajući način obavješćuje Komisiju i Komisija objavljuje popis nadležnih carinskih odjela koje su imenovale države članice.
2. Zahtjevi se podnose nadležnom carinskom odjelu. Zahtjevi se ispunjavaju na obrascu iz članka 6. i sadrže zahtijevane informacije iz navedenog članka.
3. Ako se zahtjev podnese na temelju obavijesti carinskih tijela o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe u skladu s člankom 18. stavkom 3., taj zahtjev mora ispunjavati sljedeće:
(a)
podnesen je nadležnom carinskom odjelu u roku od četiri radna dana od obavješćivanja o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(b)
to je nacionalni zahtjev;
(c)
sadrži informacije iz članka 6. stavka 3. Podnositelj zahtjeva može, međutim, izostaviti informacije navedene u točkama (g), (h) ili (i) tog stavka.
4. Osim u okolnostima iz točke (3) članka 3., samo jedan nacionalni zahtjev i jedan zahtjev Unije može se podnijeti po državi članici za isto pravo intelektualnog vlasništva zaštićeno u toj državi članici. U okolnostima iz točke (3) članka 3., dopušta se više od jednog zahtjeva Unije.
5. Ako je zahtjev Unije odobren za državu članicu koja je već obuhvaćena drugim zahtjevom Unije koji je odobren istom podnositelju zahtjeva i za isto pravo intelektualnog vlasništva, carinska tijela te države članice poduzimaju mjere na temelju prvog odobrenog zahtjeva Unije. Ona obavješćuju nadležni carinski odjel države članice ako je odobren neki naknadni zahtjev Unije koji mijenja ili opoziva odluku kojom se odobrava taj naknadni zahtjev Unije.
6. Ako su dostupni računalni sustavi za potrebe primanja i obrade zahtjeva, zahtjevi kao i prilozi podnose se koristeći tehnike elektroničke obrade podataka. Države članice i Komisija razvijaju, održavaju i koriste takve sustave u skladu s višegodišnjim strateškim planom iz članka 8. stavka 2. Odluke br. 70/2008/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o okruženju bez papira za carinu i trgovinu (22).
Članak 6.
Obrazac zahtjeva
1. Komisija utvrđuje obrazac zahtjeva putem provedbenih akata. Ti provedbeni akti donose se u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 34. stavka 2.
2. Obrazac zahtjeva navodi informacije koje se moraju pružiti osobi na koju se podaci odnose, u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 i nacionalnim zakonima za provedbu Direktive 95/46/EZ.
3. Komisija osigurava da se na obrascu zahtjeva od podnositelja zahtjeva zatraže sljedeće informacije:
(a)
detalji o podnositelju zahtjeva;
(b)
status, u smislu članka 3., podnositelja zahtjeva;
(c)
dokumenti koji pružaju dokaze na temelju kojih će se nadležni carinski odjel uvjeriti da podnositelj zahtjeva ima pravo podnijeti zahtjev;
(d)
ako podnositelj zahtjeva podnese zahtjev putem zastupnika, podaci o osobi koja ga zastupa i dokaz da je ta osoba ovlaštena da postupa kao zastupnik, u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj je zahtjev podnesen;
(e)
pravo intelektualnog vlasništva ili prava koja je potrebno provesti;
(f)
u slučaju zahtjeva Unije, države članice u kojima se zahtijeva carinsko postupanje;
(g)
posebni i tehnički podaci o izvornoj robi, uključujući oznake kao što je bar-kod i prema potrebi slike;
(h)
informacije potrebne da se carinskim tijelima omogući da lako prepoznaju dotičnu robu;
(i)
informacije važne carinskim tijelima pri analizi i ocjeni rizika od povređivanja prava intelektualnog vlasništva ili dotičnih prava intelektualnog vlasništva, kao što su ovlašteni distributeri;
(j)
treba li informacije pružene u skladu s točkom (g), (h) ili (i) ovog stavka označiti za ograničeno postupanje u skladu s člankom 31. stavkom 5.;
(k)
podaci svakog zastupnika kojeg podnositelj zahtjeva imenuje za preuzimanje brige o pravnim i tehničkim pitanjima;
(l)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da nadležni carinski odjel obavijesti o svim situacijama iz članka 15.;
(m)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da proslijedi i ažurira sve informacije važne za carinska tijela pri analizi i ocjeni rizika od povrede dotičnog (dotičnih) prava intelektualnog vlasništva;
(n)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da preuzme odgovornost pod uvjetima iz članka 28.;
(o)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da snosi troškove iz članka 29. pod uvjetima iz navedenog članka;
(p)
suglasnost podnositelja zahtjeva da podatke koje je pružio mogu obraditi Komisija i države članice;
(q)
zahtijeva li podnositelj zahtjeva uporabu postupka iz članka 26. i, ako to zahtijevaju carinska tijela, slaže se da će pokriti troškove vezane uz uništenje robe prema tom postupku.
ODJELJAK 2.
Odluke o zahtjevima
Članak 7.
Obrada nepotpunih zahtjeva
1. Ako, po primitku zahtjeva, nadležni carinski odjel smatra da zahtjev ne sadrži sve informacije propisane člankom 6. stavkom 3., nadležni carinski odjel od podnositelja zahtjeva zahtijeva da informacije koje nedostaju dostavi u roku od 10 radnih dana od obavijesti o zahtjevu.
U takvim se slučajevima rok iz članka 9. stavka 1. obustavlja sve dok se ne prime odgovarajuće informacije.
2. Ako podnositelj zahtjeva ne pruži informacije koje nedostaju u roku iz prvog podstavka stavka 1., nadležni carinski odjel odbija zahtjev.
Članak 8.
Pristojbe
Podnositelju zahtjeva ne zaračunava se pristojba za pokrivanje administrativnih troškova nastalih pri obradi zahtjeva.
Članak 9.
Obavijest o odlukama o odobrenju ili odbijanju zahtjeva
1. Nadležni carinski odjel obavješćuje podnositelja zahtjeva o svojoj odluci o odobrenju ili odbijanju zahtjeva u roku od 30 radnih dana od primitka zahtjeva. U slučaju odbijanja, nadležni carinski odjel navodi razloge za svoju odluku i uključuje informacije o žalbenom postupku.
2. Ako su carinska tijela obavijestila podnositelja zahtjeva o obustavi puštanja ili o zadržavanju robe prije podnošenja zahtjeva, nadležni carinski odjel obavješćuje podnositelja zahtjeva o svojoj odluci o odobrenju ili odbijanju zahtjeva u roku od dva radna dana od primitka zahtjeva.
Članak 10.
Odluke o zahtjevima
1. Odluka o odobrenju nacionalnog zahtjeva i svaka odluka o njegovom opozivu ili izmjeni proizvodi učinke u državi članici u kojoj je nacionalni zahtjev bio podnesen od dana poslije datuma donošenja.
Odluka kojom se produžuje razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere proizvodi učinke u državi članici u kojoj je nacionalni zahtjev bio podnesen na dan poslije datuma isteka razdoblja koje se produžuje.
2. Odluka kojom se odobrava zahtjev Unije i svaka odluka o njegovom opozivu ili izmjeni proizvodi učinke kako slijedi:
(a)
u državi članici u kojoj je zahtjev bio podnesen na dan poslije datuma donošenja;
(b)
u svim ostalim državama članicama u kojima se zahtijeva postupanje carinskih tijela, na dan poslije datuma kada su carinska tijela obaviještena u skladu s člankom 14. stavkom 2., pod uvjetom da je nositelj odobrenja ispunio svoje obveze na temelju članka 29. stavka 3. u pogledu troškova prijevoda.
Odluka kojom se produžuje razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere proizvodi učinke u državi članici u kojoj je zahtjev Unije bio podnesen i u svim ostalim državama članicama u kojima se zahtijeva postupanje carinskih tijela na dan poslije datuma isteka razdoblja koje se produžuje.
Članak 11.
Razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere
1. Prilikom odobravanja zahtjeva, nadležni carinski odjel navodi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
Taj rok započinje na dan kada odluka kojom se odobrava zahtjev proizvodi učinke, sukladno članku 10., i ne smije biti dulji od jedne godine od dana poslije datuma donošenja.
2. Ako zahtjev podnesen nakon obavijesti carinskih tijela o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe u skladu s člankom 18. stavkom 3. ne sadrži informacije navedene u točki (g), (h) ili (i) članka 6. stavka 3., odobrava se samo za obustavljanje puštanja ili zadržavanje navedene robe, osim ako se te informacije pruže u roku od 10 radnih dana nakon obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe.
3. Ako pravo intelektualnog vlasništva više nije na snazi ili ako podnositelj zahtjeva iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva, carinska tijela ne poduzimaju nikakve mjere. Nadležni carinski odjel koji je odobrio odluku kojom se odobrava zahtjev, tu odluku na odgovarajući način opoziva ili mijenja.
Članak 12.
Produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere
1. Po isteku razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere, nadležni carinski odjel koji je donio prvobitnu odluku može, na zahtjev nositelja odobrenja, a nakon što nositelj odobrenja podmiri sve obveze carinskim tijelima propisane na temelju ove Uredbe, produžiti navedeni rok.
2. Ako je nadležni carinski odjel zahtjev za produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere primio manje od 30 radnih dana prije isteka roka kojeg treba produžiti, može odbaciti taj zahtjev.
3. Nadležni carinski odjel o svojoj odluci o produženju obavješćuje nositelja odobrenja u roku od 30 radnih dana od primitka zahtjeva iz stavka 1. Nadležni carinski odjel navodi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
4. Produženi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere traje od dana poslije datuma isteka prethodnog roka i ne smije biti dulji od jedne godine.
5. Ako pravo intelektualnog vlasništva više nije na snazi ili ako podnositelj zahtjeva iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva, carinska tijela ne poduzimaju mjere. Nadležni carinski odjel koji je odobrio odluku kojom se odobrava produženje, tu odluku na odgovarajući način opoziva ili mijenja.
6. Nositelju odobrenja ne zaračunava se pristojba za pokrivanje administrativnih troškova nastalih pri obradi zahtjeva za produženje.
7. Komisija utvrđuje obrazac za produženje putem provedbenih akata. Ti provedbeni akti donose se u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 34. stavka 2.
Članak 13.
Izmjena odluke u vezi s pravima intelektualnog vlasništva
Nadležni carinski odjel koji je donio odluku kojom se odobrava zahtjev može, na zahtjev nositelja toga odobrenja, izmijeniti popis prava intelektualnog vlasništva u tom odobrenju.
Ako se doda novo pravo intelektualnog vlasništva, zahtjev sadrži informacije iz točaka (c), (e), (g), (h) i (i) članka 6. stavka 3.
U slučaju odluke kojom se odobrava zahtjev Unije, svaka izmjena koja se sastoji od dodavanja prava intelektualnog vlasništva ograničena je na prava intelektualnog vlasništva obuhvaćena člankom 4.
Članak 14.
Obveze nadležnog carinskog odjela u vezi s obavješćivanjem
1. Nadležni carinski odjel kojem je nacionalni zahtjev podnesen prosljeđuje sljedeće odluke carinskim uredima svoje države članice, odmah nakon njihovog donošenja:
(a)
odluke kojima se odobrava zahtjev;
(b)
odluke o opozivu odluka kojima se odobrava zahtjev;
(c)
odluke o izmjeni odluka kojima se odobrava zahtjev;
(d)
odluke o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
2. Nadležni carinski odjel kojem je zahtjev Unije bio podnesen prosljeđuje sljedeće odluke nadležnom carinskom odjelu države članice ili državama članicama navedenim u zahtjevu Unije, odmah nakon njihovog donošenja:
(a)
odluke kojima se odobrava zahtjev;
(b)
odluke o opozivu odluka kojima se odobrava zahtjev;
(c)
odluke o izmjeni odluka kojima se odobrava zahtjev;
(d)
odluke o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
Nadležni carinski odjel države članice ili države članice navedene u zahtjevu Unije takve odluke, odmah nakon primitka prosljeđuje svojim carinskim uredima.
3. Nadležni carinski odjel države članice ili država članica navedenih u zahtjevu Unije može zatražiti od nadležnog carinskog odjela koji je donio odluku kojom se odobrava zahtjev da mu pruži dodatne informacije koje se smatraju potrebnim za provedbu te odluke.
4. Nadležni carinski odjel svoju odluku o obustavi postupanja carinskih tijela na temelju točke (b) članka 16. stavka 1. i članka 16. stavka 2. prosljeđuje carinskim uredima svoje države članice odmah nakon njezinog donošenja.
Članak 15.
Obveze nositelja odobrenja u vezi s obavješćivanjem
Nositelj odobrenja odmah obavješćuje nadležni carinski odjel koji je odobrio zahtjev o sljedećem:
(a)
pravo intelektualnog vlasništva obuhvaćeno zahtjevom više nije na snazi;
(b)
nositelj odobrenja iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva;
(c)
o promjenama informacija iz članka 6. stavka 3.
Članak 16.
Neispunjavanje obveza nositelja odobrenja
1. Ako nositelj odobrenja upotrebljava informacije koje su dostavila carinska tijela za druge potrebe od onih propisanih člankom 21., nadležni carinski odjel države članice u kojoj su informacije dostavljene ili korištene na način suprotan pravilima može:
(a)
opozvati svaku odluku koju je donio a kojom se nositelju odobrenja odobrava nacionalni zahtjev te odbiti produžiti razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere;
(b)
obustaviti na svom državnom području, tijekom razdoblja u kojem carinska tijela moraju poduzimati mjere, svaku odluku kojom se tom nositelju odobrenja odobrava zahtjev Unije.
2. Nadležni carinski odjel može odlučiti obustaviti postupanja carinskih tijela do isteka razdoblja tijekom kojeg navedena tijela moraju poduzimati mjere, ako nositelj odobrenja:
(a)
ne ispuni obveze obavješćivanja navedene u članku 15.;
(b)
ne ispuni obvezu o vraćanju uzoraka navedenih u članku 19. stavku 3.;
(c)
ne ispuni obveze o troškovima i prijevodu navedenim u članku 29. stavcima 1. i 3.;
(d)
bez valjanog razloga ne pokreće postupke kako je propisano člankom 23. stavkom 3. ili člankom 26. stavkom 9.
U slučaju zahtjeva Unije, odluka da se obustave postupanja carinskih tijela ima učinak samo u državi članici u kojoj je takva odluka donesena.
POGLAVLJE III.
POSTUPANJE CARINSKIH TIJELA
ODJELJAK 1.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva
Članak 17.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe nakon odobravanja zahtjeva
1. Ako carinska tijela prepoznaju robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, obuhvaćenu odlukom kojom se odobrava zahtjev, obustavljaju puštanje robe ili je zadržavaju.
2. Prije obustavljanja puštanja ili zadržavanja robe, carinska tijela mogu tražiti od nositelja odobrenja da im pruži sve odgovarajuće informacije u vezi s robom. Carinska tijela također mogu nositelju odobrenja pružiti informacije o stvarnoj ili procijenjenoj količini robe, njezinoj stvarnoj ili pretpostavljenoj naravi i, prema potrebi, slike te robe.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe u roku od jednog radnog dana od navedenog obustavljanja ili zadržavanja.
Ako carinska tijela odluče obavijestiti posjednika robe i smatra se da su dvije ili više osoba posjednici robe, carinska tijela nisu obvezna obavijestiti više od jedne od tih osoba.
Carinska tijela obavješćuju nositelja odobrenja o obustavljanju puštanja robe ili o zadržavanju robe istog dana, ili odmah nakon što je obaviješten deklarant ili posjednik robe.
Obavijesti uključuju informacije o postupku iz članka 23.
4. Carinska tijela obavješćuju nositelja odobrenja i deklaranta ili posjednika robe o stvarnoj ili procijenjenoj količini i stvarnoj ili pretpostavljenoj naravi robe, uključujući njezine dostupne slike, prema potrebi, čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana. Carinska tijela također, na zahtjev i ako su im dostupni, obavješćuju nositelja odobrenja o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu i odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
Članak 18.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe prije odobravanja zahtjeva
1. Ako carinska tijela prepoznaju robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, koja nije obuhvaćena odlukom kojom se odobrava zahtjev, mogu, osim u slučaju pokvarljive robe, obustaviti puštanje robe ili je zadržati.
2. Prije obustavljanja puštanja ili zadržavanja robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, carinska tijela mogu, bez otkrivanja ikakvih informacija osim stvarne ili procijenjene količine robe, njihove stvarne ili pretpostavljene naravi i njihovih slika, prema potrebi, zatražiti od bilo koje osobe ili subjekta koji može imati pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva da im pruži sve odgovarajuće informacije.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe u roku od jednog radnog dana od navedenog obustavljanja ili zadržavanja.
Ako carinska tijela odluče obavijestiti posjednika robe i smatra se da su dvije ili više osoba posjednik robe, carinska tijela nisu obvezna obavijestiti više od jedne od tih osoba.
Carinska tijela obavješćuju osobe ili subjekte koji imaju pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe istog dana, ili odmah nakon što je obaviješten deklarant ili posjednik robe.
Carinska tijela se mogu savjetovati s nadležnim javnim tijelima kako bi prepoznali osobe ili subjekte koji imaju pravo na podnošenje zahtjeva.
Obavijesti uključuju informacije o postupku iz članka 23.
4. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju zadržavanje odmah nakon ispunjenja svih carinskih formalnosti u sljedećim slučajevima:
(a)
ako nisu prepoznala nijednu osobu ili subjekt koji ima pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva u roku od jednog radnog dana od obustavljanja ili zadržavanja robe;
(b)
ako nisu primila zahtjev u skladu s člankom 5. stavkom 3. ili ako su odbila takav zahtjev.
5. Ako je zahtjev odobren, carinska tijela - na zahtjev i ako su im dostupni - nositelja odobrenja obavješćuju o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu ili odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
Članak 19.
Pregled i uzorkovanje robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana
1. Carinska tijela daju nositelju odobrenja i deklarantu ili posjedniku robe mogućnost da pregledaju robu čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
2. Carinska tijela mogu uzeti uzorke koji su reprezentativni za robu. Ona mogu osigurati ili poslati takve uzorke nositelju odobrenja, na zahtjev nositelja i strogo za potrebe analize i za olakšavanje naknadnog postupka u vezi s krivotvorenom i piratskom robom. Sve analize tih uzoraka vrše se pod isključivom odgovornošću nositelja odobrenja.
3. Nositelj odobrenja, osim ako to okolnosti ne dopuštaju, carinskim tijelima vraća uzorke iz stavka 2. po završetku analize, a najkasnije prije nego što je roba puštena ili prije nego što je njezino zadržavanje završilo.
Članak 20.
Uvjeti skladištenja
Carinska tijela određuju uvjete skladištenja robe tijekom razdoblja obustavljanja puštanja ili zadržavanja.
Članak 21.
Dopuštena uporaba određenih informacija nositelju odobrenja
Ako je nositelj odobrenja primio informacije iz članka 17. stavka 4., članka 18. stavka 5., članka 19. ili članka 26. stavka 8., može otkriti ili upotrijebiti te informacije samo za sljedeće potrebe:
(a)
za pokretanje postupaka za utvrđivanje je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva i vođenje takvih postupaka;
(b)
u vezi s kaznenim istragama vezanim uz povređivanje prava intelektualnog vlasništva i koje provode javna tijela u državi članici u kojoj je roba pronađena;
(c)
za pokretanje kaznenih postupaka i vođenje takvih postupaka;
(d)
za traženje naknade štete od počinitelja povrede ili drugih osoba;
(e)
za dogovor s deklarantom ili posjednikom robe da se roba uništi u skladu s člankom 23. stavkom 1.;
(f)
za dogovor s deklarantom ili posjednikom robe o iznosu jamstva navedenog u točki (a) članka 24. stavka 2.
Članak 22.
Razmjena informacija i podataka između carinskih tijela
1. Ne dovodeći u pitanje važeće odredbe o zaštiti podataka u Uniji i za potrebe doprinošenja uklanjanju međunarodne trgovine robom kojom se povređuju prava intelektualnog vlasništva, Komisija i carinska tijela država članica mogu razmjenjivati određene podatke i informacije koje su im dostupne s odgovarajućim tijelima u trećim zemljama u skladu s praktičnim rješenjima iz stavka 3.
2. Podaci i informacije iz stavka 1. razmjenjuju se kako bi se omogućilo brzo i učinkovito djelovanje prema pošiljkama robe kojom se povređuje pravo intelektualnog vlasništva. Takvi podaci i informacije mogu se odnositi na informacije o zapljenama, trendovima i općem riziku, uključujući o robi koja je u provozu kroz područje Unije i koja je podrijetlom iz ili je namijenjena za državno područje dotičnih trećih zemalja. Takvi podaci i informacije mogu uključivati, prema potrebi, sljedeće:
(a)
vrstu i količinu robe;
(b)
sumnju u povredu prava intelektualnog vlasništva;
(c)
podrijetlo, polazište i odredište robe;
(d)
informacije o kretanju prijevoznih sredstava, posebno:
i.
ime broda ili registracijski broj prijevoznog sredstva;
ii.
referentne brojeve teretnice ili druge prijevozne isprave;
iii.
broj kontejnera;
iv.
težinu tereta;
v.
opis i/ili šifre robe;
vi.
broj rezervacije;
vii.
broj plombe;
viii.
mjesto prvog utovara;
ix.
mjesto konačnog istovara;
x.
mjesta prekrcaja;
xi.
očekivani datum dolaska na mjesto konačnog istovara;
(e)
informacije o kretanju kontejnera, posebno:
i.
broj kontejnera;
ii.
status utovara kontejnera;
iii.
datum kretanja;
iv.
način kretanja (utovaren, istovaren, prekrcan, unesen, iznesen itd.);
v.
ime broda ili registracijski broj prijevoznog sredstva;
vi.
broj putovanja;
vii.
mjesto;
viii.
teretnicu ili drugu prijevoznu ispravu.
3. Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuju elementi potrebnih praktičnih rješenja u vezi s razmjenom podataka i informacija iz stavaka 1. i 2. ovog članka. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 34. stavka 3.
ODJELJAK 2.
Uništenje robe, pokretanje postupaka i rano puštanje robe
Članak 23.
Uništenje robe i pokretanje postupaka
1. Roba za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva može se uništiti pod carinskim nadzorom, bez obveze da se utvrdi je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno prema pravu države članice u kojoj je roba pronađena, ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
nositelj odobrenja carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio da je po njegovom uvjerenju povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(b)
nositelj odobrenja carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(c)
deklarant ili posjednik robe carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, niti je carinska tijela obavijestio o svom prigovoru na uništenje robe u navedenim rokovima, carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe potvrdio svoju suglasnost za uništenje te robe.
Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako u rokovima iz točaka (a) i (b) prvog podstavka nisu primili pisanu potvrdu od nositelja odobrenja da je, po njegovom uvjerenju, pravo intelektualnog vlasništva povrijeđeno te njegovu suglasnost za uništenje, osim ako su navedena tijela bila na odgovarajući način obaviještena o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
2. Uništenje robe obavlja se pod carinskim nadzorom i pod odgovornošću nositelja odobrenja, osim ako je drukčije određeno u nacionalnom pravu države članice u kojoj se roba uništava. Nadležna tijela mogu uzeti uzorke prije uništenja robe. Uzorci uzeti prije uništenja mogu se upotrijebiti u obrazovne svrhe.
3. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje u pisanom obliku i ako se za deklaranta ili posjednika robe ne smatra da je potvrdio svoju suglasnost za uništenje, u skladu s točkom (c) prvog podstavka stavka 1., u rokovima iz navedene točke, carinska tijela o tome odmah obavješćuju nositelja odobrenja. Nositelj odobrenja u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe, pokreće postupke za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
4. Osim u slučaju pokvarljive robe, carinska tijela mogu produžiti rok iz stavka 3. za još najviše 10 radnih dana na temelju propisno opravdanog zahtjeva nositelja odobrenja u odgovarajućim slučajevima.
5. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako u rokovima iz stavaka 3. i 4. nisu obaviješteni na odgovarajući način, u skladu sa stavkom 3., o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
Članak 24.
Rano puštanje robe
1. Ako su carinska tijela bila obaviještena o pokretanju postupaka za utvrđivanje jesu li dizajn, patent, korisni model, topografija poluvodičkih proizvoda ili biljne sorte bili povrijeđeni, deklarant ili posjednik robe može zatražiti od carinskih tijela da puste robu ili okončanju njezino zadržavanje prije završetka navedenih postupaka.
2. Carinska tijela puštaju robu ili okončavaju njezino zadržavanje samo ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
deklarant ili posjednik robe pružio je jamstvo čiji je iznos dovoljno velik da zaštiti interese nositelja odobrenja;
(b)
tijelo nadležno za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno nije odobrilo privremenu mjeru;
(c)
sve carinske formalnosti su dovršene.
3. Pružanje jamstva iz točke (a) stavka 2. ne utječe na ostala pravna sredstava koja su na raspolaganju nositelju odobrenja.
Članak 25.
Roba za uništenje
1. Roba koja se uništava na temelju članka 23. ili 26. ne smije biti:
(a)
puštena u slobodan promet, osim ako carinska tijela, uz suglasnost nositelja odobrenja, odluče da je to potrebno kako bi se robu recikliralo ili odstranilo izvan komercijalnih kanala, uključujući za podizanje svijesti, osposobljavanje i izobrazbu. Carinska tijela utvrđuju uvjete pod kojima se roba može pustiti u slobodan promet;
(b)
iznesena s carinskog područja Unije;
(c)
izvezena;
(d)
ponovno izvezena;
(e)
stavljena u postupak s odgodom;
(f)
stavljena u slobodnu zonu ili slobodno skladište.
2. Carinska tijela mogu dopustiti da se roba iz stavka 1. kreće pod carinskim nadzorom između različitih mjesta unutar carinskog područja Unije s ciljem njezinog uništenja pod carinskim nadzorom.
Članak 26.
Postupak za uništenje robe u malim pošiljkama
1. Ovaj se članak primjenjuje na robu ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
postoji sumnja da je roba krivotvorena ili piratska roba;
(b)
roba nije pokvarljiva roba;
(c)
roba je obuhvaćena odlukom kojom se odobrava zahtjev;
(d)
nositelj odobrenja zatražio je uporabu postupka iz ovog članka u zahtjevu;
(e)
roba se prevozi u malim pošiljkama.
2. Kada se primjenjuje postupak iz ovog članka, članak 17. stavci 3. i 4. i članak 19. stavci 2. i 3. ne primjenjuju se.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili njezinom zadržavanju u roku od jednog radnog dana od obustavljanja puštanja ili od zadržavanja robe. Obavijest o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe uključuje sljedeće informacije:
(a)
da carinska tijela namjeravaju uništiti robu;
(b)
prava deklaranta ili posjednika robe na temelju stavaka 4., 5. i 6.
4. Deklarant ili posjednik robe ima mogućnost izraziti svoje stajalište u roku od 10 radnih dana od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe.
5. Dotična roba može se uništiti ako je u roku od 10 radnih dana od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe deklarant ili posjednik robe carinskim tijelima potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe.
6. Ako deklarant ili posjednik robe carinskim tijelima nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe niti ih obavijestio o svom protivljenju uništenju u roku iz stavka 5., carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe.
7. Uništenje se obavlja pod carinskim nadzorom. Carinska tijela, na zahtjev i prema potrebi, nositelju odobrenja pružaju informacije o stvarnoj ili procijenjenoj količini uništene robe te njihovoj naravi.
8. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe i ako se za deklaranta ili posjednika robe ne smatra da je potvrdio takvu suglasnost, u skladu sa stavkom 6., carinska tijela o tome odmah obavješćuju nositelja odobrenja te o količini robe i njihovoj naravi, uključujući slike robe, prema potrebi. Carinska tijela također, na zahtjev i ako su im na raspolaganju, obavješćuju nositelja odobrenja o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu i odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
9. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako od nositelja odobrenja nisu primili informacije o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno u roku od 10 radnih dana od obavijesti iz stavka 8.
10. Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 35. o izmjeni količina u definiciji malih pošiljaka u slučaju da definicije nisu praktične s obzirom na potrebu da se osigura učinkovita provedba postupka iz ovog članka, ili prema potrebi kako bi se spriječilo izbjegavanje ovog postupka u pogledu sastava pošiljaka.
POGLAVLJE IV.
ODGOVORNOST, TROŠKOVI I SANKCIJE
Članak 27.
Odgovornost carinskih tijela
Ne dovodeći u pitanje nacionalno pravo, odluka kojom se odobrava zahtjev ne daje nositelju toga odobrenja pravo na naknadu u slučaju da carinski ured nije otkrio robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva te koja je puštena, ili nije poduzeta nikakva mjera da se tu robu zadrži.
Članak 28.
Odgovornost nositelja odobrenja
Ako je postupak koji je na odgovarajući način započet u skladu s ovom Uredbom obustavljen zbog djela ili propusta nositelja odobrenja, ako uzorci uzeti sukladno članku 19. stavku 2. ili nisu vraćeni ili su oštećeni i neupotrebljivi zbog djela ili propusta nositelja odobrenja, ili ako je naknadno ustanovljeno da dotična roba ne povređuje pravo intelektualnog vlasništva, nositelj odobrenja odgovoran je prema svakom posjedniku robe ili deklarantu koji je pretrpio štetu u tom pogledu, u skladu s posebnim primjenjivim zakonodavstvom.
Članak 29.
Troškovi
1. Ako to carinska tijela zahtijevaju, nositelj odobrenja nadoknađuje troškove carinskih tijela ili ostalih stranaka koje djeluju u ime carinskih tijela, od trenutka zadržavanja ili obustavljanja puštanja robe, uključujući skladištenje i rukovanje robom, u skladu s člankom 17. stavkom 1., člankom 18. stavkom 1. i člankom. 19. stavcima 2. i 3., te kad se koriste korektivne mjere kao što je uništenje robe u skladu s člancima 23. i 26.
Nositelj odobrenja koji je obaviješten o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe, na zahtjev, dobiva informacije od carinskih tijela o tome gdje i kako je navedena roba uskladištena i o procijenjenim troškovima skladištenja iz ovog stavka. Informacije o procijenjenim troškovima mogu se izraziti u smislu vremena, proizvoda, količine, težine ili usluge, ovisno o okolnostima skladištenja i naravi robe.
2. Ovaj članak ne dovodi u pitanje pravo nositelja odobrenja da traži naknadu od počinitelja povrede ili ostalih osoba u skladu s primjenjivim zakonodavstvom.
3. Nositelj odobrenja kojim se odobrava zahtjev Unije osigurava i plaća mogući prijevod koji zahtijeva nadležni carinski odjel ili carinska tijela koja moraju poduzimati mjere u vezi s robom za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva.
Članak 30.
Sankcije
Države članice osiguravaju da nositelji odobrenja ispunjavaju obveze iz ove Uredbe, uključujući, prema potrebi, utvrđivanje odredaba o uspostavi sankcija. Propisane sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
Države članice o navedenim odredbama i svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu obavješćuju Komisiju bez odgode.
POGLAVLJE V.
RAZMJENA INFORMACIJA
Članak 31.
Razmjena podataka o odlukama koje se odnose na zahtjeve i zadržavanja između država članica i Komisije
1. Nadležni carinski odjeli bez odgode Komisiju obavješćuju o sljedećem:
(a)
odlukama kojima se odobravaju zahtjevi, uključujući zahtjev i njegove priloge;
(b)
odlukama o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere ili odluke o opozivu odluke kojom se odobrava zahtjev ili njezinoj izmjeni;
(c)
obustavljanju odluke kojom se odobrava zahtjev.
2. Ne dovodeći u pitanje točku (g) članka 24. Uredbe (EZ) br. 515/97, ako je puštanje robe obustavljeno ili je roba zadržana, carinska tijela prosljeđuju Komisiji sve odgovarajuće informacije osim osobnih podataka, uključujući informacije o količini i vrsti robe, vrijednosti, pravima intelektualnog vlasništva, carinskim postupcima, državama podrijetla, polazišta i odredišta te prijevoznim putovima i sredstvima.
3. Prosljeđivanje informacija iz stavaka 1. i 2. ovog članka i sve promjene podataka o odlukama u vezi sa zahtjevima iz članka 14. između carinskih tijela država članica odvija se putem središnje baza podataka Komisije. Informacije i podaci pohranjuju se u tu bazu podataka.
4. Za potrebe osiguranja obrade informacija iz stavaka 1. do 3. ovog članka, središnja baza podataka iz stavka 3. uspostavlja se u elektronskom obliku. Središnja baza podataka sadrži informacije, uključujući osobne podatke, iz članka 6. stavka 3., članka 14. i ovog članka.
5. Carinska tijela država članica i Komisija imaju pristup informacijama sadržanim u središnjoj bazi podataka kad je primjereno za ispunjavanje njihovih pravnih obveza pri primjeni ove Uredbe. Pristup informacijama označenim za ograničeno rukovanje u skladu s člankom 6. stavkom 3. ograničen je na carinska tijela država članica u kojima se zahtijeva postupanje. Na utemeljen zahtjev Komisije, carinska tijela država članica mogu dati pristup takvim informacijama Komisiji ako je to nužno potrebno za primjenu ove Uredbe.
6. Carinska tijela u središnju bazu podataka unose informacije vezane uz zahtjeve podnesene nadležnom carinskom odjelu. Carinska tijela koja su unijela informacije u središnju bazu podataka, prema potrebi, izmjenjuju, dopunjuju, ispravljaju ili brišu takve informacije. Svako carinsko tijelo koje je unijelo informacije u središnju bazu podataka odgovorno je za točnost, prikladnost i relevantnost tih informacija.
7. Komisija uspostavlja i održava odgovarajuće tehničke i organizacijske aranžmane za pouzdano i sigurno djelovanje središnje baze podataka. Carinska tijela svake države članice uspostavljaju i održavaju odgovarajuće tehničke i organizacijske aranžmane kako bi osigurala povjerljivost i sigurnost obrade vezano uz postupke obrade koje obavljaju njihova carinska tijela i vezano uz terminale središnje baze podataka koji se nalaze na teritoriju navedene države članice.
Članak 32.
Uspostava središnje baze podataka
Komisija uspostavlja središnju bazu podataka iz članka 31. Ta baza podataka počinje s radom što je moguće prije, a najkasnije 1. siječnja 2015.
Članak 33.
Odredbe o zaštiti podataka
1. Obrada osobnih podataka u središnjoj bazi podataka Komisije vrši se u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 te pod nadzorom Europskog nadzornika za zaštitu podataka.
2. Obrada osobnih podataka u nadležnim tijelima država članica vrši se u skladu s Direktivom 95/46/EZ te pod nadzorom javnog neovisnog tijela države članice iz članka 28. navedene Direktive.
3. Osobni podaci prikupljaju se i upotrebljavaju isključivo za potrebe ove Uredbe. Tako prikupljeni osobni podaci točni su i ažuriraju se.
4. Svako carinsko tijelo koje je unijelo osobne podatke u središnju bazu podataka je kontrolor u vezi s obradom tih podataka.
5. Osoba na koju se podaci odnose ima pravo pristupa svojim osobnim podacima koji se obrađuju u središnjoj bazi podataka i, prema potrebi, pravo ispravljanja, brisanja ili blokiranja osobnih podataka u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 ili nacionalnim zakonima kojima se provodi Direktiva 95/46/EZ.
6. Svi zahtjevi za ostvarivanje prava pristupa, ispravljanja, brisanja ili blokiranja predaju se carinskim tijelima koja ih i obrađuju. Ako je osoba na koju se podaci odnose Komisiji podnijela zahtjev za ostvarivanje prava, Komisija taj zahtjev prosljeđuje dotičnim carinskim tijelima.
7. Osobni podaci ne drže se dulje od šest mjeseci od datuma kada je odgovarajuća odluka kojom se odobrava zahtjev bila opozvana ili je isteklo odgovarajuće razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
8. Ako je nositelj odobrenja pokrenuo postupke u skladu s člankom 23. stavkom 3. ili člankom 26. stavkom 9. te je obavijestio carinska tijela o pokretanju takvih postupaka, osobni podaci se čuvaju šest mjeseci nakon što je postupcima konačno utvrđeno je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
POGLAVLJE VI.
ODBOR, DELEGIRANJE I ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 34.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže Odbor za Carinski zakonik osnovan člancima 247.a i 248.a Uredbe (EEZ) br. 2913/92. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Prilikom upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 4. Uredbe (EU) br. 182/2011.
3. Prilikom upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 35.
Provedba delegiranih ovlasti
1. Ovlast donošenja delegiranih akata daje se Komisiji u skladu s uvjetima iz ovog članka.
2. Ovlast donošenja delegiranih akata iz članka 26. stavka 10. daje se Komisiji na neodređeno razdoblje od 19. srpnja 2013.
3. Europski parlament ili Vijeće mogu ukinuti prijenos ovlasti iz članka 26. stavka 10. u bilo kojem trenutku. Odlukom o ukidanju prestaje prijenos ovlasti iz te odluke. Ona stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji datum naveden u odluci. Ona ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 26. stavkom 10. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni Vijeće nisu izrazili prigovor u roku od dva mjeseca od prijave tog akta Europskom parlamentu i Vijeću ili ako su, prije isteka tog roka, Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće imati prigovora. To se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 36.
Međusobna administrativna pomoć
Odredbe Uredbe (EZ) br. 515/97 primjenjuju se mutatis mutandis na ovu Uredbu.
Članak 37.
Izvješćivanje
Do 31. prosinca 2016., Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o provedbi ove Uredbe. Ako je potrebno, uz to se izvješće navode odgovarajuće preporuke.
U tom se izvješću navode svi odgovarajući incidenti u vezi s lijekovima u provozu kroz carinsko područje Unije do kojih bi moglo doći na temelju ove Uredbe, uključujući ocjenu njezinog mogućeg utjecaja na obveze Unije u pogledu pristupa lijekovima u okviru „Deklaracije o Sporazumu o TRIPS-u i javnom zdravlju” donesene na Ministarskoj konferenciji WTO-a u Dohi 14. studenoga 2001., te mjere poduzete za rješavanje svake situacije koja štetno utječe u tom pogledu.
Članak 38.
Stavljanje izvan snage
Uredba (EZ) br. 1383/2003 stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2014.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Uredbu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga.
Članak 39.
Prijelazne odredbe
Zahtjevi odobreni u skladu s Uredbom (EZ) br. 1383/2003 ostaju važeći za razdoblje navedeno u odluci o odobrenju zahtjeva tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere i ne može se produžiti.
Članak 40.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Primjenjuje se od 1. siječnja 2014., izuzev:
(a)
članka 6., članka 12. stavka 7. i članka 22. stavka 3. koji se primjenjuju od 19. srpnja 2013.;
(b)
članka 31. stavka 1. i stavaka 3. do 7. te članka 33. koji se primjenjuju od datuma kada je uvedena središnja baza podataka iz članka 32. Komisija objavljuje taj datum.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 12. lipnja 2013.