ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 15. července 2013,
kterým se některé členské státy opravňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily, jakož i učinily prohlášení ohledně uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Unie
(2013/434/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného soudního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Protokol ze dne 12. září 1997 (dále jen „protokol z roku 1997“), kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963 (dále jen „Vídeňská úmluva“), byl vyjednán s cílem zlepšit odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Je tudíž žádoucí, aby se v členských státech, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, uplatňovala ustanovení protokolu z roku 1997.
(3)
Unie má výlučnou pravomoc, pokud jde o články XI a XII Vídeňské úmluvy v znění protokolu z roku 1997, pokud se jejich ustanovení týkají pravidel stanovených nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1). Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 bude ke dni 10. ledna 2015 nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2). Členské státy si ponechávají pravomoc v záležitostech, na něž se vztahuje protokol z roku 1997 a jež se netýkají práva Unie. Vzhledem k obsahu a záměru protokolu z roku 1997 nelze přijetí ustanovení protokolu spadajících do pravomoci Unie oddělit od ustanovení, která spadají do pravomoci členských států.
(4)
Vídeňská úmluva ani protokol z roku 1997 neumožňují účast regionálním organizacím pro hospodářskou integraci. Unie se proto nemůže stát smluvní stranou protokolu z roku 1997.
(5)
Členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, a před přistoupením k Evropské unii protokol z roku 1997 neratifikovaly, by proto měly být oprávněny protokol z roku 1997 v zájmu Unie ratifikovat nebo k němu přistoupit.
(6)
Dvanáct členských států Unie, konkrétně Belgie, Německo, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Nizozemsko, Portugalsko, Slovinsko, Finsko, Švédsko a Spojené království jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy o odpovědnosti vůči třetím stranám v oblasti jaderné energie ze dne 29. července 1960, pozměněné dodatkovým protokolem ze dne 28. ledna 1964 a protokolem ze dne 16. listopadu 1982 (dále jen „Pařížská úmluva“). Pařížská úmluva stanoví režim pro odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi, který vychází z podobných zásad jako Vídeňská úmluva. Protokol ze dne 12. února 2004 (dále jen „protokol z roku 2004“), kterým se mění Pařížská úmluva, zlepšuje odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Členské státy, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy, byly oprávněny rozhodnutími Rady 2004/294/ES (3) a 2007/727/ES (4), aby protokol z roku 2004 v zájmu tehdejšího Společenství ratifikovaly nebo k němu přistoupily. Je proto objektivně opodstatněné, aby toto rozhodnutí nebylo určeno těm členským státům, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy a nikoli Vídeňské úmluvy.
(7)
Pět členských států Unie, konkrétně Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko, kromě toho není smluvními stranami ani Vídeňské úmluvy, ani Pařížské úmluvy. Vzhledem k tomu, že protokol z roku 1997 mění Vídeňskou úmluvu a že nařízení (ES) č. 44/2001 opravňuje členské státy vázané uvedenou úmluvou, aby pokračovaly v uplatňování pravidel stanovených v úmluvě, která se týkají příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, je objektivně opodstatněné, aby bylo toto rozhodnutí určeno pouze těm členským státům, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy. Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko by se tedy měly i nadále řídit pravidly obsaženými v nařízení (ES) č. 44/2001 a používat je pro oblast upravenou Vídeňskou úmluvou a protokolem z roku 1997, kterým se uvedená úmluva mění.
(8)
V důsledku toho se použití ustanovení protokolu z roku 1997, pokud jde o Unii, omezí pouze na ty členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí.
(9)
Pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou stanovena v článku XII Vídeňské úmluvy ve znění článku 14 protokolu z roku 1997, by neměla mít přednost před pravidly upravujícími řízení o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí stanovenými v nařízení (ES) č. 44/2001. Členské státy, jež jsou tímto rozhodnutím oprávněny ratifikovat protokol z roku 1997 nebo k němu přistoupit, by tudíž měly učinit prohlášení stanovené v tomto rozhodnutí, aby bylo zajištěno uplatňování příslušných pravidel Unie.
(10)
Spojené království a Irsko, na něž se vztahuje Protokol č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva připojený ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(11)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby v zájmu Unie ratifikovaly protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily.
Znění protokolu z roku 1997 se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby učinily následující prohlášení:
„Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž se vztahuje Protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, vydaná soudem některého členského státu Evropské unie, jenž je smluvní stranou tohoto protokolu, jsou uznávána a vykonatelná v [název členského státu činícího prohlášení] v souladu s příslušnými pravidly Evropské unie v této oblasti.“
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Bulharské republice, České republice, Estonské republice, Litevské republice, Maďarsku, Polské republice a Slovenské republice v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. července 2013.
ODLUKA VIJEĆA
od 15. srpnja 2013.
kojom se određene države članice ovlašćuju da u interesu Europske unije ratificiraju ili pristupe Protokolu o izmjeni Bečke konvencije o građanskoj odgovornosti za nuklearnu štetu od 21. svibnja 1963. te da daju izjavu o primjeni odgovarajućih internih pravila zakonodavstva Unije
(2013/434/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 81. stavak 2. u vezi s člankom 218. stavkom 6. točkom (a),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir prijedlog Europskog parlamenta,
budući da:
(1)
Unija radi na uspostavi zajedničkog pravosudnog prostora na temelju načela uzajamnog priznavanja sudskih odluka.
(2)
O Protokolu od 12. rujna 1997. (dalje u tekstu „Protokol iz 1997.”) o izmjeni Bečke konvencije o građanskoj odgovornosti za nuklearnu štetu od 21. svibnja 1963. (dalje u tekstu „Bečka konvencija”) pregovaralo se s ciljem poboljšanja naknada za žrtve štete koju su izazvale nuklearne nesreće. Stoga je poželjno da se odredbe Protokola iz 1997. primjene u državama članicama koje su ugovorne stranke Bečke konvencije.
(3)
Unija ima isključivu nadležnost u vezi s člancima XI. i XII. Bečke konvencije, kako su izmijenjeni Protokolom iz 1997. u mjeri u kojoj te odredbe utječu na pravila utvrđena u Uredbi Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (1). Uredba (EZ) br. 44/2001 zamjenjuje se od 10. siječnja 2015. Uredbom (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (2). Države članice zadržavaju svoju nadležnost u stvarima obuhvaćenima Protokolom iz 1997. koja ne utječu na pravo Unije. S obzirom na predmet i cilj Protokola iz 1997., prihvaćanje odredaba Protokola koje spadaju u nadležnost Unije ne može se odvojiti od odredaba koje spadaju u nadležnost država članica.
(4)
Regionalne organizacije za ekonomsku integraciju ne mogu pristupiti Bečkoj konvenciji ni Protokolu iz 1997. Stoga Unija ne može postati ugovorna stranka Protokola iz 1997.
(5)
Države članice koje su ugovorne stranke Bečke konvencije i koje nisu ratificirale Protokol iz 1997. prije svog pristupanja Uniji stoga bi trebalo ovlastiti da u interesu Unije ratificiraju ili pristupe Protokolu iz 1997.
(6)
Dvanaest država članica Unije, odnosno Belgija, Njemačka, Grčka, Španjolska, Francuska, Italija, Nizozemska, Portugal, Slovenija, Finska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina, ugovorne su stranke Pariške konvencije od 29. srpnja 1960. o odgovornosti trećim stranama u području nuklearne energije, kako je izmijenjena Dodatnim protokolom od 28. siječnja 1964. i Protokolom od 16. studenoga 1982. (dalje u tekstu „Pariška konvencija”). Pariška konvencija utvrđuje režim naknada za žrtve štete koju su izazvale nuklearne nesreće na temelju načela sličnih onima iz Bečke konvencije. Protokolom od 12. veljače 2004. (dalje u tekstu „Protokol iz 2004.”) o izmjeni Pariške konvencije poboljšava se sustav naknade štete za žrtve koju su izazvale nuklearne nesreće. Odlukama Vijeća 2004/294/EZ (3) i 2007/727/EZ (4) države članice koje su ugovorne stranke Pariške konvencije bile su ovlaštene da u interesu tadašnje Zajednice ratificiraju ili pristupe Protokolu iz 2004. Stoga je objektivno opravdano da se ova Odluka ne bi trebala uputiti onim državama članicama koje su ugovorne stranke Pariške konvencije, a ne Bečke konvencije.
(7)
Nadalje, pet država članica Unije, odnosno Irska, Cipar, Luksemburg, Malta i Austrija, nisu ugovorne stranke Bečke konvencije ni Pariške konvencije. S obzirom na to da se Protokolom iz 1997. mijenja Bečka konvencija i da su Uredbom (EZ) br. 44/2001 države članice za koje je ta Konvencija obvezujuća ovlaštene dalje primjenjivati pravila o nadležnosti, priznavanju i izvršenju koja su utvrđena u njoj, objektivno je opravdano da bi se ova Odluka trebala uputiti samo onim državama članicama koje su ugovorne stranke Bečke konvencije. Sukladno tome, Irska, Cipar, Luksemburg, Malta i Austrija oslanjaju se i dalje na pravila iz Uredbe (EZ) br. 44/2001 te ih primjenjuju u području obuhvaćenom Bečkom konvencijom i Protokolom iz 1997. o izmjeni te Konvencije.
(8)
Posljedično tome, odredbe Protokola iz 1997. primjenjivat će, u pogledu Unije, samo one države članice koje su ugovorne stranke Bečke konvencije u trenutku donošenja te Odluke.
(9)
Pravila o priznavanju i izvršenju presuda utvrđena u članku XII. Bečke konvencije, kako su izmijenjena člankom 14. Protokola iz 1997., ne bi trebala imati prednost nad pravilima kojima se uređuje postupak priznavanja i izvršenja sudskih odluka utvrđenih Uredbom (EZ) br. 44/2001. Stoga bi države članice, koje su ovom Odlukom ovlaštene ratificirati ili pristupiti Protokolu iz 1997., trebale dati izjavu utvrđenu u ovoj Odluci s ciljem osiguravanja primjene odgovarajućih pravila Unije.
(10)
Ujedinjena Kraljevina i Irska, na koje se primjenjuje Protokol br. 21. o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde priložen Ugovoru o Europskoj Uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, sudjeluju u donošenju i primjeni ove Odluke.
(11)
U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Odluke koja za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Vijeće ovime ovlašćuje Bugarsku, Češku, Estoniju, Litvu, Mađarsku, Poljsku i Slovačku da u interesu Europske unije ratificiraju Protokol od 12. rujna 1997. o izmjeni Bečke konvencije o građanskoj odgovornosti za nuklearnu štetu od 21. svibnja 1963 ili mu pristupe.
Tekst Protokola iz 1997. priložen je ovoj Odluci.
Članak 2.
Vijeće ovime ovlašćuje Bugarsku, Češku, Estoniju, Litvu, Mađarsku, Poljsku i Slovačku za davanje sljedeće izjave:
„Sudske odluke o stvarima obuhvaćenima Protokolom od 12. rujna 1997. o izmjeni Bečke konvencije o građanskoj odgovornosti za nuklearnu štetu od 21. svibnja 1963., ako ih je donio sud države članice Europske unije koja je ugovorna stranka tog Protokola, priznaju se i izvršive su u [ime države članice koja daje izjavu] u skladu s odgovarajućim pravilima Europske unije o tom predmetu.”
Članak 3.
Ova Odluka stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Ova je odluka upućena Republici Bugarskoj, Češkoj Republici, Republici Estoniji, Republici Litvi, Mađarskoj, Republici Poljskoj i Slovačkoj Republici u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu 15. srpnja 2013.