ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 994/2012/EU
ze dne 25. října 2012,
kterým se zavádí mechanismus výměny informací o mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 194 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská rada požádala členské státy, aby od 1. ledna 2012 informovaly Komisi o všech svých nových a stávajících dvoustranných dohodách uzavřených se třetími zeměmi v oblasti energetiky. Komise by měla tyto informace zpřístupnit vhodnou formou všem ostatním členským státům a zohlednit přitom nutnost ochrany citlivých obchodních informací.
(2)
Podle článku 4 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) učiní členské státy veškerá vhodná opatření k plnění závazků, které vyplývají ze Smluv nebo z aktů orgánů Unie. Členské státy by proto měly zabránit jakémukoli nesouladu mezi právem Unie a mezinárodními dohodami uzavřenými mezi členskými státy a třetími zeměmi či takový nesoulad odstranit.
(3)
Pro řádné fungování vnitřního trhu s energií je nezbytné, aby se dovoz energie do Unie plně řídil pravidly o vytvoření vnitřního trhu s energií. Vnitřní trh s energií, který by nefungoval řádně, by vedl ke zranitelnosti Unie z hlediska zabezpečení dodávek energie a v tomto ohledu ji znevýhodňoval, přičemž by narušoval její potenciální přínos pro evropské spotřebitele a průmysl. Vysoký stupeň transparentnosti u dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky by Unii umožnil jednat koordinovaně a v duchu solidarity s cílem zajistit, aby tyto dohody byly v souladu s právem Unie a účinně zabezpečovaly dodávky energie. Tato transparentnost by byla rovněž prospěšná pro dosažení užší spolupráce uvnitř Unie zaměřené na vnější vztahy v oblasti energetiky i pro dosažení dlouhodobých politických cílů Unie, jež se týkají energetiky, klimatu a zabezpečení dodávek energie.
(4)
Měl by proto být zaveden nový mechanismus výměny informací. Vztahovat by se měl pouze na mezivládní dohody, které mají dopad na vnitřní trh s energií nebo zabezpečení dodávek energie v Unii, neboť tyto dvě oblasti spolu vzájemně souvisí. Za počáteční posouzení, zda určitá mezivládní dohoda nebo jiný dokument, na nějž mezivládní dohoda výslovně odkazuje, mají dopad na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii, by měly být odpovědné členské státy; v případě pochybnosti by členské státy měly konzultovat Komisi. Na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii v zásadě nemají dopad dohody, které již nejsou v platnosti nebo které se již neuplatňují, a mechanismus výměny informací by se na takové dohody tedy neměl vztahovat. Mechanismus výměny informací by se měl zejména vztahovat na veškeré mezivládní dohody, které mají dopad na dodávky zemního plynu, ropy nebo elektřiny prostřednictvím pevné infrastruktury nebo které mají vliv na množství energie dovážené do Unie.
(5)
Mezivládní dohody, které musí být oznámeny Komisi v celém svém rozsahu na základě jiných aktů Unie, by měly být z mechanismu výměny informací vyňaty. Toto vynětí by však nemělo vztahovat na mezivládní dohody se třetími zeměmi, které mají dopad na rozvoj a využívání plynárenských infrastruktur a dodávek plynu a které musí být Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu (3). Takové dohody by se měly oznamovat podle pravidel stanovených tímto rozhodnutím. Aby se zabránilo duplicitám, mělo by se mít za to, že oznámením předloženým v souladu s tímto rozhodnutím je splněna povinnost stanovená v čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
(6)
Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na mezivládní dohody týkající se záležitostí, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
(7)
Toto rozhodnutí nevytváří závazky týkající se dohod mezi obchodními subjekty. Nebrání však členským státům v tom, aby dobrovolně oznamovaly Komisi obchodní dohody, na něž se v mezivládních dohodách výslovně odkazuje. Jelikož obchodní dohody mohou rovněž obsahovat regulační ustanovení, měly by mít obchodní subjekty sjednávající obchodní dohody se subjekty ze třetích zemí možnost požádat Komisi o poradenství, aby se zabránilo případným konfliktům s právem Unie.
(8)
Členské státy by měly Komisi předložit všechny stávající mezivládní dohody, ať již vstoupily v platnost, nebo se provádějí prozatímně ve smyslu článku 25 Vídeňské úmluvy o smluvním právu, a dále veškeré nové mezivládní dohody.
(9)
Více transparentnosti ohledně budoucích mezivládních dohod, jež budou mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky sjednávány, nebo jež se sjednávají, by mohlo přispět k jednotnému přístupu členských států k takovým dohodám, jakož i k souladu s právem Unie a k zabezpečení dodávek energie v Unii. Proto by členské státy měly mít možnost Komisi informovat o jednáních týkajících se nových mezivládních dohod nebo změn mezivládních dohod stávajících. Pokud členské státy tuto možnost zvolí, měla by být Komise pravidelně informována o pokroku v jednáních. Členské státy by měly mít možnost Komisi vyzvat, aby se jednání účastnila jako pozorovatel.
Komise by rovněž měla mít možnost účastnit se jednání jako pozorovatel na vlastní žádost, souhlasí-li s její účastí dotyčný členský stát. Členské státy by rovněž měly mít možnost Komisi požádat, aby jim byla při jejich jednání s třetími zeměmi nápomocna. Komise by v takovém případě měla mít možnost poskytnout poradenství, jak zabránit nesouladu s právem Unie, a poukázat na cíle energetické politiky Unie a na zásadu solidarity mezi členskými státy.
(10)
Komise by měla provést posouzení souladu stávajících mezivládních dohod s právem Unie. V případě zjištěného nesouladu by měly členské státy učinit všechny nezbytné kroky k nalezení vhodného řešení, které tento nesoulad odstraní.
(11)
Členské státy by měly mít v zájmu větší transparentnosti a zamezení možných konfliktů s právem Unie možnost informovat Komisi o nové mezivládní dohodě se třetí zemí před zahájením vyjednávání o ní nebo v jeho průběhu. Pokud členský stát, jenž sjednal mezivládní dohodu, informoval o této skutečnosti Komisi před uzavřením jednání a postoupil jí návrh mezivládní dohody, měla by mít Komise možnost sdělit dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně souladu sjednané dohody s právem Unie. Komise má v souladu s článkem 258 Smlouvy o fungování EU právo zahájit řízení o porušení Smlouvy, domnívá-li se, že členský stát nesplnil povinnosti, jež pro něj ze Smlouvy o fungování EU vyplývají.
(12)
Všechny ratifikované mezivládní dohody v konečném znění, na něž se toto rozhodnutí vztahuje, by měly být předány Komisi, aby o nich mohla informovat všechny ostatní členské státy.
(13)
Komise by měla veškeré obdržené informace zpřístupnit všem ostatním členským státům v zabezpečené elektronické podobě. Požádá-li členský stát o důvěrné zacházení s informacemi, které předložil, měla by Komise tuto žádost respektovat. Žádosti o zachování důvěrnosti by však neměly omezit přístup Komise k důvěrným informacím, protože Komise potřebuje mít komplexní informace pro vlastní posouzení. Komise by měla odpovídat za to, že bude zaručeno uplatňování ustanovení o zachování důvěrnosti. Žádostmi o zachování důvěrnosti by nemělo být dotčeno právo na přístup k dokumentům stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (4).
(14)
Považuje-li členský stát některou mezivládní dohodu za důvěrnou, měl by Komisi poskytnout její shrnutí, které bude moci být postoupeno ostatním členským státům.
(15)
Stálá výměna informací o mezivládních dohodách na úrovni Unie by měla umožnit rozvoj osvědčených postupů. Komise, případně ve spolupráci s Evropskou službou pro vnější činnost, pokud jde o vnější politiky Unie, by na základě těchto osvědčených postupů měla vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, která lze používat v mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi. Používání těchto vzorových ustanovení by mělo mít za cíl zabránit konfliktům mezivládních dohod s právem Unie, zejména s právními předpisy v oblasti hospodářské soutěže a s pravidly pro vnitřní trh s energií, či konfliktům s mezinárodními dohodami, které Unie uzavřela. Jejich používání by mělo být dobrovolné a jejich obsah by mělo být možno přizpůsobit konkrétním okolnostem.
(16)
Vzhledem k existenci vnitřního trhu s energií a cílů energetické politiky Unie by členské státy měly při sjednávání mezivládních dohod v oblasti energetiky, jež mají na energetickou politiku Unie dopad, tyto cíle náležitě zohledňovat.
(17)
Lepší vzájemné znalosti stávajících a nových mezivládních dohod by měly přispět k lepší koordinaci v oblasti energetiky mezi jednotlivými členskými státy a mezi členskými státy a Komisí. Tato účinnější koordinace by měla členským státům umožnit plně těžit z politické a ekonomické síly Unie a měla by umožnit Komisi navrhovat řešení problémů, které byly v oblasti mezivládních dohod zjištěny.
(18)
Komise by měla usnadňovat a podporovat koordinaci mezi členskými státy, s cílem posilovat celkovou strategickou úlohu Unie prostřednictvím pevného a účinného koordinovaného přístupu k producentským, tranzitním i spotřebitelským zemím.
(19)
Mechanismem výměny informací, včetně posouzení, která provedou členské státy při jeho provádění, není dotčeno uplatňování pravidel Unie týkajících se porušení předpisů, státní podpory a hospodářské soutěže.
(20)
Komise by měla posoudit, zda toto rozhodnutí dostatečně a účinně zajišťuje soulad mezivládních dohod s právem Unie a vysokou míru koordinace mezi členskými státy, pokud jde o mezivládní dohody v oblasti energetiky.
(21)
Jelikož cíle tohoto rozhodnutí, totiž zajištění výměny informací o mezivládních dohodách v oblasti energetiky mezi členskými státy a Komisí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale může jej být z důvodu účinků tohoto rozhodnutí lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto rozhodnutím se za účelem optimalizace fungování vnitřního trhu s energií zavádí mechanismus výměny informací mezi členskými státy a Komisí o mezivládních dohodách v oblasti energetiky vymezených v článku 2.
2. Toto rozhodnutí se nevztahuje na mezivládní dohody, na které se v celém jejich rozsahu již vztahují jiné zvláštní oznamovací postupy podle práva Unie.
Bez ohledu na první pododstavec se toto rozhodnutí vztahuje na mezivládní dohody, které mají být sděleny Komisi podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1)
„mezivládní dohodou“ jakákoli právně závazná dohoda mezi jedním či několika členskými státy a jednou či několika třetími zeměmi, která má dopad na činnost nebo fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii; upravuje-li taková právně závazná dohoda i jiné otázky, jsou za „mezivládní dohodu“ považována pouze ta její ustanovení, která souvisejí s energetikou, včetně obecných ustanovení použitelných na ustanovení související s energetikou;
2)
„stávající mezivládní dohodou“ mezivládní dohoda, která vstoupila v platnost nebo je prozatímně prováděna před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost.
Článek 3
Výměna informací mezi členskými státy a Komisí
1. Do 17. února 2013 předloží členské státy Komisi veškeré stávající mezivládní dohody, včetně jejich příloh a změn. Pokud tyto stávající mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy Komisi rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
Stávající mezivládní dohody, které v době vstupu tohoto rozhodnutí v platnost již byly Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, se pro účely tohoto odstavce považují za předložené, pokud uvedené sdělení splňuje požadavky prvního pododstavce tohoto odstavce. Do 17. února 2013 informují členské státy Komisi, zda má být některá část těchto mezivládních dohod považována za důvěrnou a zda mohou být sdělené informace postoupeny dalším členským státům.
Pokud na základě tohoto odstavce předloží členský stát Komisi stávající mezivládní dohody, které rovněž spadají do oblasti působnosti čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, má se za to, že splnil oznamovací povinnosti podle uvedeného článku.
2. Má-li Komise na základě svého prvního posouzení pochybnosti ohledně souladu dohod jí předložených podle odstavce 1 s právem Unie, zejména s právními předpisy Unie v oblasti hospodářské soutěže a s právními předpisy pro vnitřní trh s energií, informuje o tom dotyčné členské státy do devíti měsíců od předložení uvedených dohod.
3. Před jednáním se třetí zemí o mezivládní dohodě či o změně stávající mezivládní dohody nebo během takového jednání může členský stát Komisi písemně informovat o cílech jednání a o ustanoveních, která mají být jejich předmětem, a sdělit jí jakékoli další významné informace. Pokud členský stát Komisi takto o jednáních uvědomí, pravidelně pak Komisi informuje o pokroku v jednáních.
Dotyčný členský stát Komisi sdělí, zda mohou být informace předložené podle prvního pododstavce postoupeny ostatním členským státům. Pokud dotyčný členský stát sdělil, že informace mohou být postoupeny, Komise obdržené informace zpřístupní všem členským státům v zabezpečené elektronické podobě, s výjimkou částí považovaných v souladu s článkem 4 za důvěrné.
4. Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle odstavce 3, může mu Komise poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny stávající mezivládní dohody s právem Unie.
5. Po ratifikaci mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody předloží dotyčný členský stát mezivládní dohodu nebo změnu mezivládní dohody, včetně jejich příloh, Komisi.
Pokud mezivládní dohoda nebo změna mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
6. Aniž je dotčen odstavec 7 tohoto článku a článek 4, Komise zpřístupní dokumenty obdržené podle odstavců 1 a 5 v zabezpečené elektronické podobě všem ostatním členským státům.
7. Pokud členský stát v souladu s článkem 4 pověří Komisi, aby určitou stávající mezivládní dohodu, změnu stávající mezivládní dohody nebo novou mezivládní dohodu ostatním členským státům nezpřístupnila, dá tento členský stát k dispozici shrnutí předložených informací. Toto shrnutí obsahuje alespoň následující údaje týkající se dané dohody nebo změny:
a)
předmět;
b)
cíl a oblast působnosti;
c)
dobu trvání;
d)
smluvní strany a
e)
informace o hlavních prvcích.
Komise zpřístupní tato shrnutí všem ostatním členským státům v elektronické podobě.
Článek 4
Důvěrnost
1. Členský stát může při poskytnutí informací Komisi podle čl. 3 odst. 1 až 6 uvést, zda některé z informací, obchodní či jiné povahy, jejichž zveřejnění by mohlo poškodit činnost příslušných stran, mají být považovány za důvěrné a zda mohou být poskytnuté informace postoupeny dalším členským státům. Komise tyto pokyny respektuje.
2. Přístup Komise k důvěrným informacím není žádostmi o zachování důvěrnosti podle tohoto článku omezen. Komise zajistí, aby byl přístup k důvěrným informacím přísně omezen na útvary Komise, pro které je přístup k těmto informacím zcela nezbytný.
Článek 5
Pomoc ze strany Komise
Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle čl. 3 odst. 3, může Komisi požádat o pomoc v těchto jednáních.
Na žádost dotyčného členského státu, nebo na žádost Komise, a s písemným souhlasem dotyčného členského státu se Komise může jednání účastnit jako pozorovatel.
Pokud se Komise účastní jednání jako pozorovatel, může dotyčnému členskému státu poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody s právem Unie.
Článek 6
Posouzení souladu
1. Pokud členský stát sjednávající mezivládní dohodu nebo změnu stávající mezivládní dohody není s to dospět na základě vlastního posouzení k jednoznačným závěrům ohledně souladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny s právem Unie, informuje o tom před uzavřením jednání Komisi a předloží jí návrh dohody nebo změny, včetně jejich příloh.
2. Komise do čtyř týdnů ode dne obdržení návrhu dohody nebo změny, včetně jejich příloh, dotyčný členský stát informuje o jakýchkoli pochybnostech, jež má ohledně souladu návrhu mezivládní dohody nebo změny s právem Unie. Neodpoví-li Komise během této lhůty, má se za to, že žádné pochybnosti nemá.
3. Pokud Komise informuje dotyčný členský stát o svých pochybnostech podle odstavce 2, sdělí dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně slučitelnosti daného návrhu dohody nebo změny s právem Unie do deseti týdnů od jeho obdržení (dále jen „přezkumná lhůta“). Se souhlasem dotyčného členského státu může být přezkumná lhůta prodloužena. Pokud Komise během přezkumné lhůty nevydá žádné stanovisko, má se za to, že nevznesla žádné námitky.
4. Vyžadují-li to okolnosti, lhůty uvedené v odstavcích 2 a 3 se po dohodě s Komisí zkrátí.
Článek 7
Koordinace mezi členskými státy
Komise usnadňuje a podporuje koordinaci mezi členskými státy s cílem:
a)
posoudit vývoj v souvislosti s mezivládními dohodami a usilovat o soulad a soudržnost ve vnějších vztazích Unie v oblasti energetiky s producentskými, tranzitními a spotřebitelskými zeměmi;
b)
určit společné problémy v souvislosti s mezivládními dohodami a zvážit vhodná opatření pro řešení těchto problémů, a případně navrhnout řešení;
c)
na základě osvědčených postupů a po konzultaci s členskými státy vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, jejichž používání by významně zlepšilo soulad budoucích mezivládních dohod s právem Unie;
d)
v příslušných případech podporovat utváření vícestranných mezivládních dohod za účasti několika členských států nebo Unie jako celku.
Článek 8
Podávání zpráv a přezkum
1. Komise předloží do 1. ledna 2016 zprávu o uplatňování tohoto rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
2. Ve zprávě Komise zejména posoudí míru, v níž toto rozhodnutí napomáhá souladu mezivládních dohod s právem Unie a vysoké úrovni koordinace mezi členskými státy v souvislosti s mezivládními dohodami. Dále posoudí dopad tohoto rozhodnutí na jednání členských států se třetími zeměmi a přiměřenost oblasti působnosti tohoto rozhodnutí a postupů v něm stanovených.
3. Po předložení první zprávy uvedené v odstavci 1 tohoto článku Komise každé tři roky informuje Evropský parlament a Radu o informacích obdržených podle článku 3 a přitom náležitě dbá ustanovení o důvěrnosti obsažených v tomto rozhodnutí.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 10
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. října 2012.
32012D0994
L 299/13
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
ODLUKA br. 994/2012/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 25. listopada 2012.
o uspostavi mehanizma razmjene informacija s obzirom na međuvladine sporazume između država članica i trećih zemalja u području energetike
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 194.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
nakon savjetovanja s Odborom regija,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Europsko vijeće zatražilo je od država članica da od 1. siječnja 2012. obavješćuju Komisiju o svim svojim novim i postojećim bilateralnim sporazumima s trećim zemljama u području energetike. Komisija bi trebala ovu informaciju učiniti dostupnom svim ostalim državama članicama u odgovarajućem obliku, uzimajući u obzir potrebu zaštite poslovno osjetljivih informacija.
(2)
Člankom 4. Ugovora o Europskoj uniji (TEU) od država članica zahtijeva se da poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi osigurale ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Ugovorâ ili akata institucija Unije. Države članice stoga bi trebale izbjegavati ili ukloniti svaku neusklađenost između prava Unije i međunarodnih sporazuma sklopljenih između država članica i trećih zemalja.
(3)
Ispravno funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta zahtijeva da se energentima uvezenima u Uniju u potpunosti upravlja prema pravilima o uspostavi unutarnjeg energetskog tržišta. Unutarnje energetsko tržište koje ne funkcionira ispravno stavlja Uniju u nezaštićen i nepovoljan položaj s obzirom na sigurnost energetske opskrbe i narušava njezine potencijalne koristi za europske potrošače i industriju. Visok stupanj transparentnosti u pogledu sporazuma između država članica i trećih zemalja u području energetike omogućio bi Uniji poduzimanje koordiniranog djelovanja, u duhu solidarnosti, s ciljem osiguranja usklađenosti takvih sporazuma s pravom Unije i učinkovite sigurnosti energetske opskrbe. Takva bi transparentnost također doprinijela postizanju bliske suradnje unutar Unije u području vanjskih energetskih odnosa i dugoročnih ciljeva politike Unije u pogledu energetike, klimatskih promjena i sigurnosti energetske opskrbe.
(4)
Stoga bi trebalo uspostaviti novi mehanizam razmjene informacija. Mehanizam bi trebao obuhvatiti samo međuvladine sporazume s utjecajem na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji zbog njihove suštinske povezanosti. Za početnu ocjenu o utjecaju međuvladinog sporazuma, ili nekog drugog teksta na koji međuvladin sporazum izričito upućuje, na unutarnje energetsko tržište ili sigurnost energetske opskrbe u Uniji, trebale bi biti odgovorne države članice; u slučaju dvojbe, države članice trebale bi se savjetovati s Komisijom. U načelu, sporazumi koji više nisu na snazi ili se više ne primjenjuju nemaju utjecaj na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji i stoga ne bi trebali biti obuhvaćeni ovim mehanizmom razmjene informacija. Mehanizam razmjene informacija trebao bi posebno obuhvatiti sve međuvladine sporazume koji utječu na opskrbu plinom, naftom ili električnom energijom putem utvrđene infrastrukture ili koji utječu na količinu energenata uvezenih u Uniju.
(5)
Međuvladine sporazume koji se moraju u cijelosti priopćiti Komisiji na temelju ostalih akata Unije trebalo bi izuzeti iz mehanizma razmjene informacija. Međutim, to se izuzimanje ne bi smjelo primjenjivati na međuvladine sporazume s trećim zemljama koji utječu na razvoj i korištenje plinske infrastrukture i dobavu plina i koji se moraju priopćiti Komisiji u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom (3). Takve bi sporazume trebalo priopćiti u skladu s pravilima utvrđenima ovom Odlukom. Radi izbjegavanja udvostručavanja, trebalo bi se smatrati da obavijest podnesena u skladu s ovom Odlukom ispunjava obvezu navedenu u članku 13. stavku 6. točki (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
(6)
Međuvladini sporazumi o pitanjima u području primjene Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju ne bi smjeli biti obuhvaćeni ovom Odlukom.
(7)
Ova Odluka ne stvara obveze s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata. Međutim, ona ne sprečava države članice da dobrovoljno obavijeste Komisiju o trgovinskim sporazumima na koje se izričito upućuje u međuvladinim sporazumima. Nadalje, s obzirom na to da je moguće da trgovinski sporazumi sadrže regulatorne odredbe, gospodarski subjekti koji pregovaraju o trgovinskim sporazumima sa subjektima iz trećih zemalja trebali bi imati mogućnost da zatraže upute od Komisije s ciljem izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije.
(8)
Države članice trebale bi dostaviti Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, bilo da su stupili na snagu ili se privremeno primjenjuju u smislu članka 25. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora, kao i sve nove međuvladine sporazume.
(9)
Više transparentnosti u vezi s budućim međuvladinim sporazumima o kojima će se pregovarati ili o kojima se pregovara između država članica i trećih zemalja u području energetike moglo bi doprinijeti dosljednosti u pristupima država članica takvim sporazumima, usklađenosti s pravom Unije i sigurnosti energetske opskrbe u Uniji. Stoga bi države članice trebale imati mogućnost obavješćivanja Komisije o pregovorima u vezi s novim međuvladinim sporazumima ili izmjenama postojećih međuvladinih sporazuma. Ako države članice izaberu tu mogućnost, trebale bi redovito obavješćivati Komisiju o napretku pregovora. Države članice trebale bi imati mogućnost pozivanja Komisije da sudjeluje u pregovorima kao promatrač.
Komisija bi trebala također imati mogućnost sudjelovanja kao promatrač na svoj vlastiti zahtjev, podložno odobrenju dotične države članice. Države članice trebale bi također imati mogućnost zatražiti od Komisije njezinu pomoć tijekom njihovih pregovora s trećim zemljama. U tom bi slučaju Komisija trebala imati mogućnost davanja savjeta o načinu izbjegavanja neusklađenosti s pravom Unije i ukazivanja na ciljeve energetske politike Unije i načelo solidarnosti između država članica.
(10)
Komisija bi trebala ocijeniti usklađenost postojećih međuvladinih sporazuma s pravom Unije. U slučaju neusklađenosti, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne korake kako bi pronašle odgovarajuće rješenje za uklanjanje utvrđene neusklađenosti.
(11)
S ciljem osiguranja veće transparentnosti i izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije, države članice trebale bi imati mogućnost obavješćivanja Komisije o novom međuvladinom sporazumu s trećom zemljom prije ili tijekom pregovora o tom sporazumu. Ako je država članica koja je pregovarala o međuvladinom sporazumu o tome obavijestila Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavila joj nacrt međuvladinog sporazuma, Komisija bi trebala imati mogućnost obavijestiti tu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dogovorenog sporazuma s pravom Unije. Komisija ima pravo pokrenuti postupak zbog povrede u skladu s člankom 258. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) ako smatra da je država članica propustila ispuniti svoje obveze na temelju UFEU-a.
(12)
Sve konačne, ratificirane međuvladine sporazume obuhvaćene ovom Odlukom trebalo bi poslati Komisiji kako bi se omogućila obaviještenost svih ostalih država članica.
(13)
Komisija bi trebala sve informacije koje primi učiniti dostupnima svim ostalim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku. Komisija bi trebala poštovati zahtjeve država članica da s informacijama koje su joj dostavljene postupa kao s povjerljivima. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli, međutim, ograničavati pristup Komisiji povjerljivim informacijama jer Komisija treba imati sveobuhvatne informacije za svoje vlastite ocjene. Komisija bi trebala biti odgovorna za jamčenje primjene klauzule o povjerljivosti. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli dovoditi u pitanje pravo pristupa dokumentima kako je predviđeno Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (4).
(14)
Ako država članica smatra međuvladin sporazum povjerljivim, trebala bi dostaviti Komisiji njegov sažetak za potrebe prosljeđivanja tog sažetka ostalim državama članicama.
(15)
Trajna razmjena informacija o međuvladinim sporazumima na razini Unije trebala bi omogućiti razvijanje najboljih praksa. Na temelju tih najboljih praksa Komisija, prema potrebi u suradnji s Europskom službom za vanjsko djelovanje (EEAS) u vezi s vanjskih politikama Unije, trebala bi izraditi fakultativne ogledne klauzule koje će se primjenjivati u međuvladinim sporazumima između država članica i trećih zemalja. Primjena takvih oglednih klauzula za cilj bi trebala imati izbjegavanje sukoba međuvladinih sporazuma s pravom Unije, posebno s pravom tržišnog natjecanja i pravilima unutarnjeg energetskog tržišta, te sukoba s međunarodnim sporazumima koje je Unija sklopila. Njihova primjena trebala bi biti fakultativna i trebala bi biti omogućena prilagodba njihovog sadržaja svakoj posebnoj okolnosti.
(16)
S obzirom na postojanje unutarnjeg energetskog tržišta i ciljeva energetske politike Unije, države članice trebale bi voditi računa o tim ciljevima prilikom pregovaranja o međuvladinim sporazumima u području energetike koji utječu na energetsku politiku Unije.
(17)
Poboljšano uzajamno poznavanje postojećih i novih međuvladinih sporazuma trebalo bi omogućiti bolje usklađivanje o energetskim pitanjima između država članica te između država članica i Komisije. Takvo poboljšano usklađivanje trebalo bi omogućiti državama članicama da u potpunosti iskoriste prednosti političke i gospodarske težine Unije i omogućiti Komisiji da predloži rješenja problema utvrđenih u području međuvladinih sporazuma.
(18)
Komisija trebala bi olakšati i poticati usklađivanje između država članica s ciljem jačanja sveukupne strateške uloge Unije putem snažnog i učinkovitog usklađenog pristupa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima.
(19)
Mehanizam razmjene informacija, uključujući ocjenjivanja koja obavljaju države članice prilikom njegove provedbe, ne dovodi u pitanje primjenu pravila Unije o povredama, državnim potporama i tržišnom natjecanju.
(20)
Komisija bi trebala ocijeniti dostatnost i učinkovitost ove Odluke prilikom osiguranja usklađenosti međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visokog stupnja usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike.
(21)
Budući da cilj ove Odluke, tj. razmjenu informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ga se, s obzirom na učinke ove Odluke, može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. TEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Odluka ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU ODLUKU:
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Odlukom uspostavlja mehanizam razmjene informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike kako su definirani u članku 2. s ciljem optimiziranja funkcioniranja unutarnjeg energetskog tržišta.
2. Ova se Odluka ne primjenjuje na međuvladine sporazume koji već u potpunosti podliježu drugim posebnim postupcima obavješćivanja na temelju prava Unije.
Neovisno o prvom podstavku, ova se Odluka primjenjuje na međuvladine sporazume koji se priopćuju Komisiji na temelju članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„međuvladin sporazum” znači svaki pravno obvezujući sporazum između jedne ili više država članica i jedne ili više trećih zemalja koji utječe na rad ili funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji; međutim, ako takav pravno obvezujući sporazum također obuhvaća ostala pitanja, samo one odredbe koje se odnose na energetiku, uključujući opće odredbe primjenjive na te odredbe koje se odnose na energetiku, čine „međuvladin sporazum”;
2.
„postojeći međuvladin sporazum” znači međuvladin sporazum koji je stupio na snagu ili se privremeno primjenjuje prije stupanja na snagu ove Odluke.
Članak 3.
Razmjena informacija između država članica i Komisije
1. Do 17. veljače 2013. države članice dostavljaju Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, uključujući priloge i izmjene tih sporazuma. Kada ti postojeći međuvladini sporazumi izričito upućuju na druge tekstove, države članice također dostavljaju Komisiji te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
Postojeći međuvladini sporazumi o kojima je Komisija već obaviještena u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 na dan stupanja na snagu ove Odluke smatraju se već dostavljenima za potrebe ovog stavka, pod uvjetom da to priopćivanje udovoljava zahtjevima prvog podstavka ovog stavka. Do 17. veljače 2013. države članice obavješćuju Komisiju treba li neki dio takvih međuvladinih sporazuma smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama.
Kada, sukladno ovom stavku, država članica dostavi Komisiji postojeće međuvladine sporazume također obuhvaćene područjem primjene članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010, smatra se da je udovoljeno obvezi priopćivanja navedenoj u tom članku.
2. Ako nakon svoje prve ocjene Komisija ima dvojbe oko usklađenosti s pravom Unije sporazuma koji su joj dostavljeni prema stavku 1., posebno s pravom tržišnog natjecanja Unije i zakonodavstvom o unutarnjem energetskom tržištu, Komisija o tome obavješćuje dotične države članice u roku od devet mjeseci od dostavljanja tih sporazuma.
3. Prije ili tijekom pregovora s trećom zemljom o međuvladinom sporazumu ili o izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma, država članica može obavijestiti Komisiju pisanim putem o ciljevima pregovora i odredbama koje njima treba obuhvatiti te može priopćiti Komisiji sve druge bitne informacije. Ako država članica dostavi Komisiji takvu obavijest o pregovorima, dotična država članica redovito obavješćuje Komisiju o napretku pregovora.
Dotična država članica priopćuje Komisiji mogu li se informacije dostavljene na temelju prvog podstavka proslijediti svim ostalim državama članicama. Ako je dotična država članica navela da se informacije mogu proslijediti, Komisija osigurava dostupnost dobivenih informacija svim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku, uz izuzetak svih povjerljivih dijelova utvrđenih u skladu s člankom 4.
4. Ako država članica obavijesti Komisiju o pregovorima sukladno stavku 3., Komisija joj može dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma o kojem se pregovora s pravom Unije.
5. Nakon ratifikacije međuvladinog sporazuma ili izmjene međuvladinog sporazuma, dotična država članica dostavlja Komisiji međuvladin sporazum ili izmjenu, uključujući sve priloge sporazumu ili izmjeni.
Kada međuvladin sporazum ili izmjena međuvladinog sporazuma izričito upućuje na druge tekstove, države članice također dostavljaju te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
6. Ne dovodeći u pitanje stavak 7. ovog članka i članak 4., Komisija osigurava dostupnost u sigurnom elektroničkom obliku dokumenata koje je primila na temelju stavaka 1. do 5. svim ostalim državama članicama.
7. Ako država članica uputi Komisiju u skladu s člankom 4. da ne omogući dostupnost postojećeg međuvladinog sporazuma, izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma ili novog međuvladinog sporazuma ostalim državama članicama, osigurava dostupnost sažetka dostavljenih informacija. Taj sažetak sadrži najmanje sljedeće informacije o predmetnom sporazumu ili izmjeni:
(a)
predmet;
(b)
cilj i područje primjene;
(c)
trajanje;
(d)
ugovorne stranke;
(e)
informacije o glavnim elementima.
Komisija osigurava dostupnost sažetaka u elektroničkom obliku svim ostalim državama članicama.
Članak 4.
Povjerljivost
1. Prilikom dostavljanja informacija Komisiji u skladu s člankom 3. stavcima 1. do 6., država članica može navesti treba li se neki dio informacija, bilo da se radi o poslovnim ili drugim informacijama čije bi odavanje moglo naštetiti aktivnostima uključenih stranaka, smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama. Komisija poštuje te upute.
2. Zahtjevi za povjerljivošću na temelju ovog članka ne ograničuju pristup Komisiji povjerljivim informacijama. Komisija osigurava da je pristup povjerljivim informacijama strogo ograničen na službe Komisije za koje je dostupnost tih informacija apsolutno nužna.
Članak 5.
Pomoć Komisije
Ako država članica dostavlja Komisiji obavijest o pregovorima u skladu s člankom 3. stavkom 3., ta država članica može zatražiti pomoć Komisije u tim pregovorima.
Na zahtjev dotične države članice ili na zahtjev Komisije i uz pisano odobrenje dotične države članice, Komisija može sudjelovati u pregovorima kao promatrač.
Ako Komisija sudjeluje u pregovorima kao promatrač, može dotičnoj državi članici dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojima se pregovara s pravom Unije.
Članak 6.
Ocjena usklađenosti
1. Ako država članica pregovara o međuvladinom sporazumu ili izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma i nije u mogućnosti, na temelju vlastite ocjene, izvesti konkretan zaključak o usklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojoj se pregovara s pravom Unije, o tome obavješćuje Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavlja joj nacrt sporazuma ili izmjene zajedno sa svim prilozima.
2. Komisija, u roku od četiri tjedna od dana primitka nacrta sporazuma ili izmjene, uključujući njegove priloge, obavješćuje dotičnu državu članicu o svim dvojbama koje može imati u vezi s usklađenosti nacrta međuvladinog sporazuma ili izmjene s pravom Unije. Ako u tom roku odgovor Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakve dvojbe.
3. Ako Komisija obavijesti dotičnu državu članicu sukladno stavku 2. da ima dvojbe, ona obavješćuje dotičnu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dotičnog nacrta sporazuma ili izmjene s pravom Unije u roku od 10 tjedana od dana primitka iz stavka 2. (razdoblje ispitivanja). Uz odobrenje dotične države članice, razdoblje ispitivanja može se produljiti. Ako unutar razdoblja ispitivanja mišljenje Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakvih primjedbi.
4. Rokovi iz stavaka 2. i 3. mogu se skratiti u dogovoru s Komisijom ako okolnosti to dopuštaju.
Članak 7.
Usklađivanje između država članica
Komisija olakšava i potiče usklađivanje između država članica s ciljem:
(a)
preispitivanja razvoja u odnosu na međuvladine sporazume i težnje ka dosljednosti i koherentnosti u vanjskim odnosima Unije u području energetike sa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima;
(b)
utvrđivanja zajedničkih problema u odnosu na međuvladine sporazume i razmatranja odgovarajućeg djelovanja za pristupanje tim problemima i, prema potrebi, predlaganja rješenja;
(c)
razvijanja, na temelju najbolje prakse i savjetovanja s državama članicama, fakultativnih oglednih klauzula, koje bi, ako se primijene, značajno poboljšale usklađenost budućih međuvladinih sporazuma s pravom Unije;
(d)
pružanja podrške, prema potrebi, razvoju multilateralnih međuvladinih sporazuma koji uključuju nekoliko država članica ili Uniju u cjelini.
Članak 8.
Izvješćivanje i preispitivanje
1. Do 1. siječnja 2016. Komisija podnosi izvješće o primjeni ove Odluke Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.
2. Izvješćem se osobito ocjenjuje u kojoj mjeri ova Odluka promiče usklađenost međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visok stupanj usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima. Također se ocjenjuje utjecaj ove Odluke na pregovore država članica s trećim zemljama i primjerenost područja primjene ove Odluke i postupaka koje utvrđuje.
3. Nakon podnošenja prvog izvješća iz stavka 1. ovog članka, Komisija dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću svake tri godine izvješće o informacijama primljenima sukladno članku 3., vodeći računa o odredbama o povjerljivosti ove Odluke.
Članak 9.
Stupanje na snagu
Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 10.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 25. listopada 2012.