SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/50/EU
ze dne 16. dubna 2014
o minimálních požadavcích na podporu mobility pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Volný pohyb osob je jednou ze základních svobod Unie. Článek 46 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) stanoví, že Evropský parlament a Rada přijímají řádným legislativním postupem po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem prostřednictvím směrnic opatření potřebná k zavedení volného pohybu pracovníků tak, jak je stanoven v článku 45 Smlouvy o fungování EU. Podle článku 45 Smlouvy o fungování EU volný pohyb pracovníků zahrnuje mimo jiné právo ucházet se o nabízená pracovní místa a pohybovat se za tím účelem volně na území členských států. Tato směrnice se zaměřuje na podporu mobility pracovníků tím, že odstraňuje překážky této mobility vytvářené některými pravidly doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
(2)
Sociální ochrana pracovníků v oblasti důchodů je zajištěna zákonnými systémy sociálního zabezpečení v kombinaci s doplňkovými důchodovými systémy vázanými na pracovní smlouvu, které jsou v mnoha členských státech stále rozšířenější.
(3)
Pokud jde o výběr nejvhodnějších opatření k dosažení cíle článku 46 Smlouvy o fungování EU, Evropský parlament a Rada mají široký prostor pro uvážení. Koordinační systém stanovený v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 (3) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (4), a zejména pravidla použitelná pro sčítání, se netýkají doplňkových důchodových systémů, s výjimkou systémů definovaných uvedenými nařízeními jako právní předpisy nebo jichž se týká prohlášení učiněné za tímto účelem členským státem v souladu s uvedenými nařízeními.
(4)
Směrnice Rady 98/49/ES (5) představuje první zvláštní opatření pro zlepšení výkonu práva volného pohybu pracovníků v oblasti doplňkových důchodových systémů.
(5)
Cílem této směrnice je dále usnadnit mobilitu pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv účastníků těchto doplňkových důchodových systémů.
(6)
Tato směrnice se nepoužije pro nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu. Členské státy mohou zvážit, zda prostřednictvím svých vnitrostátních pravomocí rozšíří pravidla použitelná podle této směrnice na účastníky systému, kteří změní zaměstnání v rámci jednoho členského státu.
(7)
Členský stát může požadovat, aby pracovníci odcházející do jiného členského státu o této skutečnosti vyrozuměli svůj doplňkový důchodový systém.
(8)
Je třeba vzít v úvahu povahu a specifické vlastnosti doplňkových důchodových systémů a jejich odlišnost v rámci členských států a mezi nimi. Zřízení nových systémů, udržitelnost stávajících systémů a očekávání a práva účastníků současných důchodových systémů by měly být odpovídajícím způsobem chráněny. Tato směrnice by zejména měla respektovat úlohu sociálních partnerů v navrhování a provádění doplňkových důchodových systémů.
(9)
Tato směrnice nezpochybňuje právo členských států na uspořádání svých vlastních důchodových systémů. Členské státy plně odpovídají za uspořádání těchto systémů a při provádění této směrnice do vnitrostátního práva nejsou povinny zavést právní předpisy, které stanoví zřízení doplňkových důchodových systémů.
(10)
Tato směrnice neomezuje autonomii sociálních partnerů v případech, kdy nesou odpovědnost za zřizování a správu důchodových systémů, pokud mohou zajistit dosažení výsledků stanovených touto směrnicí.
(11)
Tato směrnice by se měla vztahovat na všechny doplňkové důchodové systémy zřízené podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které pracovníkům nabízejí doplňkové důchody, jako jsou smlouvy o skupinovém pojištění, průběžně financované systémy dohodnuté v jednom nebo několika odvětvích nebo oblastech podnikání, fondové systémy nebo důchodová práva zaručená rezervami zaměstnavatele nebo jakékoliv kolektivní nebo jiné srovnatelné pojištění.
(12)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na doplňkové důchodové systémy nebo popřípadě dílčí části těchto systémů, které byly uzavřeny za účelem toho, aby nemohli být přijímáni žádní noví účastníci, jelikož zavedení nových pravidel by mohlo pro takové systémy představovat neopodstatněné zatížení.
(13)
Tato směrnice by se neměla týkat systémů pro ochranu před platební neschopností nebo systémů náhrady škody, které nejsou součástí doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr a jejichž cílem je ochrana důchodových práv zaměstnance v případě platební neschopnosti podniku nebo důchodového systému. Tato směrnice by se obdobně neměla dotýkat vnitrostátních důchodových rezervních fondů.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na doplňkové důchodové systémy, v nichž nároky vznikají v důsledku pracovního poměru a jsou spojeny s dosažením důchodového věku či splněním jiných požadavků, jak stanoví tento systém nebo vnitrostátní právní předpisy. Tato směrnice se nevztahuje na jiné individuální důchodové pojištění, než je individuální důchodové pojištění uzavřené prostřednictvím pracovního poměru. Jsou-li s doplňkovými důchodovými systémy spojeny invalidní nebo pozůstalostní důchody, může být nárok na tyto důchody upraven zvláštními pravidly. Touto směrnicí nejsou dotčeny stávající vnitrostátní právní předpisy a pravidla doplňkových důchodových systémů týkající se těchto zvláštních pravidel.
(15)
Jednorázová platba, která nesouvisí s příspěvky placenými za účelem doplňkového důchodu, je vyplacena přímo nebo nepřímo na konci pracovního poměru a je financována výhradně zaměstnavatelem, by neměla být považována za doplňkový důchod ve smyslu této směrnice.
(16)
Jelikož se doplňkový důchod v mnoha členských státech stává stále důležitějším pro zajištění životní úrovně ve stáří, měly by se zlepšit podmínky pro nabývání a zachování důchodových práv s cílem odstranit překážky volného pohybu pracovníků mezi členskými státy.
(17)
Skutečnost, že v některých doplňkových důchodových systémech mohou důchodová práva propadnout, jestliže pracovní poměr pracovníka skončí dříve, než uplynula minimální doba jeho účasti v systému (tedy „lhůta pro nabytí práv“), nebo dříve, než pracovník dosáhl minimálního věku (tedy „věku pro nabytí práv“), může pracovníkům pohybujícím se mezi členskými státy bránit v nabytí odpovídajících důchodových práv. Obdobný účinek má i požadavek dlouhé čekací doby před zařazením pracovníka do důchodového systému. Tyto podmínky tudíž představují překážky bránící volnému pohybu pracovníka. Naproti tomu požadavky na minimální věk pro účast v systému nejsou překážkou bránící volnému pohybu, a proto se jimi tato směrnice nezabývá.
(18)
Podmínky pro nabytí práv by neměly být připodobňovány jiným podmínkám stanoveným pro nabývání práva na důchod, který je stanoven s ohledem na fázi vyplácení v rámci vnitrostátního práva nebo v rámci pravidel některých doplňkových důchodových systémů, zejména příspěvkově definovaných systémů. Například doba aktivní účasti v systému, kterou musí účastník splnit poté, co mu vznikne právo na doplňkový důchod, aby mohl žádat o vyplacení důchodu ve formě pravidelné výplaty nebo jednorázové částky, nepředstavuje lhůtu pro nabytí práv.
(19)
Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko systém nebo zaměstnavatel, zejména v dávkově definovaných systémech, měl by systém vždy nahradit příspěvky odcházejícího pracovníka. Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko odcházející pracovník (zejména v příspěvkově definovaných systémech), může systém nahradit investiční hodnotu těchto příspěvků. Hodnota může být vyšší nebo nižší než příspěvky zaplacené odcházejícím pracovníkem. Důchodový systém případně může nahradit celkovou výši příspěvků.
(20)
Odcházející pracovníci by měli mít právo ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, v němž tato práva vznikla, coby odložená důchodová práva. Pokud jde o zachování odložených důchodových práv, úroveň ochrany zde může být považována za rovnocennou, pokud mají odcházející pracovníci možnost, zejména v rámci příspěvkově definovaného systému, převést hodnotu svých nabytých důchodových práv do doplňkového důchodového systému, který splňuje podmínky stanovené touto směrnicí.
(21)
V souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy by měly být učiněny kroky k zajištění zachování odložených důchodových práv nebo jejich hodnoty. Hodnota těchto práv v době, kdy účastník systém opouští, by měla být stanovena v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy. Při úpravě hodnoty těchto práv by měla být zohledněna zvláštní povaha systému, zájmy čekatelů na důchod, zájmy zbývajících aktivních účastníků důchodového systému a zájmy příjemců starobního důchodu.
(22)
Tato směrnice nezakládá povinnost stanovit příznivější podmínky pro odložená důchodová práva než pro práva aktivních účastníků.
(23)
Pokud nabytá důchodová práva nebo hodnota nabytých důchodových práv odcházejícího pracovníka nepřekročí použitelnou prahovou hodnotu stanovenou příslušným členským státem a aby se zabránilo příliš vysokým administrativním nákladům vyplývajícím ze správy velkého počtu odložených důchodových práv nízké hodnoty, mohou důchodové systémy dostat možnost tato nabytá důchodová práva nezachovávat, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi jednorázovou částku odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv. Hodnota převodu nebo vyplacení kapitálu by měly být případně stanoveny v souladu s vnitrostátními předpisy a postupy. Členské státy by v příslušných případech měly stanovit prahovou hodnotu pro takové platby, a to s přihlédnutím k přiměřenosti budoucích důchodových příjmů pracovníků.
(24)
Tato směrnice neupravuje převod nabytých důchodových práv. V zájmu usnadnění mobility pracovníků mezi členskými státy by však členské státy měly v rámci možností a zvláště při zavádění nových doplňkových důchodových systémů usilovat o zlepšování převoditelnosti nabytých důchodových práv.
(25)
Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES (6), měli by být aktivní účastníci systému a čekatelé na důchod, kteří vykonávají nebo mají v úmyslu vykonávat své právo volného pohybu, na požádání vhodně informováni o svých doplňkových důchodových právech. Jsou-li se systémem spojeny pozůstalostní důchody, měli by mít pozůstalí příjemci stejné právo na informace jako čekatelé na důchod. Členské státy by měly mít možnost stanovit, že tyto informace nemusí být poskytovány častěji než jednou ročně.
(26)
S ohledem na rozdílnost doplňkových důchodových systémů by se Unie měla omezit na stanovení cílů, kterých je třeba dosáhnout v obecné rovině, a proto je směrnice vhodným právním nástrojem.
(27)
Jelikož cíle této směrnice, totiž usnadnění výkonu práva na volný pohyb pracovníků mezi členskými státy, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jej lze z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(28)
Tato směrnice stanoví minimální požadavky, což ponechává členským státům možnost přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení. Provedením této směrnice nesmí být odůvodňováno jakékoli zhoršení oproti stávající situaci v každém členském státě.
(29)
Do šesti let od vstupu této směrnice v platnost by Komise měla vypracovat zprávu o jejím uplatňování.
(30)
V souladu s vnitrostátními předpisy, kterými se řídí organizace doplňkových důchodových systémů, mohou členské státy pověřit sociální partnery na jejich společnou žádost provedením této směrnice, pokud jde o ustanovení týkající se kolektivních smluv, za podmínky, že členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby mohly kdykoli zaručit, že výsledků stanovených touto směrnicí bude dosaženo,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla zaměřená na usnadnění výkonu práva pracovníků na volný pohyb mezi členskými státy, a to omezením překážek vytvářených některými pravidly, která se týkají doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na doplňkové důchodové systémy s výjimkou systémů, na něž se vztahuje nařízení (ES) č. 883/2004.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
doplňkové důchodové systémy, které ke dni vstupu této směrnice v platnost již nepřijímají nové aktivní účastníky a zůstávají jim uzavřeny;
b)
doplňkové důchodové systémy, na které se vztahují opatření zahrnující intervenci správních orgánů zřízených vnitrostátními právními předpisy nebo soudních orgánů a jejichž záměrem je zachovat nebo obnovit finanční situaci těchto doplňkových důchodových systémů, včetně likvidačního řízení. Toto vynětí platí pouze do ukončení intervence;
c)
systémy pro ochranu před platební neschopností, systémy náhrady škody a vnitrostátní důchodové rezervní fondy, a
d)
jednorázové platby vyplacené zaměstnavatelem zaměstnancům na konci jejich pracovního poměru, která nesouvisí s důchodovým pojištěním.
3. Tato směrnice se nevztahuje na invalidní nebo pozůstalostní důchody spojené s doplňkovými důchodovými systémy, s výjimkou zvláštních ustanovení článků 5 a 6 týkajících se pozůstalostních důchodů.
4. Tato směrnice se vztahuje pouze na doby trvání zaměstnání počínaje jejím provedením v souladu s článkem 8.
5. Tato směrnice se nevztahuje na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„doplňkovým důchodem“ starobní důchod stanovený v pravidlech doplňkového důchodového systému zřízeného podle vnitrostátních právních předpisů a postupů;
b)
„doplňkovým důchodovým systémem“ jakýkoli zaměstnanecký systém starobních důchodů, zřízený podle vnitrostátních právních předpisů a postupů a vázaný na pracovní poměr, který má zajišťovat doplňkový důchod zaměstnaným osobám;
c)
„aktivními účastníky systému“ pracovníci, jimž na základě stávajícího pracovního poměru vzniká nebo po splnění podmínek pro nabytí důchodových práv vznikne nárok na doplňkový důchod v souladu s ustanoveními doplňkového důchodového systému;
d)
„čekací dobou“ doba zaměstnání požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému nebo zaměstnavatelem, jíž musí pracovník dosáhnout, než se stane způsobilým pro zařazení do systému;
e)
„lhůtou pro nabytí práv“ doba aktivní účasti v systému požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému pro přiznání nároku na nashromážděná doplňková důchodová práva;
f)
„nabytými důchodovými právy“ jakýkoli nárok na nashromážděná doplňková důchodová práva po splnění případných podmínek pro nabytí důchodových práv v souladu s pravidly doplňkového důchodového systému a případně v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
g)
„odcházejícím pracovníkem“ aktivní účastník systému, jehož stávající pracovní poměr končí z jiných důvodů než dosažením způsobilosti této osoby k pobírání doplňkového důchodu a který se pohybuje mezi členskými státy;
h)
„čekatelem na důchod“ bývalý aktivní účastník systému, který nabyl důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému a ještě z tohoto systému doplňkový důchod nepobírá;
i)
„odloženými důchodovými právy“ nabytá důchodová práva uchovaná v rámci systému, v němž byla nashromážděna čekatelem na důchod;
j)
„hodnotou odložených důchodových práv“ kapitálová hodnota důchodových práv vypočítaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy.
Článek 4
Podmínky nabytí práv v rámci doplňkových důchodových systémů
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby:
a)
pokud se použije lhůta pro nabytí práv nebo čekací doba, celkový souhrn těchto dob u odcházejících pracovníků v žádném případě nesmí přesáhnout tři roky;
b)
pokud je stanoven minimální věk pro nabytí důchodových práv, tento věk nesmí u odcházejících pracovníků převyšovat 21 let;
c)
pokud je pracovní poměr ukončen dříve, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, doplňkový důchodový systém nahradí výši příspěvků zaplacených odcházejícím pracovníkem nebo zaplacených za odcházejícího pracovníka v souladu s vnitrostátními právními předpisy či kolektivní smlouvou či jinou smlouvou, nebo pokud odcházející pracovník nese investiční riziko, buď celkovou výši uhrazených příspěvků nebo výši investiční hodnoty těchto příspěvků.
2. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 5
Zachování odložených důchodových práv
1. S výhradou odstavců 3 a 4 členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění toho, aby si odcházející pracovníci mohli ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, ve kterém byla tato práva nabyta. Počáteční hodnota těchto práv pro účely odstavce 2 se vypočte v okamžiku, kdy je ukončen stávající pracovní poměr odcházejícího pracovníka.
2. Členské státy přijmou opatření, která jsou s přihlédnutím k povaze pravidel a postupů důchodového systému nezbytná pro zajištění toho, aby se s odloženými důchodovými právy odcházejících pracovníků a jejich pozůstalých nebo s jejich hodnotou zacházelo v souladu s hodnotou práv aktivních účastníků systému nebo vývojem důchodových dávek, které se v současnosti vyplácejí, nebo jinými způsoby považovanými za spravedlivé zacházení, například:
a)
jestliže jsou důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému nabyta jakožto nárok na nominální součet, zachováním nominální hodnoty odložených důchodových práv;
b)
jestliže se hodnota nashromážděných důchodových práv v čase mění, úpravou hodnoty odložených důchodových práv pomocí:
i)
úrokové míry v rámci doplňkového důchodového systému, nebo
ii)
výnosů z investic dosažených doplňkovým důchodovým systémem,
nebo
c)
jestliže je hodnota nashromážděných důchodových práv upravena například podle míry inflace nebo výše platů, odpovídající úpravou hodnoty odložených důchodových práv, která může být předmětem přiměřeného omezení stanoveného vnitrostátními právními předpisy nebo odsouhlaseného sociálními partnery.
3. Členské státy mohou umožnit doplňkovým důchodovým systémům nezachovat nabytá práva odcházejícího pracovníka, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi - s jeho informovaným souhlasem, mimo jiné pokud jde o použitelné poplatky - kapitál odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv, pokud hodnota nabytých důchodových práv nepřesahuje práh stanovený příslušným členským státem. Členský stát o uplatňovaném prahu uvědomí Komisi.
4. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 6
Informace
1. Členské státy zajistí, aby aktivní účastníci systému mohli na požádání získat informace o tom, jak by ukončení zaměstnání ovlivnilo jejich doplňková důchodová práva.
Zejména se poskytnou informace týkající se:
a)
podmínek nabytí doplňkových důchodových práv a důsledků jejich uplatnění při skončení pracovního poměru;
b)
hodnoty jejich nabytých důchodových práv nebo posouzení nabytých důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
c)
podmínek budoucího zacházení s odloženými důchodovými právy.
Umožňuje-li systém dřívější přístup k nabytým důchodovým právům prostřednictvím výplaty kapitálu, zahrnují poskytované informace také písemné prohlášení, že by měl účastník zvážit možnost poradenství ohledně investování uvedeného kapitálu pro účely důchodu.
2. Členské státy zajistí, aby čekatelé na důchod získali na žádost informace týkající se:
a)
hodnoty jejich odložených důchodových práv nebo posouzení odložených důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
b)
podmínek pro zacházení s odloženými důchodovými právy.
3. V případě pozůstalostních důchodů spojených s doplňkovými důchodovými systémy se odstavec 2 vztahuje na pozůstalé čekatele, pokud jde o výplatu pozůstalostních důchodů.
4. Poskytnuté informace musí být dostatečně jasné a poskytují se písemně a v přiměřené lhůtě. Členské státy mohou stanovit, že je tyto informace není třeba poskytovat častěji než jednou ročně.
5. Povinnosti podle tohoto článku se nedotýkají povinností institucí pro zaměstnanecké důchodové pojištění uvedených v článku 11 směrnice 2003/41/ES, přičemž uvedené povinnosti doplňují.
Článek 7
Minimální požadavky a zachování úrovně
1. Členské státy mohou přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení týkající se nabývání doplňkových důchodových práv pracovníků, zachování doplňkových důchodových práv odcházejících pracovníků a práva na informace náležejícího aktivním účastníků systému a čekatelům na důchod, než jsou ustanovení uvedená v této směrnici.
2. Provedení této směrnice nesmí v žádném případě sloužit jako důvod k omezení stávajících práv na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv a práva na informace náležejícího účastníkům systému a čekatelům na důchod v členských státech.
Článek 8
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2018, nebo zajistí, aby sociální partneři zavedli do uvedeného dne vyžadovaná ustanovení dohodou. Členské státy jsou povinny přijmout nezbytná opatření, která jim umožní zaručit, že výsledků předepsaných touto směrnicí bude dosaženo. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Předpisy či opatření uvedené v odstavci 1 a přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Zpráva
1. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace týkající se uplatňování této směrnice do 21. května 2019.
2. Do 21. května 2020 vypracuje Komise zprávu o uplatňování této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/50/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. travnja 2014.
o minimalnim zahtjevima za poboljšanje mobilnosti radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 46.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Slobodno kretanje osoba jedna je od temeljnih sloboda Unije. Člankom 46. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je da Europski parlament i Vijeće, odlučujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom i nakon savjetovanja s Europskim gospodarskim i socijalnim odborom, donose direktive kojima se određuju mjere potrebne za ostvarivanje slobode kretanja radnika kako je utvrđeno u članku 45. UFEU-a. Člankom 45. UFEU-a predviđeno je da sloboda kretanja radnika podrazumijeva pravo na prihvaćanje ponuda za posao i slobodno kretanje unutar državnog područja država članica u tu svrhu. Cilj je ove Direktive promicati mobilnost radnika smanjujući prepreke toj mobilnosti stvorene određenim pravilima u vezi sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s radnim odnosom.
(2)
Socijalna zaštita radnika s obzirom na mirovine zajamčena je zakonskim sustavima socijalne sigurnosti, zajedno sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s ugovorom o radu koji su sve uobičajeniji u državama članicama.
(3)
Europski parlament i Vijeće imaju široke diskrecijske ovlasti s obzirom na izbor mjera koje su najprikladnije za postizanje cilja članka 46. UFEU-a. Sustav koordinacije predviđen u Uredbi Vijeća (EEZ) br. 1408/71 (3) i u Uredbi (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (4) te posebno pravila koja se primjenjuju na zbrajanje ne odnose se na sustave dopunskih mirovina, osim sustava definiranih kao zakonodavstvo u tim uredbama ili onih koji su bili predmetom izjave države članice u tu svrhu u skladu s tim uredbama.
(4)
Direktiva Vijeća 98/49/EZ (5) predstavlja inicijalnu posebnu mjeru namijenjenu poboljšanju ostvarivanja prava na slobodu kretanja radnika s obzirom na sustave dopunskih mirovina.
(5)
Cilj je ove Direktive dodatno olakšati mobilnost radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu članova tih sustava dopunskih mirovina.
(6)
Ova Direktiva nije primjenjiva na stjecanje i očuvanje prava na dopunsku mirovinu radnika koji se kreću unutar jedne države članice. Države članice mogu iskoristiti svoje nacionalne nadležnosti kako bi proširile pravila koja se primjenjuju u skladu s ovom Direktivom na članove sustava koji promijene posao unutar iste države članice.
(7)
Država članica može zatražiti da radnici na odlasku koji se sele u drugu državu članicu o tome obavijeste svoj sustav dopunskih mirovina.
(8)
Trebalo bi uzeti u obzir značajke te posebnu narav sustava dopunskih mirovina te način na koji se razlikuju unutar i između država članica. Uvođenje novih sustava, održivost postojećih sustava te očekivanja i prava trenutačnih članova mirovinskih sustava trebali bi biti primjereno zaštićeni. Ova bi Direktiva također trebala posebno uzeti u obzir ulogu socijalnih partnera u osmišljavanju i provedbi sustava dopunskih mirovina.
(9)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje pravo država članica da urede svoje mirovinske sustave. Države članice zadržavaju potpunu odgovornost za organizaciju takvih sustava, a prilikom prenošenja ove Direktive u nacionalno pravo nisu dužne uvoditi zakonodavstvo kojim se predviđa uspostava sustava dopunskih mirovina.
(10)
Ova Direktiva ne ograničava autonomiju socijalnih partnera ako su oni odgovorni za uspostavu i upravljanje mirovinskim sustavima, pod uvjetom da mogu osigurati postizanje rezultata utvrđenih ovom Direktivom.
(11)
Ova bi se Direktiva trebala primijeniti na sve sustave dopunskih mirovina uspostavljene u skladu s nacionalnim pravom i praksom koji nude dopunske mirovine za radnike, kao što su skupni ugovori o osiguranju, sustavi generacijske solidarnosti dogovoreni unutar jedne ili više grana ili sektora, kapitalizirani sustavi ili očekivane mirovine osigurane knjigovodstvenim rezervama ili bilo koja kolektivna ili druga usporediva uređenja.
(12)
Ova se Direktiva ne bi se trebala primjenjivati na sustave dopunskih mirovina ili, prema potrebi, na pododjeljke takvih sustava koji su zatvoreni te se novi članovi ne mogu primati jer bi uvođenje novih pravila moglo staviti neopravdani teret na takve sustave.
(13)
Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na mehanizme jamstva u slučaju insolventnosti ili mehanizme kompenzacijske zaštite koji nisu dio sustava dopunskih mirovina povezanog s radnim odnosom i koji imaju za cilj zaštitu mirovinskih prava radnika u slučaju insolventnosti poduzeća ili mirovinskog programa. Slično tome, ova Direktiva ne bi trebala utjecati na nacionalna pričuvna sredstva za mirovine.
(14)
Ova Direktiva trebala bi se primjenjivati samo na sustave dopunskih mirovina kada pravo postoji na temelju radnog odnosa i povezano je s dostizanjem dobi umirovljenja ili ispunjenjem drugih zahtjeva, kako je utvrđeno u sustavu ili nacionalnom zakonodavstvu. Ova Direktiva ne primjenjuje se na pojedinačne mirovinske aranžmane osim onih sklopljenih u okviru radnog odnosa. Ako su sa sustavima dopunskih mirovina povezani invalidska davanja ili davanja za nadživjele osobe, prava na takva davanja mogu biti uređena posebnim pravilima. Ova Direktiva ne utječe na postojeće nacionalno pravo i pravila sustava dopunskih mirovina u vezi s takvim posebnim pravilima.
(15)
Jednokratna isplata koja nije povezana s doprinosima u svrhu dopunskog mirovinskog osiguranja, koja se plaća izravno ili neizravno po završetku radnog odnosa, a financira je isključivo poslodavac, ne bi se trebala smatrati dopunskom mirovinom u smislu ove Direktive.
(16)
S obzirom na to da je dopunsko mirovinsko osiguranje sve važnije u mnogim državama članicama kao sredstvo osiguravanja standarda života u starijoj dobi, uvjeti za stjecanje i očuvanje prava na mirovinu trebali bi biti poboljšani kako bi se smanjile prepreke za slobodu kretanja radnika među državama članicama.
(17)
Činjenica da u nekim sustavima dopunskih mirovina mirovinska prava mogu biti izgubljena ako radni odnos radnika završi prije nego što on ili ona ostvari minimalno razdoblje članstva u sustavu („razdoblje za ostvarenje prava”), ili prije nego što on ili ona dosegne minimalnu dob („dob za ostvarenje prava”), može spriječiti radnike koji se kreću među državama članicama u stjecanju primjerenih mirovinskih prava. Zahtjev koji se odnosi na dugo razdoblje čekanja prije negoli radnik može postati članom mirovinskog sustava može imati sličan učinak. Takvi uvjeti stoga predstavljaju prepreke slobodi kretanja radnika. Za razliku od toga, zahtjevi koji se odnose na minimalnu dob za članstvo ne predstavljaju prepreku slobodi kretanja te stoga nisu predmetom ove Direktive.
(18)
Zahtjeve za ostvarenje prava ne bi trebalo uspoređivati s drugim uvjetima utvrđenima za stjecanje prava na mirovinski anuitet uzimajući u obzir fazu isplate u okviru nacionalnog prava ili u okviru pravila određenih sustava dopunskih mirovina, posebno u sustavima definiranih doprinosa. Na primjer, razdoblje aktivnog članstva u sustavu koje član mora ostvariti nakon stjecanja prava na dopunsku mirovinu kako bi dobio svoju mirovinu u obliku mirovinskog anuiteta ili kapitaliziranog iznosa ne predstavlja razdoblje za ostvarenje prava.
(19)
Ako radni odnos završi prije nego što radnik na odlasku ispuni uvjete za stečena prava na mirovinu te ako sustav ili poslodavac snosi rizik ulaganja, posebno u sustavima definiranih naknada, sustav bi uvijek trebao vratiti mirovinske doprinose tog radnika na odlasku. Ako radni odnos završi prije nego što radnik na odlasku ispuni uvjete za stečena prava na mirovinu te ako radnik na odlasku snosi rizik ulaganja, posebno u sustavima definiranih doprinosa, sustav može vratiti vrijednost ulaganja koja proizlazi iz tih doprinosa. Vrijednost može biti manja ili veća od doprinosa koje je uplatio radnik na odlasku. Isto tako, sustav može nadoknaditi zbroj uplaćenih doprinosa.
(20)
Radnici na odlasku trebali bi imati pravo ostaviti svoja stečena prava na mirovinu kao prava na mirovinu u stanju mirovanja u sustavu dopunskih mirovina u kojem je njihovo pravo zasnovano. Što se tiče očuvanja prava na mirovinu u stanju mirovanja, razina zaštite može se smatrati istovjetnom u slučaju kada se, posebno u kontekstu sustava definiranih doprinosa, radnicima na odlasku pruža mogućnost prenošenja vrijednosti njihovih stečenih prava na mirovinu u sustav dopunskih mirovina koji ispunjava uvjete utvrđene u ovoj Direktivi.
(21)
U skladu s nacionalnim pravom i praksom, trebalo bi poduzeti korake kako bi se osiguralo očuvanje prava na mirovinu u stanju mirovanja ili njihova vrijednost. Vrijednost tih prava u vrijeme kada član napušta sustav trebala bi biti određena u skladu s nacionalnim pravom i praksom. Kada je vrijednost tih prava u stanju mirovanja prilagođena, trebalo bi voditi računa o posebnoj prirodi sustava, o interesima korisnika odgođenih mirovina, o interesima ostalih aktivnih članova sustava i o interesima umirovljenih korisnika.
(22)
Ovom Direktivom ne stvara se obveza određivanja povoljnijih uvjeta za prava na mirovinu u stanju mirovanja u usporedbi s uvjetima za prava aktivnih članova sustava.
(23)
Kada stečena prava na mirovinu ili vrijednost stečenih prava na mirovinu radnika na odlasku ne prelaze primjenjivi prag koji je odredila dotična država članica te kako bi se izbjegli pretjerani administrativni troškovi nastali upravljanjem velikim brojem prava na mirovinu u stanju mirovanja male vrijednosti, mirovinski sustavi mogu dobiti mogućnost ne čuvati ta stečena prava već, umjesto toga, isplatiti radniku na odlasku kapitalizirani iznos jednak vrijednosti stečenih prava na mirovinu. Prema potrebi, vrijednost prijenosa ili kapitalizirana sredstva trebala bi se odrediti se u skladu s nacionalnim pravom i praksom. Države članice trebale bi, prema potrebi, odrediti prag za takva plaćanja, uzimajući u obzir primjerenost budućeg mirovinskog prihoda radnika.
(24)
Ovom Direktivom nije predviđen prijenos stečenih prava na mirovinu. Međutim, kako bi se olakšala mobilnost radnika među državama članicama, države članice trebale bi u najvećoj mogućoj mjeri stremiti k poboljšanju prenosivosti stečenih prava na mirovinu, posebno pri uvođenju novih sustava dopunskih mirovina.
(25)
Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2003/41/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6), aktivni članovi sustava i korisnici odgođenih mirovina koji ostvaruju ili namjeravaju ostvariti pravo na slobodu kretanja trebali bi na zahtjev biti primjereno informirani o svojim pravima na dopunsku mirovinu. Ako su sa sustavima povezana davanja za nadživjele osobe, nadživjeli korisnici također bi trebali imati isto pravo biti informirani kao i korisnici odgođenih mirovina. Države članice bi trebale bi moći propisati da se takve informacije ne trebaju pružati više od jedanput godišnje.
(26)
S obzirom na raznolikost sustava dopunskih mirovina, Unija bi trebala postaviti samo opći okvir za ciljeve koje treba postići, zbog čega direktiva predstavlja odgovarajući pravni instrument.
(27)
S obzirom na to da cilj ove Direktive, to jest olakšavanje ostvarivanja prava radnika na slobodu kretanja među državama članicama, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojeg opsega i učinaka on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(28)
Ovom Direktivom uspostavljaju se minimalni zahtjevi, čime se državama članicama omogućuje donošenje ili zadržavanje povoljnijih odredaba. Provedba ove Direktive ne može se uporabiti za opravdanje za regresiju s obzirom na postojeću situaciju u svakoj državi članici.
(29)
Komisija bi trebala sastaviti izvješće o primjeni ove Direktive najkasnije šest godina od dana njezina stupanja na snagu.
(30)
U skladu s nacionalnim odredbama kojima se uređuje organizacija sustava dopunskih mirovina, države članice mogu socijalnim partnerima, na njihov zajednički zahtjev, dodijeliti odgovornost za provedbu ove Direktive s obzirom na odredbe u vezi s kolektivnim ugovorima, pod uvjetom da države članice poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurale da su u svakom trenutku u stanju zajamčiti rezultate utvrđene u ovoj Direktivi,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Predmet
Ovom Direktivom utvrđuju se pravila kojima je cilj olakšati ostvarivanje prava radnika na slobodu kretanja među državama članicama smanjivanjem prepreka stvorenih određenim pravilima u vezi sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s radnim odnosom.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na sustave dopunskih mirovina, osim sustava koji su obuhvaćeni Uredbom (EZ) br. 883/2004.
2. Ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeće:
(a)
sustave dopunskih mirovina koji, na dan stupanja na snagu ove Direktive, više ne primaju nove aktivne članove i ostaju zatvoreni prema njima;
(b)
sustave dopunskih mirovina koji podliježu mjerama koje uključuju intervenciju upravnih tijela uspostavljenih nacionalnim zakonodavstvom ili sudskih tijela, kojima je svrha da očuvaju ili poprave njihovu financijsku situaciju, uključujući postupak likvidacije. To isključenje ne traje dulje od završetka te intervencije;
(c)
sustave jamstva u slučaju insolventnosti, sustave kompenzacijske zaštite i nacionalna pričuvna sredstva za mirovine; i
(d)
jednokratnu isplatu zaposleniku od strane poslodavca na kraju radnog odnosa tog zaposlenika koja nije povezana s mirovinskim osiguranjem.
3. Ova se Direktiva ne primjenjuje na invalidska davanja i/ili davanja za nadživjele osobe koja su povezana sa sustavima dopunskih mirovina, uz iznimku posebnih odredaba iz članaka 5. i 6. u vezi s davanjima za nadživjele osobe.
4. Ova se Direktiva primjenjuje samo na razdoblja zaposlenosti nakon njezina prenošenja u skladu s člankom 8.
5. Ova se Direktiva ne primjenjuje na stjecanje i očuvanje prava na dopunsku mirovinu radnika koji se kreću unutar jedne države članice.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„dopunska mirovina” znači starosna mirovina predviđena pravilima sustava dopunskih mirovina koja su utvrđena u skladu s nacionalnim propisima i praksom;
(b)
„sustav dopunskih mirovina” znači bilo koji sustav strukovnih starosnih mirovina utvrđen u skladu s nacionalnim pravom i praksom koji je povezan s radnim odnosom, a kojim se osigurava dopunska mirovina za zaposlene osobe;
(c)
„aktivni članovi sustava” znači radnici čiji im trenutačni radni odnos daje pravo ili će im nakon ispunjavanja uvjeta za stjecanje vjerojatno dati pravo na dopunsku mirovinu u skladu s odredbama sustava dopunskih mirovina;
(d)
„razdoblje čekanja” znači razdoblje zaposlenosti, koje se zahtijeva na temelju nacionalnog prava ili pravila sustava dopunskih mirovina ili od strane poslodavca, prije nego što radnik ispuni uvjete za članstvo u sustavu;
(e)
„razdoblje za ostvarenje prava” znači razdoblje aktivnog članstva u sustavu, koje se zahtijeva na temelju nacionalnog prava ili pravila sustava dopunskih mirovina, kako bi se ostvarilo pravo na akumulirana dopunska mirovinska prava;
(f)
„stečena prava na mirovinu” znači svako pravo na akumulirana dopunska mirovinska prava nakon ispunjenja svih uvjeta za stjecanje, na temelju pravila sustava dopunskih mirovina te, kad je primjenjivo, na temelju nacionalnog prava;
(g)
„radnik na odlasku” znači aktivni član sustava čiji trenutačni radni odnos završava zbog razloga koji nije ispunjavanje uvjeta za dopunsku mirovinu te koji se kreće među državama članicama;
(h)
„korisnik odgođene mirovine” znači bivši aktivni član sustava koji ima stečena prava na mirovinu u sustavu dopunskih mirovina te još ne prima dopunsku mirovinu iz tog sustava;
(i)
„prava na mirovinu u stanju mirovanja” znači stečena prava na mirovinu u sustavu u kojem ih je stekao korisnik odgođene mirovine;
(j)
„vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja” znači kapitalizirana vrijednost prava na mirovinu izračunana u skladu s nacionalnim pravom i praksom.
Članak 4.
Uvjeti za stjecanje prava u okviru sustava dopunskih mirovina
1. Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da:
(a)
ako se primjenjuje razdoblje za ostvarenje prava ili razdoblje čekanja, ili oboje, ukupno kombinirano razdoblje ni u kojem slučaju ne prelazi tri godine u slučaju radnika na odlasku;
(b)
ako je za ostvarenje prava na mirovinu određena minimalna dob, ta dob ne prelazi 21 godinu za radnike na odlasku;
(c)
ako radnik na odlasku još nema stečena prava na mirovinu po završetku radnog odnosa, sustav dopunskih mirovina nadoknadi doprinose koje je uplatio radnik na odlasku ili koji su uplaćeni za radnika na odlasku, u skladu s nacionalnim pravom ili kolektivnim sporazumima ili ugovorima, ili, ako radnik na odlasku snosi rizik ulaganja, bilo iznos uplaćenih doprinosa ili vrijednost ulaganja proizašlih iz tih doprinosa.
2. Države članice imaju mogućnost dopustiti socijalnim partnerima da u kolektivnom ugovoru odrede drukčije odredbe, u mjeri u kojoj te odredbe pružaju ne manje povoljnu zaštitu te ne stvaraju prepreke slobodi kretanja radnika.
Članak 5.
Očuvanje prava na mirovinu u stanju mirovanja
1. Podložno stavcima 3. i 4., države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da stečena prava na mirovinu radnika na odlasku mogu ostati u sustavu dopunskih mirovina u kojem su ona stečena. Početna vrijednost tih prava za potrebe stavka 2. izračunava se u trenutku završetka trenutačnog radnog odnosa radnika na odlasku.
2. Države članice, uzimajući u obzir prirodu pravila i prakse mirovinskog sustava, donose potrebne mjere kako bi osigurale da se s pravima na mirovinu u stanju mirovanja radnika na odlasku i osoba koje su ih nadživjele ili njihovim vrijednostima postupa u skladu s vrijednošću prava aktivnih članova sustava ili razvitkom mirovinskih davanja koja su trenutačno u isplati ili da se s njima postupa na druge načine koji se smatraju pravednima, kao što su:
(a)
ako su prava na mirovinu u sustavu dopunskih mirovina stečena kao pravo na nominalni iznos, čuvajući nominalnu vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja;
(b)
ako se vrijednost stečenih prava na mirovinu promijeni tokom vremena, prilagođavajući vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja primjenom:
i.
kamatne stope ugrađene u sustav dopunskih mirovina; ili
ii.
povrata ulaganja od sustava dopunskih mirovina;
ili
(c)
ako se vrijednost stečenih prava na mirovinu prilagodi, na primjer u skladu sa stopom inflacije ili razinama plaća, prilagođavajući na odgovarajući način vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja, podložno svakoj proporcionalnoj granici postavljenoj nacionalnim pravom ili dogovorenoj od strane socijalnih partnera.
3. Države članice mogu dopustiti da sustavi dopunskih mirovina ne zadrže stečena prava radnika na odlasku već da radniku na odlasku plate, uz informirani pristanak radnika, uključujući s obzirom na primjenjive naknade, kapitalizirani iznos istovjetan vrijednosti stečenih prava na mirovinu, sve dok vrijednost stečenih prava na mirovinu ne prelazi prag koji je odredila dotična država članica. Država članica obavješćuje Komisiju o primijenjenom pragu.
4. Države članice imaju mogućnost dopustiti socijalnim partnerima da u kolektivnom ugovoru odrede drukčije odredbe, u mjeri u kojoj te odredbe pružaju ne manje povoljnu zaštitu te ne stvaraju prepreke slobodi kretanja radnika.
Članak 6.
Obavješćivanje
1. Države članice osiguravaju da aktivni članovi sustava mogu na zahtjev dobiti informacije o načinu na koji bi prekid radnog odnosa utjecao na njihova prava na dopunsku mirovinu.
Posebno se pružaju informacije u vezi sa sljedećim:
(a)
uvjetima za stjecanje prava na dopunsku mirovinu te učincima njihove primjene nakon prekida radnog odnosa;
(b)
vrijednošću njihovih stečenih prava na mirovinu ili procjenom stečenih prava na mirovinu koja je provedena najviše 12 mjeseci prije datuma zahtjeva; i
(c)
uvjetima za buduće postupanje s pravima na mirovinu u stanju mirovanja.
Ako sustav dopušta rano pristupanje stečenim pravima na mirovinu plaćanjem kapitaliziranog iznosa, dane informacije također obuhvaćaju pisanu izjavu u kojoj se navodi da bi član trebao razmisliti o traženju savjeta u vezi s ulaganjem tog kapitaliziranog iznosa u svrhe mirovinskog osiguranja.
2. Države članice osiguravaju da korisnici odgođenih mirovina na zahtjev dobiju informacije u vezi sa sljedećim:
(a)
vrijednošću njihovih prava na mirovinu u stanju mirovanja ili procjenom prava na mirovinu u stanju mirovanja koja je provedena najviše 12 mjeseci prije datuma zahtjeva; i
(b)
uvjetima za postupanje s pravima na mirovinu u stanju mirovanja.
3. U slučaju naknada za nadživjele osobe koje su povezane sa sustavima dopunskih mirovina, stavak 2. primjenjuje se na nadživjele korisnike s obzirom na plaćanje naknada za nadživjele osobe.
4. Informacije moraju biti jasne, pružene u pisanom obliku i u razumnom roku. Države članice mogu predvidjeti da se takve informacije ne moraju pružati više od jednom godišnje.
5. Obveze na temelju ovog članka ne dovode u pitanje te nadopunjuju obveze institucija za strukovno mirovinsko osiguranje iz članka 11. Direktive 2003/41/EZ.
Članak 7.
Minimalni zahtjevi i nesmanjivanje
1. Države članice mogu donijeti ili zadržati odredbe o stjecanju prava na dopunsku mirovinu od strane radnika, o očuvanju prava na dopunsku imovinu radnika na odlasku te o pravu aktivnih članova sustava kao i korisnika odgođenih mirovina na informacije koje su povoljnije od odredaba navedenih u ovoj Direktivi.
2. Prenošenje ove Direktive ni u kojem slučaju ne smije se koristiti kao razlog za smanjivanje postojećih prava na stjecanje i očuvanje dopunskih mirovina te prava članova sustava ili korisnika na informacije u državama članicama.
Članak 8.
Prenošenje
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 21. svibnja 2018. ili osiguravaju da socijalni partneri do tog datuma sporazumom uvedu potrebne odredbe. Države članice dužne su poduzeti potrebne mjere koje im omogućuju jamčenje rezultata propisanih ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
2. Kad države članice donose mjere iz stavka 1., te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
Članak 9.
Izvješće
1. Države članice Komisiji dostavljaju sve dostupne informacije u vezi s primjenom ove Direktive do 21. svibnja 2019.
2. Komisija do 21. svibnja 2020. sastavlja izvješće o primjeni ove Direktive te ga podnosi Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.
Članak 10.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 11.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. travnja 2014.