ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/120
ze dne 29. října 2014
o režimu státních podpor SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), jež Itálie zamýšlí poskytnout na digitální projekční zařízení
(oznámeno pod číslem C(2014) 7888)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily (1) v souladu s výše uvedenými články, a se zřetelem k jejich vyjádřením,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 30. prosince 2008 oznámila Itálie Komisi svůj úmysl zavést daňové pobídky pro investice a distribuci v odvětví filmu a digitální projekce. Dne 2. dubna 2009 a 23. června 2009 zaslaly italské orgány doplňující informace.
(2)
Dopisem ze dne 22. července 2009 informovala Komise Itálii o rozhodnutí schválit daňové pobídky Itálie pro investice a distribuci v odvětví filmu. Komise zároveň informovala Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se daňových úlev navrhovaných pro investice do digitálních projekčních zařízení.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily.
(4)
Ministerstvo kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu a Evropská komise uspořádaly na toto téma seminář, který se konal dne 21. října 2009 v Římě.
(5)
Komise obdržela příslušné připomínky zúčastněných stran a předala je italským orgánům, aby se k nim vyjádřily. Jejich připomínky byly obdrženy dopisem zaevidovaným dne 19. ledna 2010. Následně došlo k další výměně informací, včetně doplňkových dopisů italských orgánů zaevidovaných dne 7. září 2010, 12. dubna 2011, 1. června 2011, 1. prosince 2011, 10. května 2012, 14. září 2012, 23. dubna 2013, 6. prosince 2013, 18. dubna 2014, 11. června 2014 a 1. srpna 2014.
II. POPIS OPATŘENÍ
1. Oznámené opatření
(6)
Daňové úlevy pro provozovatele kin, kteří instalují digitální projekční zařízení, byly součástí řady daňových opatření pro filmové odvětví, která italské orgány přijaly. Cílem těchto daňových opatření jako celku bylo stimulovat tržní dynamiku tak, aby byly v podmínkách příznivých pro hospodářskou soutěž podporovány umělecké filmy „italského původu“ a propagovány v Itálii i v Evropě.
(7)
Režim daňových úlev pro digitální projekci umožňuje daňovou úlevu ve výši 30 % nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení. Maximální roční daňová úleva činí 50 000 EUR na jeden kinosál.
(8)
Způsobilé náklady mohou vzniknout v souvislosti s:
a)
nákupem digitálních projekčních a reprodukčních zařízení;
b)
nákupem zařízení a aparatury pro příjem digitálního signálu prostřednictvím pozemního nebo satelitního vysílání;
c)
nákupem nebo pronájmem, čili leasingem, zařízení, systémů a aparatury uvedených shora. Příslušné smlouvy musí obsahovat povinnost odkoupit tento majetek po uplynutí sjednané doby pronájmu nebo ustanovení, podle něhož může uživatel využít tohoto opčního práva před uplynutím této doby;
d)
výdaji na odbornou přípravu zaměstnanců;
e)
výdaji vztahujícími se a sloužícími k rekonstrukci a uzpůsobení projekčních kabin, zařízení a doplňkových služeb a prostor využívaných dříve k promítání 35mm filmů.
Očekávané výdaje uvedené v posledních dvou bodech nesmí činit více než 20 % celkových výdajů vynaložených v rámci písmen a), b) a c).
(9)
Podle původního oznámení italských orgánů by byla podpora bezpodmínečná v případě kin, která mají jeden až čtyři kinosály, a multikin, jež mají 5 až 10 kinosálů v obcích s méně než 50 000 obyvateli. U ostatních multikin, která mají nejvýše 24 kinosálů, měla být podpora podmíněna povinností, aby 50 % programové nabídky tvořily umělecké filmy a aby alespoň 50 % kinosálů bylo uzpůsobeno na digitální projekci.
(10)
Daňová úleva se poskytuje provozovatelům kin, kteří v Itálii musí odvádět daně.
(11)
Právní základy pro tento režim jsou následující:
a)
zákon č. 244 ze dne 24. prosince 2007 o pravidlech sestavování ročního a víceletého rozpočtu státu (legge 24 dicembre 2007, n. 244, recante disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato);
b)
zákonné opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013, které bylo vydáním pozdějších předpisů změněno v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 (decreto legge 8 agosto 2013, n. 91, convertito, con modificazioni, in legge 7 ottobre 2013, n. 112);
c)
nová prováděcí pravidla pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci (nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. Pochybnosti vznesené Komisí
(12)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že oznámené opatření podpory představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Poskytováním daňových pobídek se italský stát vzdává určitých příjmů. Na tento režim se tudíž vydávají prostředky státu. Tento režim počítá s ekonomickými výhodami pro některé podniky, v tomto případě provozovatele kin. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmy mohou mít tyto selektivní výhody dopad na obchod v rámci Unie. Komise měla pochybnosti ohledně slučitelnosti podpory.
(13)
Pochybovala v prvé řadě o nezbytnosti daňových úlev pro digitální projekci a kritizovala maximální navrhovanou výši daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál), neboť odpovídá (se sazbou 30 %) maximálním přípustným nákladům na instalaci ve výši 166 667 EUR na 1 kinosál (50 000 EUR × 100/30). Tento limit je vyšší než odhadované náklady digitálního projekčního zařízení předložené italskými orgány (100 000 EUR). Komise zpochybnila výši limitu daňové úlevy a vyjádřila obavy, že odhad nákladů na přechod není přesný. Komise navíc vyjádřila pochybnosti o tom, zda je nutné instalovat projekční zařízení 2K (3) splňující specifikace DCI (4) pro promítání italských či evropských uměleckých filmů.
(14)
Komise měla dále pochybnosti ohledně přiměřenosti navrhovaného opatření podpory a konstatovala, že velká kina si pravděpodobně mohou spíše dovolit instalovat digitální projekční zařízení bez státní podpory. Komise rovněž upozornila na to, že provozovatelé kin mají k dispozici komerční modely pro přechod, např. „virtualprint fee“ (poplatek za virtuální kopii) (5), a proto si kladla otázku, zda státní podpora na jednotku, navržená pro všechny kinosály, nebude mít za následek zánik komerčních alternativ.
(15)
Komise dále pochybovala o vhodnosti daňové úlevy v podobě opatření podpory a konstatovala, že rozpočet vyčleněný na opatření (16,8 milionu EUR) odpovídá nákladům na instalaci ve výši 56 milionů EUR, které jsou podstatně nižší než odhadované náklady na přechod (čítající 395,7 milionu EUR na základě 100 000 EUR na jeden kinosál). Kromě vhodnosti dostupných prostředků Komise také zpochybnila skutečnost, že je navržené opatření dostatečně zaměřeno na dosažení cíle zvýšit šíření italských a evropských uměleckých filmů. Vyjádřila pochybnosti o tom, že by italské orgány byly s to určit podniky v oblasti filmu s digitálními zařízeními, v nichž mají být zavedeny alternativní komerční modely, které by italským divákům poskytly širší nabídku uměleckých filmů. Jelikož z využití daňové úlevy vyplývá, že příjemce musí mít dostatečné distribuční kapacity, a jelikož opatření předpokládá, že provozovatelé kin musí sami financovat 70 % investice, byla Komise na pochybách, zda kina, která podporu potřebují nejvíce, budou moci daňovou úlevu využít. Komise navíc pochybovala o tom, že by plánovaná jednorázová podpora (oznámení se týkalo pilotního opatření v době trvání 2 let) byla udržitelným řešením problému kratší životnosti a vyšších nákladů užívání spojeného s instalací digitálních zařízení.
(16)
Komise rovněž zpochybnila hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory. Přestože uznala, že by mohlo být ve společném zájmu, aby některý členský stát využil státní podpory na investice do přechodu na digitální technologii v kinech, požadovala ujištění ohledně technologické neutrality opatření. Konkrétně žádala potvrzení skutečnosti, že provozovatelé kin nebudou motivováni k přednostním investicím do jedné digitální normy namísto normy jiné. Komise kromě toho požádala italské orgány, aby zajistily, že bude možné promítat i filmy distribuované v digitálním formátu založeném na méně přísné obecné normě než je digitální norma platná pro zařízení, na něž se podpora poskytuje. Komise dále uvedla, že podporu na instalaci digitálního projekčního zařízení by mohly nepřímo získat velké americké filmové produkční společnosti (v případě zařízení splňujících specifikace DCI). Zvýšená poptávka vyplývající z navržené podpory by mohla zvýšit cenu projekčních zařízení, jejichž nabídka je omezená. Díky podpoře by Itálie mohla rychleji dosáhnout kritického množství digitálních kinosálů, což by mohlo urychlit přechod k digitální distribuci a zároveň uzavírání těch kin, která nebyla s to včas instalovat digitální projekční zařízení. Komise v zásadě pochybovala o tom, že případné narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno sociálními a kulturními výhodami plynoucími z podpory.
3. Změny provedené v navrhovaném opatření od zahájení procesu
(17)
Po zahájení formálního šetření ze strany Komise bylo italské opatření daňových úlev pro digitální projekci uskutečněno v souladu s režimem zavedeným na základě dočasného referenčního rámce Unie a v mezích limitů de minimis (6). Po schválení Komisí mají italské orgány v úmyslu opatření plně provést nad rámec limitů de minimis.
(18)
Italské orgány odhadují, že rozpočet opatření bude činit zhruba 7,5 milionu EUR na období 2014-2015.
(19)
Období, na které se toto rozhodnutí vztahuje, potrvá do 31. prosince 2022. Italské orgány očekávají, že se daňová úleva bude nejčastěji využívat v letech 2014 a 2015.
(20)
Návrhy prováděcích předpisů, na jejichž základě chtějí italské orgány podporu plně provést (nad rámec limitů de minimis), se od původního oznámení liší v řadě důležitých bodů.
(21)
Zaprvé: ze změněných prováděcích předpisů byla odstraněna podmínka, že střední a malá kina musí do programové nabídky zařadit určitý počet italských a evropských uměleckých filmů, aby získala podporu. V posledních letech měly italské orgány problémy s monitorováním dodržování této podmínky u střednícha velkých kin. Kromě toho tvrdí, že zrušení této povinnosti je nezbytné k obnovení rovných podmínek hospodářské soutěže mezi velkými kiny, která podporu potřebují, a velkými sítěmi kin, které ovládají italský kinematografický trh (viz 37. bod odůvodnění).
(22)
Zadruhé (a vzhledem k výše uvedenému): změněné prováděcí předpisy stanoví limit 60 kinosálů. Provozovatelé kin, kteří vlastní nebo spravují více kinosálů, jsou z režimu daňových úlev vyloučeni. Italské orgány tvrdí, že je to dobrá alternativa k povinnosti spojené s programem, která byla původně uložena proto, aby se zaručilo, že opatření splní svůj účel, a aby byly vyloučeny ty tržní subjekty, které by díky své tržní síle měly být s to přejít na novou technologii bez podpory.
(23)
Zatřetí: nové prováděcí předpisy vyžadují prohlášení příjemce, které má zamezit příliš vysoké podpoře nebo jejímu přesměrování v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie).
(24)
Začtvrté: změněné normy umožňují kumulaci podpor až do maximální intenzity podpory ve výši 75 % celkových nákladů. U kin s jedním nebo dvěma kinosály činí maximální kumulovaná intenzita podpory 90 %.
(25)
Kromě těchto změn mohou příjemci od roku 2012 postoupit daňovou úlevu na digitální zařízení dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 56. bod odůvodnění).
III. PŘIPOMÍNKY ZAINTERESOVANÝCH STRAN
(26)
V reakci na veřejnou konzultaci ohledně podpory, která proběhla v roce 2009, obdržela Komise připomínky zhruba od 20 zainteresovaných stran. Připomínky předložily:
-
italské a evropské odvětvové organizace zastupující distributory a kina, francouzská Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) a Evropské fórum pro digitální kinematografii,
-
francouzské orgány, fondy na podporu kinematografie z Německa a Spojeného království a síť evropských regionálních fondů pro audiovizuální průmysl (Cineregio). Některé předložené připomínky se týkaly rovněž souvisejících publikací Ředitelů evropských filmových agentur (EFAD) (7),
-
některé podniky, odborníci z oboru kinematografie a občané Francie, Itálie, Spojeného království a Švýcarska.
Kromě toho byl na toto téma v říjnu 2009 v Římě uspořádán seminář.
(27)
Co se týče nezbytnosti podpory, ve všech obdržených příspěvcích se upozorňovalo na nezbytnost státní podpory pro přechod k digitální projekci, považované za nevyhnutelný vývoj. Jak vysvětlily francouzské orgány i celostátní organizace Spojeného království z oboru kinematografie (UK Film Council), obecný přínos digitální kinematografie je provázen nerovnoměrným rozdělením nákladů (které nesou provozovatelé kin) a přímými finančními výhodami (pro distributory) plynoucími z přechodu. Tato nevyvážená situace ztěžuje včasné dokončení přechodu bez využití externí podpory. V tomto ohledu třetí strany, které předložily své připomínky, upozornily na očividné riziko, že pokud by digitální projekční systémy nebyly přístupnější a cenově dostupnější, mnoho malých evropských nezávislých kin nebo kin nacházejících se v odlehlých oblastech by zmizelo z trhu. V prohlášení EFAD ze září 2009 se tvrdí, že 30 % evropských kin hrozí uzavření. Francouzské orgány i německá spolková rada pro kinematografii zdůraznily, že neposkytováním podpory by utrpělo nejen promítání, ale i distribuce filmů. Dlouhé přechodné období a paralelní distribuce analogových a digitálních filmů by se mohly ukázat jako příliš nákladné, zejména pro menší distributory filmů. V konečném důsledku by neexistence podpory měla značný negativní dopad na šíření evropských filmů, kulturní rozmanitost a přístup evropských občanů ke kultuře.
(28)
Ve všech příspěvcích se navíc zdůrazňovalo, že takzvané normy DCI jsou všeobecně uznávány jako společné normy pro digitální projekci. Propagace jednotné celosvětové normy je vnímána spíše jako pozitivní signál než za nevýhodu pro kina, neboť mezi nimi umožňuje nastolit rovné podmínky.
(29)
Co se týče nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení, za odpovídající výši se obecně považuje 100 000 EUR na jeden kinosál. Mnozí respondenti naopak zdůraznili, že náklady mohou být mnohem vyšší, například je třeba projekční kabinu podstatným způsobem zrekonstruovat, což může být případ zejména malých kin. Někteří respondenti však uznávají, že ceny digitálních projekčních zařízení mají klesající tendenci.
(30)
V mnoha předložených připomínkách bylo uvedeno, že i kdyby byly náklady na přechod mnohem vyšší než dostupná státní podpora (jako je tomu pravděpodobně u daňových úlev v Itálii), nic to nemění na tom, že státní podpora doplňuje jiné zdroje příjmů, například poplatky za virtuální kopie či vlastní zdroje provozovatelů kin.
(31)
Pokud jde o přiměřenost podpory, některé zainteresované strany daňovou úlevu kritizovaly, neboť se domnívaly, že by jí se vší pravděpodobností více využívala větší kina. Jiné subjekty možnost poskytnout podporu velkým kinům podpořily, případně pod podmínkou povinností spojených s programem. Některé příspěvky však potvrdily prohlášení EFAD s tím, že je důležité nezavádět rozdílné zacházení vyplývající například (v konkrétním případě italské daňové úlevy) z různé úrovně daní odváděných kiny, ale obecněji i z omezení přístupu daného programem, velikostí a geografickou polohou kin. Mezinárodní federace sdružení filmových distributorů (FIAD) zdůraznila, že na dnešním kinematografickém trhu a za celkové hospodářské situace by dokonce ani největší provozovatelé kin nemuseli být považováni za ziskové.
(32)
Názory na dostupnost operačních komerčních modelů pro přechod a jejich použitelnosti na menší kina se mírně různí. Někteří uvedli, že existují standardní operační modely pro přechod na digitální projekci. Jiní tvrdili, že hodně kin nemůže podepsat dohody o poplatcích za virtuální kopii nabízené zprostředkovateli („integrátory“) (viz též poznámka pod čarou 5) z důvodu povahy a rozsahu své programové nabídky (dosažená výše poplatků za virtuální kopie se liší podle počtu filmů na programu během prvního týdne od premiéry nebo podle počtu kinosálů v příslušném kině). Europa Distribution vyjádřila přesvědčení, že operační komerční modely platí pouze pro nejziskovější kina a významné komerční distributory. Na základě diskusního dokumentu EFAD bylo pouze ve zhruba 10 000 evropských kinosálů z celkových 30 000 možné modernizovat zařízení prostřednictvím modelu poplatků za virtuální kopie. V jednom příspěvku se tvrdilo, že komerční model poplatků za virtuální kopie je vhodný i pro menší kina. Francouzské orgány každopádně upozornily na to, že komerční modely pro přechod nepokrývají všechny náklady na přechod kin k digitální projekci (jako je modernizace promítacích kabin) a kromě toho vždy počítají s příspěvkem provozovatelů kin. I v těchto případech by státní podpora mohla plnit zásadní doplňkovou funkci.
(33)
Co se týče vhodnosti podpory, zainteresované strany uvedly, že obecně by státní podpora pomohla malým kinům čelit silné konkurenci velkých multikin a nastolila by rovné podmínky pro všechny. Podle odhadů by instalace digitálních projekčních zařízení znamenala širší výběr pro diváky. V příspěvcích byly rovněž zdůrazněny výhody spojené s digitální projekcí, například její kvalita, flexibilita programové nabídky a nižší náklady na distribuci. Francouzské orgány tvrdily, že by se přiměřenost podpory pro digitální projekci neměla posuzovat z hlediska větší rozmanitosti programové nabídky, ale spíše z hlediska schopnosti zabránit uzavření kin. Podle nich může právě digitalizace různých typů filmů zaručit jejich rozmanitou nabídku. Evropské fórum pro digitální kinematografii vyjádřilo názor, že pokud lze daňové úlevy kompenzovat prostřednictvím DPH, mohla by italské opatření využívat i méně zisková kina.
(34)
Některé příspěvky upozorňovaly na krátkodobou povahu daňové úlevy vzhledem k dlouhodobým výzvám, které přináší přechod k digitální kinematografii. Jiné však zdůrazňovaly, že normy jsou dostatečně konsolidované na to, aby byla zaručena jejich platnost alespoň na deset let, nebo že zatím nelze určit životnost digitálních projekčních zařízení. Německá spolková rada pro kinematografii upozornila, že by podpora na přechod k digitální projekci představovala menší zátěž než náklady související s rekonstrukcí kin a s kulturní rozmanitostí po zániku provozovatelů, kteří nejsou schopni přechod sami financovat. Německo dále zdůraznilo, že specifické podmínky v každé zemi a regionu vyžadují specificky koncipovanou podporu v odpovídající formě. Prohlášení EFAD tento názor podpořilo a upozornilo na neexistenci jediného obecně platného řešení. Italské sdružení provozovatelů kin ANECpředpokládá, že do skončení životnosti digitálních zařízení se podmínky změní natolik, že řešení nebude představovat takový problém. Evropské fórum pro digitální kinematografii rovněž potvrdilo, že případné dodatečné provozní náklady příslušných kin lze hradit z nových zdrojů příjmů.
(35)
Pokud jde o hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory, v příspěvcích se obvykle zdůrazňovala potřeba jednotných norem pro digitální projekci a plošné přijetí norem DCI. Prohlášení EFAD potvrzuje, že podpora pro digitální projekci by neměla předepisovat technické řešení, ale měla by být koncipována tak, aby pozorně hodnotila technologickou situaci tohoto odvětví. Europa Distribution ve svých připomínkách zdůraznila, že nedodržování normy pro toto odvětví by mohlo vést k uzavření mnoha kin. ANEC každopádně uvedlo, že toto opatření kinům umožňuje investovat do takové normy, kterou chtějí. V řadě příspěvků se rovněž zdůrazňovalo, že zařízení vyhovující specifikaci DCI by se mohla využívat i k promítání filmů odpovídajících jiným (nižším) digitálním normám, zatímco naopak (promítání filmů splňujících normu DCI například na projektorech 1,3k) to nelze. V předložených připomínkách se nepoukazovalo na riziko zvyšování cen, ty by naopak postupem času měly klesat. V této souvislosti se v příspěvku francouzských orgánů a v diskusním dokumentu EFAD zdůrazňovalo, že opatření podpory by měla být navržena tak, aby znemožňovala narušení hospodářské soutěže na trhu digitálních zařízení. Opatření podpory by se proto měla opírat o hodnocení nákladů na digitální zařízení a podpora by podle těchto odhadů měla být omezena. Pochybnosti Komise o tom, zda státní podpora může urychlit přechod na digitální projekci a tím i uzavírání kin (viz 16. bod odůvodnění), nebyly v příspěvcích zohledněny. Státní podpora se v nich naopak označovala za udržitelné řešení problému digitální projekce. Italská federace experimentálních kin vyzdvihla omezený zeměpisný dosah kin, a tudíž zanedbatelný narušující dopad opatření na hospodářskou soutěž.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
1. Nezbytnost podpory
(36)
Italské orgány poskytly Komisi informace o vlastnostech italského kinematografického trhu (poslední aktualizace proběhla v říjnu 2013). Odhaduje se, že v Itálii existuje celkem 3 936 kinosálů v 1 872 kinech, jež lze rozdělit do čtyř kategorií:
a)
velké sítě (8) kin s více než 60 kinosály - existují pouze dvě takové sítě: UCI a The Space, které mají 787 kinosálů v 76 lokalitách;
b)
malé sítě kin - těch je 15 a každá z nich má celkem maximálně 60 kinosálů. Kina v této třídě čítají celkem 513 kinosálů ve 104 lokalitách;
c)
malá komerční kina - 1 287 kinosálů v 351 kinech;
d)
nejmenší kina - kategorie, do které spadají téměř výhradně kina s jedním promítacím sálem (90 %) a sezónní nebo církevní kina. Jedná se o 1 340 lokalit s přibližně 1 500 kinosály.
(37)
Zatímco největší sítě kin (uvedené pod písmenem a)) představují 40 % vnitrostátního trhu, kina pod písmenem d) se na trhu podílejí pouze 5-10 %.
(38)
Režim daňových úlev je určen pro kina uvedená v písmenech b), c) a d). Zejména vzhledem k dominantnímu postavení dvou velkých sítí kin na trhu se italské orgány domnívají, že k dokončení digitálního přechodu těchto provozovatelů kin, jež jsou všichni malými nebo středními podniky, je nezbytná státní podpora.
(39)
Podle údajů poskytnutých ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch požádalo v období 2010-2013 o daňové úlevy pro digitální film 1 603 kinosálů (údaje z dubna 2014). Toto opatření, které bylo zavedeno ve smyslu nařízení de minimis, mělo úspěch okamžitě po svém zavedení v roce 2010 (kdy ho využilo více než 671 kinosálů).
(40)
Provádění opatření podpory ve smyslu nařízení de minimis se ukázalo jako nedostatečné pro zvrácení této situace. Zejména multikina střední velikosti byla schopna digitalizovat pouze část svých kinosálů.
(41)
Italské orgány uvedly, že digitalizace kin v Itálii stále zaostává. V říjnu 2013 dosahovala míra digitalizace přibližně 62 % (9) a podle odhadů poskytnutých italskými orgány v červnu 2014 je potřeba digitalizovat ještě nejméně 700 kinosálů.
(42)
V důsledku toho je ohrožen značný počet kin, především malých a středních. Jejich zánik by znamenal nejen ztráty pracovních míst na úrovni provozovatelů kin, ale ovlivnil by i distribuci filmů a omezil výběr pro veřejnost.
(43)
Italské orgány zdůraznily zejména úlohu, již v Itálii hrají kina s jedním promítacím sálem a středně velká kina. Neustálá přítomnost kin s jedním promítacím sálem je zásadní pro zajištění rovného přístupu všech občanů, včetně těch, kteří žijí v malých, venkovských a horských sídlech. Druhá skupina, tj. středně velká kina, jsou v Itálii páteří distribuce a promítání kvalitních filmů. Jejich neustálá přítomnost je důležitá, protože představují alternativu dvou velkých sítí kin, jež na trhu dominují.
(44)
Italské orgány odhadují, že tradiční filmy zmizí s konečnou platností z trhu během období pouhých několika týdnů nebo měsíců. Vzhledem k tomu, že se blíží konec tohoto období, italské orgány zdůraznily, že je potřeba uplatňovat opatření nad rámec prahové hodnoty de minimis.
(45)
Co se týče navržené maximální daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál) a odhadovaných nákladů digitálního projekčního zařízení, snížily italské orgány své odhady průměrných nákladů přechodu na digitální projekci na 50 000-60 000 EUR (údaje poskytnuté v dubnu a v červnu 2014). Jinými slovy, maximální daňová úleva odpovídá výrazně vyšším nákladům na přechod, než jsou odhadované průměrné náklady na přechod. Italské orgány však zdůraznily, že se daňové pobídky vypočítávají na základě určitého procentního podílu skutečně vzniklých výdajů. Při investicích v průměrné výši 50 000 EUR bude poskytnutá daňová pobídka (ve výši 30 %) činit 15 000 EUR. V praxi tedy není zpravidla nikdy použita maximální daňová pobídka. Horní mez však zaručuje, že v případě nestandardně vysokých nákladů na přechod bude výše podpory omezena i v absolutních hodnotách.
(46)
Pokud jde o nezbytnost podpory, je rovněž důležité poznamenat, že nejnovější informace od italských orgánů ukazují, že náklady na digitální přechod stále ještě dosahují několika desítek tisíc eur na jeden kinosál. Mnoho kin, především těch menších, není schopno získat tyto finanční prostředky ze soukromých zdrojů, zejména za současné italské a evropské hospodářské situace.
2. Přiměřenost podpory
(47)
V obecné rovině italské orgány zdůraznily, že daňová úleva je doplňkem komerčních modelů pro přechod a nevylučuje použití modelů poplatků za virtuální kopii.
(48)
Změněná prováděcí pravidla obsahují řadu ustanovení, která zajišťují přiměřenost opatření podpory a zohledňují například tržní mechanismy, které jsou k dispozici pro přechod na digitální projekci (tj. modely poplatků za virtuální kopii).
(49)
Zaprvé, daňové zvýhodnění mohou požadovat pouze provozovatelé kin, která mají nejvýše 60 kinosálů. Tím jsou z podpory vyloučeny dvě velké italské sítě kin (UCI a The Space), k jejichž přechodu byl úspěšně použit klasický model poplatků za virtuální kopii, jak uvedly italské orgány. Kromě toho by tito provozovatelé kin vzhledem ke svému dominantnímu postavení na trhu (viz 37. bod odůvodnění) neměli být při přechodu digitální projekci závislí na státní podpoře.
(50)
Podle informací poskytnutých italskými orgány jsou uvedené dvě velké sítě kin jedinými, kdo využil klasického modelu poplatků za virtuální kopii. Nicméně i menší provozovatelé kin měli přístup k obchodním mechanismům pro usnadnění přechodu na digitální projekci. V Itálii byl na základě dohody mezi sdružením distributorů a provozovatelů kin vyvinut alternativní model poplatků za virtuální kopii vhodný pro malá kina. Níže uvedená tabulka ukazuje hlavní rozdíly a podobnosti mezi klasickým a alternativním modelem poplatků za virtuální kopii (VPF) tak, jak se používají v Itálii.
Srovnání mezi klasickým a alternativním modelem VPF v Itálii
Klasický model VPF v Itálii
Alternativní model VPF v Itálii
Zprostředkovatel („integrátor“), který má smlouvy o poplatcích za virtuální kopii s distributory, podepíše smlouvu s provozovatelem kina.
Zakládá se na dohodě mezi sdružením distributorů a sdružením provozovatelů kin. Nejsou zapojeny třetí strany.
Provozovatel není vlastníkem digitálního vybavení a neplatí ho předem.
Provozovatel je již od počátku vlastníkem digitálního zařízení a hradí veškeré počáteční pořizovací náklady.
Jak distributoři, tak provozovatel přispívají k postupnému odpisování nákladů prostřednictvím poplatků za virtuální kopii a měsíčních plateb. Rozdělení výdajů je obvykle následující: 75 % hradí distributoři a 25 % provozovatel.
Filmoví distributoři platí poplatky za virtuální kopie pro promítání filmů v digitálním formátu. Tyto poplatky mohou pokrýt až 75 % nákladů na digitální přechod. Provozovatel je v každém případě povinen hradit výdaje ve výši 5 500 EUR.
(51)
Zadruhé, s ohledem na výše uvedené změnily italské orgány prováděcí předpisy, aby předešly příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie). Příjemce je povinen předložit prohlášení o tom, že žádá o daňové zvýhodnění pouze pro pokrytí skutečných nákladů (viz 23. bod odůvodnění). Italské orgány prohlásily, že kontrola, již ministerstvo pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch provádí pro každý jednotlivý případ, zaručí, že podpora pokryje pouze tu část investic, kterou má skutečně hradit provozovatel kin.
(52)
Zatřetí, k zaručení přiměřenosti opatření podpory byly zavedeny maximální intenzity pro kumulaci podpor, které rozlišují mezi menšími kiny (s jedním nebo dvěma sály) a ostatními kiny (viz 24. bod odůvodnění).
3. Vhodnost podpory
(53)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti ohledně vhodnosti odhadované částky opatření na pokrytí očekávaných nákladů na přechod. Aktualizované odhady týkající se této částky a nákladů, jež poskytly italské orgány (viz 18. a 45. bod odůvodnění), umožňují aktuálně posoudit situaci, již má opatření podpory řešit. Na základě daňové úlevy v průměrné výši 15 000 EUR a s přihlédnutím k odhadované částce režimu (viz 18. bod odůvodnění), by v letech 2014-2015 (tj. v období, kdy se očekává nejintenzivnější využívání tohoto opatření) mohlo opatření využít 500 kinosálů. Toto číslo odpovídá podstatné části kinosálů, které mají být ještě digitalizovány (viz 40. bod odůvodnění).
(54)
I přesto, že byl z režimu podpory odstraněn požadavek na uvádění uměleckých filmů, italské orgány potvrdily, že tento režim má stále ještě důležité kulturní cíle. Úplná digitalizace kinematografického trhu v Itálii povede k lepšímu šíření různých druhů filmů a k vyššímu potenciálu pro šíření děl zaplňujících nikové trhy. Pokud by všechny typy kin v Itálii nepřešly na digitální projekci, kultura by to pocítila.
(55)
Italské orgány zdůraznily, že daňová úleva znamená náhradu, která se týká nejen přímých daní splatných daňovému úřadu (daň z příjmů právnických osob), ale také nepřímých daní (např. DPH), srážkové daně a příspěvků na sociální zabezpečení (placených zaměstnavateli za své zaměstnance). Náhrada prostřednictvím všech těchto daní je zohledněna při výpočtu nároku na daňovou úlevu a zlepšuje dostupnost režimu, jelikož možnost ho využít nezávisí na úrovni zisku dotčeného podniku.
(56)
Kromě toho byla prostřednictvím článku 51 zákonného opatření č. 83 z roku 2012 zavedena možnost postoupit daňovou úlevu dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 25. bod odůvodnění). To zvyšuje dostupnost opatření podpory pro menší kina, zejména kina provozovaná rodinami, která nemají zaměstnance.
(57)
Již při provádění opatření podle nařízení de minimis obdržely daňové úlevy všechny typy kinosálů, včetně těch nejmenších na trhu, jak je znázorněno v následujícím diagramu, který poskytuje přehled příjemců režimu (v období 2010-2013).
Příjemci podle typu kina (2010-2013, podle počtu sálů) (údaje aktualizovány naposledy v dubnu 2014 a poskytnuty ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch)
(58)
Z poskytnutých údajů rovněž vyplývá, že se výrazně zvýšil počet a procentuální podíl malých kin, která v roce 2012 a zejména v roce 2013 využila daňové úlevy. Podle údajů poskytnutých Itálií využilo od roku 2010 do konce roku 2013 daňovou úlevu pro přechod na digitální projekci celkem 325 z 1 340 menších italských kin (tj. 24,3 %).
4. Hospodářské, sociální a kulturní dopady
(59)
Italské orgány zdůraznily, že je z hlediska ochrany kultury důležité zaručit úplný přechod na digitální projekci. Instalace digitálního zařízení s sebou přináší řadu významných výhod (jako je vyšší flexibilita) pro celé odvětví kinematografie (a v konečném důsledku i pro veřejnost). Náklady na přechod jsou však vysoké a nerovnoměrně rozložené a z velké části je nesou kina. Zejména menší účastníci trhu nejsou schopni provést přechod bez státní podpory. Komerční modely vypracované za účelem přechodu (poplatky za virtuální kopie) nejsou dostatečné k tomu, aby vyvážily tuto nerovnováhu, a ne všechna kina k nim mají stejný přístup.
(60)
Italské orgány potvrdily, že pravidla tohoto režimu podle jejich názoru nezpochybňují zásadu technologické neutrality.
V. HODNOCENÍ OPATŘENÍ PODPORY
1. Východiska podpory
(61)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(62)
Jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení a ve shrnutí v 12. bodě odůvodnění, představuje oznámené opatření podpory státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Zdroj financí skutečně představují daňové pobídky, takže se italský stát vzdává určitých daňových příjmů. Podle tohoto režimu budou takto zvýhodněni někteří provozovatelé kin, a v důsledku toho dává toto opatření selektivní výhodu některým podnikům. Příjemci soutěží s jinými podniky, které nutně nemusí využívat výhod tohoto režimu. Režim tudíž narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmem může mít opatření vliv na obchod uvnitř Unie.
2. Slučitelnost podpory
(63)
Italské orgány zdůvodňují opatření jako podporu na propagaci kultury a podtrhují význam, jejž má pro kulturu co nejrychlejší dokončení přechodu na digitální projekci v zemi. Opatření podpory se snaží zaručit, aby všechny typy kin mohly přejít na digitální projekci, a to navzdory vysokým nákladům na přechod.
(64)
Do té doby, než bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení týkajícího se daného opatření, nedefinovala Komise konkrétně svoji politiku v oblasti podpory digitální projekce. Od té doby přijala Komise nové sdělení o státní podpoře filmů a dalších audiovizuálních děl (10), v němž jsou aktualizována kritéria pro posouzení slučitelnosti státní podpory filmů a dalších audiovizuálních děl podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
(65)
Nové sdělení o filmu uznává, že podpora filmové produkce může být považována za podporu určenou na pomoc kultuře ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU. Slučitelnost podpory tedy lze posoudit na základě tohoto ustanovení. Sdělení o filmu stanoví, že podpora modernizace kin, včetně jejich digitalizace, může být na tomto základě odůvodněná, pokud je nezbytná, přiměřená a vhodná.
a) Nezbytnost opatření
(66)
Jak uvádí italské orgány a potvrzují připomínky zúčastněných stran, přechod na digitální projekci je pro kinematografii výzvou, která se týká všech evropských kin a zejména těch nejmenších. Zánik kin, zejména nezávislých kin malé a střední velikosti ve městech s menším počtem obyvatel, by snížil rozmanitost a šíření filmové nabídky na regionální úrovni. Jinými slovy, dlouhý a nesourodý přechod by měl negativní dopad na promítání filmů a jejich distribuci a v konečném důsledku i na evropské publikum.
(67)
I přes zavedení daňového opatření ve smyslu nařízení de minimis je Itálie v přechodu na digitální projekci stále pozadu.
(68)
Současně se vzhledem k tomu, že trh dosáhl ve svém přechodu bodu obratu (více než 60 % kinosálů v Itálii bylo na konci roku 2013 digitalizováno), zhoršila situace pro kinosály, které při svém přechodu závisí na státní podpoře, jelikož dostupnost 35 mm filmů není v krátkodobém horizontu zajištěna.
(69)
Opatření se netýká výhradně menších kin, ale také relativně velkých kin a komerčních sítí. Největší sítě kin (s více než 60 promítacími sály) jsou však z podpory vyloučeny. Italské orgány tvrdí, že poskytnutí daňového zvýhodnění všem malým kinům obnovuje rovné podmínky v tomto odvětví, jemuž dominují dvě velmi velké sítě kin.
(70)
Daňová úleva je určena na pomoc kinům, která nejsou schopna, zejména za současné hospodářské situace, získat dostatečné soukromé finanční prostředky na nákladný přechod na digitální projekci.
(71)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise domnívá, že podpora může být považována za nutnou pro zachování a obnovu filmové rozmanitosti v Itálii v digitálním kontextu. Neustálá přítomnost různých typů kin, od experimentálních kin s jedním sálem po kina s mnoha sály a komerčním plánováním, je zásadní pro podporu ochrany rozmanité filmové nabídky pro italské obyvatelstvo. Jak se uznává v připomínkách obdržených od zúčastněných stran, je přechod na digitální projekci rozhodujícím momentem pro kinematografii jako celek, vzhledem k tomu, že pouze velké sítě kin jsou schopné snadno využívat komerční modely přechodu. Data o trhu poskytnutá italskými orgány dokazují, že uplatňování opatření de minimis není dostatečné pro dokončení přechodu, zejména v případě kin, která mají více než jeden sál. Je pravda, že některá kina byla schopna využít nabídek VPF, ale je rovněž pravda, že modely komerčního přechodu nepokrývají všechny náklady na digitální přechod kin (viz 32. bod odůvodnění). I v takových případech může být veřejná podpora považována za nezbytnou, bude-li koncipována jako doplňková a bude-li zajištěno, že opatření je přiměřené, a to bez ohledu na druh dotčeného kina.
b) Přiměřenost opatření
(72)
Italské orgány vyloučily z využití daňové úlevy společnosti provozující kina s více než 60 sály. Struktura italského kinematografického trhu jasně ukazuje, že existuje rozdíl mezi provozovateli, kteří mají méně než 60 sálů, a provozovateli s větším počtem sálů (viz 36. a 37. bod odůvodnění). Zavedený limit se proto zdá být s ohledem na cíl režimu přiměřený.
(73)
Daňová úleva se kromě toho vztahuje pouze na část (30 %) nákladů na přechod a je omezena na 50 000 EUR ročně. Tím, že je výpočet výše podpory založen na určitém procentu skutečných nákladů na digitalizaci, italské orgány zaručují, že je podpora přiměřená, i když se náklady mohou případ od případu lišit. Mnoho z těch, kteří předložili svá vyjádření, zdůraznilo (29. bod odůvodnění), že náklady na digitalizaci mohou v některých případech vzrůst výrazně nad průměr, například když jsou zapotřebí rozsáhlé práce na projekční kabině. Nicméně v takových atypických případech zajišťuje limit ve výši 50 000 EUR to, že absolutní výše podpory bude i nadále přiměřená.
(74)
Zatímco v rozhodnutí o zahájení řízení se vznášely otazníky nad možným zánikem komerčních modelů pro přechod na digitální kinematografii, 50. bod odůvodnění ukazuje, že v Itálii byly vypracovány dva různé komerční modely, které lze kombinovat s daňovou úlevou navrženou pro digitální kina. Italské orgány zahrnuly do aktualizovaných prováděcích předpisů zvláštní ustanovení s cílem zajistit, aby kombinování veřejných a soukromých finančních prostředků určených na přechod na digitální projekci nevedlo k příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory (např. na distributory nebo zprostředkovatele („integrátory“) v modelu poplatků za virtuální kopie). Italské orgány tímto způsobem podporují optimální synergii mezi dostupnými komerčními modely a státní podporou na usnadnění úplného přechodu na digitální projekci.
(75)
Daňovou úlevu lze rovněž kombinovat s jinými podpůrnými opatřeními. Aby byla zajištěna přiměřenost podpory, zavedly italské orgány maximální intenzitu pro kumulaci podpor, která činí 90 % v případě malých kin (s jedním nebo dvěma sály) a 75 % u jiných typů kin.
(76)
Obecněji řečeno, k žádosti musí být přiloženo osvědčení udávající skutečně pokryté výdaje na každý sál a pro každý jednotlivý případ jsou stanoveny kontroly ministerstva pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch. V prováděcích předpisech je rovněž stanoveno, že v případě nedodržení povinností bude daňová úleva vrácena (a budou k ní připočteny úroky a penále).
c) Vhodnost opatření
(77)
Vysvětlení poskytnutá italskými orgány, jakož i zavedení převoditelnosti daňových úlev zaručují, že opatření bude mít dopad na příjemce tohoto režimu. Možnost využít režimu by měla mít i méně zisková kina.
(78)
Opatření už není navrženo jako pilotní opatření, ale bude v platnosti až do konce roku 2022.
(79)
Z údajů poskytnutých italskými orgány (viz 57. a 58. bod odůvodnění) vyplývá, že opatření mohou využít všechny typy kin, zejména ta menší. Ačkoli existují další faktory, které mohou mít svůj vliv, je třeba uvést, že značný nárůst počtu kin s jedním, dvěma, třemi nebo čtyřmi sály, která využila daňové úlevy (podle nařízení de minimis) v roce 2012 a 2013, se kryje se zavedením převoditelnosti daňových úlev v roce 2012 (25. bod odůvodnění).
(80)
Obecněji řečeno, opatření se jeví jako vhodné k zachování současné rozmanitosti kin na italském trhu, který zahrnuje kina s jedním promítacím sálem, malá komerční kina a různé typy multikin. Tato rozmanitost je nezbytným předpokladem pro rozmanitou filmovou nabídku.
d) Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod
(81)
Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod jsou malé. Přeshraniční rozměr filmu je omezen na přítomnost mezinárodních provozovatelů kin a mezinárodní charakter filmového obchodu. Jednotlivá kina mají omezenou územní působnost, jelikož publikum se kvůli návštěvě kina nepřesouvá daleko.
(82)
Opatření se týká podpory investic a poskytuje jednorázovou výhodu kinům, která musí řešit jedinečný přechod. Daňová úleva zaručuje, že všechna kina mohou dokončit přechod na digitální projekci, ale nenarušuje nežádoucím způsobem hospodářskou soutěž z hlediska jejich každodenního fungování.
(83)
Rovněž se očekává, že dokončení přechodu na digitální projekci v Evropě bude ku prospěchu evropského filmového průmyslu jako celku. V tomto ohledu nejsou pochybnosti, jež byly vyjádřeny v rozhodnutí o zahájení postupu v souvislosti s normami pro digitální kino, dále případné. Z příspěvků třetích stran vyplynul konsensus odvětví ohledně převládajících norem pro digitální kino.
VI. ZÁVĚR
(84)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že opatření podpory sleduje jasně vymezený kulturní cíl. Pochybnosti ohledně nezbytnosti, přiměřenosti, vhodnosti a dopadu vyjádřené v rozhodnutí o zahájení řízení byly rozptýleny. Narušení hospodářské soutěže a vliv opatření na obchod jsou omezené a nejsou v rozporu se společným zájmem. Daňová úleva pro digitální projekční zařízení se proto považuje za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Itálie zamýšlí poskytnout na zařízení pro digitální projekci na základě zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007, zákonného opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013 přepracovaného v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 a nových prováděcích předpisů pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci, je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Provedení tohoto opatření podpory se proto povoluje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 29. října 2014.
ODLUKA KOMISIJE (EU) 2015/120
od 29. listopada 2014.
o programu potpora SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08) koje Italija planira provesti za opremu za digitalnu projekciju
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 7888)
(Vjerodostojan je samo talijanski tekst)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. stavak 2. prvi podstavak,
uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njegov članak 62. stavak 1. točku (a),
nakon što je pozvala zainteresirane strane da podnesu svoje primjedbe u skladu s gore navedenim odredbama (1) te uzimajući u obzir njihove primjedbe,
budući da:
I. POSTUPAK
(1)
Italija je 30. prosinca 2008. priopćila Komisiji svoju namjeru da uvede porezne poticaje za ulaganje u film, distribuciju filmova i digitalnu kinematografiju. Talijanska nadležna tijela dostavila su dodatne informacije 2. travnja 2009. i 23. lipnja 2009.
(2)
Dopisom od 22. srpnja 2009. Komisija je obavijestila Italiju da je odlučila odobriti talijanske porezne poticaje za ulaganje u film i distribuciju filmova. Komisija je istodobno obavijestila Italiju da je odlučila započeti postupak utvrđen člankom 108. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije s obzirom na predloženi porezni odbitak za ulaganja u opremu za digitalnu projekciju.
(3)
Odluka Komisije da započne postupak objavljena je u Službenom listu Europske unije (2). Komisija je pozvala zainteresirane strane da podnesu svoje primjedbe.
(4)
Talijansko ministarstvo kulture i turizma i Europska komisija zajedno su održali radionicu o toj temi 21. listopada 2009. u Rimu.
(5)
Komisija je zaprimila primjedbe zainteresiranih strana. Proslijedila ih je Italiji, kojoj je dana mogućnost da na njih odgovori. Primjedbe talijanskih nadležnih tijela zaprimljene su 19. siječnja 2010. Nakon toga je uslijedila daljnja razmjena informacija, uključujući dodatne dopise od talijanskih nadležnih tijela koji su zaprimljeni 7. rujna 2010., 12. travnja 2011., 1. lipnja 2011., 1. prosinca 2011., 10. svibnja 2012., 14. rujna 2012., 23. travnja 2013., 6. prosinca 2013., 18. travnja 2014., 11. lipnja 2014. i 1. kolovoza 2014.
II. OPIS MJERE
1. Prijavljena mjera
(6)
Porezni odbitak za prikazivače koji ugrađuju opremu za digitalnu projekciju bio je dio poreznih mjera za sektor filma koji su uvela talijanska nadležna tijela. Te su porezne mjere zajedno bile namijenjene poticanju dinamike tržišta kako bi podržale talijanske kulturne filmove u konkurentskoj okolini i promicale takve filmove u Italiji i Europi.
(7)
Programom poreznih odbitaka za digitalnu kinematografiju nudi se 30 % poreznog odbitka za troškove uvođenja opreme za digitalnu projekciju. Najveći godišnji porezni odbitak ograničen je na 50 000 EUR po projekcijskom platnu.
(8)
Sljedeći troškovi mogu biti prihvatljivi:
a)
kupnja opreme za digitalnu projekciju i reprodukciju;
b)
kupnja opreme i strojeva za primanje digitalnih signala putem zemaljskog i/ili satelitskog prijenosa;
c)
kupnja putem financijskog leasinga ili najma opreme, sustava i strojeva iz gornjih točaka; predmetni ugovori moraju uključivati obvezu kupnje imovine nakon isteka najma ili odredbu za prethodno korištenje ove opcije od strane društva korisnika;
d)
izdaci za aktivnosti osposobljavanja osoblja;
e)
povezani i pomoćni trošak za obnovu i prilagodbu kabina za projekciju, opreme i komunalija te pomoćnih prostorija koje su se ranije koristile za projekciju filmova od 35 mm.
Trošak iz zadnje dvije točke ne smije iznositi više od 20 % ukupnog troška za točke a), b) i c).
(9)
U skladu s izvornom prijavom talijanskih nadležnih tijela, potpora bi bila bezuvjetna za kina s između jednog i četiri platna i za multiplekse s između 5 i 10 platna u gradovima s brojem stanovnika od 50 000 ili manje. Za ostale multiplekse s do 24 kino platna postojala bi obveza prikazivanja kulturnih filmova za 50 % prikazivanja i obveza prebacivanja najmanje 50 % platna na digitalnu projekciju kao uvjet za primanje potpora.
(10)
Porezni odbitak primjenjuje se na filmska poduzeća koja su porezni obveznici u Italiji.
(11)
Pravne osnove za program su sljedeće:
a)
Zakon br. 244 od 24. prosinca 2007. o utvrđivanju odredaba za izradu godišnjeg i višegodišnjeg državnog proračuna (legge 24.12.2007. n.244);
b)
Odluka-Zakon br. 91 od 8. kolovoza 2013., pretvorena, s izmjenama, u Zakon br. 112 od 7. listopada 2013. (decreto legge 8.8.2013., n.91, convertito, con modificazioni, dalla legge 7 ottobre 2013, n.112);
c)
nove odredbe o provedbi poreznih odbitaka odobrenih kinima za uvođenje i nabavu opreme i strojeva za digitalnu projekciju (Nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. Sumnje koje su se pojavile u Komisiji
(12)
Komisija je u odluci o otvaranju postupka smatrala da mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Ponudom poreznih poticaja talijanska je država odustala od određenih prihoda i stoga je program uključio državne resurse. Programom se pružala gospodarska prednost određenim poduzećima, u ovom slučaju kinoprikazivačima. S obzirom na međunarodnu trgovinu filmovima, ova selektivna prednost mogla bi utjecati na trgovinu unutar Unije. Komisija nije bila sigurna može li se potpora smatrati spojivom.
(13)
Prvo, Komisija je sumnjala u nužnost predloženog poreznog odbitka za digitalno kino. Izrazila je sumnju u najveći predloženi porezni odbitak (od 50 000 EUR po projekcijskom platnu): pri poreznoj stopi od 30 %, ovo je odgovaralo najvećem prihvatljivom trošku za ugradnju od 166 667 EUR po platnu (50 000 EUR × 100/30). To je bilo više od procijenjenih troškova za opremu za digitalnu projekciju koje su predložila talijanska nadležna tijela, koji su iznosili 100 000 EUR. Komisija je sumnjala treba li najveći porezni odbitak biti toliko visok i jesu li predloženi troškovi konverzije pravedno procijenjeni. Osim toga, Komisija je izrazila sumnju da je ugradnja opreme za projekciju 2K (3) sukladne s DCI-jem (4) bila potrebna za distribuciju talijanskih ili europskih kulturnih filmova.
(14)
Drugo, sumnjala je u proporcionalnost predložene mjere potpore. Komisija je napomenula da je vjerojatnije da će si veća kina moći priuštiti opremu za digitalnu projekciju bez javne potpore. Štoviše, Komisija je napomenula dostupnost komercijalnih prijelaznih modela prikazivačima, kao što su modeli pristojbe za digitalne kopije (virtual print fee, „VPF”) (5). Stoga je postavila pitanje bi li se javnom potporom u predloženom omjeru po projekcijskom platnu istisnule druge komercijalne mogućnosti.
(15)
Treće, Komisija je izrazila sumnju da je predloženi porezni odbitak primjerena mjera potpore. Napomenula je da je procijenjeni proračun mjere (16,8 milijuna EUR) odgovarao troškovima ugradnje od 56 milijuna EUR, što je bilo značajno manje od procijenjenih troškova konverzije (395,7 milijuna EUR na temelju 100 000 EUR po platnu). Uz primjerenost dostupnog financiranja, Komisija je također sumnjala je li predložena mjera bila dovoljno ciljana da ostvari cilj povećanja distribucije talijanskih i europskih kulturnih filmova. Izrazila je sumnju da bi talijanska nadležna tijela mogla osigurati da digitalno opremljeni prikazivači uvedu alternativne komercijalne modele koji bi talijanskoj kino publici nudili veći izbor kulturnih filmova. Budući da je korištenje poreznog odbitka zahtijevalo da korisnik mora imati dovoljno poreznih obveza i budući da je mjera podrazumijevala 70-postotno ulaganje prikazivača, Komisija je sumnjala u to da bi kina kojima je najpotrebnija potpora mogla to iskoristiti. Komisija je osim toga imala sumnje da bi predviđena jednokratna potpora (u prijavi je najavljena pilot mjera od dvije godine) dala održivo rješenje za očekivani kraći životni vijek i povećane tekuće troškove povezane s ugradnjom digitalne opreme.
(16)
Četvrto, Komisija je postavila pitanja o gospodarskom, socijalnom i kulturnom utjecaju potpore. Uz to što je prepoznala da bi moglo biti od zajedničkog interesa da država članica koristi državne potpore za ulaganje u prijelaz na digitalnu tehnologiju u kinima, tražila je osiguranje da bi mjera bila tehnološki neutralna. Posebno je tražila potvrdu da se prikazivače neće nagovarati da ulože u jedan digitalni standard umjesto drugoga. Osim toga, tražila je od talijanskih nadležnih tijela da osiguraju i prikazivanje filmova distribuiranih u formatu otvorenog standarda nižeg od digitalnog standarda opreme koja je primila potporu. Štoviše, napomenula je da bi potpora za ugradnju opreme za digitalnu projekciju neizravno koristila američkim filmskim kompanijama (u slučaju opreme sukladne s DCI-jem). Povećana potražnja predložene potpore mogla bi povećati cijenu ograničene nabave projekcijske opreme. Kao rezultat potpore, u Italiji bi se mogla brže postići kritična masa digitalnih kina, što bi moglo ubrzati prelazak na digitalnu distribuciju i stoga zatvaranje onih kina koja do tog vremena nisu mogla ugraditi digitalnu opremu. Komisija je ukupno izrazila sumnju da bi socijalne i kulturne prednosti potpore uravnotežile potencijalno narušavanje tržišnog natjecanja.
3. Izmjene predložene mjere od otvaranja postupka
(17)
Nakon što je Komisija otvorila istražni postupak, talijanska mjera poreznog odbitka za digitalno kino provedena je u okviru de minimis pragova (6). Podložno odobrenju Komisije, talijanska nadležna tijela traže punu provedbu mjere iznad de minimis pragova.
(18)
Talijanska nadležna tijela procjenjuju da će proračun mjere iznositi otprilike 7,5 milijuna EUR za razdoblje 2014. - 2015.
(19)
Razdoblje obuhvaćeno ovom odlukom istječe 31. prosinca 2022. Talijanska nadležna tijela očekuju da će se porezni odbitak koristiti najviše u godinama 2014. i 2015.
(20)
Nacrt provedbenih uredbi koje talijanska nadležna tijela nastoje provesti u potpunosti (iznad de minimis pragova) razlikuje se u određenom broju važnih točaka iz izvorne prijave.
(21)
Prvo, zahtjev da srednje velika i velika kina prikazuju određenu količinu talijanskih i europskih kulturnih filmova kao uvjet za dobivanje potpore uklonjen je iz izmijenjenih provedbenih uredbi. Posljednjih godina talijanska su nadležna tijela teško pratila usklađenost s ovim zahtjevom u slučaju srednje velikih i velikih kina. Štoviše, navode da je uklanjanje ovog zahtjeva potrebno za ponovno uspostavljanje ravnopravnih tržišnih uvjeta između većih kina koja trebaju potporu i multipleksa koji dominiraju talijanskim tržištem kina (usp. stavak 37.).
(22)
Drugo, i povezano s ovim, u izmijenjenim provedbenim uredbama uvodi se prag od 60 platna. Kinoprikazivači koji posjeduju ili upravljaju većim brojem platna isključeni su iz poreznog odbitka. Talijanska nadležna tijela to smatraju pouzdanom alternativom zahtjevima programiranja koji su inicijalno nametnuti kao način osiguranja da mjera ostvaruje svoje ciljeve i isključujući one sudionike na tržištu koji, zbog svoje tržišne snage, trebaju imati mogućnost provesti prijelaz bez potpore.
(23)
Treće, prema izmijenjenim provedbenim uredbama potrebna je izjava korisnika kako bi se osiguralo izbjegavanje pretjerane kompenzacije ili preusmjeravanje potpore ako se porezni odbitak kombinira s komercijalnim (VPF) modelima.
(24)
Četvrto, izmijenjenim uredbama dopuštena je kombinacija potpora do najvećeg intenziteta potpore od 75 % ukupnih troškova. Za kina s jednim ili dva platna najveći intenzitet kumulativne potpore iznosi 90 %.
(25)
Osim ovih promjena, korisnici su od 2012. mogli prenijeti koristi digitalnih poreznih odbitaka na dobavljače digitalne opreme, banke, financijske posrednike i agencije za osiguranje (usp. stavak 56.).
III. KOMENTARI ZAINTERESIRANIH STRANA
(26)
Komisija je zaprimila oko 20 podnesaka od zainteresiranih strana kao odgovor na javno savjetovanje o mjeri potpore koje je održano 2009. Odgovore su poslali:
-
europske i talijanske trgovinske organizacije koje predstavljaju distributere i kina, francuska Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST), i Europski forum digitalnog kina (EDCF);
-
francuska nadležna tijela, filmski fondovi Njemačke i Ujedinjene Kraljevine i mreža europskih regionalnih filmskih fondova (Cineregio); nekoliko doprinosa također se odnosilo na publikacije EFAD-a o ovoj temi (7);
-
određeni broj poduzeća, profesionalaca iz sektora filma i pojedinaca iz Italije, Francuske, Švicarske i Ujedinjene Kraljevine.
Štoviše, na tu je temu održana radionica u Rimu u listopadu 2009.
(27)
U pogledu nužnosti potpora, u svim navedenim doprinosima naglašena je potreba za državnom potporom u prijelazu na digitalni format kina, što se smatralo neizbježnim razvojem. I francuska nadležna tijela i Britansko filmsko vijeće objasnili su da su prednosti digitalnog kina popraćeni asimetričnom distribucijom troškova povezanih s prijelazom (koje snosi prikazivač) i izravnih financijskih koristi (za distributera). Ovom asimetričnom situacijom otežan je pravovremeni prelazak bez vanjske pomoći. U ovom kontekstu sudionici su utvrdili jasni rizik da bi mnoga europska manja, neovisna i/ili udaljena kina napustila tržište da sustavi digitalne projekcije nisu dostupniji i pristupačniji. U svojoj izjavi iz rujna 2009. EFAD je iznio da za 30 % europskih platna postoji opasnost od nestanka. I francuska nadležna tijela i Njemačko federalno filmsko vijeće naglasili su da bi u nedostatku potpore patilo ne samo prikazivanje filmova, već i njihova distribucija. Dugi prijelaz na digitalni sustav, uz usporedni optjecaj analognih i digitalnih kopija filmova bio bi preskup, posebno za manje filmske distributere. Konačno, nedostatak potpore imao bi značajan negativan učinak na optjecaj europskog filma, kulturnu raznolikost i pristup europskih građana kulturi.
(28)
U svim je doprinosima također naglašeno da bi takozvani standardi DCI-ja bili široko prihvaćeni kao zajednički standardi za digitalno kino. Promicanje jednog globalnog standarda smatralo se pozitivnim elementom radije nego nedostatkom za kina jer je stvaralo ravnopravne tržišne uvjete.
(29)
S obzirom na troškove ugradnje opreme za digitalnu projekciju, 100 000 EUR po platnu općenito se nije smatralo pretjeranom procjenom. Umjesto toga, nekoliko sudionika tvrdilo je da bi troškovi mogli biti puno veći, na primjer kada se tražio značajan rad na projekcijskoj kabini, što bi mogao biti slučaj posebno u slučaju malih kina. Neki su sudionici ipak utvrdili silazni trend u određivanju cijena digitalne opreme za kina.
(30)
U nekoliko se doprinosa tvrdilo da bi, čak i da su troškovi prijelaza bili puno veći od dostupne državne potpore (kako je izgledalo da je slučaj s talijanskim poreznim odbitkom), državnu potporu trebalo smatrati dopunom ostalih izvora prihoda, na primjer pristojbe za digitalne kopije i vlastitih sredstava prikazivača.
(31)
S obzirom na proporcionalnost potpora, neke od zainteresiranih strana kritizirale su porezni odbitak jer su očekivale da će najvjerojatnije velika kina imati koristi od potpora. Ostali su smatrali da bi potpora za veća kina bila prikladna, po mogućnosti na temelju obveza određivanja programa. Međutim, neki su doprinosi odražavali izjavu EFAD-a i naglasili da je bilo važno da se ne uvedu razlike u postupanju, na primjer (u specifičnom slučaju talijanskog poreznog odbitka) proizlazeći iz različite razine poreznih obveza uključenih kina, već (općenitije) iz ograničavanja pristupa na temelju određivanja programa, veličine i lokacije kina. Međunarodna federacija udruga filmskih distributera (FIAD) tvrdila je da se čak i veliki prikazivači ne bi mogli smatrati profitabilnima na trenutačnom kino tržištu i u općem gospodarskom kontekstu.
(32)
Mišljenja su se malo razlikovala u pogledu dostupnosti komercijalnih poslovnih modela za prijelaz i njihove primjenjivosti na manja kina. Neki su smatrali da nema standardnog poslovnog modela za prijelaz na digitalno kino. Drugi su smatrali da veliki broj kina ne bi mogao pristupiti dogovorima u vezi s VPF-om koje nude integratori treće strane (usp. i bilješku 5.) zbog prirode i obujma njihova određivanja programa (obujam generiranih pristojbi za digitalne kopije ovisio je o broju filmova na programu u njihovu prvom tjednu distribucije i/ili broju platna koje je kino imalo). Europa Distribution tvrdio je da su komercijalni poslovni modeli bili dobri samo za profitabilnija kina i velike, komercijalne distributere. U skladu s pripremnim dokumentom EFAD-a, otprilike samo 10 000 europskih platna od ukupno njih 30 000 moglo bi se opremiti kroz model VPF-a. U jednom se doprinosu tvrdilo da su komercijalni modeli VPF-a jednako prikladni za manja kina. U svakom slučaju, francuska nadležna tijela tvrdila su da dostupni komercijalni modeli prijelaza nisu obuhvatili sve troškove prijelaza na digitalno kino (kao što je unapređenje kabina za projekciju) i štoviše uvijek su zahtijevali i doprinos od kinoprikazivača. Javna potpora bi u tim slučajevima mogla imati važnu dopunsku ulogu.
(33)
Što se tiče prikladnosti potpora, zainteresirane strane navele su da bi se državnom potporom općenito moglo pomoći manjim kinima da se suoče s jakom konkurencijom velikih multipleksa i stvorili bi se ravnopravni tržišni uvjeti. Očekivalo se da će ugradnja digitalne kino opreme rezultirati većim izborom za publiku. Sudionici su također naglasili druge prednosti povezane s digitalnim kinom, kao što su kvaliteta projekcije, fleksibilnost programa i manji troškovi distribucije. Francuska nadležna tijela tvrdila su da prikladnost potpore za digitalno kino ne treba promatrati u svjetlu povećanja raznolikosti programa, već u svjetlu sprečavanja zatvaranja kina. Smatrali su da bi se digitalizacijom različitih vrsta kina ponudio raznoliki raspon filmova. Europski forum digitalnog kina tvrdio je da bi u slučaju kompenzacije PDV-a poreznim odbicima, čak i manje profitabilna kina bi mogla imati prednosti od talijanske mjere.
(34)
Neki su doprinosi spomenuli kratkoročnu prirodu poreznog odbitka i usporedili je s dugoročnim izazovima koje postavlja prijelaz na digitalno kino. Međutim, tvrdilo se i da su standardi dovoljno utvrđeni kako bi jamčili da će trajati najmanje deset godina ili da se životni vijek digitalne kino opreme još ne može utvrditi. Njemačko federalno filmsko vijeće reklo je da bi podrška prijelazu na digitalno kino bila jeftinija od troškova povezanih s ponovnom izgradnjom kina i kulturne raznolikosti koja bi bila potrebna nakon nestanka onih sudionika na tržištu koji ne bi sami mogli financirati prijelaz. Njemačka je također naglasila da bi poseban nacionalni i regionalni kontekst svake države članice zahtijevao posebno izrađenu mjeru potpore i oblik potpore po mjeri. Izjava EFAD-a održavala je ovu zamisao i naglasila da nema rješenja koje odgovara svima. Talijansko udruženje kinoprikazivača (ANEC) očekivalo je da bi se kontekst značajno promijenio do kraja životnog vijeka digitalne opreme pri čemu bi zamjena bila manji izazov. Europski forum digitalnog kina izjavio je da bi se svi dodatni tekući troškovi mogli kompenzirati novim tokovima prihoda za dotična kina.
(35)
Što se tiče gospodarskog, socijalnog i kulturnog utjecaja potpore, u doprinosima se općenito isticala potreba za jednim standardom digitalnog kina i širokim priznavanjem standarda DCI-ja. U izjavi EFAD-a navedeno je da se podrškom digitalnom kinu ne bi trebalo nametati tehnološko rješenje, već istodobno utvrđivati tehnološka situacija u sektoru. U doprinosu mreže neovisnih filmskih distributera Europa Distribution upozoreno je na to da bi izostanak praćenja standarda industrije dovelo do zatvaranja mnogih kina. U svakom slučaju, ANEC je potvrdio da bi kina bila slobodna u okviru mjere ulagati u standard po svom izboru. U nekoliko je doprinosa navedeno da bi se oprema u skladu s DCI-jem također mogla koristiti za prikazivanje alternativnih programa različitih (nižih) digitalnih standarda, dok obrnuto (prikazivanje filmskih kopija sukladnih s DCI-jem na npr. 1,3K opremi) nije moguće. Sudionici nisu utvrdili rizik povećanja cijena. Umjesto toga, očekivalo se da će se cijene s vremenom smanjiti. I u doprinosu francuskih nadležnih tijela i u pripremnom dokumentu EFAD-a s time u vezi je naglašeno da bi svaka mjera potpore trebala biti izrađena s ciljem izbjegavanja narušavanja tržišnog natjecanja na tržištu digitalne opreme. Stoga bi se svaka mjera potpore trebala temeljiti na procjeni troškova digitalne opreme i potpora bi se trebala ograničiti u skladu s tima procjenama troškova. Zabrinutost Komisije da bi se državnim potporama mogao ubrzati prijelaz i time zatvaranje kina (usp. stavak 16.) nije se odrazila u doprinosima. Umjesto toga, državne potpore iznesene su kao održivo rješenje izazova digitalnog kina. Talijanska federacija umjetničkih kina skrenula je pozornost na ograničeni zemljopisni doseg kina, što je značilo da bi učinci narušavanja tržišnog natjecanja bili mali.
IV. KOMENTARI IZ ITALIJE
1. Nužnost potpore
(36)
Talijanska nadležna tijela dostavila su Komisiji informacije o karakteristikama talijanskog kino tržišta (zadnje ažurirano u listopadu 2013.). Ukupni broj talijanskih projekcijskih platna procijenjen je na 3 936, smješten u 1 872 kina. Mogu se razlikovati četiri kategorije:
a)
mreže velikih kina (8) s više od 60 projekcijskih platna. Postoje samo dvije takve mreže, UCI i The Space. One predstavljaju 787 platna u 76 kina;
b)
mreže malih kina. Postoji 15 takvih mreža, pri čemu svaka ukupno ima 60 platna ili manje. Ukupno, kina u ovoj kategoriji čine 513 platna u 104 kina;
c)
mala komercijalna kina. Ona čine 1 287 platna smještena u 351 kinu;
d)
manja kina koja se sastoje od kina s gotovo samo jednim platnom (90 % lokacija), uz sezonska kina i/ili crkvena kina. Postoji 1 340 takvih kina, s procijenjenih 1 500 platna.
(37)
Dok najveće mreže kina (kategorija a)) čine 40 % udjela nacionalnog tržišta, kina u kategoriji d) čine samo 5 do 10 % tržišnog udjela.
(38)
Program poreznog odbitka usmjeren je na kina u kategorijama b) do d). Posebno zbog snažne prisutnosti dvije velike mreže kina na tržištu, talijanska nadležna tijela smatraju da je državna potpora neophodna za dovršenje digitalnog prijelaza ovih kinoprikazivača, koji su svi mali ili srednje veličine.
(39)
U skladu s podacima koje je pružilo Ministarstvo kulture i turizma, ukupno 1 603 platna prijavilo se za porezne odbitke za digitalno kino u razdoblju 2010.-2013. (podaci iz travnja 2014.). Mjera provedena u okviru de minimis pravila pokazala se posebno popularnom odmah nakon njezina pokretanja 2010., kada su od nje koristi ostvarene za 671 platno.
(40)
No provedba mjere potpore prema de minimis pravilima pokazala se nedovoljnom da preokrene situaciju. Kao rezultat, posebno su srednje velika kina s više platna mogla digitalizirati samo neka od svojih platna.
(41)
Talijanska nadležna tijela tvrde da digitalizacija talijanskih kina još uvijek kasni. U listopadu 2013. stopa digitalizacije bila je oko 62 % (9). U skladu s procjenama koje su dala talijanska nadležna tijela u lipnju 2014., preostaje digitalizacija najmanje 700 kino platna.
(42)
Zbog toga postoji velik broj ugroženih kina, najviše male i srednje veličine. Njihov nestanak ne bi značio samo značajne gubitke radnih mjesta na razini prikazivača, već bi naprotiv utjecao na distribuciju filmova i ograničio izbor za publiku.
(43)
Talijanska nadležna tijela posebno su naglasila ulogu kina s jednim platnom i srednje velikih kina u Italiji. Trajna prisutnost prve grupe od ključne je važnosti za osiguranje jednakog pristupa kinima za sve građane, uključujući ona smještena u malim ruralnim i planinskim gradovima. Druga skupina srednje velikih kina čini osnovu distribucije i prikazivanja kvalitetnih filmova u Italiji. Njihova trajna prisutnost važna je jer oni nude alternativu dvjema velikim mrežama kina koje dominiraju tržištem.
(44)
Talijanska nadležna tijela očekuju da će tradicionalni film potpuno nestati s tržišta u roku od samo nekoliko tjedana ili mjeseci. Kako se približava točka prekida, talijanska nadležna tijela naglašavaju potrebu provedbe mjere izvan de minimis pragova.
(45)
S obzirom na najveći predloženi porezni odbitak (50 000 EUR po platnu) i procijenjene troškove opreme za digitalnu projekciju, talijanska nadležna tijela prilagodila su svoje procjene prosječnog troška prelaska na digitalnu projekciju po platnu na 50 000 - 60 000 EUR (podaci iz travnja i lipnja 2014.). Najveći porezni odbitak drugim riječima odgovara troškovima prelaska koji su značajno veći od procijenjenih prosječnih troškova konverzije. Međutim, talijanska nadležna tijela tvrde da se porezni poticaji računaju na temelju postotka izdataka koji su zaista nastali. Na temelju prosječnog ulaganja od 50 000 EUR, pruženi porezni poticaj (pri 30 %) iznosio bi 15 000 EUR. Stoga se u praksi najveći porezni odbici kao pravilo nisu primijenili. Bez obzira na to, najveće ograničenje jamči da, u slučaju netipičnih troškova konverzije, iznosi potpore ostaju ograničeni u apsolutnim pojmovima.
(46)
S obzirom na nužnost potpore, nadalje je važno napomenuti da najnovije naznake talijanskih nadležnih tijela i dalje upućuju na trošak prelaska na digitalnu projekciju od nekoliko desetaka tisuća eura po platnu. Za mnoga kina, posebno ona manja, nije moguće prikupiti ta sredstva iz privatnih izvora, posebno u trenutačnoj gospodarskoj situaciji u kojoj se nalaze Italija i Europa.
2. Proporcionalnost potpore
(47)
Općenito, talijanska nadležna tijela naglašavaju da je porezni odbitak komplementaran s modelima komercijalnog prijelaza i nije u konkurentskom odnosu s modelima VPF-a.
(48)
Izmijenjene provedbene uredbe sadržavaju određeni broj odredaba kojima se osigurava da mjera potpore ostaje proporcionalna. Njima se uzimaju u obzir mehanizmi tržišta dostupni za prelazak na digitalno kino (tj. modele VPF).
(49)
Kao prvo, za porazne olakšice mogu se prijaviti samo kinoprikazivači sa 60 platna ili manje. To znači da su dva talijanska najveća multipleksa (UCI i The Space) isključena iz potpore. Talijanska nadležna tijela kažu da se klasični model VPF-a uspješno primjenjivao na prelazak ovih dominantnih sudionika na tržištu. Štoviše, s obzirom na njihovu tržišnu snagu (usp. stavak 37.), oni ne smiju ovisiti o državnoj potpori za digitalnu konverziju.
(50)
Prema podacima koje su dostavila talijanska nadležna tijela, dvije velike kino mreže jedine su koje su iskoristile klasični model VPF-a. Međutim, manji kinooperateri također su pristupili komercijalnim mehanizmima da olakšaju prelazak na digitalnu projekciju. Alternativni model VPF-a, izrađen po mjeri za kina manje do srednje veličine, razvijen je u Italiji na temelju sporazuma između udruženja distributera i prikazivača. U tablici su prikazane osnovne razlike između klasičnog i alternativnog modela VPF-a kako su provedeni u Italiji.
Usporedba između klasičnog i alternativnog modela VPF-a u Italiji
Klasični model VPF-a u Italiji
Alternativni model VPF-a u Italiji
Neovisni „integrator” (koji ima VPF ugovore s distributerima) potpisuje sporazum s kinoprikazivačem.
Na temelju sporazuma između udruženja distributera i udruženja prikazivače. Nema uključenih trećih strana.
Prikazivač ne posjeduje digitalnu opremu i ne plaća za nju unaprijed.
Prikazivač posjeduje digitalnu opremu od početka i pokriva cijeli trošak kupnje unaprijed.
I distributeri i prikazivač pridonose postupnoj amortizaciji troškova kroz pristojbe VPF i mjesečna plaćanja. Podjela troškova je obično 75 % za distributere i 25 % za prikazivače.
Filmski distributeri plaćaju pristojbe za digitalne kopije za digitalna prikazivanja filmova. Te naknade mogu pokrivati do 75 % troškova prelaska na digitalnu projekciju. Od prikazivača se u svakom slučaju očekuje da pokrije 5 500 EUR troškova.
(51)
Drugo, uzimajući navedeno u obzir, talijanska nadležna tijela izmijenila su provedbene uredbe kako bi osigurala da nema pretjerane kompenzacije ili preusmjeravanja potpore ako se porezni odbitak kombinira s bilo kojim od komercijalnih (VPF) modela. Od korisnika je potrebna izjava da se porezna olakšica traži za pokrivanje samo vlastitih stvarnih troškova (usp. stavak 23.). Talijanska nadležna tijela izjavila su da će se pojedinačnim provjerama Ministarstva kulture i turizma jamčiti da je potporom obuhvaćen samo onaj dio ulaganja koji zaista treba snositi kinoprikazivač.
(52)
Treće, uvedeni su najveći kumulativni intenziteti potpore u cilju očuvanja proporcionalnosti mjere potpore. U njima se razlikuje između najmanjih kina (s jednim ili dva platna) i ostalih kina (usp. stavak 24.).
3. Prikladnost potpore
(53)
U odluci o pokretanju postupka Komisija je sumnjala da je procijenjeni proračun mjere dovoljan da obuhvati procijenjene troškove konverzije. Na temelju ažuriranog proračuna i procjene troškova koje su pružila talijanska nadležna tijela (usp. stavke 18. i 45.) dobiva se ažurirana procjena situacije na koju se odnosi mjera potpore. Na temelju prosječnog poreznog odbitka od 15 000 EUR i uzimajući u obzir procijenjeni proračun programa (usp. stavak 18., od mjere bi u razdoblju od 2014. - 2015. moglo imati koristi 500 platna, kada se očekuje najintenzivnije korištenje mjere potpore. To odgovara značajnom dijelu platna koji su preostali za digitalizaciju (usp. stavak 40.).
(54)
Iako je zahtjev kulturnog programa uklonjen iz programa potpore, talijanska nadležna tijela tvrdila su da program i dalje ima snažan kulturni cilj. Ostvarenje potpune digitalizacije talijanskog tržišta kina rezultirat će boljim optjecajem različitih tipova filmova i povećanjem potencijala optjecaja radova iz „niše”. Ako različite vrste kina u Italiji ne bi sva mogla doživjeti digitalizaciju, kultura bi patila.
(55)
Talijanska nadležna tijela smatraju da mjera poreznog odbitka podrazumijeva kompenzaciju ne samo izravnih poreza dugovanih talijanskoj poreznoj upravi (porez na dobit poduzeća), već i neizravnih poreza (kao što je PDV) i poreza po odbitku i obveza socijalne sigurnosti (koje plaćaju poslodavci u ime svojih zaposlenika). Svi se ovi porezi uzimaju u obzir pri izračunu olakšica poreznog odbitka. To povećava dostupnost programa, jer njegovo korištenje ne ovisi o razini dobiti koju je ostvarilo dotično poduzeće.
(56)
Štoviše, člankom 51. Odluke-Zakona 83. iz 2012. uvedena je mogućnost prijenosa poreznih odbitaka na dobavljače digitalne opreme, banke, financijske posrednike i osiguravajuće agencije (usp. stavak 25.). To povećava dostupnost mjere potpore za manja kina, posebno ako ih vode obitelji i nemaju zaposlenika.
(57)
Već tijekom provedbe mjere u skladu s de minimis pravilima, porezni odbitci donijeli su koristi svim vrstama kina, uključujući najmanja kina na tržištu. To je prikazano na dijagramu u kojem se nalazi pregled korisnika programa (2010. - 2013.).
Korisnici po vrsti kina (2010. - 2013., na temelju broja projekcijskih platna) (podaci Ministarstva kulture i turizma posljednji put ažurirani u travnju 2014.)
(58)
Navedeni podaci ukazuju na povećanje broja i udjela malih kina koja su upotrijebila porezni odbitak u 2012. i posebno 2013. Sve u svemu, prema podacima dobivenim od talijanskih nadležnih tijela, 325 kina ili 24,3 % od 1 340 najmanjih kina u Italiji mogla su se koristiti poreznim odbitkom za ostvarenje prelaska za digitalnu projekciju u razdoblju od 2010. i kraja 2013.
4. Gospodarski, socijalni i kulturni utjecaj
(59)
Talijanska nadležna tijela naglašavaju kulturnu važnost osiguranja sveobuhvatnog prijelaza na digitalno kino. Ugradnja digitalne opreme sa sobom donosi brojne prednosti (kao što je povećana fleksibilnost) za cijeli sektor kina (i na kraju za kino publiku). No troškovi prelaska visoki su i nejednako raspoređeni, pri čemu kina snose većinu tereta. Manji sudionici na tržištu ne mogu provesti prijelaz bez državne potpore. Razvijeni modeli tržišnog prijelaza (VPF) nisu dovoljni za kompenzaciju ove neravnoteže i ne mogu im pristupiti sva kina u istoj mjeri.
(60)
Talijanska nadležna tijela potvrđuju da, iz njihove perspektive, mehanizmi programa ne dovode u pitanje načelo tehnološke neutralnosti.
V. PROCJENA MJERE POTPORE
1. Postojanje potpore
(61)
U članku 107. stavku 1. UFEU-a navodi se da „Osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno, svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava u bilo kojem obliku kojim se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva je s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama.”
(62)
Kao što je pojašnjeno u odluci o pokretanju postupka i kraće u stavku 12., mjera čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a. Izvor financiranja su porezni poticaji, tako da talijanska država gubi određene porezne prihode. U okviru programa neka će filmska poduzeća imati koristi od ove financijske prednosti, a mjera stoga pruža selektivnu prednost određenim poduzećima. Korisnici se natječu s ostalim poduzećima koja nemaju nužno koristi od programa. Zbog toga se programom narušava tržišno natjecanje ili postoji opasnost od njegova narušavanja. S obzirom na međunarodnu trgovinu filmovima, mjerom se može narušiti trgovina unutar Unije.
2. Spojivost potpore
(63)
Talijanska nadležna tijela opravdavaju mjeru kao potporu za promicanje kulture. Trajno su naglašavala kulturnu važnost dovršenja digitalizacije kina u Italiji što je prije moguće. Mjera potpore ima za cilj osigurati da sve vrste kina mogu ostvariti prijelaz na digitalnu projekciju unatoč visokim troškovima konverzije.
(64)
Kada je donesena odluka o otvaranju mjere, Komisija nije bila definirala svoju politiku o potpori digitalne projekcije. Komisija je od tada donijela novu Komunikaciju o državnoj potpori za filmove i ostala audiovizualna djela (10), kojom je ažurirala pravila za ocjenu sukladnosti državnih potpora za filmove i ostala audiovizualna djela u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (d) UFEU-a.
(65)
U novoj Komunikaciji o kinima izričito se potvrđuje da se potpora kinima može ocijeniti kao potpora za promicanje kulture u smislu članka 107. stavka 3. točke (d) UFEU-a. Stoga se spojivost potpore o kojoj je ovdje riječ može procijeniti u skladu s tom odredbom. U Komunikaciji o kinima navodi se da se potpora za modernizaciju kina, uključujući njihovu digitalizaciju, može opravdati na toj osnovi ako je takva potpora potrebna, proporcionalna i prikladna.
a) Nužnost mjere
(66)
Kao što su pokazala talijanska nadležna tijela i svojim primjedbama potvrdile zainteresirane strane, prijelaz na digitalno kino postavlja izazov za sektor filma koji utječe na europsko kino u cjelini, a posebno manja kina. Nestankom kina, posebno neovisnih malih i srednjih kina u manjim gradovima, smanjila bi se raznolikost i regionalni doseg ponuđenih filmova. Drugim riječima, dugi i nejednak prijelaz ima negativan učinak na prikazivanje filma, distribuciju i konačno europsku publiku.
(67)
Unatoč provedbi porezne mjere prema de minimis pravilima, Italija i dalje zaostaje u prijelazu na digitalno kino.
(68)
Istodobno, kada je tržište prešlo kritičnu točku prelaska, s više od 60 % digitaliziranih platna u Italiji na kraju 2013., situacija se pogoršala za ona kina koja ovise o državnoj potpori da bi ostvarila prijelaz. Zaista, dostupnost 35-milimetarskih filmova nije zajamčena u kratkom roku.
(69)
Mjera je usmjerena ne samo na najmanja kina, već i na veća komercijalna kina i mreže. Međutim, mreže najvećih kina (s više od 60 platna) isključene su iz potpore. Talijanska nadležna tijela tvrdila su da se poreznim olakšicama dodijeljenima svim kinima manje veličine ponovno uspostavljaju ravnopravni tržišni uvjeti u sektoru kojim dominiraju dvije vrlo velike mreže kina.
(70)
Svrha je poreznog odbitka pomoći kinima koja ne mogu, posebno u trenutačnoj gospodarskoj situaciji, prikupiti dovoljno privatnih sredstava za skupu digitalizaciju kina.
(71)
Uzimajući u obzir gore navedeno, Komisija smatra da se mjera potpore može smatrati potrebnom za zadržavanje i ponovno uspostavljanje raznolikog kino krajolika u Italiji u digitalnom kontekstu. Trajna prisutnost različitih vrsta kina, od umjetničkih kina s jednim platnom do velikih kina s više platna i komercijalnim programom, od presudne je važnosti kako bi se talijanskoj publici i dalje osigurala raznolika ponuda kina. Kao što je istaknuto u pojašnjenjima zaprimljenim od zainteresiranih strana, prijelaz na digitalno kino predstavlja izazov za cijeli filmski sektor, pri čemu samo najveće mreže kina imaju jednostavan pristup komercijalnim modelima prijelaza. Podaci o tržištu koje su pružila talijanska nadležna tijela pokazali su da de minimis provedba mjere nije bila dovoljna za dovršenje ovog prijelaza, posebno za kina s više od jednog platna. Čak i ako je istina da su neka kina uspjela pristupiti dogovorima u vezi s VPF-om, također je istina da komercijalnim modelima prijelaza nisu pokriveni svi troškovi digitalne konverzije (usp. stavak 32.). Javna potpora može se smatrati potrebnom i u tim slučajevima, dokle god joj je svrha dopunska, osiguravajući proporcionalnost mjere bez obzira na vrstu dotičnog kina.
b) Proporcionalnost mjere
(72)
Talijanska nadležna tijela isključila su kinoprikazivače s više od 60 platna iz poreznog odbitka. U strukturi talijanskog kino tržišta vidi se jasan jaz između operatera s do 60 platna i onih većih (usp. stavke 36. i 37.). Stoga se uvedeni prag čini proporcionalnim s obzirom na cilj programa.
(73)
Štoviše, porezni odbitak pokriva samo dio (30 %) troškova prijelaza i ograničen je na 50 000 EUR godišnje. Čineći iznos potpore postotkom stvarnih troškova digitalizacije, talijanska nadležna tijela zajamčila su da potpora ostaje proporcionalna, čak i kada troškovi mogu varirati na temelju pojedinačnog slučaja. Kako je ukazano u nekoliko doprinosa (stavak 29.), u nekim slučajevima troškovi digitalizacije mogu porasti značajno iznad prosjeka, na primjer kada je potreban značajan rad na kabini za projekciju. U takvim se netipičnim slučajevima ograničenjem od 50 000 EUR ipak osigurava da apsolutni iznosi potpore ostaju proporcionalni.
(74)
Iako su u odluci o otvaranju postupka postavljena pitanja „istiskivanja” modela komercijalne digitalizacije kina, u stavku 50. navedeno je da su u Italiji razvijena dva različita modela komercijalnog prelaska. Oni se mogu kombinirati s predloženim poreznim odbitkom za digitalno kino. Talijanska nadležna tijela uključila su posebne odredbe u izmijenjene provedbene uredbe kako bi osigurali da kombinacija privatnog i javnog financiranja konverzije digitalnog kina ne rezultira pretjeranom kompenzacijom ili preusmjeravanjem potpore (npr. distributerima ili integratorima VPF-a). Na taj način talijanska nadležna tijela promiču optimalnu sinergiju između dostupnih tržišnih modela i državne potpore kako bi potaknuli potpuno uvođenje digitalizacije.
(75)
Porezni odbitak također se može kombinirati s ostalim mjerama potpore. U cilju osiguranja proporcionalnosti potpore, talijanska nadležna tijela uvela su najveće ukupne intenzitete potpore od 90 % za mala kina (s jednim i dva platna) i 75 % za ostale vrste kina.
(76)
Općenito, uz prijavu treba priložiti ovjereni dokument u kojem je naveden stvarni rashod za svako platno, a Ministarstvo kulture i turizma treba provoditi provjere na temelju pojedinačnog slučaja. U provedbenim je uredbama, osim toga, navedeno na će se porezni odbitak naplatiti (plus kamate i novčane kazne) u slučaju neispunjavanja zahtjeva.
c) Prikladnost mjere
(77)
Pojašnjenjima koja su dala talijanska nadležna tijela i uvođenjem prenosivosti poreznih odbitaka osigurava se da će mjera imati učinak na predviđene korisnike programa. Čak i najmanje profitabilna kina trebala bi imati pristup programu.
(78)
Mjera se više ne nudi kao pilot mjera, ali bi bila na snazi do kraja 2022.
(79)
Iz podataka koje su dostavila talijanska nadležna tijela (stavci 57. i 58.) očita je dostupnost mjere svim vrstama ciljanih kina, posebno manjima. Iako drugi čimbenici mogu imati ulogu, treba napomenuti da se označeno povećanje broja kina s jednim do četiri platna koji imaju koristi od poreznih odbitaka (prema de minimis pravilima) u 2012. i 2013. poklapa s uvođenjem prenosivosti poreznih odbitaka u 2012. (stavak 25.).
(80)
Općenito, mjera se čini prikladnom za potrebe očuvanja raznolikosti kina prisutnih na talijanskom tržištu u rasponu od kina s jednim ekranom do malih komercijalnih kina i različitih vrsta multipleksa. Ova raznolikost kina preduvjet je za postizanje raznolikog raspona filmova koji se nude na kino platnima.
d) Narušavanje tržišnog natjecanja i učinak na trgovinu
(81)
Narušavanje tržišnog natjecanja i učinak na trgovinu ograničeni su. Prekogranični učinak kina ograničen je na prisutnost međunarodnih kinooperatera i međunarodnu dimenziju trgovine filmom općenito. Međutim, pojedinačne lokacije kina imaju inherentno ograničen zemljopisni doseg jer publika ne želi putovati daleko do kina.
(82)
Mjera se odnosi na potporu za ulaganje i njome se pruža jednokratna korist kinima koja se suočavaju s jednokratnim prijelazom. Poreznim se odbitkom osigurava da sva kina mogu dovršiti digitalni prijelaz, ali se ne narušava nepropisno tržišno natjecanje u pogledu njihovog svakodnevnog djelovanja.
(83)
Očekuje se da će dovršenje digitalnog prijelaza kina širom Europe osim toga koristiti europskoj filmskoj industriji u cjelini. S time u vezi, sumnje o standardima digitalnog kina iz odluke o otvaranju postupka više nisu mjerodavne. Doprinosi trećih strana pokazali su da postoji konsenzus u trgovini u korist prevladavajućih standarda digitalnog kina.
VI. ZAKLJUČAK
(84)
S obzirom na gore navedeno, Komisija zauzima stav da se potporom ostvaruje dobro definiran kulturni cilj. Obrađene su sumnje u pogledu nužnosti, proporcionalnosti, prikladnosti i učinka koje su se javile u odluci o otvaranju postupka. Narušavanja tržišnog natjecanja i učinci na trgovinu koje će mjera imati ograničeni su jer nisu suprotni zajedničkom interesu. U skladu s tim porezni odbitak za opremu za digitalnu projekciju može se smatrati spojivim s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (d) Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Mjera državne potpore koju Italija planira provesti za opremu za digitalnu projekciju na temelju Zakona br. 244 od 24. prosinca 2007., Odluke-Zakona br. 91 od 8. kolovoza 2013. i nacrta odredaba na temelju kojih se primjenjuje porezni odbitak odobren kinima za uvođenje i nabavu opreme i strojeva za digitalnu projekciju spojiva je s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (d) Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
U skladu s time odobrava se provedba mjere potpore.
Članak 2.
Ova je Odluka upućena Talijanskoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 29. listopada 2014.