NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/61
ze dne 10. října 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, pokud jde o požadavek na úvěrové instituce týkající se krytí likvidity
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1) a zejména na článek 460 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V průběhu rané „likviditní fáze“ finanční krize, která začala v roce 2007, mnohé úvěrové instituce sice udržovaly přiměřenou úroveň kapitálu, avšak pociťovaly značné potíže, jelikož nedokázaly obezřetně řídit své riziko likvidity. Některé úvěrové instituce se staly nadměrně závislými na krátkodobém financování, které při vypuknutí krize rychle vyschlo. Takové úvěrové instituce pak byly zranitelné vůči likviditním požadavkům, protože nedržely dostatečný objem likvidních aktiv, aby mohly splnit požadavky na výběr (odtok) finančních prostředků v průběhu krizového období. Úvěrové instituce byly posléze nuceny zbavovat se aktiv za velmi nízké ceny, což vytvořilo samovolně se roztáčející spirálu poklesu cen a nedostatek důvěry v trh, která přerostla v krizích solventnosti. Nakonec se mnohé úvěrové společnosti staly nadměrně závislými na poskytování likvidity ze strany centrálních bank a musely být zachráněny injekcemi velkého množství finančních prostředků ze státní pokladny. Stalo se tak zjevným, že je nezbytné vypracovat podrobný požadavek krytí likvidity, jehož cílem by mělo být zamezit tomuto riziku tím, že se sníží závislost úvěrových institucí na krátkodobém financování a na likviditě poskytované centrálnímu bankami a zvýší se jejich odolnost proti náhlým likviditním šokům.
(2)
Ustanovení čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 stanoví pro úvěrové instituce požadavek krytí likvidity vyjádřený v obecné rovině jako povinnost držet „likvidní aktiva, přičemž součet hodnot těchto aktiv pokrývá odtok likvidity minus přítok likvidity za krizových podmínek“. Podle článku 460 nařízení (EU) č. 575/2013 je Komise zmocněna podrobně rozvést uvedený obecný požadavek na likviditu a okolnosti, za jakých musí příslušné orgány nařídit úvěrovým institucím konkrétní úrovně přítoku a odtoku s cílem pokrýt konkrétní rizika, kterým jsou tyto úvěrové instituce vystaveny. V souladu se 101. bodem odůvodnění nařízení (EU) č. 575/2013 by tato pravidla měla být srovnatelná s ukazatelem krytí likvidity stanoveným v mezinárodním rámci pro měření, standardy a sledování rizika likvidity vypracovaném Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohledňovat specifické podmínky v Unii a v členských státech. Až do splnění požadavků na krytí likvidity ode dne 1. ledna 2018 by členské státy měly být schopny uplatňovat požadavek krytí likvidity pro úvěrové instituce až do výše 100 % v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
(3)
V souladu s likviditními standardy Basilejského výboru pro bankovní dohled by měla být přijata pravidla, jež definují požadavek krytí likvidity jako poměr mezi rezervou „likvidních aktiv“ úvěrové instituce a jejím „čistýmodtokem likvidity“ v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů. Čistý odtok likvidity by měl být vypočítán odečtením přítoku likvidity úvěrové instituce od jejího odtoku likvidity. Ukazatel krytí likvidity by měl být vyjádřen v procentech a jeho minimální úroveň, až bude požadavek krytí likvidity proveden v plném rozsahu, by měla být stanovena ve výši 100 %, jež ukazuje, že úvěrová instituce drží dostatek likvidních aktiv, aby mohla splnit svůj čistý odtok likvidity během 30denního krizového období. V průběhu tohoto období by úvěrová instituce měla být schopna rychle převést svá likvidní aktiva na hotovost, aniž by se musela uchýlit k likviditním prostředkům ústřední banky nebo k veřejným finančním prostředkům, což může vést k tomu, že její ukazatel krytí likvidity dočasně klesne pod úroveň 100 %. Pokud by se tak stalo nebo kdykoli lze očekávat, že se tak stane, měla by úvěrová instituce splnit konkrétní požadavky stanovené v článku 414 nařízení (EU) č. 575/2013 za účelem včasného obnovení svého ukazatele krytí likvidity na minimální požadované úrovni.
(4)
Jako „likvidní aktiva“ pro účely rezerv úvěrových institucí v oblasti likvidity by měla být vymezena pouze volně převoditelná aktiva, která lze rychle převést na hotovost na soukromých trzích v krátké lhůtě a bez významné ztráty jejich hodnoty. V souladu s částí šestou nařízení (EU) č. 575/2013 a v souladu s klasifikací likvidních aktiv vypracovanou Basilejským výborem pro bankovní dohled by příslušná pravidla měla rozlišovat mezi aktivy s velmi vysokou likviditou a velmi vysokou úvěrovou kvalitou neboli aktivy úrovně 1 a aktivy s vysokou likviditou a vysokou úvěrovou kvalitou neboli aktivy úrovně 2. Aktiva úrovně 2 by měla být dále rozčleněna na aktiva úrovně 2 A a úrovně 2B. Úvěrové instituce by měly držet přiměřeně diverzifikovanou rezervu likvidních aktiv zohledňující jejich relativní likviditu a úvěrovou kvalitu. Každá úroveň a podúroveň by tudíž měla podléhat konkrétním požadavkům týkajícím se srážek při ocenění a limitů celkové rezervy a případně by měly být uplatňovány diferencované požadavky na jednotlivé úrovně nebo podúrovně a na jednotlivé kategorie likvidních aktiv na stejné úrovni nebo podúrovni, které by měly být tím přísnější, čím nižší je jejich zařazení z hlediska likvidity.
(5)
Na likvidní aktiva by měly být uplatňovány určité obecné a provozní požadavky s cílem zajistit, aby je bylo možno v krátké lhůtě převést na hotovost, případně s určitými výjimkami pro určená aktiva úrovně 1. Tyto požadavky by měly stanovit, že likvidní aktiva by měla být držena mimo jakékoli překážky bránící nakládání s nimi, mělo by být snadné je oceňovat a měla by být kotována na uznaných burzách nebo obchodovatelná v aktivním prodeji nebo na repo trzích. Měly by také zajistit, aby funkce řízení likvidity v úvěrové instituci měla k jejím likvidním aktivům kdykoli přístup a měla je pod kontrolou a aby aktiva tvořící rezervu v oblasti likvidity byla přiměřeně diverzifikována. Diverzifikace je důležitá pro zajištění toho, aby schopnost úvěrové instituce rychle se zbavit likvidních aktiv bez významné ztráty jejich hodnoty nebyla ohrožena v důsledku citlivosti těchto aktiv vůči obecnému rizikovému faktoru. Od úvěrových institucí by rovněž mělo být vyžadováno, aby zajistily soulad mezi měnovou denominací svých likvidních aktiv a jejich čistým odtokem likvidity, aby se předešlo tomu, že přílišný měnový nesoulad ohrozí jejich schopnost použít v krizovém období svou rezervu v oblasti likvidity k pokrytí odtoku likvidity v konkrétní měně.
(6)
V souladu s doporučeními Evropského orgánu pro bankovnictví (EBA), jež obsahovala jeho zpráva ze dne 20. prosince 2013 vypracovaná podle čl. 509 odst. 3 a 5 nařízení (EU) č. 575/2013, by všem druhům dluhopisů, které emitovaly nebo za které se zaručily ústřední vlády a centrální banky členských států, jakož i dluhopisům, které emitovaly nebo za které se zaručily nadnárodní instituce, měla být přidělena úroveň 1. Jak podotkl orgán EBA, z hlediska dohledu existují silné argumenty pro to, aby nedocházelo k rozlišování mezi jednotlivými členskými státy, neboť vyjmutí některých státních dluhopisů z úrovně 1 by vytvořilo pobídky investovat do jiných státních dluhopisů v rámci Unie, což by vedlo k roztříštěnosti vnitřního trhu a ke zvýšení rizika přenosu nákazy mezi úvěrovými institucemi a jejich ústředními vládami („vztah mezi bankou a ústřední vládou“) v době krize. Pokud jde o třetí země, do úrovně 1 by měly být zařazeny expozice vůči centrálním bankám a ústředním vládám, kterým je podle pravidel úvěrového rizika obsažených v části třetí hlavě II nařízení (EU) č. 575/2013 přidělena riziková váha 0 %, jak stanoví standard Basilejského výboru pro bankovní dohled. Expozice vůči regionálním vládám, místním orgánům a subjektům veřejného sektoru by měly být zařazeny do úrovně 1 pouze tehdy, pokud jsou posuzovány jako expozice vůči jejich ústřední vládě, a ty podle týchž pravidel pro úvěrové riziko mají rizikovou váhu 0 %. Do téže úrovně by měly být zařazeny expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím, kterým je přidělena riziková váha 0 %. Vzhledem k velmi vysoké likviditě a velmi vysoké úvěrové kvalitě, kterou tyto aktiva vykazují, mělo by být úvěrovým institucím umožněno je držet v jejich rezervách v neomezené výši a neměly by podléhat srážkám při ocenění ani požadavkům na diverzifikaci.
(7)
Aktiva emitovaná úvěrovými institucemi by zpravidla neměla být uznána za likvidní aktiva, avšak zacházení na úrovni 1 by mělo být přiznáno bankovním aktivům podporovaným vládami členských států, jako jsou podpůrné banky a věřitelé v státním vlastnictví, a také aktivům soukromých bank s výslovnou státní zárukou. Tato aktiva soukromých bank se státní zárukou představují dědictví finanční krize, které by mělo být postupně odstraněno, a jako likvidní aktiva by tudíž měla být způsobilá pouze bankovní aktiva s vládní zárukou, která byla poskytnuta nebo přislíbena před datem 30. června 2014. Podobně s prioritními dluhopisy emitované určitými určenými společnostmi spravujícími aktiva určitých členských států by se mělo zacházet jako s aktivy úrovně 1 a měly bypodléhat stejným požadavkům, jaké se uplatňují na expozice vůči ústřední vládě jejich příslušného členského státu, avšak pouze s časově omezeným účinkem.
(8)
Kryté dluhopisy jsou dluhové nástroje emitované úvěrovými institucemi a zajištěné krycím portfoliem aktiv, které typicky tvoří hypoteční úvěry nebo dluhopisy veřejného sektoru, u nichž mají investoři přednostní nárok v případě selhání. Jejich zajištěná povaha a určité další bezpečnostní prvky, jako je požadavek, aby emitent nahrazoval ohrožená aktiva v krycím portfoliu a udržoval toto krycí portfolio v hodnotě vyšší, než je jmenovitá hodnota dluhopisů („požadavek krytí aktivy“), přispěly k tomu, že z dluhopisů se staly poměrně výnosné nástroje s poměrně nízkým rizikem, které mají klíčový význam z hlediska financování na hypotečních trzích většiny členských států. V určitých členských státech emise nesplacených krytých dluhopisů převyšuje souhrn nesplacených státních dluhopisů. Zejména určité kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 v období od 1. ledna 2008 do 30. června 2012, které analyzoval ve své zprávě orgán EBA, vykazovaly vynikající likviditu. Orgán EBA nicméně doporučil, aby byly tyto kryté dluhopisy ve shodě se standardy Basilejského výboru pro bankovní dohled posuzovány jako aktiva úrovně 2 A. S ohledem na výše uvedené úvahy ohledně jejich úvěrové kvality, schopnosti likvidity a významu pro financování trhů Unie je však vhodné, aby tyto kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 byly posuzovány jako aktiva úrovně 1. Aby se předešlo rizikům nadměrné koncentrace a na rozdíl od jiných aktiv úrovně 1 by držení krytých dluhopisů stupně úvěrové kvality 1 v rezervě v oblasti likvidity mělo podléhat limitu 70 % z celkové rezervy, nejméně 7 % srážce při ocenění a požadavku na diverzifikaci.
(9)
Kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 2 by měly být uznány jako aktiva úrovně 2 A podléhající stejnému limitu (40 %) a srážce při ocenění (15 %), které jsou použitelné pro jiná likvidní aktiva této úrovně. Lze to odůvodnit na základě dostupných tržních údajů, ze kterých vyplývá, že kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 2 vykázaly větší likviditu než jiná srovnatelná aktiva úrovně 2 A a 2B, jako jsou cenné papíry zajištěné rezidenčními nemovitostmi (RMBS) se stupněm úvěrové kvality 1. Povolení toho, aby se tyto kryté dluhopisy považovaly za likvidní aktiva pro účely rezervy v oblasti likvidity, by kromě toho přispělo k diverzifikaci souboru dostupných aktiv v rámci této rezervy a předešlo by zbytečnému rozlišování a náhlým změnám v chování („cliff effect“) vůči nim a krytým dluhopisům se stupněm úvěrové kvality 1. Je však třeba poznamenat, že významná část těchto krytých dluhopisů byla zařazena do stupně úvěrové kvality 2 v důsledku snížení ratingu ústřední vlády členského státu, ve kterém byl usazen jejich emitent. Vyplynulo to ze zavedení stropu pro danou zemi typicky zahrnutého do metodik ratingových společností, který určuje, že finanční nástroje nesmí mít úvěrové hodnocení vyšší, než je určitá úroveň ve vztahu k ratingovému hodnocení příslušné země. Stropy pro dané země vylučovaly kryté dluhopisy emitované v uvedených členských zemích z dosažení stupně úvěrové kvality 1, a to bez ohledu na jejich úvěrovou kvalitu, což na druhé straně snižovalo jejich likviditu v porovnání s krytými dluhopisy obdobné kvality emitovanými v členských státech, jejichž ratingové hodnocení sníženo nebylo. Trhy financování v Unii se v důsledku toho staly značně roztříštěnými, což zdůrazňuje potřebu najít vhodnou alternativu k externím ratingovým hodnocením jako jedno z kritérií v obezřetnostní regulaci pro klasifikaci likvidity a úvěrového rizika krytých dluhopisů a dalších kategorií aktiv. V souladu s čl. 39b odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 (2) o ratingových agenturách musí Komise do 31. prosince 2015 podat zprávu o alternativních nástrojích k ratingům, a to s cílem odstranit všechny odkazy na ratingy v právních předpisech Unie pro regulatorní účely do 1. ledna 2020.
(10)
Pokud jde o cenné papíry zajištěné aktivy (ABS), orgán EBA v souladu se svými vlastními empirickými poznatky a se standardem Basilejského výboru pro bankovní dohled doporučil, aby za aktiva úrovně 2B, podléhající srážce při ocenění ve výši 25 %, byly uznány pouze cenné papíry zajištěné rezidenčními nemovitostmi s úrovní úvěrové kvality 1. Je vhodné odchýlit se i od tohoto doporučení a rozšířit způsobilost pro úroveň 2B na určité cenné papíry zajištěné aktivy, podporované jinými aktivy. Rozšíření okruhu způsobilých podkategorií aktiv by zvýšilo diverzifikaci v rámci rezervy v oblasti likvidity a usnadnilo by financování reálné ekonomiky. Protože navíc z dostupných tržních údajů vyplývá nízká korelace mezi cennými papíry zajištěnými aktivy a jinými likvidními aktivy, jako jsou státní dluhopisy, došlo by k oslabení vztahu mezi bankami a ústřední vládou a snížila by se roztříštěnost vnitřního trhu. Kromě toho existují důkazy o tom, že investoři mají sklon v obdobích finanční nestability hromadit kvalitní cenné papíry zajištěné aktivy s krátkou váženou průměrnou životností a vysokým předčasným splacením, neboť je lze rychle převést na hotovost a lze se na ně spolehnout jako na bezpečný zdroj likvidity. To je zejména případ cenných papírů zajištěných aktivy, podporovaných úvěry a leasingem na financování motorových vozidel („cenné papíry zajištěné aktivy spojenými s automobilovými úvěry“),které v období 2007-2012 vykazovaly cenovou volatilitu a průměrná rozpětí srovnatelné s cennými papíry zajištěnými rezidenčními nemovitostmi. Srovnatelně dobrou úroveň likvidity vykazovaly také určité segmenty cenných papírů zajištěných aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry, jako např. kreditní karty. A konečně, povolení cenných papírů zajištěných aktivy, podporovaných aktivy z reálné ekonomiky, jako jsou aktiva uvedená výše a úvěry malým a středním podnikům, v rezervě v oblasti likvidity by mohlo vyslat pozitivní signál investorům v souvislosti s těmito aktivy. Příslušná pravidla by proto měla jako aktiva úrovně 2B uznat cenné papíry zajištěné aktivy, které jsou podporovány hypotečními úvěry na obytné nemovitosti, ale i automobilovými úvěry, spotřebitelskými úvěry a úvěry malým a středním podnikům. V zájmu zajištění integrity a funkčnosti rezervy v oblasti likvidity by však jejich způsobilost měla podléhat určitým požadavkům na vysokou kvalitu odpovídajícím kritériím uplatňovaným na jednoduché, transparentní a standardizované sekuritizace, které jsou obsaženy v jiných právních předpisech pro finanční odvětví. Zejména u RMBS by požadavky na vysokou kvalitu měly zahrnovat dodržování určitých poměrů výše úvěru k hodnotě nemovitosti nebo výše úvěru k výši příjmu, ale tyto poměry by se neměly vztahovat na RMBS emitované před dnem účinnosti požadavku na krytí likvidity. S ohledem na nižší likviditu zaznamenanou u cenných papírů zajištěných aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry a s úvěry pro malé a střední podniky v porovnání s cennými papíry zajištěnými rezidenčními nemovitostmi a cennými papíry zajištěnými aktivy spojenými s automobilovými půjčkami by měly cenné papíry zajištěné aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry a s úvěry pro malé a střední podniky podléhat vyšší srážce při ocenění (35 %). Všechny cenné papíry zajištěné aktivy by stejně jako jiná aktiva úrovně 2B měly podléhat celkovému limitu ve výši 15 % rezervy v oblasti likvidity a požadavku na diverzifikaci.
(11)
Pravidla týkající se klasifikace, požadavků, limitů a srážek při ocenění pro ostatní aktiva úrovně 2 A a 2B by měla být úzce sladěna s doporučeními Basilejského výboru pro bankovní dohled a orgánu EBA. Na druhé straně akcie a podílové jednotky v subjektech kolektivního investování by měly být posuzovány jako likvidní aktiva stejné úrovně a stejné kategorie jako podkladová aktiva daného subjektu kolektivního investování.
(12)
Je také vhodné při určování ukazatele krytí likvidity zohlednit centralizované řízení likvidity v rámci kooperativních sítí a sítí institucionálních systémů ochrany, pokud ústřední instituce nebo subjekt má obdobnou úlohu jako centrální banka, protože členové sítě typicky nemají přímý přístup k centrální bance. Příslušná pravidla by proto měla uznat jako likvidní aktiva vklady na viděnou, které mají členové sítě u ústřední instituce, a další financování likvidity, které je jim dostupné od ústřední instituce. Na vklady, které se nepovažují za likvidní aktiva, by se měly vztahovat preferenční sazby odtoku povolené pro provozní vklady.
(13)
Sazba odtoku pro stabilní retailové vklady by měla být stanovena jako míra selhání 5 %, avšak všem úvěrovým institucím zapojeným do systému pojištění vkladů v členském státě, který splňuje určitá přísná kritéria, by měla být povolena preferenční odtoková sazba 3 %. Za prvé by mělo být zohledněno, jak členské státy provádějí směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (3) o systémech pojištění vkladů. Za druhé, systém členského státu by měl splňovat konkrétní požadavky týkající se lhůty pro výplatu, financování ex ante a přístupu k dodatečným finančním prostředkům v případě velké poptávky po jeho rezervách. A konečně, uplatnění preferenční 3 % sazby by mělo podléhat předchozímu souhlasu ze strany Komise, který by měl být udělován pouze tehdy, pokud je Komise přesvědčena, že systém pojištění vkladů daného členského státu splňuje výše uvedená kritéria a že neexistují naléhavé obavy ohledně fungování vnitřního trhu retailových vkladů. 3 % preferenční sazba pro stabilní retailové vklady by každopádně neměla být použitelná před datem 1. ledna 2019.
(14)
Úvěrové instituce by měly být schopny určit jiné retailové vklady s vyšší mírou výběrů. Příslušná pravidla vycházející z pokynů orgánu EBA pro retailové vklady s různým odtokem by měly stanovit kritéria pro určení takových retailových vkladů na základě jejich specifických rysů, a sice velikosti celkového vkladu, povahy vkladu, odměny, pravděpodobnosti výběru a toho, zda má vkladatel bydliště v daném státě, či nikoli.
(15)
Nelze předpokládat, že se úvěrovým institucím vždy dostane od jiných podniků náležejících do stejné skupiny nebo do stejného institucionálního systému ochrany podpory likvidity, pokud se budou nacházet v situaci, kdy by obtížně dostály svým platebním závazkům. Pokud však v souladu s články 8 nebo 10 nařízení (EU) č. 575/2013 nebylo upuštěno od uplatňování ukazatele krytí likvidity na individuální úrovni, toky likvidity mezi dvěma úvěrovými institucemi, které jsou součástí stejné skupiny nebo stejného institucionálního systému ochrany, by v zásadě měly obdržet symetrické sazby přítoku a odtoku, aby se zabránilo ztrátě likvidity na vnitřním trhu, za předpokladu, kdy byly zavedeny všechny nezbytné záruky a pouze s předchozím souhlasemdotčených příslušných orgánů. Na přeshraniční toky by takové preferenční zacházení mělo být uplatňováno pouze na základě dalších objektivních kritérií včetně nízkého profilu rizika likvidity u poskytovatele a příjemce.
(16)
Aby se předešlo tomu, že se úvěrové instituce při plnění svého ukazatele krytí likvidity budou spoléhat výhradně na předpokládaný přítok, a také aby se zajistila minimální úroveň držení likvidních aktiv, měla by výše přítoku, který lze započítat proti odtoku, být omezena na 75 % celkového očekávaného odtoku. Vzhledem k existenci specializovaných obchodních modelů by však měly být povoleny určité výjimky z tohoto limitu, úplné či částečné, aby se zohlednila zásada proporcionality a s výhradou předchozího souhlasu příslušných orgánů. Ty by měly zahrnovat výjimku pro toky uvnitř skupiny a uvnitř institucionálního systému ochrany a pro úvěrové instituce specializované na procházející hypoteční úvěry nebo na leasing a faktoring. Rovněž úvěrovým institucím specializovaným na financování za účelem pořízení motorových vozidel nebo na spotřebitelské úvěry by mělo být povoleno uplatnit vyšší limit ve výši 90 % rezervy v oblasti likvidity. Tyto výjimky by měly být dostupné na individuální i konsolidované úrovni, avšak pouze při splnění určitých kritérií.
(17)
Ukazatel krytí likvidity by se měl vztahovat na úvěrové instituce na individuálním i konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány neupustí od uplatnění na individuálním základě v souladu s články 8 nebo 10 nařízení (EU) č. 575/2013. Požadavky krytí likvidity použitelné ve třetích zemích by měly zohledňovat konsolidaci dceřiných podniků v těchto zemích. Pravidla pro konsolidaci v Unii by tudíž neměla umožňovat příznivější zacházení s likvidními aktivy, odtoky nebo odtoky likvidity dceřiných podniků ve třetích zemích, než jakého se jim dostává podle vnitrostátních právních předpisů těchto třetích zemí.
(18)
V souladu s čl. 508 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 musí Komise nejpozději do 31. prosince 2015 předložit spolutvůrcům právních předpisů zprávu o tom, zda a jak by se požadavek krytí likvidity stanovený v hlavě šesté uvedeného nařízení měl uplatňovat na investiční podniky. Do doby, než uvedené ustanovení začne platit, měly by investiční podniky i nadále podléhat vnitrostátním právním předpisům členských států týkajících se požadavků na krytí likvidity. Investiční podniky by však měly podléhat ukazateli krytí likvidity, který stanoví toto nařízení, na konsolidovaném základě, pokud jsou součástí bankovních skupin.
(19)
Úvěrové instituce jsou povinny podávat svým příslušným orgánům zprávy o požadavku krytí likvidity, podrobně rozvedené v tomto nařízení, v souladu s článkem 415 nařízení (EU) č. 575/2013.
(20)
Aby se úvěrovým institucím poskytl dostatek času pro splnění podrobného požadavku krytí likvidity v plném rozsahu, měl by být zaváděn postupně v souladu s lhůtami stanovenými v čl. 460 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, počínaje od minimální úrovně 60 % od 1. října 2015 která se bude zvyšovat až na 100 % od 1. ledna 2018,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
UKAZATEL KRYTÍ LIKVIDITY
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, jež podrobně rozvádějí požadavek krytí likvidity stanovený v čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013.
Článek 2
Oblast působnosti a uplatňování
1. Toto nařízení se vztahuje na úvěrové instituce, nad kterými je vykonáván dohled podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (4).
2. Úvěrové instituce plní toto nařízení na individuálním základě v souladu s čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování tohoto nařízení na úvěrovou instituci na individuálním základě v souladu s články 8 a 10 nařízení (EU) č. 575/2013 za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené níže.
3. Pokud je jedna nebo více úvěrových institucí ve skupině, mateřská instituce v EU, instituce kontrolovaná mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo instituce kontrolovaná mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU uplatňuje povinnosti stanovené v tomto nařízení na konsolidovaném základě v souladu s čl. 11 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 a v souladu se všemi následujícími ustanoveními:
a)
aktiva třetích zemí, která splňují požadavky stanovené v hlavě II a která jsou držena dceřiným podnikem ve třetí zemi, se nepovažují za likvidní aktiva pro konsolidované účely, pokud nejsou považována za likvidní aktiva podle vnitrostátních právních předpisů třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity;
b)
odtok likvidity v dceřiném podniku ve třetí zemi, na který se podle vnitrostátních právních předpisů této třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity, vztahují vyšší sazby než ty, které jsou stanovena v hlavě III, podléhá konsolidaci v souladu s těmito vyššími sazbami stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech třetí země;
c)
odtok likvidity v dceřiném podniku ve třetí zemi, na který se podle vnitrostátních právních předpisů této třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity, vztahují nižší sazby než ty, které jsou stanoveny v hlavě III, podléhá konsolidaci v souladu s těmito nižšími sazbami stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech třetí země;
d)
na investiční podniky ve skupině se vztahuje článek 4 tohoto nařízení na konsolidovaném základě a článek 412 nařízení (EU) č. 575/2013 v souvislosti s definicí likvidních aktiv a odtoku a přítoku likvidity jak pro individuální, tak pro konsolidované účely. Na investiční podniky jiné než stanovené v tomto písmeni se až do stanovení požadavku ohledně ukazatele krytí likvidity v souladu s článkem 508 nařízení (EU) č. 575/2013 i nadále vztahuje podrobný požadavek ukazatele krytí likvidity pro investiční podniky stanovený ve vnitrostátních předpisech členských států;
e)
na konsolidované úrovni se výše přítoku plynoucího ze specializované úvěrové instituce uvedené v čl. 33 odst. 3 a 4 uznává pouze do výše odtoků plynoucích ze stejné instituce.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„aktivy úrovně 1“ aktiva, která jsou velmi vysoce likvidní a mají velmi vysokou úvěrovou kvalitu podle čl. 416 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013;
2)
„aktivy úrovně 2“ aktiva, která jsou vysoce likvidní a mají vysokou úvěrovou kvalitu podle čl. 416 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013. Aktiva úrovně 2 se dále dělí na aktiva úrovně 2 A a aktiva úrovně 2B v souladu s částí II kapitolou 2 tohoto nařízení;
3)
„rezervou v oblasti likvidity“ výše likvidních aktiv, kterou úvěrová instituce drží v souladu s hlavou II tohoto nařízení;
4)
„vykazovací měnou“ měna, ve které likviditní položky uvedené v části šesté hlavě II a III nařízení (EU) č. 575/2013 musejí být vykazovány příslušnému orgánu v souladu s čl. 415 odst. 1 uvedeného nařízení;
5)
„požadavkem krytí likvidity“ poměr mezi aktivy a závazky určený za účelem úvěrového posílení v souvislosti s krytými dluhopisy podle vnitrostátních právních předpisů členského státu nebo třetí země;
6)
„malými a středními podniky“ mikropodniky, malé a střední podniky vymezené v doporučení Komise 2003/361/ES (5);
7)
„čistým odtokem likvidity“ částka, která je výsledkem odečtení přítoku likvidity úvěrové instituce od jejího odtoku likvidity v souladu s hlavou III tohoto nařízení;
8)
„retailovými vklady“ závazek vůči fyzické osobě nebo malému a střednímu podniku, pokud lze tento malý a střední podnik považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu založeného na interním ratingu (přístup IRB) pro úvěrové riziko, nebo závazek vůči společnosti způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, a pokud celkové vklady takových malých a středních podniků nebo společnosti v rámci skupiny nepřekročí 1 milion EUR;
9)
„finančním zákazníkem“ zákazník, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost nebo působí jako některý z těchto subjektů:
a)
úvěrová instituce;
b)
investiční podnik:
c)
finanční instituce;
d)
sekuritizační jednotka pro speciální účel;
e)
subjekt kolektivního investování;
f)
neotevřený investiční program;
g)
pojišťovna;
h)
zajišťovna;
i)
finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost;
10)
„soukromou investiční společností“ podnik nebo svěřenství, jejichž vlastníkem nebo uživatelem je fyzická osoba nebo skupina úzce propojených fyzických osob, které byly zřízeny pro výhradní účel správy majetku vlastníků a které nevykonávají žádnou jinou obchodní, průmyslovou nebo pracovní činnost. Účel soukromé investiční společnosti může zahrnovat jiné podpůrné činnosti, jako je oddělení aktiv vlastníků od korporátních aktiv, usnadnění převodu aktiv v rámci rodiny nebo prevenci rozdělení aktiv po úmrtí člena rodiny, za předpokladu, že tyto činnosti jsou spojeny s hlavním účelem správy majetku vlastníků;
11)
„krizí“ náhlé nebo prudké zhoršení solventnosti nebo likvidity úvěrové instituce vyvolané změnami tržních podmínek nebo idiosynkratickými faktory, v jejichž důsledku může existovat významné riziko, že úvěrová instituce v následujících 30 kalendářních dnech nebude schopna dostát svým závazkům podle jejich splatnosti;
12)
„maržovými úvěry“ kolateralizované úvěry poskytované zákazníkům za účelem zaujetí obchodních pozic s využitím páky.
Článek 4
Ukazatel krytí likvidity
1. Podrobný požadavek krytí likvidity v souladu s čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 se rovná poměru mezi rezervou v oblasti likvidity úvěrové instituce a jejím čistým odtokem likvidity v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů a vyjadřuje se v procentech. Úvěrové instituce vypočítají svůj ukazatel krytí likvidity podle tohoto vzorce:
2. Úvěrové instituce zachovávají ukazatel krytí likvidity ve výši nejméně 100 %.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou úvěrové instituce svá likvidní aktiva zpeněžit ke krytí svého čistého odtoku likvidity v krizových obdobích, a to i v případě, kdy takové použití likvidních aktiv může v těchto obdobích vést k poklesu jejich ukazatele krytí likvidity pod 100 %.
4. Pokud a kdykoli ukazatel krytí likvidity úvěrové investice klesne nebo lze důvodně očekávat, že klesne pod 100 %, uplatní se požadavek stanovený v článku 414 nařízení (EU) č. 575/2013. Dokud se ukazatel krytí likvidity znovu nevrátí na úroveň uvedenou v odstavci 2, podávají úvěrové instituce příslušnému orgánu zprávy o svém ukazateli krytí likvidity v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 680/2014 (6).
5. Úvěrové instituce vypočítávají a sledují svůj ukazatel krytí likvidity ve vykazované měně a v každé měně podléhající samostatnému oznamování v souladu s čl. 415 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, a stejně tak i své závazky ve vykazované měně. Úvěrové instituce podávají svému příslušnému orgánu zprávy o svém ukazateli krytí likvidity v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 680/2014.
Článek 5
Krizové scénáře pro účely ukazatele krytí likvidity
Následující scénáře lze považovat za ukazatele toho, za jakých okolností lze mít za to, že úvěrová instituce je v krizi:
a)
výběr významné části jejích retailových vkladů;
b)
částečná nebo úplná ztráta schopnosti nezajištěného mezibankovního financování, včetně velkých komerčních vkladů a jiných zdrojů podmíněného financování, jako jsou přijaté závazné či nezávazné přísliby likvidity nebo úvěrové linky;
c)
částečná nebo úplná ztráta zajištěného krátkodobého financování;
d)
další odtok likvidity v důsledku snížení úvěrového ratingu až o tři stupně;
e)
zvýšená volatilita trhu, která ovlivňuje hodnotu kolaterálu nebo jeho kvalitu nebo vytváří dodatečnou potřebu kolaterálu;
f)
neplánované čerpání likvidity a úvěrových příslibů;
g)
potenciální závazek zpětně odkoupit dluh nebo dodržet mimosmluvní závazky.
HLAVA II
REZERVA V OBLASTI LIKVIDITY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 6
Složení rezervy v oblasti likvidity
Aby byla způsobilá tvořit součást rezervy úvěrové instituce v oblasti likvidity, musí likvidní aktiva být v souladu s každým z následujících požadavků:
a)
splňovat obecné požadavky stanovené v článku 7;
b)
splňovat provozní požadavky stanovené v článku 8;
c)
splňovat příslušná kritéria způsobilosti pro jejich zařazení jako aktivum úrovně 1 nebo aktivum úrovně 2 v souladu s kapitolou 2.
Článek 7
Obecné požadavky na likvidní aktiva
1. Aby mohla být považována za likvidní, musí aktiva úvěrové instituce být v souladu s odstavci 2 až 6.
2. Aktiva jsou majetkem, právem, nárokem nebo podílem drženým úvěrovou institucí a musí být prosta jakéhokoli zatížení. Pro tyto účely se aktivum považuje za nezatížené, pokud úvěrová instituce nepodléhá jakémukoli právnímu, smluvnímu, regulačnímu nebo jinému omezení, které by jí bránilo ho zlikvidovat, prodat, převést, postoupit nebo, obecně řečeno, zbavit se tohoto aktiva v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím repa v následujících 30 kalendářních dnech. Za nezatížená se považují tato aktiva:
a)
aktiva zahrnutá do seskupení, která jsou k dispozici, aby byla okamžitě použita jako kolaterál k získání dodatečného financování v rámci závazných, avšak dosud nefinancovaných úvěrových linek, které jsou úvěrové instituci k dispozici. To zahrnuje aktiva uložená úvěrovou institucí u ústřední instituce v rámci kooperativní sítě nebo institucionálního systému ochrany. Úvěrové instituce předpokládají, že aktiva v seskupení jsou zatížena, v pořadí rostoucí likvidity na základě klasifikace likvidity stanovené v kapitole 2, počínaje aktivy nezpůsobilými pro rezervu v oblasti likvidity;
b)
aktiva, jež úvěrová instituce obdržela jako kolaterál za účelem snížení úvěrového rizika v rámci reverzního repa nebo transakcí s financováním cenných papírů a jimiž úvěrová instituce může disponovat.
3. Aktiva neemitovala samotná úvěrová instituce, její mateřský podnik jiný než subjekt veřejného sektoru, který není úvěrovou institucí, její dceřiný podnik nebo jiný dceřiný podnik jejího mateřského podniku ani sekuritizační jednotka pro speciální účel, se kterou je tato úvěrová instituce úzce propojena;
4. Aktiva nesmí být emitována některým z následujících subjektů:
a)
jinou úvěrovou institucí, pokud emitent není subjektem veřejného sektoru uvedeným v čl. 10 odst. 1 písm. c) a čl. 11 odst. 1 písm. a) a b), aktivum není krytým dluhopisem uvedeným v čl. 10 odst. 1 písm. f) a čl. 11 odst. 1 písm. c) a d) nebo aktivum nepatří do kategorie popsané v čl. 10 odst. 1 písm. e);
b)
investičním podnikem;
c)
pojišťovnou;
d)
zajišťovnou;
e)
finanční holdingovou společností;
f)
smíšenou finanční holdingovou společností.
g)
jakýmkoli jiným subjektem, který vykonává jednu nebo více z činností uvedených v příloze I ke směrnici 2013/36/EU. Pro účely tohoto článku se sekuritizační jednotky pro speciální účel nepovažují za subjekty podle tohoto písmene.
5. Hodnotu aktiv musí být možné určit na základě široce přístupných a snadno dostupných tržních cen. Nejsou-li tržní ceny k dispozici, hodnotu aktiv musí být možné určit na základě vzorce, který je snadné vypočítat, který používá veřejně dostupné vstupy a nezávisí ve značné míře na předpokladech.
6. Aktiva musí být kotována na uznané burze nebo být obchodovatelná v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím prostého repa na všeobecně uznávaných repo trzích. Tato kritéria se posoudí pro každý trh zvlášť. Aktivum přijaté k obchodování v organizovaném obchodním místě, které není uznanou burzou, buď v členském státě, nebo ve třetí zemi, se považují za likvidní pouze tehdy, pokud dané obchodní místo poskytuje aktivní a rozsáhlý trh pro přímý prodej aktiv. Úvěrová instituce zohlední následující aspekty jako minimální kritéria pro posouzení toho, zda obchodní místo poskytuje aktivní a rozsáhlý trh pro účely tohoto odstavce:
a)
historickou zkušenost ohledně šířky a hloubky trhu prokázanou nízkým rozptylem nabídky a poptávky, vysokým objemem obchodování a velkým počtem a rozmanitostí účastníků trhu;
b)
existenci spolehlivé tržní infrastruktury.
7. Požadavky stanovené v odstavcích 5 a 6 se nevztahují na:
a)
bankovky a mince podle čl. 10 odst. 1 písm. a);
b)
expozice vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b) a d) a čl. 11 odst. 1 písm. b);
c)
závazný likviditní příslib s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d);
d)
vklady a jiné finanční prostředky v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany podle článku 16.
Článek 8
Provozní požadavky
1. Úvěrové instituce musí mít zavedeny zásady a omezení k zajištění toho, aby držení likvidních aktiv, jež tvoří jejich rezervu v oblasti likvidity, zůstávala vždy vhodně diverzifikována. Pro tyto účely úvěrové instituce zohlední rozsah diverzifikace mezi různými kategoriemi likvidních aktiv a v rámci téže kategorie likvidních aktiv podle kapitoly 2 této hlavy a veškeré další příslušné faktory týkající se diverzifikace, jako je druh emitentů, protistran nebo zeměpisná oblast těchto emitentů a protistran.
Příslušné orgány mohou zavést konkrétní omezení nebo konkrétní požadavky na držení likvidních aktiv úvěrovými institucemi s cílem zajistit soulad s požadavkem stanoveným v tomto odstavci. Jakékoli takové omezení nebo požadavek se však nesmí týkat:
a)
následujících kategorií aktiv úrovně 1:
i)
bankovek a mincí podle čl. 10 odst. 1 písm. a);
ii)
expozic vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b) a d);
iii)
aktiv představujících pohledávky vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím podle čl. 10 odst. 1 písm. g) nebo aktiv jimi zaručených;
b)
kategorií aktiv úrovně 1 představujících pohledávky vůči ústředním či regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c) a d) a aktiv jimi zaručených, za předpokladu, že úvěrová instituce drží příslušné aktivum ke krytí čistého odtoku likvidity v krizovém období vzniklého v měně členského státu nebo třetí země nebo že aktivum je emitováno ústředními či regionálními vládami, místními orgány nebo subjekty veřejného sektoru domovského členského státu této úvěrové instituce;
c)
závazného likviditního příslibu s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d).
2. Úvěrové instituce musí mít snadný přístup ke svým držením likvidních aktiv a být schopny je zpeněžit kdykoli během krizového období 30 kalendářních dnů v přímém prodeji nebo prostřednictvím repa na všeobecně uznávaných repo trzích. Likvidní aktivum se považuje za snadno přístupné pro úvěrovou instituci, pokud neexistují žádné právní ani praktické překážky bránící tomu, aby úvěrová instituce mohla takové aktivum včas zpeněžit.
Aktiva použitá k úvěrovému posílení při strukturovaných transakcích nebo ke krytí provozních nákladů úvěrové instituce nelze považovat za snadno přístupná pro úvěrovou instituci.
Aktiva držená ve třetí zemi, kde existují omezení jejich volné převoditelnosti, se považují za snadno přístupná pouze tehdy, pokud úvěrová instituce používá tato aktiva k vyrovnání odtoku likvidity v této třetí zemi. Aktiva držená v nepřevoditelné měně se považují za snadno přístupná pouze tehdy, pokud úvěrová instituce používá tato aktiva k vyrovnání odtoku likvidity v této měně.
3. Úvěrové instituce zajistí, aby jejich likvidní aktiva byly pod kontrolou zvláštní funkce řízení likvidity v rámci úvěrové instituce. Soulad s tímto požadavkem se prokazuje příslušným orgánům některým z těchto způsobů:
a)
umístěním likvidních aktiv do odděleného seskupení řízeného přímo funkcí pro likviditu a s jediným záměrem použít je jako zdroj podmíněných finančních prostředků, a to i během krizových období;
b)
zavedením interních systémů a kontrolních opatření s cílem zajistit funkci řízení likvidity účinnou kontrolu, aby bylo možné držení likvidních aktiv zpeněžit kdykoli v krizovém období 30 kalendářních dnů a získat přístup k podmíněným finančním prostředkům, aniž by to bylo v přímém rozporu s jakoukoli stávající obchodní činností nebo strategiemi v oblasti řízení rizik. Aktivum se nezahrne do rezervy v oblasti likvidity zejména tehdy, pokud by jeho prodej bez náhrady v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů odstranil zajištění, což by vytvořilo otevřenou rizikovou pozici přesahující vnitřní limity úvěrové instituce;
c)
kombinaci možností a) a b) za předpokladu, že příslušný orgán považuje takovou kombinaci za přijatelnou.
4. Úvěrové instituce musí pravidelně, nejméně jednou ročně zpeněžit dostatečně reprezentativní vzorek svých držení likvidních aktiv prostřednictvím přímého prodeje nebo prostého repa na všeobecně uznávaném repo trhu. Úvěrové instituce vypracují strategie pro nakládání se vzorky likvidních aktiv, které jsou přiměřené pro to, aby se:
a)
vyzkoušel přístup těchto aktiv na trh a jejich použitelnost;
b)
prověřilo, že postupy úvěrové instituce pro včasné zpeněžení aktiv jsou účinné;
c)
minimalizovalo riziko vyslání negativního signálu trhu v důsledku toto, že úvěrová instituce zpeněží svá aktiva v krizových obdobích.
Požadavek stanovený v prvním pododstavci se nevztahuje na aktiva úrovně 1 podle článku 10, která nejsou krytými dluhopisy s velmi kvalitním zajištěním, na závazné likviditní přísliby s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d) ani na vklady a jiné financování likvidity v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany podle článku 16.
5. Požadavek stanovený v odstavci 2 nebrání úvěrovým institucím zajišťovat tržní riziko spojené s jejich likvidními aktivy, za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
úvěrová instituce zavede vhodná interní opatření v souladu s odstavci 2 a 3, aby tato aktiva byla i nadále snadno dostupná pro funkci řízení likvidity a pod její kontrolou;
b)
při ocenění příslušného aktiva v souladu s článkem 9 se zohlední čistý odtok a přítok likvidity, ke kterému by došlo v případě předčasného uzavření zajišťovacího vztahu.
6. Úvěrové instituce zajistí, aby měnová denominace jejich likvidních aktiv odpovídala struktuře jejich čistého odtoku likvidity podle jednotlivých měn. Příslušné orgány však v případě potřeby mohou požadovat, aby úvěrové instituce omezily nesoulad měn stanovením limitů pro podíl čistého odtoku likvidity v měně, jakého může být dosaženo v krizovém období držením likvidních aktiv, jež nejsou denominovány v této měně. Toto omezení lze uplatnit pouze na vykazovací měnu nebo měnu, která může podléhat samostatnému oznamování v souladu s čl. 415 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013. Při určování úrovně jakéhokoli omezení ohledně nesouladu měn, které může být uplatněno v souladu s tímto odstavcem, musí příslušné orgány přihlédnout přinejmenším k:
a)
tomu, zda úvěrová instituce je schopna učinit kterýkoli z následujících kroků:
i)
použít likvidní aktiva k vytvoření likvidity v měně a v jurisdikci, ve které vzniká čistý odtok likvidity;
ii)
provést měnový swap a získat prostředky na devizových trzích za krizových podmínek odpovídajících krizovému období 30 kalendářních dnů stanovenému v článku 4;
iii)
převést přebytek likvidity z jedné měny do druhé a mezi jurisdikcemi a právními subjekty v rámci své skupiny za krizových podmínek odpovídajících krizovému období 30 kalendářních dnů stanovenému v článku 4;
b)
dopadu náhlých, nepříznivých pohybů směnných kurzů na stávající pozice, které jsou v nesouladu, a na účinnost jakýchkoli existujících devizových zajištění.
Na jakékoli omezení týkající se nesouladu měn uložené v souladu s tímto odstavcem se pohlíží jako na zvláštní požadavek na likviditu podle článku 105 směrnice 2013/36/EU.
Článek 9
Oceňování likvidních aktiv
Pro účely výpočtu svého ukazatele krytí likvidity úvěrová instituce použije tržní hodnotu svých likvidních aktiv. Tržní hodnota likvidních aktiv se sníží v souladu se srážkami při ocenění stanovenými v kapitole 2 a případně v souladu s čl. 8 odst. 5 písm. b).
KAPITOLA 2
Likvidní aktiva
Článek 10
Aktiva úrovně 1
1. Aktiva úrovně 1 zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
mince a bankovky;
b)
tyto expozice vůči centrálním bankám:
i)
aktiva představující pohledávky vůči Evropské centrální bance (ECB) nebo vůči centrální bance členského státu nebo záruky vystavené těmito bankami;
ii)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám třetích zemí nebo záruky vystavené těmito bankami za předpokladu, že expozicím vůči této centrální bance nebo její ústřední vládě bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou (ECAI), které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
rezervy držené danou úvěrovou institucí v centrální bance uvedené v bodech i) a ii) za předpokladu, že tato úvěrová instituce má povoleno čerpat tyto rezervy kdykoli během zátěžových období a že v dohodě mezi dotčeným příslušným orgánem a ECB nebo centrální bankou byly stanoveny podmínky pro takové čerpání;
c)
aktiva představující pohledávky vůči následujícím centrálním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru nebo záruky jimi vystavené:
i)
ústřední vláda členského státu;
ii)
ústřední vláda třetí země za předpokladu, že jí bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
regionální vlády nebo místní orgány v členském státě, za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě tohoto členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
regionální vlády nebo místní orgány ve třetí zemi typu uvedeného v bodě ii) za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě této třetí země v souladu s čl. 115 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013;
v)
subjekty veřejného sektoru za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě členského státu nebo vůči jedné z regionálních vlád nebo jednomu z místních orgánů uvedených v bodě iii) v souladu s čl. 116 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013;
d)
aktiva představující pohledávky vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo záruky vystavené ústřední vládou nebo centrální bankou třetí země, které nebyl přidělen stupeň úvěrové kvality 1 v úvěrovém hodnocení vypracovaném určenou externí ratingovou agenturou v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, za předpokladu, že v tomto případě může úvěrová instituce uznat toto aktivum jako aktivum úrovně 1 pouze za účelem krytí čistého odtoku likvidity v krizovém období, k němuž dojde ve stejné měně, ve které je denominováno toto aktivum.
Pokud toto aktivum není denominováno v národní měně dané třetí země, může úvěrová instituce uznat toto aktivum jako aktivum úrovně 1 až do výše krizového čistého odtoku likvidity této úvěrové instituce v této cizí měně odpovídající jeho operacím v jurisdikci, ve které bylo přijato riziko likvidity;
e)
aktiva emitovaná úvěrovými institucemi, která splňují alespoň jeden z těchto dvou požadavků:
i)
emitentem je úvěrová instituce registrovaná nebo založená ústřední vládou členského státu nebo regionální vládou nebo místním orgánem v členském státě, tato vláda nebo místní orgán má právní povinnost chránit ekonomickou základnu této úvěrové instituce a zachovávat její finanční životaschopnost po celou dobu její existence a jakékoli expozice vůči této regionální vládě nebo případně vůči místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě daného členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
daná úvěrová instituce je příjemcem podpůrných úvěrů, což je pro účely tohoto článku chápáno jako každá úvěrová instituce, jejímž účelem je prosazovat cíle veřejné politiky Unie nebo ústřední či regionální vlády nebo místního orgánu v členském státě převážně prostřednictvím poskytování podpůrných úvěrů na nesoutěžním, neziskovém základě, za předpokladu, že nejméně 90 % úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno ústřední či regionální vládou nebo místním orgánem a že jakékoli expozice vůči této regionální vládě nebo případně místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
f)
expozice ve formě krytých dluhopisů mimořádně vysoké kvality, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy podle čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES nebo splňují požadavky, aby byly způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) a v čl. 129 odst. 1 posledním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti podle čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně);
v)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, byla jim přidělena riziková váha 10 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení;
vi)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 2 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy;
g)
aktiva představující pohledávky vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím uvedeným v čl. 117 odst. 2 a v článku 118 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo představující záruky vystavené těmito bankami a organizacemi.
2. Tržní hodnota krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou uvedených v odst. 1 písm. f) podléhá srážce nejméně o 7 %. Kromě případů stanovených v čl. 15 odst. 2 písm. a) nebo b) v souvislosti s akciemi a podílovými jednotkami v subjektech kolektivního investování se nevyžadují žádné srážky z hodnoty ostatních aktiv úrovně 1.
Článek 11
Aktiva úrovně 2 A
1. Aktiva úrovně 2 A zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru v členském státě nebo jimi zaručená aktiva, kde expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 115 odst. 1 a 5 a případně s čl. 116 odst. 1, 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
aktiva představující pohledávky vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo vůči regionální vládě, místnímu orgánu nebo subjektu veřejného sektoru ve třetí zemi nebo jimi zaručená aktiva, za předpokladu, že jim je přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 114 odst. 2, případně s články 115 nebo 116 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
expozice ve formě krytých dluhopisů s kvalitním zajištěním, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy podle čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES nebo splňují požadavky, aby byly způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně);
v)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 2 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, jim byla přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení;
vi)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 7 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy. Pokud však kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 úvěrového hodnocení nesplňují minimální velikost emise pro kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. f) bodu iv), avšak splňují požadavky na vysoce kvalitní kryté dluhopisy stanovené v bodech i), ii), iii) a iv), podléhají místo toho požadavku krytí aktivy, který je vyšší nejméně o 2 % než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy.
d)
expozice ve formě krytých dluhopisů vydaných úvěrovými institucemi ve třetích zemích, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jsou to kryté dluhopisy v souladu s vnitrostátními právními předpisy dané třetí země, které je musí definovat jako dluhové cenné papíry vydané úvěrovými institucemi nebo dceřiným podnikem plně vlastněným úvěrovou institucí, která danou emisi zaručuje, a zajištěné krycím portfoliem aktiv, vůči němuž může držitel dluhopisů uplatnit přímý nárok na přednostní splacení jistiny a úroků v případě selhání emitenta;
ii)
emitent a kryté dluhopisy podle vnitrostátních právních předpisů podléhají v dané třetí zemi zvláštnímu veřejnému dohledu, jehož cílem je chránit držitele dluhopisů, a podmínky dohledu a regulační podmínky, které jsou v této třetí zemi uplatňovány, musí být přinejmenším rovnocenné podmínkám uplatňovaným v Unii;
iii)
kryté dluhopisy jsou zajištěny seskupením aktiv jednoho nebo více druhů popsaných v čl. 129 odst. 1 písm. b), písm. d) bodě i), písm. f) bodě i) nebo písm. g) nařízení (EU) č. 575/2013. Pokud toto seskupení obsahuje úvěry zajištěné nemovitostmi, musí být splněny požadavky uvedené v článcích 208 a v čl. 229 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) a v čl. 129 odst. 1 posledním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013;
v)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
vi)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, byla jim přidělena riziková váha 10 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení; a
vii)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 7 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy. Pokud však velikost emise krytých dluhopisů činí alespoň 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně), podléhá místo toho podléhat požadavku na krytí aktiv ve výši nejméně 2 %;
e)
korporátní dluhové cenné papíry, které splňují tyto požadavky:
i)
bylo jim přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s článkem 122 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení.
ii)
velikost emise těchto cenných papírů činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
iii)
maximální doba splatnosti cenných papírů v okamžiku emise je 10 let;
2. Tržní hodnota každého z aktiv úrovně 2 A podléhá srážce nejméně o 15 %.
Článek 12
Aktiva úrovně 2B
1. Aktiva úrovně 2B zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
expozice ve formě cenných papírů zajištěných aktivy, které splňují požadavky stanovené v článku 13;
b)
korporátní dluhové cenné papíry, které splňují tyto požadavky:
i)
obdržely úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 3 v souladu s článkem 122 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení;
ii)
velikost emise těchto cenných papírů činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
iii)
maximální doba splatnosti cenných papírů v okamžiku emise je 10 let;
c)
akcie, za předpokladu, že splňují tyto požadavky:
i)
tvoří součást hlavního akciového indexu v členském státě nebo ve třetí zemi, který byl určen jako takový pro účely tohoto písmene příslušným orgánem členského státu nebo příslušným veřejným orgánem ve třetí zemi. Neexistuje-li žádné rozhodnutí příslušného orgánu nebo veřejného orgánu ohledně hlavních akciových indexů, úvěrová instituce považuje za takový akciový index složený z vedoucích společností v příslušné jurisdikci;
ii)
jsou denominovány v měně domovského členského státu úvěrové instituce, nebo pokud jsou denominovány v jiné měně, se považují za aktiva úrovně 2B pouze do výše, která pokrývá čistý odtok likvidity v krizovém období v této měně nebo v jurisdikci, kde je přijato riziko likvidity; a
iii)
jsou prokazatelně spolehlivým zdrojem likvidity kdykoli, a to i v krizových obdobích. Tento požadavek se považuje za splněný, pokud úroveň poklesu ceny dané akcie na burze během krizového období na trhu v trvání 30 kalendářních dnů nepřesáhne 40 % nebo nárůst její srážky při ocenění nepřesáhne 40 procentních bodů; a
d)
závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, které mohou být poskytnuty Evropskou centrální bankou, centrální bankou členského státu nebo centrální bankou třetí země za předpokladu, že jsou splněny požadavky stanovené v článku 14;
e)
expozice v podobě vysoce kvalitních krytých dluhopisů, které splňují všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy, jež jsou uvedeny v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES, nebo jež splňují požadavky způsobilosti pro zacházení uvedené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
úvěrová instituce, která do krytých dluhopisů investuje, splňuje požadavek na transparentnost stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
emitent krytých dluhopisů zpřístupní pro investory informace uvedené v čl. 129 odst. 7 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013 alespoň jednou za čtvrt roku;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
v)
kryté dluhopisy jsou zajištěny výlučně aktivy uvedenými v čl. 129 odst. 1 písm. a), písm. d) bod i) a písm. e) nařízení (EU) č. 575/2013;
vi)
soubor podkladových aktiv sestává výlučně z expozic, jež se v souvislosti s úvěrovým rizikem kvalifikují pro 35 % nebo nižší rizikovou váhu podle článku 125 nařízení (EU) č. 575/2013;
vii)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 10 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy;
viii)
emitující úvěrová instituce musí každý měsíc veřejně oznamovat, že krycí portfolio splňuje požadavek na pokrytí 10 % aktiv;
f)
v případě úvěrových institucí, které v souladu se svými stanovami nemohou z náboženských důvodů držet úročená aktiva, neúročená aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám nebo ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo vůči regionální vládě, místnímu orgánu nebo subjektu veřejného sektoru ve třetí zemi nebo záruky vystavené uvedenými subjekty, pokud uvedená aktiva obdržela od určené externí ratingové agentury rating úvěrové kvality alespoň stupně 5 v souladu s článkem 114 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového ratingu.
2. Tržní cena každého aktiva úrovně 2B podléhá srážce při ocenění nejméně v této výši:
a)
použitelné srážce stanovené v čl. 13 odst. 14 pro sekuritizace úrovně 2B;
b)
srážce ve výši 50 % pro korporátní dluhové cenné papíry podle odst. 1 písm. b);
c)
srážce ve výši 50 % pro akcie podle odst. 1 písm. c);
d)
srážce ve výši 30 % pro programy nebo emise krytých dluhopisů uvedených v odst. 1 písm. e);
e)
srážce ve výši 50 % pro neúročená aktiva uvedená v odst. 1 písm. f).
3. V případě úvěrových institucí, které v souladu se svými stanovami nemohou z náboženských důvodů držet úročená aktiva, může příslušný orgán povolit odchylku od odst. 1 písm. b) bodů ii) a iii) tohoto článku, pokud existují důkazy nedostatečné dostupnosti neúročených aktiv, která tyto požadavky splňují, a dotyčná neúročená aktiva jsou adekvátně likvidní na soukromých trzích.
Při rozhodování o tom, zda jsou neúročená aktiva adekvátně likvidní pro účely prvního pododstavce, příslušný orgán zohlední tyto faktory:
a)
dostupná data v souvislosti s jejich tržní likviditou, včetně objemů obchodování, pozorovaného rozpětí mezi nabídkou a poptávkou, volatility cen a cenového dopadu; a
b)
další faktory relevantní pro jejich likviditu, včetně důkazů z minulosti ohledně šířky a hloubky trhu s uvedenými neúročenými aktivy, počtu a rozmanitosti účastníků trhu a přítomnosti robustní tržní infrastruktury.
Článek 13
Sekuritizace úrovně 2B
1. Expozice ve formě cenných papírů zajištěných aktivy podle čl. 12 odst. 1 písm. a) se považují za sekuritizace úrovně 2B, pokud splňují kritéria stanovená v odstavcích 2 až 14.
2. Sekuritizovaná pozice a expozice, které jsou podkladem pro tuto pozici, musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
dané pozici bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s články 251 až 261 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení;
b)
je to pozice v sekuritizované tranši nebo tranších s nejvyšší předností a tento nejvyšší stupeň přednosti má v průběhu celé transakce. Pro tyto účely se tranše považuje za tranši nejvyšší úrovně, pokud po doručení výzvy k předčasnému splacení („enforcement notice“) a případně výzvy k urychlenému splacení („acceleration notice“) není tato tranše podřízena jiným tranším stejné sekuritizační transakce nebo sekuritizačního systému, pokud jde o obdržení plateb jistiny a úroků, přičemž se nezohledňují splatné částky vyplývající z úrokových či měnových derivátů, poplatky či jiné obdobné platby v souladu s článkem 261 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
podkladové expozice byly získány sekuritizační jednotkou pro speciální účel ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 66 nařízení (EU) č. 575/2013 způsobem, který je vymahatelný vůči jakékoli třetí straně, a jsou mimo dosah prodejce (původce, sponzora nebo původního věřitele) a jeho věřitelů, a to i v případě platební neschopnosti prodejce;
d)
převod podkladových expozic na sekuritizační jednotku pro speciální účel nesmí podléhat jakýmkoli přísným ustanovením o zpětném získání („claw-back“ v jurisdikci, kde je zaregistrován prodejce (původce, sponzor nebo původní věřitel). To zahrnuje mimo jiné ustanovení, podle kterých může likvidátor prodejce (původce, sponzora nebo původního věřitele) rozhodnout o neplatnosti prodeje podkladových expozic z pouhého důvodu, že k prodeji došlo v určitém období před úpadkem prodejce, nebo ustanovení, kdy sekuritizační jednotka pro zvláštní účel může takovémuto zneplatnění zabránit, jen prokáže-li, že jí úpadek prodejce nebyl v okamžiku prodeje znám;
e)
správa podkladových expozic se řídí dohodou o obsluze, která obsahuje ustanovení o kontinuitě obsluhy zaručující, že selhání nebo platební neschopnost obsluhovatele nepovede k ukončení obsluhy;
f)
dokumentace, kterou se řídí sekuritizace, obsahuje ustanovení o kontinuitě zaručující přinejmenším nahrazení protistran u derivátů a případně zajišťovatelů likvidity v případě jejich selhání či platební neschopnosti;
g)
sekuritizovaná pozice je kryta souborem homogenních podkladových expozic, které všechny patří pouze do jedné z následujících podkategorií, nebo souborem homogenních podkladových expozic, ve kterém jsou společně obsaženy úvěry na obytné nemovitosti uvedené v bodech i) a ii):
i)
úvěry na obytné nemovitosti zajištěné prvořadým zástavním právem poskytnuté fyzickým osobám za účelem pořízení nemovitosti k jejich trvalému bydlení za předpokladu, že je splněna jedna ze dvou následujících podmínek:
-
úvěry ve skupině v průměru splňují požadavek na poměr výše úvěru k hodnotě nemovitosti stanovený v čl. 129 odst. 1 písm. d) bodu i) nařízení (EU) č. 575/2013;
-
ve vnitrostátním právním předpisu členského státu původu úvěrů se stanoví limit poměru výše úvěru k výši příjmu, který se vztahuje na částku, kterou si dlužník může půjčit v rámci úvěru na obytnou nemovitost, a daný členský stát tento předpis oznámil Komisi a orgánu EBA. Limit poměru výše úvěru k výši příjmu se vypočítává na základě ročního hrubého příjmu dlužníka, přičemž je třeba vzít v úvahu daňové povinnosti a další závazky dlužníka a riziko změn úrokové sazby během doby trvání úvěru. V případě každého úvěru ve skupině na obytnou nemovitost procentní podíl hrubého příjmu dlužníka, který lze vynaložit na splácení úvěru (úroků, jistiny a poplatků), nepřesahuje 45 %;
ii)
plně zajištěné úvěry na obytné nemovitosti uvedené v čl. 129 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 575/2013, za předpokladu, že tyto úvěry splňují požadavek na úroveň zajištění stanovený v uvedeném ustanovení a požadavek průměrného poměru úvěru k hodnotě nemovitosti stanovený v čl. 129 odst. 1 písm. d) bodě i) nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
komerční úvěry, pronájmy a úvěrové přísliby poskytnuté podnikům usazeným v členském státě na financování kapitálových výdajů nebo obchodních operací jiných než pořízení nebo výstavba obchodní nemovitosti, za předpokladu, že nejméně 80 % dlužníků v rámci tohoto souboru z hlediska zůstatku portfolia v okamžiku emise sekuritizace jsou malé a střední podniky a že žádný z dlužníků není institucí definovanou v čl. 4 odst. 1 bodě 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
automobilové úvěry či leasing poskytnuté dlužníkům nebo nájemcům usazeným či se sídlem v členském státě. Ty pro tyto účely zahrnují úvěry či leasing pro financování motorových vozidel nebo přípojných vozidel definovaných v čl. 3 bodech 11 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, zemědělských nebo lesnických traktorů uvedených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES, motocyklů nebo motorových tříkolek definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES nebo pásových vozidel uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2007/46/ES. Takovéto úvěry či leasing mohou zahrnovat doplňkové produkty týkající se pojištění a služeb nebo dodatečné součásti vozidel a v případě leasingu zůstatkovou hodnotu vozidel pronajatých formou leasingu. Všechny půjčky a případy leasingu v souboru jsou kryty přednostní pohledávkou nebo zástavním právem k vozidlu nebo vhodnou zárukou ve prospěch sekuritizační jednotky pro speciální účel, jako je ustanovení o zachování vlastnického práva;
v)
úvěry a úvěrové přísliby poskytnuté fyzickým osobám s bydlištěm v členském státě pro účely osobní a rodinné spotřeby a spotřeby domácnosti.
h)
daná pozice není v resekuritizaci ve smyslu čl. 4 odst. 1 63 nařízení (EU) č. 575/2013 ani syntetické sekuritizaci ve smyslu čl. 242 odst. 11 uvedeného nařízení;
i)
podkladové expozice neobsahují převoditelné finanční nástroje ani deriváty, s výjimkou finančních nástrojů vydaných samotnou sekuritizační jednotkou pro speciální účel nebo jinými stranami v rámci dané sekuritizační struktury a derivátů používaných výhradně pro zajištění měnového rizika a úrokového rizika;
j)
v okamžik emise sekuritizace nebo při jejím začlenění do souboru podkladových expozic kdykoli po emisi podkladové expozice neobsahují žádné expozice vůči rizikovým dlužníkům (nebo případně rizikovým ručitelům), přičemž rizikovým dlužníkem (nebo rizikovým ručitelem) je dlužník (nebo ručitel), který:
i)
vyhlásil úpadek, dohodl se se svými věřiteli na odepsání nebo restrukturalizaci dluhu nebo soud udělil jeho věřitelům právo vymáhat hmotné škody vzniklé v důsledku neprovedení splátky, a to v době tří let před datem vzniku dluhu;
ii)
je veden v úředním rejstříku osob s nepříznivou úvěrovou historií;
iii)
má úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou nebo má úvěrové ohodnocení, z něhož vyplývá značné riziko, že smluvně dohodnuté splátky nebudou provedeny, ve srovnání s průměrným dlužníkem u úvěrů tohoto druhu v příslušné jurisdikci.
k)
v okamžik emise sekuritizace nebo při jejím začlenění do souboru podkladových expozic kdykoli po emisi podkladové expozice neobsahují žádné expozice v selhání ve smyslu čl. 178 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013.
3. Splácení sekuritizovaných pozic nesmí být strukturováno tak, aby převážně záviselo na prodeji aktiv zajišťujících podkladové expozice. Toto ustanovení však nebrání následnému obnovování nebo refinancování těchto expozic.
4. Struktura sekuritizační transakce musí být v souladu s následujícími požadavky:
a)
pokud byla sekuritizovaná pozice stanovena bez revolvingového období, nebo revolvingové období uplynulo, a pokud byla doručena výzva k předčasnému splacení nebo výzva k urychlenému splacení, příjem jistiny z podkladových expozic se předá držitelům sekuritizovaných pozic prostřednictvím postupné amortizace sekuritizovaných pozic a v sekuritizační jednotce pro speciální účel nebude v každý den platby zachycena žádná významná částka v hotovosti;
b)
pokud byla sekuritizovaná pozice stanovena s revolvingovým obdobím, transakční dokumentace stanoví vhodné události pro předčasné splacení, což musí obsahovat přinejmenším všechny následující prvky:
i)
zhoršení úvěrové kvality podkladových expozic;
ii)
nepodaří se vytvořit dostatečné nové podkladové expozice s alespoň obdobnou úvěrovou kvalitou;
iii)
dojde k události související s platební neschopností u původce nebo obsluhovatele.
5. V okamžik emise sekuritizace musí již dlužníci (nebo případně ručitelé) mít splacenu alespoň jednu splátku, s výjimkou případů, kdy je sekuritizace kryta úvěrovými přísliby uvedenými v odst. 2 písm. g) bodě v).
6. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti uvedené v odst. 2 písm. g) bodě i) nebo ii), soubor úvěrů nesmí obsahovat žádný úvěr, který byl nabízen a uzavřen s tím, že žadatel o úvěr nebo případně zprostředkovatelé byli uvědoměni, že poskytnuté informace nemusí být věřitelem ověřovány.
7. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti uvedené v odst. 2 písm. h) bodě i) nebo ii), posouzení úvěruschopnosti dlužníka musí splňovat požadavky stanovené v čl. 18 odst. 1 až 4, odst. 5 písm. a) a odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU (7) nebo rovnocenné požadavky ve třetích zemích.
8. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou automobilové úvěry a leasing a spotřebitelské úvěry a úvěrové přísliby uvedené v odst. 2 písm. g) bodě iv) a v), posouzení úvěruschopnosti dlužníka musí splňovat požadavky stanovené v článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES (8).
9. Pokud je původce, sponzor nebo původní věřitel sekuritizace usazen v Unii, dodržuje požadavky stanovené v části páté nařízení (EU) č. 575/2013 a zveřejňuje v souladu s článkem 8b nařízení (ES) č. 1060/2009 informace o úvěrové kvalitě a výkonnosti podkladových expozic, struktuře transakce, peněžních tocích a jakémkoliv kolaterálu zajišťujícím expozice, jakož i jakékoliv informace, které jsou potřebné pro to, aby investoři mohli provádět komplexní a řádně podložené zátěžové testy. Pokud je původce, sponzor nebo původní věřitel usazen mimo Unii, jsou stávajícím a potenciálním investorům a regulačním orgánům při emisi sekuritizace a poté pravidelně zpřístupňovány komplexní údaje o úvěrech v souladu se standardy všeobecně přijatými účastníky trhu.
10. Podkladové expozice nesmějí pocházet od úvěrové instituce držící sekuritizovanou pozici ve své rezervě v oblasti likvidity, jejího dceřiného podniku, jejího mateřského podniku, dceřiného podniku jejího mateřského podniku ani od jiného podniku úzce propojeného s touto úvěrovou institucí.
11. Velikost emise tranše činí nejméně 100 milionů EUR (nebo ekvivalentní hodnotu v národní měně).
12. Zbývající vážená průměrná životnost tranše musí být 5 let nebo méně, což se vypočítá buď pomocí předpokladu ocenění transakce při předčasném splacení, nebo pomocí konstantní sazby 20 % u předčasného splacení, podle toho, co je nižší, přičemž úvěrová instituce předpokládá, že splátka je provedena v první povolený den splátky.
13. Původcem expozic, které tvoří základ pro sekuritizaci, musí být instituce vymezená v čl. 4 odst. 33 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo podnik, jehož hlavní činností je vykonávat jednu nebo více činností uvedených v bodech 2 až 12 a v bodě 15 přílohy I směrnice 2013/36/EU.
14. Tržní cena sekuritizací úrovně 2B podléhá srážce při ocenění nejméně v následující výši:
a)
25 % pro sekuritizace zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 2 písm. g) bodech i), ii) a iv);
b)
35 % pro sekuritizace podporované podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 2 písm. g) bodech iii) a v).
Článek 14
Závazné likviditní přísliby s omezeným použitím
K tomu, aby mohly být považovány za aktiva úrovně 2B, musí závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, které může poskytnout centrální banka podle čl. 12 odst. 1 písm. d), splňovat všechna následující kritéria:
a)
v nekrizovém období podléhá tento příslib provizi za poskytnutí stanovenému z celkové výše příslibu, což představuje přinejmenším vyšší z následujících hodnot:
i)
75 bazických bodů ročně; nebo
ii)
nejméně o 25 bazických bodů ročně více, než činí rozdíl mezi výnosem z aktiv použitých k zajištění příslibu a výnosem z reprezentativního portfolia likvidních aktiv, po úpravě o jakékoli podstatné rozdíly v úvěrovém riziku.
V krizovém období může centrální banka provizi za poskytnutí popsanou v prvním pododstavci tohoto písmene snížit za předpokladu, že jsou splněny minimální požadavky vztahující se na likviditní přísliby při alternativních likviditních přístupech v souladu s článkem 19;
b)
příslib je zajištěn nezatíženými aktivy takového druhu, který stanoví centrální banka. Aktiva poskytnutá jako kolaterál musí splňovat veškerá následující kritéria:
i)
jsou držena v podobě, která usnadňuje jejich rychlý převod na centrální banku v případě, že příslib je vypovězen;
ii)
jejich hodnota po srážce při ocenění uplatněné centrální bankou je dostatečná, aby pokryla celou výši příslibu;
iii)
nezapočítávají se jako likvidní aktiva pro účely rezervy úvěrové instituce v oblasti likvidity;
c)
příslib je slučitelný s rámcem pro politiku vůči protistranám, který má centrální banka;
d)
doba poskytnutí příslibu překračuje krizové období 30 kalendářních dnů uvedené v článku 4;
e)
centrální banka příslib nezruší před jeho smluvní splatností a nebude přijato žádné další úvěrové rozhodnutí, dokud dotčená úvěrová instituce bude i nadále hodnocena jako solventní;
f)
existují formální zásady zveřejněné centrální bankou, v nichž je oznámeno její rozhodnutí poskytovat závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, podmínky pro poskytování takových příslibů a druh úvěrových institucí, které jsou způsobilé požádat o tyto přísliby.
Článek 15
Subjekty kolektivního investování
1. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování se považují za likvidní aktiva stejné úrovně jako likvidní podkladová aktiva dotyčného subjektu, a to až do absolutní výše 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částky v národní měně) pro každou úvěrovou instituci na individuálním základě, za předpokladu, že:
a)
jsou dodrženy požadavky uvedené čl. 132 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
subjekt kolektivního investování investuje pouze do likvidních aktiv a likvidních derivátů, v případě derivátů pouze v míře nezbytné pro snížení úrokové sazby, měnového nebo úrokového rizika v portfoliu.
2. Úvěrové instituce uplatní následující minimální srážky z hodnoty svých akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování, v závislosti na kategorii likvidních podkladových aktiv:
a)
0 % pro mince a bankovky a expozice vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b);
b)
5 % pro aktiva úrovně 1 jiná než kryté dluhopisy s velmi kvalitním zajištěním;
c)
12 % pro kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
d)
20 % pro aktiva úrovně 2 A;
e)
30 % pro sekuritizace úrovně 2B zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 13 odst. 2 písm. g) bodech i), ii) a iv);
f)
35 % pro kryté dluhopisy úrovně 2B uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. e);
g)
40 % pro sekuritizace úrovně 2B zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 13 odst. 2 písm. g) bodech iii) a v); a
h)
55 % pro korporátní dluhové cenné papíry úrovně 2B uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. b), akcie uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. c) a neúročená aktiva uvedená v čl. 12 odst. 1 písm. f).
3. Přístup podle odstavce 2 se uplatní takto:
a)
pokud je úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může na základě toho těmto podkladovým expozicím přidělit příslušnou srážku při ocenění v souladu s odstavcem 2;
b)
pokud není úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, musí předpokládat, že tento subjekt kolektivního investování investuje v maximální výši, kterou má povolenu podle svého oprávnění, ve vzestupném pořadí do likvidních aktiv tak, jak jsou rozčleněna pro účely odstavce 2, počínaje od aktiv uvedených v odst. 2 písm. g) a dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice. Stejný přístup se uplatní pro určení úrovně likvidity podkladových aktiv, pokud není úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování.
4. Úvěrové instituce vypracují spolehlivé metodiky a postupy pro výpočet a vykazování tržní hodnoty a srážek při ocenění akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování. Pokud expozice není pro úvěrovou instituci dostatečně významná, aby vypracovávala své vlastní metodiky, a za předpokladu, že příslušný orgán se v každém jednotlivém případě přesvědčí, že tato podmínka byla splněna, může se úvěrová instituce při výpočtu a vykazování srážek při ocenění akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování spolehnout pouze na tyto třetí strany:
a)
depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře; nebo
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovské společnosti subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013.
5. Pokud úvěrová instituce není v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 4 tohoto článku týkajícími se akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování, přestane je v souladu s článkem 18 uznávat jako likvidní aktiva pro účely tohoto nařízení.
Článek 16
Vklady a jiné financování v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany
1. Pokud úvěrová instituce patří do institucionálního systému ochrany typu uvedeného v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, do sítě, která by byla způsobilá pro výjimku stanovenou v článku 10 uvedeného nařízení nebo do kooperativní sítě v členském státě, se vklady na viděnou, které úvěrová instituce udržuje v ústřední instituci, se zachází jako s likvidními aktivy v souladu s jedním z těchto ustanovení:
a)
pokud v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právně závaznými dokumenty upravujícími tento systém nebo tuto síť je ústřední instituce povinna držet vklady nebo je investovat do likvidních aktiv stanovené úrovně nebo kategorie, zachází se s těmito vklady jako s likvidními aktivy stejné úrovně nebo kategorie v souladu s tímto nařízením;
b)
pokud není ústřední instituce povinna vklady držet nebo je investovat do likvidních aktiv stanovené úrovně nebo kategorie, zachází se s těmito vklady jako s aktivy úrovně 2B v souladu s tímto nařízením a jejich nesplacená částka podléhá srážce při ocenění ve výši nejméně 25 %.
2. Pokud podle právních předpisů členského státu nebo právně závazných dokumentů upravujících jednu ze sítí nebo jeden ze systémů popsaných v odstavci 1 má úvěrová instituce do 30 kalendářních dnů přístup k likviditnímu financování od ústřední instituce nebo od jiné instituce v rámci stejné sítě nebo stejného systému, zachází se s takovým financováním jako s aktivem úrovně 2B v té míře, v jaké není toto financování zajištěno likvidními aktivy stanovené úrovně nebo kategorie. Na závaznou výši jistiny likviditního financování se uplatní srážka při ocenění ve výši nejméně 25 %.
Článek 17
Složení rezervy v oblasti likvidity podle úrovně aktiv
1. Úvěrové instituce vždy dodržují následující požadavky týkající se složení jejich rezervy v oblasti likvidity:
a)
nejméně 60 % rezervy v oblasti likvidity mají tvořit aktiva úrovně 1;
b)
nejméně 30 % rezervy v oblasti likvidity mají tvořit aktiva úrovně 1 bez krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
c)
nejvýše 15 % rezervy v oblasti likvidity může být drženo v aktivech úrovně 2B.
2. Požadavky stanovené v odstavci 1 se uplatní po úpravě o dopad zajištěných transakcí financování, zajištěných úvěrových transakcí a kolaterálových swapů s použitím likvidních aktiv na zásobu likvidních aktiv, pokud mají tyto transakce splatnost do 30 kalendářních dnů, po odečtení jakýchkoli použitelných srážek při ocenění a za předpokladu, že úvěrová instituce dodržuje provozní požadavky stanovené v článku 8.
3. Složení své rezervy v oblasti likvidity určí úvěrové instituce v souladu se vzorci stanovenými v příloze I tohoto nařízení.
Článek 18
Porušení požadavků
1. Pokud likvidní aktivum přestane splňovat použitelné obecné požadavky stanovené v článku 7, provozní požadavky stanovené v čl. 8 odst. 2 nebo jakákoli použitelná kritéria způsobilosti stanovená v této kapitole, přestane ho úvěrová instituce nejpozději do 30 kalendářních dnů od data, kde k porušení požadavků došlo, uznávat jako likvidní aktivum.
2. Odstavec 1 se použije na akcie nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování, který přestane splňovat požadavky na způsobilost pouze tehdy, pokud nepřesahují 10 % celkových aktiv subjektu kolektivního investování.
Článek 19
Alternativní likviditní přístupy
1. Pokud jsou likvidní aktiva v dané měně nedostačující pro to, aby úvěrové instituce mohly splnit ukazatel krytí likvidity stanovený v článku 4, použije se jedno z následujících ustanovení:
a)
na tuto měnu se nepoužije požadavek týkající se měnového souladu stanovený v čl. 8 odst. 6;
b)
úvěrová instituce může chybějící likvidní aktiva pokrýt v měně, ve které má úvěrové přísliby od centrální banky v členském státě nebo ve třetí zemi této měny, za předpokladu, že příslib splňuje všechny následující požadavky:
i)
je smluvně neodvolatelně vázán na následujících 30 kalendářních dnů;
ii)
jeho cena je stanovena s poplatkem, který je splatný bez ohledu na to, v jaké výši a zda bylo z tohoto příslibu čerpáno;
iii)
tento poplatek je stanoven v takové výši, že čistý výnos z aktiv použitý pro zajištění příslibu nesmí být vyšší než čistý výnos z reprezentativního portfolia likviditních aktiv, po úpravě o jakékoli podstatné rozdíly v úvěrovém riziku;
c)
pokud je nedostatek aktiv úrovně 1, avšak je dostatek aktiv úrovně 2 A, může úvěrová instituce v rezervě v oblasti likvidity držet dodatečná aktiva úrovně 2 A a horní limity podle úrovně aktiv stanovené v článku 17 se považují za změněné odpovídajícím způsobem. Tato dodatečná aktiva úrovně 2 A podléhají srážce při ocenění ve výši rovnající se nejméně 20 %. Veškerá aktiva úrovně 2B držená úvěrovou institucí i nadále podléhají srážkám při ocenění použitelným v každém jednotlivém případě v souladu s touto kapitolou.
2. Odchylky stanovené v odstavci 1 použijí úvěrové instituce v nepřímé úměře k dostupnosti příslušných likvidních aktiv. Pro použití tohoto článku úvěrové instituce posoudí své potřeby v likviditě, přičemž zohlední svou schopnost snížit prostřednictvím řádného řízení likvidity potřebu těchto likvidních aktiv a držení těchto aktiv jinými účastníky na trhu.
3. Měny, které mohou být zvýhodněny odchylkami stanovenými v odstavci 1 a rozsah, v jakém může být na danou měnu celkově uplatněna jedna nebo více odchylek, se určí prováděcím nařízením, které má Komise přijmout v souladu s čl. 419 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013.
4. Podrobné podmínky pro použití odchylek stanovených v odst. 1 písm. a) a b) se určí aktem v přenesené pravomoci, který má Komise přijmout v souladu s čl. 419 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013.
HLAVA III
ODTOK A PŘÍTOK LIKVIDITY
KAPITOLA 1
Čistý odtok likvidity
Článek 20
Definice čistého odtoku likvidity
1. Čistý odtok likvidity je součet položek odtoku likvidity v písmenu a) snížený o součet přítoku likvidity v písmenu b), avšak nesmí být záporný, a vypočítá se takto:
a)
součet položek odtoku likvidity vymezených v kapitole 2;
b)
součet položek přítoku likvidity vymezených v kapitole 3, který se vypočte takto:
i)
součet položek přítoku likvidity vymezených v kapitole 3, vypočítaný takto: i) přítoky vyjmuté z limitu uvedeného v čl. 33 odst. 2 a 3;
ii)
nižší z položek přítoku uvedených v čl. 33 odst. 4 a 90 % položek odtoku podle písmene a) snížených o vyňaté položky přítoku likvidity v čl. 33 odst. 2 a 3, avšak výsledek nesmí být záporný;
iii)
nižší z jiných položek přítoku, než které jsou uvedeny v čl. 33 odst. 2, 3 a 4, a 75 % položek odtoku likvidity podle písmene a) snížených o vyňaté položky přítoku v čl. 33 odst. 2 a 3 a položky přítoku v čl. 33 odst. 4 vyděleno koeficientem 0,9, aby se umožnil účinek limitu 90 %, avšak výsledek nesmí být záporný.
2. Přítok a odtok likvidity se posuzuje za krizové období 30 kalendářních dnů za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře uvedeného v článku 5.
3. Výpočet stanovený v odstavci 1 se provede podle vzorce stanoveného v příloze II.
Článek 21
Požadavky pro posuzování účinku kolaterálu přijatého v derivátových transakcích
Úvěrové instituce vypočítají očekávaný odtok a přítok likvidity za období 30 kalendářních dnů pro kontrakty uvedené v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 na základě čisté hodnoty podle jednotlivých protistran podléhajících uzavření dvoustranných smluv o započtení v souladu s článkem 295 uvedeného nařízení. Pro účely tohoto článku se za čistou hodnotu považuje odtok a přítok bez kolaterálu, který je přijat nebo má být přijat, za předpokladu, že se tento kolaterál považuje za likvidní aktivum podle hlavy II tohoto nařízení. Peněžní přítok a odtok vyplývající z devizových derivátových transakcí, které zahrnují úplné výměny jistin na simultánním základě (nebo v rámci téhož dne), se vypočítají na základě čisté hodnoty, i když se na uvedené transakce nevztahuje dvoustranná dohoda o započtení.
KAPITOLA 2
Odtok likvidity
Článek 22
Definice odtoku likvidity
1. Odtok likvidity se vypočítá vynásobením nevyplacených zůstatků různých kategorií nebo druhů závazků a podrozvahových závazků sazbami, při kterých se očekává, že tyto závazky vyprší nebo budou vyčerpány, jak je uvedeno v této kapitole.
2. Odtok likvidity podle odstavce 1 zahrnuje následující položky, v každém jednotlivém případě vynásobené příslušnou sazbou odtoku:
a)
aktuální nezaplacenou částku za stabilní retailové vklady a ostatní retailové vklady podle článků 24, 25 a 26;
b)
stávající nezaplacenou částku za ostatní závazky, které dosáhnou splatnosti a které mohou být vyžádány emitentem nebo poskytovatelem financování nebo jsou spojeny s očekáváním poskytovatele financování, že úvěrová instituce splatí závazek v průběhu následujících 30 kalendářních dnů, určenou podle článků 27 a 28;
c)
dodatečný odtok určený podle článku 30;
d)
maximální částku, kterou lze čerpat v průběhu následujících 30 kalendářních dnů ze závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů, určenou podle článku 31;
e)
dodatečný odtok, který je vymezen v posouzení podle článku 23.
Článek 23
Dodatečný odtok likvidity za ostatní produkty a služeb
1. Úvěrové instituce pravidelně posuzují pravděpodobnost a potenciální objem odtoku likvidity v průběhu následujících 30 kalendářních dnů, pokud jde o produkty nebo služby, které nejsou uvedeny v článcích 27 až 31 a které úvěrové instituce nabízejí nebo financují nebo které by potenciální kupující považovali za související s těmito úvěrovými institucemi. Tyto produkty nebo služby mimo jiné zahrnují odtok likvidity vyplývající z jakýchkoli smluvních opatření uvedených v článku 429 a v příloze I nařízení (EU) č. 575/2013, jako jsou:
a)
jiné podrozvahové a podmíněné závazky financovat včetně mimo jiné nevyužitých příslibů financování;
b)
nevyčerpané úvěry a zálohové platby profesionálním protistranám;
c)
sjednané, ale dosud nevyčerpané hypoteční úvěry;
d)
kreditní karty;
e)
přečerpání;
f)
plánovaný odtok související s obnovením nebo poskytnutím nových retailových nebo mezibankovních úvěrů;
g)
plánované platby z derivátů;
h)
produkty související s podrozvahovým financováním obchodu.
2. Odtok uvedený v odstavci 1 se posuzuje za předpokladu kombinované idiosynkratické krize a krize postihující celý trh podle článku 5. Pro toto posouzení úvěrové instituce zejména zohlední podstatné poškození pověsti, které by mohlo být výsledkem neposkytnutí podpory likvidity těmto produktům nebo službám. Instituce podávají nejméně jednou ročně příslušným orgánům zprávy o těch produktech a službách, u nichž jsou pravděpodobnost realizace a potenciální objem odtoku likvidity uvedený v odstavci 1 podstatné, a příslušné orgány určí odtok, který jim má být přiřazen. Příslušné orgány mohou uplatnit sazbu odtoku až do výše 5 % pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu uvedené v článku 429 a příloze I nařízení (EU) č. 575/2013.
3. Příslušné orgány podávají nejméně jednou ročně zprávu orgánu EBA o druzích produktů nebo služeb, pro které na základě zpráv úvěrových institucí určily odtok, a v této zprávě rovněž vysvětlí metodiku použitou k určení odtoku.
Článek 24
Odtok stabilních retailových vkladů
1. Pokud nejsou splněna kritéria pro stanovení vyšší sazby odtoku podle čl. 25 odst. 2, 3 nebo 5, objem retailových vkladů krytých systémem pojištění vkladů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (9) nebo podle směrnice 2014/49/EU nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi se považuje za stabilní a vynásobí se sazbou 5 %, pokud je vklad:
a)
součástí vzniklého vztahu, který činí výběr vysoce nepravděpodobným; nebo
b)
je držen na transakčním účtu.
2. Pro účely odst. 1 písm. a) se retailový vklad považuje za součást vzniklého vztahu, splňuje-li vkladatel alespoň jedno z těchto kritérií:
a)
má s úvěrovou institucí aktivní smluvní vztah v trvání nejméně 12 měsíců;
b)
má s úvěrovou institucí výpůjční vztah na úvěry na obytné nemovitosti či jiné dlouhodobé úvěry;
c)
má u úvěrové instituce alespoň jeden aktivní produkt jiný než úvěr.
3. Pro účely odst. 1 písm. b) se retailový vklad považuje za držený na transakčním účtu, jsou-li na uvedený účet pravidelně připisovány, případně z něj pravidelně odepisovány platy, příjem nebo transakce.
4. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány od 1. ledna 2019 povolit, aby úvěrové instituce sazbou ve výši 3 % vynásobily objem stabilních retailových vkladů uvedených v odstavci 1, které jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 2014/49/EU až do maximální výše 100 000 EUR stanovené v čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, za předpokladu, že Komise potvrdila, že tento úředně uznaný systém pojištění vkladů splňuje všechna tato kritéria:
a)
systém pojištění vkladů má dostupné finanční prostředky uvedené v článku 10 směrnice 2014/49/EU, získané předem z příspěvků placených členy alespoň jednou ročně;
b)
systém pojištění vkladů má přiměřené prostředky zaručující snadný přístup k dodatečnému financování v případě velkých požadavků na jeho rezervy, včetně přístupu k mimořádným příspěvkům od členských úvěrových institucí a přiměřených opatření alternativního financování za účelem získání krátkodobých finančních prostředků od veřejných nebo soukromých třetích stran;
c)
systém pojištění vkladů zaručuje lhůtu pro výplatu v délce sedmi pracovních dnů, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 1 směrnice 2014/49/EU, od data použití sazby odtoku ve výši 3 %.
5. Příslušné orgány poskytnou povolení podle odstavce 4 až po obdržení předchozího souhlasu od Komise. O takový souhlas se žádá prostřednictvím odůvodněného oznámení, které obsahuje důkazy o tom, že v průběhu každého zaznamenaného krizového období odpovídajícího scénářům uvedeným v článku 5 by míra výběrů stabilních retailových vkladů byla nižší než 3 %. Odůvodněné oznámení musí být Komisi předloženo nejpozději tři měsíce před datem, od kterého se požaduje povolení. Komise posoudí soulad dotyčného systému pojištění vkladů s podmínkami stanovenými v čl. 4 písm. a), b) a c). Pokud jsou tyto podmínky splněny, Komise žádost příslušného orgánu týkající se udělení povolení schválí, jestliže neexistují pádné důvody pro neudělení souhlasu vzhledem k fungování vnitřního trhu retailových vkladů. Sazbu odtoku ve výši 3 % jsou oprávněny použít všechny úvěrové instituce zapojené do takového schváleného systému pojištění vkladů. Komise si vyžádá stanovisko orgánu EBA ohledně souladu dotyčného systému pojištění vkladů s podmínkami stanovenými v čl. 4 písm. a), b) a c).
6. Příslušný orgán může povolit, aby úvěrové instituce sazbou ve výši 3 % vynásobily objem retailových vkladů, které jsou kryty systémem pojištění vkladů ve třetí zemi rovnocenným systému uvedenému v odstavci 1, jestliže třetí země toto zacházení povolí.
Článek 25
Odtok jiných retailových vkladů
1. Úvěrové instituce vynásobí sazbou ve výši 10 % jiné retailové vklady včetně té části retailových vkladů, na kterou se nevztahuje článek 24, pokud neplatí podmínky stanovené v odstavci 2.
2. Jiné retailové vklady podléhají vyšší sazbě odtoku, kterou úvěrová instituce určí podle odstavce 3, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
celkový zůstatek vkladů zahrnující vkladové účty všech klientů v úvěrové instituci nebo skupině je vyšší než 500 000 EUR;
b)
vklad je na účtu přístupném pouze po internetu;
c)
vklad je úročen sazbou, která splňuje kteroukoli z těchto podmínek:
i)
úroková sazba je výrazně vyšší než průměrná sazba pro obdobné retailové produkty;
ii)
její výnos je odvozen od výnosu z indexu trhu nebo souboru indexů trhu;
iii)
její výnos je odvozen od jakékoli jiné tržní proměnné než od pohyblivé úrokové sazby;
d)
vklad byl původně veden jako termínovaný vklad s dobou splatnosti do 30 kalendářních dnů nebo má vklad výpovědní lhůtu kratší než 30 kalendářních dnů v souladu se smluvními podmínkami, přičemž neběží o vklady způsobilé k zacházení stanovenému v odstavci 4;
e)
v případě úvěrových institucí usazených v Unii má vkladatel bydliště ve třetí zemi nebo je vklad denominován v jiné měně než v EUR nebo národní měně členského státu. V případě úvěrových institucí nebo poboček ve třetích zemích vkladatel nemá bydliště v této třetí zemi nebo vklad je denominován v jiné měně než v národní měně této třetí země.
3. Úvěrové instituce použijí vyšší sazbu odtoku, která se určí takto:
a)
pokud retailové vklady splňují kritérium uvedené v odst. 2 písm. a) nebo dvě z kritérií uvedených v odst. 2 písm. b) až e), použije se sazba odtoku ve výši 10 % až 15 %;
b)
pokud retailové vklady splňují odst. 2 písm. a) a alespoň jedno další kritérium podle odstavce 2, anebo tří či více kritérií z odstavce 2, použije se sazba odtoku ve výši 15 % až 20 %.
Na základě individuálního posouzení mohou příslušné orgány použít vyšší sazbu odtoku, pokud je to odůvodněné s ohledem na konkrétní okolnosti úvěrové instituce. Úvěrové instituce mohou použít pro retailové vklady sazby odtoku uvedené v odst. 3 písm. b), pokud posouzení podle odstavce 2 nebylo provedeno nebo není dokončeno.
4. Úvěrové instituce mohou z výpočtu odtoku vyjmout určité jasně vymezené kategorie retailových vkladů pod podmínkou, že úvěrová instituce v každém případě přísně uplatňuje následující podmínky na celou kategorii daných vkladů, pokud nelze výjimku odůvodnit na základě případů finančních nesnází vkladatele:
a)
vkladateli není povoleno vklad vybrat v průběhu 30 kalendářních dnů; nebo
b)
v případě předčasného výběru v průběhu 30 kalendářních dnů musí vkladatel zaplatit sankci, která zahrnuje ztrátu úroku za období mezi datem výběru a datem smluvní splatnosti plus významnou sankci a která nemusí být vyšší než úrok za období mezi datem vkladu a datem výběru.
Jestliže část vkladu uvedeného v prvním pododstavci lze vybrat bez takové sankce, zachází se pouze s touto částí jako se vkladem na požádání a se zbylým zůstatkem se zachází jako s termínovaným vkladem podle tohoto odstavce. Sazba odtoku ve výši 100 % se použije na zrušené vklady se zůstatkovou splatností kratší než 30 kalendářních dnů, a pokud bylo plnění dohodnuto s jinou úvěrovou institucí.
5. Odchylně od odstavců 1 až 4 a od článku 24 vynásobí úvěrové instituce retailové vklady, které přijaly ve třetí zemi, vyšší procentní sazbou odtoku, pokud takovou procentní sazbu stanoví vnitrostátní právní předpisy stanovící požadavky na likviditu v této třetí zemi.
Článek 26
Odtok se vzájemně závislým přítokem
S předchozím souhlasem příslušného úřadu mohou úvěrové instituce vypočítat odtok likvidity snížený o vzájemně závislý přítok, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
vzájemně závislý přítok je přímo spojen s odtokem a není zohledněn ve výpočtu přítoku likvidity podle kapitoly 3;
b)
vzájemně závislý přítok je vyžadován podle právního, regulačního nebo smluvního závazku;
c)
vzájemně závislý přítok splňuje jednu z těchto podmínek:
i)
vzniká povinně před odtokem;
ii)
úvěrová instituce jej obdrží v rámci 10 dnů a je zaručen ústřední vládou členského státu;
Článek 27
Odtok provozních vkladů
1. Úvěrové instituce vynásobí koeficientem ve výši 25 % závazky vyplývající z vkladů, které jsou drženy takto:
a)
vkladatelem s cílem získat od úvěrové instituce clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiné srovnatelné služby v rámci zavedeného operačního vztahu;
b)
v kontextu společného sdílení úkolů v rámci institucionálního systému ochrany, který splňuje požadavky čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo v rámci skupiny kooperativních úvěrových institucí trvale přidružených k ústřednímu subjektu, která splňuje požadavky čl. 113 odst. 6 uvedeného nařízení, nebo jako právní nebo smluvně stanovený vklad jiné úvěrové instituce, která je členem téhož institucionálního systému ochrany nebo kooperativní sítě, za předpokladu, že tyto vklady nejsou považovány za likvidní aktiva vkládající úvěrové instituce uvedená v odstavci 3 a v článku 16;
c)
vkladatelem v rámci jiného zavedeného operačního vztahu, než který je uveden v písmeni a);
d)
vkladatelem za účelem využívání služeb hotovostního clearingu a služeb ústřední instituce a v případě, že dotyčná úvěrová instituce je součástí sítí nebo systémů uvedených v článku 16.
2. Odchylně od odstavce 1 vynásobí úvěrové instituce sazbou ve výši 5 % část závazků vyplývajících z vkladů uvedených v odst. 1 písm. a), která je kryta systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo směrnice 2014/49/EU nebo rovnocenný systém pojištění vkladů ve třetí zemi.
3. Vklady úvěrových institucí u ústřední instituce, které jsou považovány za likvidní aktiva vkládající úvěrové instituce podle článku 16, se vynásobí 100 % sazbou odtoku této ústřední úvěrové instituce uplatněnou na objem těchto likvidních aktiv po srážce při ocenění. Tato likvidní aktiva se nezohledňují za účelem krytí jiného odtoku likvidity, než který je uveden v první větě tohoto odstavce a nezohledňují se pro účely výpočtů složení zbývající rezervy v oblasti likvidity podle článku 17 pro ústřední instituci na individuální úrovni.
4. Clearing, služby úschovy, správy hotovosti a jiné srovnatelné služby uvedené v odst. 1 písm. a) a d) se vztahují pouze na dané služby v rozsahu, ve kterém jsou poskytovány v rámci zavedených vztahů, které jsou pro vkladatele kriticky důležité. Vklady uvedené v odst. 1 písm. a), c) a d) musí mít významná právní nebo provozní omezení, která činí nepravděpodobnými značné výběry v průběhu 30 kalendářních dnů. S finančními prostředky nad rámec těch, které jsou nezbytné pro poskytování provozních služeb, se zachází jako s neprovozními vklady.
5. Se vklady pocházejícími z korespondenčního bankovnictví nebo z poskytování makléřských služeb se nezachází jako s provozním vkladem a přidělí se jim sazba odtoku ve výši 100 %.
6. Aby bylo možné určit vklady uvedené v odst. 1 písm. c), úvěrová instituce učiní závěr, že existuje zavedený operační vztah s nefinančním zákazníkem, s výjimkou termínovaných vkladů, spořicích vkladů a makléřských vkladů, pokud jdou splněna všechna tato kritéria:
a)
odměna stanovená za vedení účtu je nejméně o pět bazických bodů nižší než převládající sazba pro komerční vklady se srovnatelnými charakteristikami, avšak nemusí být záporná;
b)
vklad je držen na zvlášť k tomu určených účtech a úročen tak, že nevytváří ekonomické pobídky pro to, aby vkladatel udržoval na účtu finanční prostředky ve větší výši, než jakou vyžaduje provozní vztah;
c)
podstatné transakce se pravidelně odepisují a připisují na příslušný účet;
d)
je splněno jedno z těchto kritérií:
i)
vztah s vkladatelem existuje nejméně 24 měsíců;
ii)
vklad je používán nejméně pro dvě aktivní služby. Tyto služby mohou zahrnovat přímý nebo nepřímý přístup k vnitrostátním nebo mezinárodním platebním službám, obchodování s cennými papíry nebo depozitním službám.
Pouze s tou částí vkladu se zachází jako s provozním vkladem, která je nezbytná pro využívání služeb, jejichž je vklad vedlejším produktem. Se vším nad rámec toho se zachází jako s neprovozním vkladem.
Článek 28
Odtok z jiných závazků
1. Úvěrové instituce vynásobí sazbou ve výši 40 % závazky vyplývající z vkladů klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních rozvojových bank, subjektů veřejného sektoru, úvěrových sdružení povolených příslušným orgánem, soukromých investičních podniků nebo klientů, kteří jsou depozitními makléři, v rozsahu, ve kterém nespadají do působnosti článku 27.
Odchylně od prvního pododstavce, pokud jsou závazky uvedené v uvedeném pododstavci kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo podle nařízení 2014/49/EU nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, vynásobí se sazbou 20 %.
2. Úvěrové instituce vynásobí sazbou 0 % závazky vyplývající z vlastních provozních nákladů dané instituce.
3. Úvěrové instituce vynásobí závazky vyplývající ze zajištěných úvěrových transakcí a transakcí na kapitálovém trhu se splatností do 30 kalendářních dnů vymezených v čl. 192 bodu 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013:
a)
sazbou ve výši 0 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za aktiva úrovně 1 podle článku 10, s výjimkou krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f) nebo je-li věřitelem centrální banka;
b)
sazbou ve výši 7 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
c)
sazbou ve výši 15 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za aktiva úrovně 2 A podle článku 11;
d)
sazbou ve výši 25 %:
i)
v případě zajištění aktivy uvedenými v čl. 13 odst. 2 písm. g) bodech i), ii) nebo iv)
ii)
v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článků 10 a 11 a věřitelem je ústřední vláda, subjekt veřejného sektoru členského státu nebo třetí země, ve které byla daná úvěrová instituce povolena nebo v ní zřídila pobočku, nebo mezinárodní rozvojová banka. Subjekty veřejného sektoru, se kterými je takto zacházeno, se omezí na ty, které mají rizikovou váhu 20 % nebo nižší podle čl. 116 odst. 4 a 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
sazbou ve výši 35 % v případě zajištění podkategoriemi aktiv uvedenými v čl. 13 odst. 2 písm. g) bodech iii) nebo v);
f)
sazbou ve výši 50 % v případě zajištění:
i)
korporátními dluhovými cennými papíry, které lze považovat za aktiva úrovně 2B podle čl. 12 odst. 1 písm. b);
ii)
akciemi, které lze považovat za aktiva úrovně 2B podle čl. 12 odst. 1 písm. c);
g)
sazbou ve výši 100 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle hlavy II, s výjimkou transakcí, na které se vztahuje písm. d) bod ii) tohoto odstavce nebo je-li věřitelem centrální banka.
4. Kolaterálové swapy splatné do příštích 30 dnů vedou k odtoku ve výši, o kterou hodnota likvidity aktiv vypůjčených přesahuje hodnotu likvidity aktiv zapůjčených, pokud protistranou není centrální banka, kdy se použije sazba odtoku 0 %.
5. Vyrovnávací rezervy, které jsou drženy na oddělených účtech a souvisejí s režimy ochrany klientů uloženými vnitrostátními regulačními orgány, se posuzují jako přítoky podle článku 32 a ze zásoby likvidních aktiv jsou vyjmuty.
6. Úvěrové instituce použijí sazbu odtoku ve výši 100 % na všechny pokladniční poukázky, dluhopisy a jiné dluhové cenné papíry vydané danou úvěrovou institucí, pokud není dluhopis prodáván výhradně na retailovém trhu a držen na retailovém účtu, kdy lze s těmito nástroji zacházet jako s příslušnou kategorií retailových vkladů. Lze stanovit omezení, jako např. že tyto nástroje nesmí nakupovat a držet jiné strany než retailoví zákazníci.
Článek 29
Odtok ve skupině nebo v institucionálním systému ochrany
1. Odchylně od článku 31 mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení povolit uplatnění nižší sazby odtoku pro nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání nižšího odtoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřský nebo dceřiný podnik dané úvěrové instituce nebo jiný dceřiný podnik téhož mateřského podniku nebo spojený s danou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS (10) nebo člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo ústřední instituce nebo subjekt přidružený k síti či kooperativní skupině uvedené v článku 10 uvedeného nařízení;
c)
nižší sazba odtoku není nižší než sazba přítoku uplatněná protistranou;
d)
úvěrová instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
2. Příslušné orgány mohou upustit od podmínky stanovené v odst. 1 písm. d), pokud se použije čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013. V tom případě musí být splněna tato další kritéria:
a)
poskytovatel a příjemce likvidity musí vykazovat nízký profil rizika likvidity;
b)
existují právně závazné dohody a závazky mezi subjekty ve skupině, pokud jde o nevyčerpanou úvěrovou nebo likviditní linku;
c)
profil rizika likvidity příjemce likvidity musí být náležitě zohledněn v řízení rizika likvidity poskytovatele likvidity;
Pokud je povoleno uplatnit takovou nižší sazbu odtoku, příslušný orgán informuje orgán EBA o výsledku postupu podle čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013. Plnění podmínek pro určení takového nižšího odtoku příslušný orgán pravidelně přezkoumává.
Článek 30
Dodatečný odtok
1. Jiný kolaterál než hotovost a než aktiva uvedená v článku 10, který úvěrová instituce složí v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 20 %.
Kolaterál v aktivech uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. f), který úvěrová instituce složí v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 10 %.
2. Úvěrové instituce vypočítají a oznámí příslušným orgánům dodatečný odtok pro veškeré uzavřené smlouvy, podle jejichž smluvních podmínek dochází během 30 kalendářních dnů v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality úvěrové instituce k dodatečnému odtoku likvidity nebo ke vzniku dodatečných potřeb kolaterálu. Úvěrové instituce oznámí tento odtok příslušným orgánům nejpozději při předložení zpráv podle článku 415 nařízení (EU) č. 575/2013. Pokud příslušné orgány považují takový odtok za podstatný ve vztahu k možnému odtoku likvidity úvěrové instituce, požadují, aby úvěrová instituce doplnila dodatečný odtok u těchto smluv odpovídající dodatečným potřebám kolaterálu nebo odtoku hotovosti v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality úvěrové instituce, které odpovídá snížení externího úvěrového hodnocení o tři stupně. Úvěrová instituce na tento dodatečný kolaterál nebo odtok hotovosti použije sazbu odtoku ve výši 100 %. Úvěrová instituce rozsah tohoto podstatného zhoršení pravidelně přezkoumává s ohledem na relevantní aspekty smluv, které uzavřela, a výsledek svého přezkumu oznámí příslušným orgánům.
3. Úvěrová instituce doplňuje dodatečný odtok odpovídající potřebám kolaterálu, který by byl výsledkem dopadu nepříznivého tržního scénáře na derivátové transakce úvěrové instituce, na její transakce financování a jiné smlouvy, jestliže jsou podstatné. Tento výpočet se provede v souladu s aktem v přenesené pravomoci, který má Komise přijmout podle čl. 423 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
4. Úvěrové instituce zohlední odtok a přítok očekávaný během 30 kalendářních dnů v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 na základě čisté hodnoty podle článku 21. V případě čistého odtoku vynásobí úvěrová instituce výsledek sazbou odtoku ve výši 100 %. Úvěrové instituce vyloučí z tohoto výpočtu ty požadavky na likviditu, které by vyplynuly z uplatnění odstavců 1, 2 a 3.
5. Úvěrová instituce doplní dodatečný odtok odpovídající 100 % tržní hodnoty cenných papírů nebo ostatních aktiv prodaných nedávno, které budou doručeny v průběhu 30 kalendářních dnů, pokud nedrží cenné papíry k doručení nebo si je nepůjčila za podmínek, které vyžadují jejich navrácení až po uplynutí 30 kalendářních dnů, a cenné papíry nejsou součástí jejích likvidních aktiv. Je-li krátká pozice zajištěna transakcemi s financováním kolateralizovaných cenných papírů, předpokládá úvěrová instituce, že tyto krátké pozice budou drženy v průběhu celého období 30 kalendářních dnů a obdrží odtok 0 %.
6. Úvěrová instituce doplní dodatečný odtok odpovídající 100 %:
a)
přebytečného kolaterálu drženého úvěrovou institucí, o který může na základě smlouvy příslušná protistrana kdykoli požádat;
b)
kolaterálu, který má být složen protistraně do 30 kalendářních dnů;
c)
kolaterálu odpovídajícího aktivům, která lze považovat za likvidní aktiva pro účely hlavy II a která lze nahradit aktivy odpovídajícími aktivům, která nelze považovat za likvidní aktiva pro účely hlavy II, bez souhlasu úvěrové instituce.
7. Vklady přijaté jako kolaterál se nepovažují za závazky pro účely článku 27 nebo 29, ale v příslušných případech podléhají ustanovením odstavců 1 až 6 tohoto článku.
8. Úvěrové instituce předpokládají odtok ve výši 100 % u ztráty vyplývající z financování cenných papírů zajištěných aktivy, krytých dluhopisů a jiných strukturovaných nástrojů financování splatných do 30 kalendářních dnů, pokud se jedná o nástroje emitované samotnou úvěrovou institucí nebo účelovými subjekty nebo se jedná o jednotky pro speciální účel sponzorované úvěrovou institucí.
9. Úvěrové instituce předpokládají odtok ve výši 100 % pro ztrátu vyplývající z financování obchodních cenných papírů zajištěných aktivy, účelových společností („conduits“), investičních cenných papírů a jiných takových nástrojů financování. Tato 100 % sazba odtoku se uplatní na splatnou částku nebo na výši aktiv, která by potenciálně mohla vrácena nebo u kterých může být požadována likvidita.
10. U té části programů financování, na kterou se vztahují odstavce 8 a 9, úvěrové instituce, které jsou poskytovateli s nimi souvisejících likviditních příslibů, nemusejí splatný nástroj financování a likviditní příslib pro konsolidované programy započítávat dvakrát.
11. U aktiv vypůjčených bez zajištění a splatných do 30 kalendářních dnů se předpokládá, že budou vyplacena v plné výši, což povede k 100 % odtoku likvidních aktiv, pokud úvěrová instituce nedrží tyto cenné papíry a pokud netvoří součást její rezervy v oblasti likvidity.
12. V souvislosti s poskytováním makléřských služeb, pokud úvěrová instituce financuje aktiva jednoho klienta pomocí interního zápočtu vůči krátkým prodejům jiného klienta, takové transakce podléhají odtoku ve výši 50 % pro podmíněné závazky, jelikož v případě výběrů klientů může být úvěrová instituce povinna najít dodatečné zdroje financování, aby tyto pozice pokryla.
Článek 31
Odtok z úvěrových a likviditních příslibů
1. Pro účely tohoto článku se za likviditní příslib považuje jakýkoli závazný, nevyčerpaný záložní příslib, který by byl využit k refinancování dluhových závazků zákazníka v situacích, kdy není takový zákazník schopen konvertovat tento dluh na finančních trzích. Jeho výše se vypočítá jako výše dluhu emitovaného zákazníkem, která dosud nebyla splacena a je splatná během 30 kalendářních dnů a která je tímto příslibem limitována. Část likviditního příslibu zajišťující dluh, který není splatná během 30 kalendářních dnů, se vyjme z působnosti definice příslibu. Jakákoli další kapacita příslibu se posuzuje jako závazný úvěrový příslib s příslušnou mírou čerpání stanovenou v tomto článku. Obecné nástroje pro poskytování provozního kapitálu podnikům se nebudou považovat za likviditní přísliby, nýbrž za úvěrové přísliby.
2. Úvěrové instituce vypočítají odtok pro úvěrové a likviditní přísliby tak, že vynásobí částku úvěrových a likvidních příslibů odpovídajícími sazbami odtoku stanovenými v odstavcích 3 až 5. Odtok ze závazných úvěrových a likviditních příslibů se určí jako procentní podíl z maximální částky, která může být čerpána během 30 kalendářních dnů, bez jakéhokoli požadavku na likviditu, jenž by byl použitelný podle článku 23 na podrozvahové položky týkající se financování obchodu, a bez veškerého kolaterálu, který úvěrové instituci je nebo bude poskytnut, oceněného podle článku 9, za předpokladu, že tento kolaterál splňuje všechny tyto podmínky:
a)
může být úvěrovou institucí opětovně použit nebo hypotečně zatížen;
b)
je držen ve formě likvidních aktiv, ale není uznán jako součást rezervy v oblasti likvidity; a
c)
není tvořen aktivy emitovanými protistranou příslibu nebo jedním z jejích přidružených subjektů.
Pokud má úvěrová instituce k dispozici nezbytné informace, maximální částka, kterou lze čerpat v rámci úvěrových a likviditních příslibů, se určí jako maximální částka, která by mohla být čerpána, pokud by vlastní závazky protistrany byly splatné během 30 kalendářních dnů nebo pokud by měl být během tohoto období dodržen předem stanovený smluvní harmonogram čerpání.
3. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou 5 %, pokud je lze považovat za kategorii expozic z retailových vkladů.
4. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných úvěrových příslibů v průběhu 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou 10 %, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nelze je považovat za kategorii expozic z retailových vkladů;
b)
byly poskytnuty klientům, kteří nejsou finančními zákazníky, včetně nefinančních podniků, ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních rozvojových bank a subjektů veřejného sektoru;
c)
nebyly poskytnuty za účelem nahrazení finančních prostředků klienta v situacích, kdy není možné, aby získal finanční požadavky na finančních trzích.
5. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných likviditních příslibů během následujících 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou ve výši 30 %, pokud splňují podmínky uvedené v odst. 4 písm. a) a b), a sazbou výši 40 %, pokud jsou poskytnuty soukromým investičním podnikům.
6. Závazná nevyčerpaná částka likviditního příslibu, který byl poskytnut sekuritizačním jednotkám pro speciální účel s cílem umožnit jim nákup jiných aktiv než cenných papírů od klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, se vynásobí sazbou ve výši 10 % v takovém rozsahu, v jakém přesahuje objem aktiv nakupovaných v dané době od klientů a pokud maximální částka, kterou lze čerpat, je smluvně omezena na objem aktiv v dané době nakupovaných.
7. Ústřední instituce systému nebo sítě uvedených v článku 16 vynásobí sazbou odtoku ve výši 75 % financování likvidity přislíbené členské úvěrové instituci, pokud tato členská úvěrová instituce může s tímto financováním likvidity zacházet jako s likvidním aktivem podle čl. 16 odst. 2. 75 % sazba odtoku se uplatní na závaznou výši jistiny likviditního financování.
8. Úvěrová instituce vynásobí maximální částku, kterou lze čerpat z jiných závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů v průběhu 30 kalendářních dnů, odpovídající sazbou odtoku takto:
a)
sazbou 40 % v případě úvěrových a likviditních příslibů poskytnutých úvěrovým institucím a úvěrových příslibů poskytnutých jiným regulovaným finančním institucím včetně pojišťoven a investičních podniků, subjektů kolektivního investování nebo neotevřeného investičního programu;
b)
sazbou 100 % v případě likviditních příslibů, které úvěrová instituce poskytla jiným sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, než které jsou uvedeny v odstavci 6, a v případě ujednání, v rámci kterých se po instituci požaduje, aby nakoupila aktiva od sekuritizační jednotky pro speciální účel nebo si je s ní vyměnila;
c)
sazbou 100 % v případě úvěrových a likviditních příslibů poskytnutých finančním zákazníkům neuvedeným v písm. a) a b) a v odstavcích 1 až 7.
9. Odchylně od odstavců 1 až 8 mohou úvěrové instituce, které byly zřízeny a jsou financovány ústřední nebo regionální vládou alespoň jednoho členského státu, uplatňovat postupy stanovené v odstavcích 3 a 4 v případě úvěrových a likviditních příslibů, které jsou poskytovány podpůrným věřitelům za výhradním účelem přímo nebo nepřímo financových podpůrných úvěrů, za předpokladu, že tyto úvěry splňují požadavky pro sazby odtoku uvedené v odstavcích 3 a 4.
Jsou-li tyto podpůrné úvěry poskytovány jako průchozí úvěry prostřednictvím jiné úvěrové instituce jakožto zprostředkovatele, mohou úvěrové instituce odchylně od čl. 32 odst. 3 písm. g) uplatňovat symetrický přítok a odtok.
Podpůrné úvěry uvedené v tomto odstavci jsou k dispozici pouze osobám, které nejsou finančními zákazníky, na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády daného členského státu. Čerpání takových příslibů je možné pouze v návaznosti na přiměřeně očekávanou poptávku po podpůrných úvěrech a až do částky takové poptávky, za předpokladu, že jsou následně podány zprávy o využití poskytnutých finančních prostředků.
10. Úvěrové instituce vynásobí sazbou 100 % veškeré odtoky likvidity vyplývající z jiných závazků splatných do 30 kalendářních dnů, než jsou závazky uvedené v článcích 23 až 31.
KAPITOLA 3
Přítok likvidity
Článek 32
Přítok
1. Přítok likvidity se posuzuje za období 30 kalendářních dnů. Obsahuje pouze smluvní přítok z expozic, které nejsou po splatnosti a u kterých instituce nemá důvod v průběhu daných 30 dní očekávat neplnění.
2. Přítoku likvidity se udělí sazba přítoku ve výši 100 %, včetně zejména následujících přítoků:
a)
peněžní částky splatné od ústředních bank a finančních zákazníků. Pokud jde o finanční zákazníky, sazbě přítoku ve výši 100 % podléhá zejména přítok z těchto transakcí:
i)
cenné papíry se splatností do 30 kalendářních dnů;
ii)
transakce financování obchodu uvedené v čl. 162 odst. 3 druhém pododstavci písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013 se zbytkovou splatností kratší než 30 kalendářních dnů;
b)
peněžní částky splatné z pozic v kapitálových nástrojích zahrnutých do hlavního indexu, pokud se likvidní aktiva nezapočítávají dvojmo. Tyto peněžní částky zahrnují peněžní částky smluvně splatné do 30 kalendářních dnů, jako jsou dividendy vyplácené v hotovosti z těchto hlavních indexů, a peněžní hotovost splatnou z takových prodaných, ale dosud nezaplacených akciových nástrojů, pokud nejsou uznány jako likvidní aktiva v souladu s hlavou III.
3. Odchylně od odstavce 2 se na přítok stanovený v tomto odstavci vztahují tyto požadavky:
a)
peněžní částky splatné od nefinančních zákazníků za účelem platby jistiny se sníží o 50 % jejich hodnoty nebo o smluvní závazky vůči těmto zákazníkům poskytnout jim financování, podle toho, co je vyšší. Pro účely tohoto písmene nefinanční zákazníci zahrnují podniky, ústřední vlády, mezinárodní rozvojové banky a subjekty veřejného sektoru; Odchylně mohou úvěrové instituce, které obdržely příslib uvedený v čl. 31 odst. 9 za účelem toho, aby mohly poskytovat podpůrné úvěry konečnému příjemci, nebo obdržely obdobný příslib od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru, zohlednit přítok až do výše odtoku, kterou uplatňují na odpovídající příslib poskytovat tyto podpůrné úvěry.
b)
peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodech 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013, zajištěné likvidními aktivy se nezohlední až do výše hodnoty těchto likvidních aktivsnížené o srážky při ocenění použitelné podle hlavy II. Peněžní částky splatné z ostatní hodnoty nebo pokud jsou zajištěné aktivy, které se nepovažují za likvidní aktiva podle hlavy II, se zohlední v plné výši. Není povolen přítok, pokud je kolaterál použit na zajištění krátké pozice podle čl. 30 odst. 5;
c)
peněžní částky splatné z maržových úvěrů se smluvní splatností poskytnutých oproti kolaterálu tvořenému nelikvidními aktivy mohou obdržet sazbu přítoku ve výši 50 %. Takový přítok lze zohlednit pouze tehdy, pokud úvěrová instituce nepoužívá kolaterál, který původně obdržela v rámci zajištění úvěrů, k zajištění jakýchkoli krátkých pozic;
d)
splatné peněžní částky, se kterými úvěrová instituce, která je dluží, zachází podle článku 27, s výjimkou vkladů u ústředních institucí uvedených v čl. 27 odst. 3, se vynásobí odpovídající symetrickou sazbou přítoku. Pokud odpovídající sazbu není možné zjistit, použije se sazba přítoku ve výši 5 %;
e)
kolaterálové swapy splatné do 30 kalendářních dnů vedou k přítoku ve výši, o kterou hodnota likvidity aktiv zapůjčených přesahuje hodnotu likvidity aktiv vypůjčených;
f)
pokud se kolaterál přijatý v reverzních repo operacích, vypůjčené cenné papíry nebo kolaterálové swapy, které jsou splatné v 30denním horizontu, použijí k rehypotekaci a k zajištění krátkých pozic, které je možné prodloužit na dobu delší než 30 dnů, předpokládá úvěrová instituce, že tato reverzní repa nebo ujednání o výpůjčce cenných papírů budou obnovena a nepovedou k jakémukoli přítoku hotovosti s ohledem na její potřebu pokračovat v zajišťování této krátké pozice nebo ve zpětném odkupu příslušných cenných papírů. Krátké pozice zahrnují případy, kdy na svém účtu aktiv a závazků („matched book“) úvěrová instituce v rámci své obchodní nebo zajišťovací strategie prodala nedávno cenný papír v přímém prodeji, a případy, kdy úvěrová instituce je krátká v určitém cenném papíru na svém účtu repo operací („matched repo book“), na určité dané období si cenný papír vypůjčila a na delší období jej zapůjčila;
g)
jakékoli nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby a jakékoli další přísliby přijaté od jiných subjektů, než jsou centrální banky a subjekty uvedené v článku 34, se nezohlední. Závazné nevyčerpané likviditní přísliby od centrálních bank, které jsou uznány jako likvidní aktiva podle článku 14, se nezohlední jako přítok;
h)
peněžní částky splatné z cenných papírů emitovaných samotnou úvěrovou institucí nebo přidruženým subjektem se zohlední na základě čisté hodnoty a se sazbou přítoku uplatněnou na základě sazby přítoku použitelné podle tohoto článku pro podkladové aktivum;
i)
aktiva s neurčeným datem ukončení smlouvy se zohlední v míře 20 % přítoku za předpokladu, že úvěrová instituce může na základě smlouvy odstoupit nebo požadovat platbu v průběhu 30 dnů.
4. Ustanovení odst. 3 písm. a) se nepoužije na peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodech 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013, které jsou zajištěny likvidními aktivy podle hlavy II, jak je uvedeno v odst. 3 písm. b). Přítok od uvolnění rezerv držených na oddělených účtech v souladu s regulačními požadavky na ochranu obchodních aktiv zákazníků se zohlední v plné výši za předpokladu, že tyto oddělené rezervy jsou drženy v likvidních aktivech definovaných v hlavě II.
5. Odtok a přítok očekávaný během 30 kalendářních dnů z kontraktů uvedených v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 se započítá na základě čisté hodnoty podle článku 21 a vynásobí se sazbou 100 % v případě čistého přítoku.
6. Úvěrové instituce nezohlední jakýkoli jiný přítok z likvidních aktiv uvedených v hlavě II než splatné platby z aktiv, které nejsou zohledněny v tržní hodnotě daného aktiva.
7. Úvěrové instituce nezohlední přítok z jakýchkoli nových závazků, které přijmou.
8. Úvěrové instituce zohledňují přítok likvidity, který obdrží ve třetích zemích, kde existují omezení převodu, nebo který je denominován v nesměnitelných měnách, pouze v rozsahu, v jakém odpovídá odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně.
Článek 33
Limit pro přítok
1. Úvěrové instituce omezí uznání přítoku likvidity na 75 % celkového odtoku likvidity vymezeného v kapitole 2, pokud není konkrétní přítok vyjmut podle odstavců 2, 3 nebo 4.
2. Na základě předchozího souhlasu příslušného orgánu může úvěrová instituce plně nebo částečně vyjmout z limitu uvedeného v odstavci 1 tento přítok likvidity:
a)
přítok, pokud je poskytovatel mateřským nebo dceřiným podnikem úvěrové instituce nebo jiným dceřiným podnikem stejného mateřského podniku nebo je s danou úvěrovou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
b)
přítok z vkladů uložených u jiných úvěrových institucí v rámci skupiny subjektů, se kterými lze zacházet podle čl. 113 odst. 6 nebo 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
přítok uvedený v článku 26 včetně přítoku z úvěrů spojených s financováním hypotečních úvěrů nebo z podpůrných úvěrů uvedených v čl. 31 odst. 9 nebo úvěrů od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru, které úvěrová instituce zprostředkovala.
3. S předchozím souhlasem příslušného orgánu mohou být specializované úvěrové instituce z limitu pro přítok vyjmuty, pokud jejich hlavní činností jsou leasingové a faktoringové služby, s výjimkou činností popsaných v odstavci 4, a pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 5.
4. S předchozím souhlasem příslušného orgánu mohou úvěrové instituce podléhat limitu pro přítok ve výši 90 %, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 5 a pokud je jejich hlavní činností:
a)
financování za účelem pořízení motorových vozidel;
b)
spotřebitelské úvěry, jak jsou definovány ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES o spotřebitelských úvěrech.
5. Úvěrové instituce uvedené v odstavci 3 mohou být z limitu pro přítok vyjmuty a úvěrové instituce uvedené v odstavci 4 mohou uplatnit vyšší limit 90 %, pokud splňují tyto podmínky:
a)
jejich obchodní činnosti vykazují nižší profil rizika likvidity vzhledem k těmto faktorům:
i)
časový harmonogram přítoku odpovídá časovému harmonogramu odtoku;
ii)
na individuální úrovni úvěrová instituce není ve významné míře financována z retailových vkladů;
a)
na individuální úrovni podíl jejich hlavních činností uvedených v odstavci 3 nebo 4 na celkové rozvaze přesahuje 80 %;
b)
poskytnuté výjimky jsou zveřejněny ve výročních zprávách.
Příslušné orgány informují orgán EBA o tom, které specializované úvěrové instituce byly vyjmuty nebo podléhají vyššímu limitu, spolu s odůvodněním. Orgán EBA zveřejní a vede seznam specializovaných úvěrových institucí, které byly vyjmuty nebo podléhají vyššímu limitu. Orgán EBA si může vyžádat podpůrnou dokumentaci.
6. Výjimky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 po jejich schválení příslušným orgánem mohou být uplatněny na individuálním i na konsolidovaném základě podle čl. 2 odst. 3 písm. e).
7. Úvěrové instituce určí výši čistého odtoku likvidity v rámci uplatňování limitu přítoku podle vzorce stanoveného v příloze II tohoto nařízení.
Článek 34
Přítok ve skupině nebo v institucionálním systému ochrany
1. Odchylně od čl. 32 odst. 3 písm. g) mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení povolit uplatnění vyšší sazby přítoku pro nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání vyššího přítoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřský nebo dceřiný podnik dané úvěrové instituce nebo jiný dceřiný podnik téhož mateřského podniku nebo spojený s danou úvěrovou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS nebo člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo ústřední instituce nebo subjekt přidružený k síti nebo kooperativní skupině uvedené v článku 10 uvedeného nařízení;
c)
pokud je sazba přítoku vyšší než 40 %, protistrana odchylně od článku 31 uplatňuje odpovídající symetrickou sazbu odtoku;
d)
úvěrová instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
2. Pokud jsou úvěrová instituce a úvěrová instituce, která je protistranou, usazeny v různých členských státech, mohou příslušné orgány upustit od podmínky stanovené v odst. 1 písm. d), pokud spolu s kritérii uvedenými v odstavci 1 jsou splněna následující další objektivní kritéria a) až c):
a)
poskytovatel a příjemce likvidity vykazují nízký profil rizika likvidity;
b)
existují právně závazné dohody a přísliby mezi subjekty ve skupině, pokud jde o úvěrovou nebo likviditní linku;
c)
profil rizika likvidity příjemce likvidity je náležitě zohledněn v řízení rizika likvidity poskytovatele likvidity.
Příslušné orgány spolupracují a vzájemně projednávají relevantní otázky v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013, aby určily, zda jsou splněna další kritéria stanovená v tomto odstavci.
3. Pokud jsou další kritéria stanovená v odstavci 2 splněna, je povoleno, aby příslušný orgán příjemce likvidity uplatnil preferenční sazbu přítoku až do výše 40 %. Souhlas obou příslušných orgánů je však vyžadován pro jakoukoli preferenční sazbu vyšší než 40 %, která se uplatní na symetrickém základě.
Pokud je povoleno uplatnění preferenční sazby přítoku vyšší než 40 %, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v odstavci 2 informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají, zda podmínky takového vyššího odtoku jsou i nadále plněny.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 35
Zachování právních účinků bankovních aktiv zaručených členskými státy
1. Aktiva emitovaná úvěrovými institucemi, na které poskytla záruku ústřední vláda členského státu, se považují za aktiva úrovně 1 pouze tehdy, pokud záruka:
a)
byla poskytnuta nebo přislíbena v maximální výši před datem 30. června 2014;
b)
je přímá, výslovná, neodvolatelná a bezpodmínečná a pokrývá neschopnost splácet jistinu a úrok podle splatnosti.
2. Pokud je ručitelem regionální vláda nebo místní orgán v členském státě, zaručené aktivum se považuje za aktivum úrovně 1 pouze tehdy, pokud expozice vůči takové regionální vládě nebo místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči jejich ústřední vládě v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 a pokud záruka splňuje požadavky stanovené v odstavci 1.
3. Aktiva uvedená v odstavcích 1 a 2 se i nadále považují za aktiva úrovně 1, dokud záruka zůstává v platnosti ve vztahu k příslušnému emitentovi nebo případně vůči jeho aktivům, čas od času vyměňovaným nebo nahrazovaným. Pokud se výše záruky ve prospěch emitenta nebo jeho aktiv zvýší kdykoli po datu 30. června 2014, aktiva se považují za likvidní aktiva do maximální výše záruky, která byla poskytnuta před uvedeným datem.
4. Aktiva uvedená v tomto článku podléhají stejným požadavkům použitelným podle tohoto nařízení na aktiva úrovně 1, která představují pohledávky vůči ústředním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c), nebo aktiva jimi zaručená.
5. Pokud se na úvěrovou instituci nebo její aktiva vztahuje záruční systém, považuje se za záruku pro účely tohoto článku tento celý systém.
Článek 36
Přechodná ustanovení o agenturách pro správu znehodnocených aktiv zřízených členskými státy
1. Prioritní dluhopisy, které emitovaly následující agentury pro správu znehodnocených aktiv zřízené členskými státy, se považují za aktiva úrovně 1 do 31. prosince 2023:
a)
v Irsku National Asset Management Agency (NAMA);
b)
ve Španělsku Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A. (SAREB);
c)
ve Slovinsku Společnost pro správu bankovních aktiv zřízená podle zákona o opatřeních Slovinské republiky pro posílení stability bank (MSSBA).
2. Aktiva uvedená v odstavci 1 podléhají stejným požadavkům použitelným podle tohoto nařízení na aktiva úrovně 1, která představují pohledávky vůči ústředním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c), nebo aktiva jimi zaručená.
Článek 37
Přechodná ustanovení pro sekuritizace zajištěné úvěry na obytné nemovitosti
1. Odchylně od článku 13 se sekuritizace emitované před 1. říjnem 2015 v případě, že podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti podle čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i), považují za aktiva úrovně 2B, pokud splňují všechny požadavky uvedené v článku 13 kromě požadavků na poměr výše úvěru k hodnotě nemovitosti nebo na poměr výše úvěru k výši příjmu stanovené v uvedeném čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i).
2. Odchylně od článku 13 se sekuritizace emitované po 1. říjnu 2015 v případě, že podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti podle čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i), které nesplňují požadavky na průměrnou výši poměru úvěru k hodnotě nemovitosti nebo na poměr výše úvěru k výši příjmu stanovené v uvedeném bodu, považují za aktiva úrovně 2B do 1. října 2025 za předpokladu, že podkladové expozice zahrnují úvěry na obytné nemovitosti, na které se v okamžiku jejich poskytnutí nevztahovaly vnitrostátní právní předpisy upravující limity poměru výše úvěru k k výši příjmu a že tyto úvěry na obytné nemovitosti byly poskytnuty kdykoli před 1. říjnem 2015.
Článek 38
Přechodné ustanovení o zavedení ukazatele krytí likvidity
1. V souladu s čl. 460 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 se zavede ukazatel krytí likvidity stanovený v článku 4 takto:
a)
60 % požadavku krytí likvidity od 1. října 2015;
b)
70 % od 1. ledna 2016;
c)
80 % od 1. ledna 2017;
d)
100 % od 1. ledna 2018.
2. V souladu s čl. 412 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013 mohou členské státy nebo příslušné orgány požadovat, aby úvěrové instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupiny takových úvěrových institucí plnily vyšší požadavek krytí likvidity až do úrovně 100 %, dokud nebude plně zaveden minimální standard ve výši 100 % v souladu s tímto nařízením.
Článek 39
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. října 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. října 2014.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/61
оd 10. listopada 2014.
o dopuni Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost kreditnih institucija
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (1), a posebno njezin članak 460.,
budući da:
(1)
Tijekom rane „likvidnosne faze” financijske krize koja je počela 2007. brojne kreditne institucije suočile su se, unatoč tome što su držale dovoljne razine kapitala, sa znatnim problemima jer nisu razborito upravljale svojim likvidnosnim rizikom. Pojedine kreditne institucije postale su previše ovisne o kratkoročnom financiranju čiji su izvori presušili ubrzo nakon izbijanja krize. Te kreditne institucije zatim su postale ranjive na likvidnosne zahtjeve jer nisu držale dovoljnu količinu likvidne imovine za ispunjavanje potreba za povlačenjem sredstava (odljeva) tijekom razdoblja stresa. Te su kreditne institucije zatim bile prisiljene unovčiti imovinu u okviru brze rasprodaje što je dovelo do rastuće nepovoljne cjenovne spirale i gubitka tržišnog povjerenja te pokretanja krize solventnosti. Na kraju je velik broj kreditnih institucija postao pretjerano ovisan o likvidnim sredstvima koja osiguravaju središnje banke i trebalo ih je spasiti unosom iznimno velikog iznosa sredstava iz državne blagajne. Stoga je postalo jasno da je potrebno izraditi detaljan zahtjev za likvidnosnu pokrivenost koji bi trebao imati za cilj izbjegavanje tog rizika tako da se osigura manja ovisnost kreditnih institucija o kratkoročnom financiranju i likvidnosti koju osiguravaju središnje banke i veća otpornost kreditnih institucija na iznenadne likvidnosne šokove.
(2)
Člankom 412. stavkom 1. Uredbe br. 575/2013 propisuje se zahtjev za likvidnosnu pokrivenost kreditnih institucija koji je općenito opisan kao obveza držanja „likvidne imovine, zbroj čijih vrijednosti pokriva likvidnosne odljeve umanjene za likvidnosne priljeve u stresnim uvjetima”. U skladu s člankom 460. Uredbe (EU) br. 575/2013, Komisija je ovlaštena detaljnije odrediti taj zahtjev za likvidnosnu pokrivenost i okolnosti u kojima nadležna tijela moraju nametnuti kreditnim institucijama određene razine priljeva i odljeva kako bi obuhvatile specifične rizike kojima su izložene. U skladu s uvodnom izjavom 101. Uredbe (EU) br. 575/2013 pravila trebaju biti usporediva s koeficijentom likvidnosne pokrivenosti koji je određen u međunarodnom okviru Bazelskog odbora za nadzor banaka („BCBS”) za mjerenje, standarde i praćenje likvidnosne pokrivenosti, uzimajući u obzir specifičnosti u Uniji i nacionalne specifičnosti. Do potpune provedbe zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost koja počinje 1. siječnja 2018. države članice trebale bi primijeniti zahtjev za likvidnosnu pokrivenost do iznosa od 100 % za kreditne institucije u skladu s nacionalnim pravom.
(3)
U skladu s likvidnosnim standardima BCBS-a potrebno je donijeti pravila kojima se zahtjev za likvidnosnu pokrivenost definira kao omjer zaštitnog sloja „likvidne imovine” kreditne institucije i njezinih „neto likvidnosnih odljeva” tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana. „Neto likvidnosne odljeve” potrebno je izračunati oduzimanjem likvidnosnih priljeva kreditne institucije od njezinih likvidnosnih odljeva. Koeficijent likvidnosne pokrivenosti potrebno je iskazati u postocima i nakon što se u potpunosti provede treba iznositi minimalno 100 %, što znači da kreditna institucija drži dovoljno likvidne imovine za ispunjavanje svojih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 dana. Tijekom tog razdoblja kreditna institucija trebala bi moći brzo pretvoriti svoju likvidnu imovinu u gotovinu bez oslanjanja na likvidnost od središnje banke ili državna sredstva, što može dovesti do pada njezina koeficijenta likvidnosne pokrivenosti ispod razine od 100 %. Ako se to dogodi ili se očekuje da će se u nekom trenutku dogoditi, kreditne institucije trebale bi ispunjavati posebne zahtjeve iz članka 414. Uredbe (EU) br. 575/2013 za pravovremenu ponovnu uspostavu svojeg minimalnog koeficijenta likvidnosne pokrivenosti.
(4)
Samo slobodno prenosivu imovinu koja se može brzo pretvoriti u gotovinu na privatnim tržištima unutar kratkog vremenskog razdoblja i bez znatnog gubitka vrijednosti potrebno je definirati kao „likvidnu imovinu” za potrebe zaštitnih slojeva likvidnosti kreditnih institucija. U skladu s dijelom šestim Uredbe (EU) br. 575/2013 i klasifikacijom likvidne imovine BCBS-a primjerenim pravilima potrebno je napraviti razliku između imovine iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete ili imovine prvog stupnja i imovine visoke likvidnosti i kreditne kvalitete ili imovine drugog stupnja. Potonju je potrebno dalje podijeliti u imovinu 2.A i 2.B stupnja. Kreditne institucije trebale bi držati dovoljno diversificiran zaštitni sloj likvidne imovine, vodeći računa o njezinoj relativnoj likvidnosti i kreditnoj kvaliteti. U skladu s tim, svaki stupanj i podstupanj podliježe specifičnim zahtjevima u pogledu korektivnih faktora i ograničenja ukupnog zaštitnog sloja te je, ovisno o pojedinom slučaju, potrebno primjenjivati različite zahtjeve na stupnjeve ili podstupnjeve te na kategorije likvidne imovine istog stupnja ili podstupnja koji bi trebali biti stroži u slučaju niže klasifikacije likvidnosti imovine.
(5)
Na likvidnu imovinu potrebno je primjenjivati određene opće i operativne zahtjeve kako bi se u kratkom roku osigurala njezina pretvorba u gotovinu, uz određene iznimke za određenu imovinu prvog stupnja, kada je to primjereno. Tim zahtjevima potrebno je pobliže odrediti da likvidnu imovinu treba držati tako da se onemogući bilo kakva zapreka raspolaganju njome, da ona treba biti jednostavna za vrednovanje i uvrštena na priznatim burzama ili utrživa na aktivnim prodajnim ili repo tržištima. Njima je potrebno osigurati i da služba za upravljanje likvidnošću kreditne institucije ima u svakom trenutku pristup njezinim likvidnim sredstvima i kontrolu nad njima te dovoljnu diversifikaciju imovine koja čini zaštitni sloj likvidnosti. Diversifikacija je važna kako bi se osiguralo da imovina koja je osjetljiva na zajednički čimbenik rizika ne ugrozi sposobnost kreditne institucije da brzo unovči likvidnu imovinu bez znatnog gubitka vrijednosti. Kreditne institucije trebale bi osigurati i valutnu usklađenost svoje likvidne imovine i svojih neto likvidnosnih odljeva kako bi se spriječilo da prekomjerna valutna neusklađenost ugrozi sposobnost kreditnih institucija da upotrebljavaju zaštitne slojeve likvidnosti za ispunjavanje likvidnosnih odljeva u određenoj valuti tijekom razdoblja stresa.
(6)
U skladu s preporukama koje je Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA) dalo u svojem izvješću od 20. prosinca 2013. koje je pripremljeno u skladu s člankom 509. stavcima 3. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013, svim vrstama obveznica koje izdaju ili za koje jamče središnje države i središnje banke država članica te onima koje izdaju ili za koje jamče nadnacionalne institucije treba dati status prvog stupnja. Kao što je navela EBA, snažni nadzorni argumenti govore u prilog sprječavanju diskriminacije među državama članicama jer bi isključenje pojedinih državnih obveznica iz prvog stupnja potaknulo ulaganje u druge državne obveznice u Uniji, što bi dovelo do rascjepkanosti unutarnjeg tržišta i povećanog rizika širenja te pojave u krizi između kreditnih institucija i njihovih država („veza između banaka i država”). U pogledu trećih zemalja status prvog stupnja potrebno je dati izloženostima prema središnjim bankama i državama kojima je dodijeljen ponder rizika 0 % u skladu s pravilima o kreditnom riziku iz glave II. dijela 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, kao što je predviđeno standardom BCBS-a. Izloženostima prema područnoj (regionalnoj) samoupravi, lokalnoj samoupravi i subjektima javnog sektora potrebno je dati status prvog stupnja samo ako se one smatraju izloženostima prema njihovim središnjim državama i ako potonje ostvaruju korist od pondera rizika 0 % u skladu s istim pravilima o kreditnom riziku. Isti status potrebno je primijeniti na izloženosti prema multilateralnim razvojnim bankama i međunarodnim organizacijama koje imaju ponder rizika 0 %. S obzirom na iznimno visoku likvidnost i kreditnu kvalitetu te imovine, kreditnim institucijama potrebno je dopustiti da drže tu imovinu u svojim zaštitnim slojevima bez ograničenja te na nju ne treba primijeniti korektivni faktor ili zahtjev za diversifikaciju.
(7)
Imovina koju izdaju kreditne institucije općenito se ne smije priznavati kao likvidna imovina, ali tretman prvog stupnja potrebno je osigurati za imovinu banaka za koju jamče vlade država članica, kao što su zajmodavci koji odobravaju promotivne kredite i zajmodavci u državnom vlasništvu, te imovinu privatnih banaka s izričitim jamstvom države. Potonja je ostavština financijske krize koja bi se postupno trebala ukinuti te bi stoga samo imovina banaka s državnim jamstvom izdanim ili ugovorenim prije 30. lipnja 2014. trebala bila prihvatljiva kao likvidna imovina. Isto tako, nadređene obveznice koje su izdale određene agencije za upravljanje imovinom pojedinih država članica potrebno je tretirati kao imovinu prvog stupnja pod istim uvjetima koji se primjenjuju na izloženosti prema središnjoj državi njihovih država članica, ali samo s vremenski ograničenim učinkom.
(8)
Pokrivene obveznice dužnički su instrumenti koje izdaju kreditne institucije i koje su osigurane skupom imovine za pokriće koji se obično sastoji od kredita osiguranih nekretninama ili javnog duga na koje ulagatelji imaju prvenstvo u smislu potraživanja u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza. Njihova osigurana priroda i određene dodatne sigurnosne značajke, poput zahtjeva prema kojem je izdavatelj dužan zamijeniti lošu imovinu u skupu za pokriće i održati skup za pokriće po vrijednosti koja premašuje nominalnu vrijednost obveznica („zahtjev za pokriće imovine”), osigurali su pokrivenim obveznicama status instrumenata niskog rizika koji donose prinos i imaju ključnu ulogu u financiranju na hipotekarnim tržištima u većini država članica. U pojedinim državama članicama iznos nepodmirenih obveza koji proizlazi iz izdanja pokrivenih obveznica premašuje iznos nepodmirenih obveza koji proizlazi iz državnih obveznica. Pokazalo se da su pojedine pokrivene obveznice s 1. stupnjem kreditne kvalitete imale izvrsne likvidnosne rezultate u razdoblju od 1. siječnja 2008. do 30. lipnja 2012. što je analizirala EBA u svojem izvješću. Međutim, EBA ipak preporučuje da se te pokrivene obveznice tretiraju kao imovina 2.A stupnja radi usklađenja sa standardima BCBS-a. Međutim, u svjetlu prethodno navedenih razmatranja o njihovoj kreditnoj kvaliteti, likvidnosnoj kvaliteti i ulozi na tržištima financiranja u Uniji, primjereno je da se pokrivene obveznice 1. stupnja kreditne kvalitete smatraju imovinom prvog stupnja. Radi izbjegavanja pretjeranih koncentracijskih rizika i za razliku od imovine prvog stupnja, na pokrivene obveznice 1. stupnja kreditne kvalitete iz zaštitnog sloja likvidnosti primjenjuje se gornja granica od 70 % ukupnog zaštitnog sloja, korektivni faktor od najmanje 7 % i zahtjev za diversifikaciju.
(9)
Pokrivene obveznice 2. stupnja kreditne kvalitete potrebno je priznati kao imovinu 2.A stupnja te na njih primjenjivati istu gornju granicu (40 %) i korektivni faktor (15 %) koji se primjenjuju na ostalu likvidnu imovinu tog stupnja. To se može opravdati dostupnim tržišnim podacima koji ukazuju na veću likvidnost pokrivenih obveznica 2. stupnja kreditne kvalitete u odnosu na usporedive imovine 2.A i 2.B stupnja, poput vrijednosnih papira osiguranih stambenim nekretninama (RMBS) 1. stupnja kreditne kvalitete. Nadalje, uključivanjem tih pokrivenih obveznica za potrebe zaštitnog sloja likvidnosti pridonijelo bi se diversifikaciji skupa dostupne imovine u zaštitnom sloju i spriječila bi se neopravdana diskriminaciju ili učinak litice (engl. cliff effect) između njih i pokrivenih obveznica 1. stupnja kreditne kvalitete. Međutim, potrebno je napomenuti da se znatan dio tih pokrivenih obveznica našao u kategoriji obveznica 2. stupnja kreditne kvalitete zbog smanjenja rejtinga središnje države države članice u kojoj je njihov izdavatelj imao poslovni nastan. To odražava gornju granicu za države koja je obično uključena u metodologije agencija za procjenu kreditnog rizika kojima se određuje da financijski instrumenti ne mogu imati rejting koji je viši od određene razine u odnosu na rejting njihove države. Stoga je tim gornjim granicama za države onemogućeno da pokrivene obveznice izdane u tim državama članicama dosegnu 1. stupanj kreditne kvalitete, bez obzira na njihovu kreditnu kvalitetu, čime se umanjila njihova likvidnost u odnosu na pokrivene obveznice slične kvalitete koje su izdane u državama članicama kod kojih nije došlo do smanjenja rejtinga. Zbog toga su financijska tržišta unutar Unije u velikoj mjeri postala rascjepkana, što je ukazalo na potrebu da se pronađe primjerena alternativa vanjskim rejtinzima, kao jedan od kriterija bonitetnih propisa za klasifikaciju likvidnosti i kreditnog rizika pokrivenih obveznica i drugih kategorija imovine. U skladu s člankom 39.b stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1060/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (2) o agencijama za kreditni rejting, Komisija mora do 31. prosinca 2015. izvijestiti o alternativnim mehanizmima u odnosu na kreditne rejtinge kako bi se u regulatorne svrhe do 1. siječnja 2020. u propisima Unije izbrisala sva upućivanja na kreditne rejtinge.
(10)
U pogledu vrijednosnih papira osiguranih imovinom (ABS), EBA je preporučila, u skladu s vlastitim empirijskim nalazima i standardima BCBS-a, da se samo vrijednosni papiri osigurani stambenim nekretninama (RMBS) 1. stupnja kreditne kvalitete mogu priznati kao imovina 2.B stupnja, uz primjenu korektivnog faktora od 25 %. Može se primijeniti i odstupanje od te preporuke i opseg prihvatljivosti 2.B stupnja proširiti na pojedine vrijednosne papire osigurane drugom imovinom. Širim rasponom prihvatljivih potkategorija imovine povećala bi se diversifikacija unutar zaštitnog sloja likvidnosti i olakšalo financiranje realnog gospodarstva. Nadalje, budući da dostupni tržišni podaci ukazuju na nisku korelaciju između vrijednosnih papira osiguranih imovinom i druge likvidne imovine poput državnih obveznica, oslabila bi veza između banaka i država i ublažila bi se rascjepkanost unutarnjeg tržišta. Osim toga, postoje dokazi da u razdobljima financijske nestabilnosti ulagatelji obično gomilaju visokokvalitetne vrijednosne papire osigurane imovinom s kratkim ponderiranim prosječnim trajanjem i visokim predujmovima zbog mogućnosti njihova brzog pretvaranja u gotovinu i zbog toga što se na njih može osloniti kao na siguran izvor likvidnosti. To se posebno odnosi na vrijednosne papire osigurane imovinom poput kredita i najmova za financiranje motornih vozila („vrijednosni papiri osigurani kreditima za kupnju automobila”) koji su pokazali cjenovnu volatilnost i prosječan raspon sličan vrijednosnim papirima osiguranima stambenim nekretninama u razdoblju 2007. - 2012. Pojedini segmenti vrijednosnih papira osiguranih imovinom i to potrošačkim kreditima, poput onih po kreditnim karticama, isto su pokazali usporedivo dobre razine likvidnosti. Konačno, prihvaćanjem vrijednosnih papira osiguranih imovinom i to imovinom iz realnog gospodarstva, poput spomenute imovine i kredita MSP-ovima moglo bi se pridonijeti gospodarskom rastu jer bi se time poslao pozitivan signal ulagateljima u pogledu te imovine. Primjerenim pravilima stoga je potrebno priznati vrijednosne papire osigurane ne samo kreditima osiguranima stambenim nekretninama, već i onima osiguranima kreditima za kupnju automobila, potrošačkim kreditima i kreditima MSP-ovima kao imovinu 2.B stupnja. Međutim, radi očuvanja integriteta i funkcionalnosti zaštitnog sloja likvidnosti, za njihovo priznavanje potrebno je ispuniti određene zahtjeve u pogledu visoke kvalitete u skladu s kriterijima koji se primjenjuju na jednostavne, transparentne i standardizirane sekuritizacije u drugim propisima kojima se uređuje financijski sektor. Za vrijednosne papire osigurane stambenim kreditima visokokvalitetni zahtjevi trebali bi uključivati poštovanje određenih omjera, kao što su omjer kredita i vrijednosti nekretnine ili omjer kredita i dohotka, no ti se omjeri ne bi trebali primjenjivati na vrijednosne papire osigurane stambenim kreditima koji su izdani prije datuma početka primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost. Zbog zabilježene niže visoke likvidnosti vrijednosnih papira osiguranih potrošačkim kreditima i kreditima MSP-ovima u odnosu na vrijednosne papire osigurane stambenim nekretninama i vrijednosne papire osigurane kreditima za kupnju automobila, na prve je potrebno primijeniti viši korektivni faktor (35 %). Na sve vrijednosne papire osigurane imovinom, kao i na drugu imovinu 2.B stupnja, primjenjuje se gornja granica od 15 % zaštitnog sloja likvidnosti i zahtjev za diversifikaciju.
(11)
Pravila koja se odnose na klasifikaciju, zahtjeve, gornje granice i korektivne faktore za preostalu imovinu 2.A i 2.B stupnja trebaju biti dobro usklađena s preporukama BCBS-a i EBA-e. S druge strane, dionice i udjeli u subjektima za zajednička ulaganja („CIU”) potrebno je tretirati kao likvidnu imovinu istog stupnja i kategorije kao i odnosnu imovinu subjekta za zajednička ulaganja.
(12)
Pri određivanju koeficijenta likvidnosne pokrivenosti primjereno je uzeti u obzir i centralizirano upravljanje likvidnošću u mrežama zadruga i institucionalnog sustava zaštite ako središnja institucija ili tijelo ima ulogu sličnu ulozi središnje banke kojoj članovi mreže obično nemaju izravan pristup. Primjerenim pravilima potrebno je stoga priznati kao likvidnu imovinu depozite po viđenju članova mreže kod središnje institucije i ostale izvore likvidnosti dostupne onima iz središnje institucije. Depoziti koji ne ispunjavaju uvjete za priznavanje kao likvidna imovina trebaju ostvariti korist od povlaštenih stopa odljeva dopuštenih za operativne depozite.
(13)
Stopu odljeva za stabilne depozite stanovništva potrebno je odrediti po stopi nastanka statusa neispunjavanja obveze od 5 %, a povlaštenu stopa odljeva od 3 % potrebno je dopustiti svim kreditnim institucijama povezanima sa sustavom osiguranja depozita u državi članici koji ispunjava određene stroge kriterije. Najprije je potrebno uzeti u obzir provedbu Direktive 2014/49/EU Europskog parlamenta i Vijeća (3) o sustavima osiguranja depozita u državama članicama. Zatim, sustav određene države članice treba ispunjavati specifične zahtjeve koji se odnose na razdoblje otplate, ex-ante financiranje i pristup dodatnim sredstvima financiranja u slučaju velikog pritiska na njezine pričuve. Konačno, za primjenu povlaštene stope od 3 % potrebno je dobiti prethodnu suglasnost Komisije koja se odobrava samo ako se Komisija uvjeri da je sustav osiguranja depozita predmetne države članice u skladu s prethodno navedenim kriterijima i da ne postoje prioritetna pitanja u pogledu funkcioniranja unutarnjeg tržišta za depozite stanovništva. U svakom slučaju, povlaštenu stopu od 3 % za stabilne depozite stanovništva ne bi trebalo primjenjivati prije 1. siječnja 2019.
(14)
Kreditne institucije trebale bi moći utvrditi druge depozite stanovništva s višim stopama odljeva. Primjerenim pravilima utemeljenima na smjernicama EBA-e o depozitima stanovništva s različitim odljevima potrebno je odrediti kriterije za utvrđivanje tih depozita stanovništva na temelju njihovih specifičnih značajki, odnosno veličine ukupnog depozita, prirode depozita, primitaka, vjerojatnosti povlačenja i činjenice je li deponent rezident ili nerezident.
(15)
Ne može se pretpostaviti da će kreditne institucije svaki put kada se suoče s poteškoćama u ispunjavanju platnih obveza primiti likvidnosnu potporu od ostalih društava iz iste grupe ili istog institucionalnog sustava zaštite. Međutim, ako nije odobreno izuzeće za primjenu koeficijenta likvidnosne pokrivenosti na pojedinačnoj razini u skladu s člankom 8. ili 10. Uredbe (EU) br. 575/2013, likvidnosni tokovi između dvije kreditne institucije koje pripadaju istoj grupi ili istom institucionalnom sustavu zaštite trebali bi u načelu primati simetrične stope priljeva i odljeva radi izbjegavanja gubitka likvidnosti na unutarnjem tržištu, pod uvjetom da postoje potrebni zaštitni mehanizmi i samo uz prethodno odobrenje uključenih nadležnih tijela. Takav povlašteni tretman potrebno je dati samo prekograničnim tokovima na temelju dodatnih objektivnih kriterija, uključujući nizak profil likvidnosnog rizika pružatelja i primatelja.
(16)
Kako bi se spriječilo da se kreditne institucije u ispunjavanju svojeg koeficijenta likvidnosne pokrivenosti oslanjanju samo na očekivane priljeve i kako bi se osiguralo držanje minimalne razine likvidne imovine, iznos priljeva kojim se mogu prebiti odljevi potrebno je ograničiti postavljanjem gornje granice u iznosu od 75 % ukupnih očekivanih odljeva. Međutim, uzimajući u obzir postojanje specijaliziranih poslovnih modela potrebno je dopustiti izuzeće od te gornje granice, u cijelosti ili djelomično, kako bi se poštovalo načelo proporcionalnosti i pod uvjetom prethodnog odobrenja nadležnih tijela. U to bi trebalo uključiti izuzeće za tokove unutar grupe i unutar institucionalnih sustava zaštite i kreditne institucije specijalizirane za odobravanje prolaznih hipotekarnih kredita ili najam i faktoring. Osim toga, kreditnim institucijama specijaliziranima za financiranje kupnje motornih vozila ili potrošačke kredite potrebno je dopustiti primjenu više gornje granice u iznosu od 90 %. Navedena izuzeća potrebno je omogućiti i na pojedinačnoj i konsolidiranoj razini, ali samo ako su ispunjeni određeni uvjeti.
(17)
Koeficijent likvidnosne pokrivenosti primjenjuje se na kreditne institucije na pojedinačnoj i na konsolidiranoj osnovi, osim ako nadležna tijela izuzmu primjenu na pojedinačnoj osnovi u skladu s člankom 8. ili 10. Uredbe (EU) br. 575/2013. Pri konsolidaciji društava kćeri u trećim zemljama potrebno je voditi računa o zahtjevima za likvidnosnu pokrivenost koji se primjenjuju u tim zemljama. U skladu s tim, pravilima o konsolidaciji u Uniji ne smije se osigurati povoljniji tretman likvidnoj imovini, likvidnosnim odljevima ili priljevima u društvima kćerima u trećim zemljama od onog koji se primjenjuje u tim trećim zemljama u skladu s njihovim nacionalnim pravom.
(18)
U skladu s člankom 508. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 Komisija mora podnijeti izvješće suzakonodavcima najkasnije do 31. prosinca 2015. o potrebi i načinu primjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz dijela šestog na investicijska društva. Do početka primjene te odredbe na investicijska društva i dalje se primjenjuje nacionalno pravo država članica u pogledu zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost. Međutim, na investicijska društva potrebno je primjenjivati koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi ako ona čine dio grupa banaka.
(19)
Kreditne institucije obvezne su izvještavati svoja nadležna tijela o zahtjevu za likvidnosnu pokrivenost kako je pobliže određeno ovom Uredbom u skladu s člankom 415. Uredbe (EU) br. 575/2013.
(20)
Kako bi se kreditnim institucijama osiguralo dovoljno vremena za potpuno usklađivanje s detaljnim zahtjevom za likvidnosnu pokrivenost, njegovo uvođenje trebalo bi biti postupno u skladu s rasporedom iz članka 460. stavka 2. Uredbe (EU) br. 575/2013, počevši s minimalnih 60 % od 1. listopada 2015. do 100 % 1. siječnja 2018.
DONIJELA JE OVU UREDBU:
GLAVA I.
KOEFICIJENT LIKVIDNOSNE POKRIVENOSTI
Članak 1.
Predmet
Ovom Uredbom utvrđuju se pravila za pobliže određivanje zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost iz članka 412. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (4).
Članak 2.
Opseg i primjena
1. Ova Uredba primjenjuje se na kreditne institucije nad kojima se provodi nadzor u skladu s Direktivom 2013/36/EU.
2. Kreditne institucije moraju biti usklađene s ovom Uredbom na pojedinačnoj osnovi u skladu s člankom 6. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013. Nadležna tijela mogu u cijelosti ili djelomično izuzeti kreditne institucije od primjene ove Uredbe na pojedinačnoj osnovi u skladu s člancima 8. i 10. Uredbe (EU) br. 575/2013 ako su ispunjeni u njoj navedeni uvjeti.
3. Ako grupu čine jedna ili više kreditnih institucija, matična institucija iz EU-a, institucija koju kontrolira matični financijski holding iz EU-a ili matični mješoviti financijski holding iz EU-a primjenjuju obveze iz ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi u skladu s člankom 11. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 i sve sljedeće odredbe:
(a)
imovina iz treće zemlje koja ispunjava uvjete iz glave II. i koju drže društva kćeri u trećoj zemlji ne priznaje se kao likvidna imovina za potrebe konsolidacije ako ona nije priznata kao likvidna imovina prema nacionalnom pravu treće zemlje koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost;
(b)
likvidnosni odljevi u društvu kćeri u trećoj zemlji na koje se prema nacionalnom pravu te treće države koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost primjenjuju viši postoci od onih iz glave III. podliježu konsolidaciji u skladu s višim stopama propisanima nacionalnim pravom predmetne treće zemlje;
(c)
likvidnosni priljevi u društvu kćeri u trećoj zemlji na koje se prema nacionalnom pravu te treće države koja utvrđuje zahtjev za likvidnosnu pokrivenost primjenjuju niži postoci od onih iz glave III. podliježu konsolidaciji u skladu s nižim stopama propisanima nacionalnim pravom predmetne treće zemlje;
(d)
na investicijska društva unutar grupe primjenjuje se članak 4. ove Uredbe na konsolidiranoj osnovi i članak 412. Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu definicije likvidne imovine, likvidnosnih odljeva i priljeva za pojedinačne i konsolidirane potrebe. Međutim, na investicijska društva i dalje se primjenjuje detaljan zahtjev za koeficijent likvidnosne pokrivenosti investicijskih društava u skladu s nacionalnim pravom država članica do pobližeg određivanja zahtjeva za koeficijent likvidnosne pokrivenosti u skladu s člankom 508. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(e)
na konsolidiranoj razini iznos priljeva koji proizlazi iz specijalizirane kreditne institucije iz članka 33. stavaka 3. i 4. priznaje se samo do iznosa odljeva koji proizlaze iz istog društva.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„imovina prvog stupnja” znači imovina iznimno visoke likvidnosti i kreditne kvalitete iz članka 416. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
2.
„imovina drugog stupnja” znači imovina visoke likvidnosti i kreditne kvalitete iz članka 416. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013. Imovina drugog stupnja dalje se dijeli na imovinu 2.A stupnja i 2.B stupnja u skladu s glavom II. poglavljem 2. ove Uredbe;
3.
„zaštitni sloj likvidnosti” znači iznos likvidne imovine koju drži kreditna institucija u skladu s glavom II. ove Uredbe;
4.
„izvještajna valuta” znači valuta u kojoj se likvidne stavke iz dijela šestog, glava II. i III. Uredbe (EU) br. 575/2013 izvješćuju nadležnom tijelu u skladu s člankom 415. stavkom 1. te Uredbe;
5.
„zahtjev za pokriće imovine” znači omjer imovine i obveza koji je za potrebe kreditnog poboljšanja određen nacionalnim pravom države članice ili treće zemlje u odnosu na pokrivene obveznice;
6.
„MSP” znači mikropoduzeće te malo i srednje poduzeće prema definiciji iz Preporuke Komisije 2003/361/EZ (5);
7.
„neto likvidnosni odljevi” znači iznos koji se dobije odbijanjem likvidnosnih priljeva kreditne institucije od njezinih likvidnosnih odljeva u skladu s glavom III. ove Uredbe;
8.
„depoziti stanovništva” znači obveza prema fizičkoj osobi ili MSP-ovima, pri čemu bi MSP ispunjavao uvjete za kategoriju izloženosti prema stanovništvu prema standardiziranom pristupu ili pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima za kreditni rizik ili obvezu prema društvu na koje se može primijeniti postupak iz članka 153. stavka 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 i pri čemu ukupni depoziti takvog MSP-a ili društva na skupnoj osnovi ne prelaze 1 milijun EUR;
9.
„financijski klijent” znači klijent koji kao svoju osnovnu djelatnost obavlja jednu ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. Direktivi 2013/36/EU ili je jedan od sljedećih:
(a)
kreditna institucija;
(b)
investicijsko društvo;
(c)
financijska institucija;
(d)
sekuritizacijski subjekt posebne namjene („SSPN”);
(e)
subjekt za zajednička ulaganja („CIU”);
(f)
zatvoreni investicijski fond;
(g)
društvo za osiguranje;
(h)
društvo za reosiguranje;
(i)
financijski holding ili mješoviti financijski holding.
10.
„društvo za privatno ulaganje” („DPU”) znači društvo ili uzajamni fond čiji je vlasnik odnosno stvarni korisnik fizička osoba ili grupa usko povezanih fizičkih osoba, koje je osnovano isključivo radi upravljanja bogatstvom vlasnika i koje ne obavlja druge komercijalne, sektorske ili profesionalne aktivnosti. Cilj DPU-a može uključivati druge pomoćne aktivnosti poput odvajanja imovine vlasnika od imovine trgovačkih društava, olakšavanja prijenosa imovine unutar obitelji ili sprječavanja podjele imovine nakon smrti člana obitelji, pod uvjetom da su one povezane s glavnim ciljem upravljanja bogatstvom vlasnika;
11.
„stres” znači iznenadno ili ozbiljno pogoršanje solventnosti ili likvidnosne pozicije kreditne institucije zbog promjena tržišnih uvjeta ili idiosinkrastičnih čimbenika što može dovesti do znatnog rizika da kreditna institucija neće biti u mogućnosti ispuniti obveze koje joj dospijevaju u sljedećih 30 kalendarskih dana;
12.
„maržni krediti” znači kolaterizirani krediti klijentima radi zauzimanja pozicija trgovanja s financijskom polugom.
Članak 4.
Koeficijent likvidnosne pokrivenosti
1. Detaljan zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u skladu s člankom 412. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 jednak je omjeru zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije i njezinih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana i iskazuje se u postocima. Kreditne institucije izračunavaju svoje koeficijente likvidnosne pokrivenosti u skladu sa sljedećom formulom:
2. Kreditne institucije obvezne su održavati koeficijent likvidnosne pokrivenosti u iznosu od najmanje 100 %.
3. Odstupajući od stavka 2., kreditne institucije mogu utržiti svoju likvidnu imovinu radi pokrivanja svojih neto likvidnosnih odljeva tijekom razdoblja stresa, čak i ako takvom uporabom likvidne imovine u tom razdoblju dođe do pada njihova koeficijenta likvidnosne pokrivenosti ispod razine od 100 %.
4. U slučaju kada koeficijent likvidnosne pokrivenosti kreditne institucije padne ili se može opravdano očekivati njegov pad ispod razine od 100 %, primjenjuje se zahtjev iz članka 414. Uredbe (EU) br. 575/2013. Do oporavka koeficijenta likvidnosne pokrivenosti na razinu iz stavka 2. kreditna institucija obvezna je izvještavati nadležno tijelo o koeficijentu likvidnosne pokrivenosti u skladu s Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 680/2014 (6).
5. Kreditne institucije izračunavaju i prate svoj koeficijent likvidnosne pokrivenosti u izvještajnoj valuti i svakoj valuti koja se mora zasebno iskazivati u skladu s člankom 415. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 kao i obveze u izvještajnoj valuti. Kreditne institucije obvezne su izvještavati svoje nadležno tijelo o koeficijentu likvidnosne pokrivenosti u skladu s Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 680/2014.
Članak 5.
Scenariji stresnih uvjeta za potrebe koeficijenta likvidnosne pokrivenosti
Sljedeći scenariji mogu se smatrati pokazateljima okolnosti u kojima se može smatrati da je kreditna institucija izložena stresu:
(a)
odljev znatnog dijela depozita stanovništva;
(b)
djelomičan ili potpun gubitak neosiguranih izvora financiranja velikih klijenata, uključujući depozite velikih klijenata i druge izvore potencijalnog financiranja poput primljenih obvezujućih ili neobvezujućih likvidnosnih ili kreditnih linija;
(c)
djelomičan ili potpun gubitak osiguranih, kratkoročnih izvora financiranja;
(d)
dodatni likvidnosni odljevi zbog smanjenja kreditnog rejtinga za do tri stupnja;
(e)
povećana volatilnost tržišta koja utječe na vrijednost kolaterala ili njegovu kvalitetu ili dovodi do dodatnih potreba za kolateralom;
(f)
neplanirano povlačenje likvidnosnih i kreditnih linija;
(g)
moguća obveza otkupa duga ili ispunjavanja neugovornih obveza.
GLAVA II.
ZAŠTITNI SLOJ LIKVIDNOSTI
POGLAVLJE 1.
Opće odredbe
Članak 6.
Sastav zaštitnog sloja likvidnosti
Kako bi bila priznata kao dio zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije, likvidna imovina mora ispunjavati sve dolje navedene zahtjeve:
(a)
opće zahtjeve iz članka 7.;
(b)
operativne zahtjeve iz članka 8.;
(c)
kriterije prihvatljivosti za klasifikaciju imovine kao imovina prvog ili drugog stupnja u skladu s poglavljem 2.
Članak 7.
Opći zahtjevi za likvidnu imovinu
1. Kako bi mogla biti priznata kao likvidna imovina, imovina kreditne institucije mora ispunjavati uvjete iz stavaka 2. do 6.
2. Imovina je vlasništvo, pravo ili udjel koji drži kreditna institucija i koja je neopterećena. U tu se svrhu smatra da je imovina neopterećena ako kreditna institucija ne podliježe nikakvom pravnom, ugovornom, regulatornom ili drugom ograničenju koje joj onemogućuje unovčavanje, prodaju, prijenos, ustupanje te imovine ili općenito raspolaganje njome izravnom prodajom na aktivnom tržištu ili repo ugovorom u narednih 30 kalendarskih dana. Sljedeća imovina smatra se neopterećenom:
(a)
imovina uključena u skup koja je dostupna za trenutačnu uporabu kao kolateral za dobivanje dodatnog izvora financiranja u sklopu obvezujuće kreditne linije čije financiranje još nije izvršeno, a koja stoji na raspolaganju kreditnoj instituciji. To uključuje imovinu koju je kreditna institucija deponirala kod središnje institucije u mreži zadruga ili institucionalnom sustavu zaštite. Kreditne institucije pretpostavljaju da je imovina u skupu opterećena rastućim redoslijedom likvidnosti na temelju klasifikacije likvidnosti iz poglavlja 2., počevši s imovinom koja nije prihvatljiva za zaštitni sloj likvidnosti;
(b)
imovina koju je kreditna institucija primila kao kolateral za potrebe smanjenja kreditnog rizika u obratnim repo transakcijama ili transakcijama financiranja vrijednosnih papira i kojom kreditna institucija može raspolagati.
3. Imovinu nije izdala sama kreditna institucija, njezino matično društvo, osim ako je riječ o subjektu javnog sektora koji nije kreditna institucija, njezino društvo kći ili drugo društvo kći njezina matičnog društva ili sekuritizacijski subjekt posebne namjene s kojim je kreditna institucija usko povezana;
4. Imovinu nije izdao nitko od sljedećih:
(a)
druga kreditna institucija, osim ako je izdavatelj subjekt javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c) i članka 11. stavka 1. točaka (a) i (b), imovina je pokrivena obveznica iz članka 10. stavka 1. točke (f) i članka 11. stavka 1. točaka (c) i (d) ili imovina pripada kategoriji opisanoj u članku 10. stavku 1. točki (e);
(b)
investicijsko društvo;
(c)
društvo za osiguranje;
(d)
društvo za reosiguranje;
(e)
financijski holding;
(f)
mješoviti financijski holding;
(g)
bilo koji drugi subjekt koji obavlja jednu ili više aktivnosti iz Priloga I. Direktivi 2013/36/EU. Za potrebe ovog članka smatra se da sekuritizacijski subjekti posebne namjene nisu uključeni u subjekte iz ove točke.
5. Vrijednost imovine mora biti moguće odrediti na temelju široko rasprostranjenih i lako dostupnih tržišnih cijena. U nedostatku tržišno utemeljenih cijena vrijednost imovine mora biti moguće odrediti na temelju formule koja je jednostavna za izračun i koja se koristi javno dostupnim informacijama i ne ovisi znatno o čvrstim pretpostavkama.
6. Imovina mora biti uvrštena na priznatoj burzi, mora biti utrživa izravnom prodajom na aktivnom tržištu ili jednostavnom repo transakcijom na općeprihvaćenim repo tržištima. Ti se kriteriji procjenjuju zasebno za svako tržište. Imovina uvrštena za trgovanje na organiziranom mjestu trgovanja koje nije priznata burza, ili u državi članici ili u trećoj zemlji, smatra se likvidnom samo ako se na tom mjestu trgovanja osigurava aktivno i značajno tržište za izravnu prodaju imovine. Kreditna institucija uzima u obzir sljedeće minimalne kriterije kako bi procijenila osigurava li se na mjestu trgovanja aktivno i značajno tržište u smislu ovog stavka:
(a)
povijesne podatke o širini i dubini tržišta koje dokazuju male razlike između tražene i ponuđene cijene, velik obujam trgovanja i velik i raznolik broj sudionika na tržištu;
(b)
postojanje snažne tržišne infrastrukture.
7. Zahtjevi iz stavaka 5. i 6. ne primjenjuju se na sljedeće:
(a)
novčanice i kovanice iz članka 10. stavka 1. točke (a);
(b)
izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1. točaka (b) i (d) i iz članka 11. stavka 1. točke (b);
(c)
obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. točke (d);
(d)
depozite i ostale izvore financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite iz članka 16.
Članak 8.
Operativni zahtjevi
1. Kreditne institucije moraju imati uspostavljene politike i ograničenja kako bi se osiguralo da pozicije likvidne imovine koje uključuju njihov zaštitni sloj likvidnosti u svakom trenutku ostanu adekvatno diversificirane. U tu svrhu kreditna institucija uzima u obzir opseg diversifikacije među raznim kategorijama likvidne imovine i unutar iste kategorije likvidne imovine iz poglavlja 2. ove glave te ostale relevantne čimbenike diversifikacije, kao što su vrste izdavatelja, vrste drugih ugovornih strana ili geografske lokacije tih izdavatelja i drugih ugovornih strana.
Nadležna tijela mogu nametnuti specifična ograničenja ili zahtjeve u pogledu likvidne imovine koju drže kreditne institucije kako bi se osigurala usklađenost sa zahtjevima iz ovog stavka. Međutim, takva ograničenja ili zahtjevi ne primjenjuju se na:
(a)
sljedeće kategorije imovine prvog stupnja:
i
novčanice i kovanice iz članka 10. stavka 1. točke (a);
ii.
izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1 točaka (b) i (d);
iii.
imovinu koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče multilateralne razvojne banke i međunarodne organizacije iz članka 10. stavka 1. točke (g);
(b)
kategorije imovine prvog stupnja koje predstavljaju potraživanja od ili za koje jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točaka (c) i (d) pod uvjetom da kreditna institucija drži relevantnu imovinu za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u valuti države članice ili treće zemlje ili da je imovinu izdala središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora u matičnoj državi članici kreditne institucije;
(c)
obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. točke (d).
2. Kreditne institucije moraju imati izravan pristup svojoj likvidnoj imovini i biti u mogućnosti utržiti je u svakom trenutku tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana u okviru izravne prodaje ili repo ugovora na općeprihvaćenim repo tržištima. Likvidna imovina smatra se izravno dostupnom kreditnoj instituciji ako ne postoje pravne ili praktične prepreke da kreditna institucija pravodobno utrži takvu imovinu.
Imovina koja se upotrebljava za osiguranje kreditnog poboljšanja u strukturiranim transakcijama ili za pokrivanje operativnih troškova kreditnih institucija ne smatra se imovinom koja je izravno dostupna kreditnoj instituciji.
Imovina koja se drži u trećoj zemlji u kojoj postoje ograničenja u pogledu njezine slobodne prenosivosti smatra se izravno dostupnom samo ako se kreditna institucija tom imovinom koristi za pokrivanje likvidnosnih odljeva u toj trećoj zemlji. Imovina koja se drži u nekonvertibilnoj valuti smatra se izravno dostupnom samo ako se kreditna institucija koristi tom imovinom za pokrivanje likvidnosnih odljeva u toj valuti.
3. Kreditne institucije obvezne su osigurati da je njihova likvidna imovina pod kontrolom određene službe za upravljanje likvidnošću unutar kreditne institucije. Usklađenost s tim zahtjevom dokazuje se nadležnom tijelu na jedan od sljedećih načina:
(a)
stavljanjem likvidne imovine u zasebni skup pod izravnim upravljanjem službe za upravljanje likvidnošću i s isključivom namjerom da se upotrebljava kao izvor sredstava za nepredviđene izdatke, uključujući i tijekom razdoblja stresa;
(b)
uspostavom internih sustava i kontrola kako bi se službi za upravljanje likvidnošću osigurala učinkovita operativna kontrola za utrživanje likvidne imovine u svakom trenutku tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana i pristup sredstvima za nepredviđene izdatke bez izravnog zadiranja u postojeće poslovne strategije ili strategije za upravljanje rizicima. Točnije, imovina ne smije biti uključena u zaštitni sloj likvidnosti u slučaju kada bi njezinom prodajom bez zamjene tijekom razdoblja stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana došlo do uklanjanja zaštite što bi stvorilo otvorenu rizičnu poziciju koja prelazi interna ograničenja kreditne institucije;
(c)
kombinacijom mogućnosti (a) i (b), pod uvjetom da nadležno tijelo tu kombinaciju smatra prihvatljivom.
4. Kreditne institucije redovito, a najmanje jednom godišnje, utržavaju dostatno reprezentativan uzorak svojih pozicija likvidne imovine u okviru izravne prodaje ili jednostavnog repo ugovora na općeprihvaćenom repo tržištu. Kreditne institucije razvijaju strategije za raspolaganje uzorcima likvidne imovine koje su prikladne za:
(a)
testiranje pristupa tržištu za tu imovinu i njezinu uporabljivost;
(b)
provjeru učinkovitosti procesa kreditne institucije za pravodobnu utrživost imovine;
(c)
minimalizaciju rizika slanja negativnog signala tržištu zbog utrživanja imovine kreditne institucije za vrijeme razdoblja stresa.
Zahtjev iz prvog podstavka ne primjenjuje se na imovinu prvog stupnja iz članka 10. osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete, na obvezujuću likvidnosnu liniju ograničene primjene iz članka 12. stavka 1. podstavka (d) ili na depozite i druge izvore financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite iz članka 16.
5. Zahtjevom iz stavka 2. ne sprječava se kreditne institucije da se zaštite od tržišnog rizika povezanog s njihovom likvidnom imovinom pod uvjetom da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
kreditna institucija uspostavlja primjerene interne mehanizme u skladu sa stavcima 2. i 3. kako bi osigurala da ta imovina i dalje bude izravno dostupna i pod kontrolom službe za upravljanje likvidnošću;
(b)
neto likvidnosni odljevi i priljevi koji bi nastali u slučaju prijevremenog zatvaranja zaštite uzeti su u obzir u vrednovanju relevantne imovine u skladu s člankom 9.
6. Kreditne institucije osiguravaju valutnu usklađenost svoje likvidne imovine s valutnom distribucijom svojih neto likvidnosnih odljeva. Međutim, nadležna tijela mogu, prema potrebi, zatražiti od kreditnih institucija da ograniče valutnu neusklađenost tako da utvrde ograničenja za udio neto likvidnosnih odljeva u određenoj valuti koji se mogu pokriti tijekom razdoblja stresa držanjem likvidne imovine koja nije izražena u toj valuti. To ograničenje primjenjuje se samo na izvještajnu valutu ili na valutu na koju se može primijeniti zahtjev za odvojeno izvještavanje u skladu s člankom 415. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013. Pri određivanju razine određenog ograničenja valutne neusklađenosti koje se može primijeniti u skladu s ovim stavkom, nadležna tijela trebaju u obzir uzeti barem sljedeće:
(a)
sposobnost kreditne institucije da napravi bilo što od sljedećeg:
i.
upotrijebi likvidnu imovinu za generiranje likvidnosti u valuti i nadležnosti u kojima nastaju likvidnosni odljevi;
ii.
zamijeni valute i prikupi sredstva na deviznim tržištima u stresnim uvjetima sukladnima razdoblju stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
iii.
prenese višak likvidnosti iz jedne valute u drugu i u različite nadležnosti i pravne subjekte unutar svoje grupe u stresnim uvjetima sukladnima razdoblju stresa u trajanju od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
(b)
utjecaj iznenadnih, nepovoljnih tečajnih kretanja na postojeće neusklađene pozicije i na učinkovitost uspostavljenih valutnih zaštita.
Ograničenja valutnih neusklađenosti u skladu s ovim stavkom smatraju se posebnim likvidnosnim zahtjevom iz članka 105. Direktive 2013/36/EU.
Članak 9.
Vrednovanje likvidne imovine
Za potrebe izračuna svojeg koeficijenta likvidnosne pokrivenosti kreditna institucija upotrebljava tržišnu vrijednost svoje likvidne imovine. Tržišna vrijednost likvidne imovine umanjuje se, po potrebi, u skladu s korektivnim faktorima iz poglavlja 2. i u skladu s člankom 8. stavkom 5. točkom (b).
POGLAVLJE 2.
Likvidna imovina
Članak 10.
Imovina prvog stupnja
1. Imovina prvog stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije za priznavanje:
(a)
kovanice i novčanice;
(b)
sljedeće izloženosti prema središnjim bankama:
i.
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče Europska središnja banka (ESB) ili središnja banka države članice;
ii.
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnje banke trećih zemalja, pod uvjetom da odabrana vanjska institucija za procjenu kreditnog rizika (VIPKR) izloženostima prema središnjoj banci ili njezinoj središnjoj državi dodjeli kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
rezerve koje kreditna institucija drži u središnjoj banci iz točaka i. i ii., pod uvjetom da kreditna institucije smije u svakom trenutku povući takve rezerve u razdobljima stresa i pod uvjetom da su uvjeti takvog povlačenja određeni ugovorom između mjerodavnog nadležnog tijela i ESB-a ili središnje banke;
(c)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili sljedeće jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora:
i.
središnja država države članice;
ii.
središnja država treće zemlje, pod uvjetom da joj je odabrani VIPKR dodijelio kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
jedinice područne (regionalne) i lokalne samouprave u državi članici, pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 155. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave u trećoj zemlji vrste navedene u točki ii., pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi treće zemlje u skladu s člankom 115. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013;
v.
subjekti javnog sektora, pod uvjetom da se tretiraju kao izloženosti prema središnjoj državi države članice ili prema jednoj od jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave iz točke iii. u skladu s člankom 116. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(d)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili središnja banka treće zemlje kojoj odabrani VIPKR nije dodijelio kreditnu procjenu 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. stavkom 2.Uredbe (EU) br. 575/2013, pod uvjetom da u tom slučaju kreditna institucija može priznati tu imovinu kao imovinu prvog stupnja samo za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u istoj valuti u kojoj je izražena imovina.
Ako imovina nije izražena u domaćoj valuti treće zemlje kreditna institucija može priznati imovinu samo kao imovinu prvog stupnja do iznosa neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa kreditne institucije u toj stranoj valuti koji odgovara njezinim aktivnostima u nadležnosti u kojoj postoji izloženost kreditnom riziku;
(e)
imovina koju izdaju kreditne institucije koje ispunjavaju barem jedan od sljedeća dva zahtjeva:
i.
izdavatelj je kreditna institucija koju je osnovala središnja država države članice ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave u državi članici, i to tijelo središnje države ili jedinice lokalne samouprave ima zakonsku obvezu štititi ekonomsku osnovu kreditne institucije i štititi njezino redovno poslovanje tijekom njezina životnog vijeka i svaka izloženost prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave, prema potrebi, tretira se kao izloženost prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
kreditna institucija je zajmodavac koji odobrava promotivne kredite koji, za potrebe ovog članka, predstavlja svaku kreditnu instituciju čija je svrha zalagati se za ciljeve javne politike Unije ili središnje države ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave u državi članici prije svega pružanjem promotivnih kredita pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima, pod uvjetom da za barem 90 % kredita koje odobrava izravno ili neizravno jamči središnja država ili jedinice regionalne (područne) ili lokalne samouprave i da se svaka izloženost prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave, prema potrebi, tretira kao izloženost prema središnjoj državi države članice u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(f)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) i članka 129. stavka 1. posljednjeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izdanje iznosi najmanje 500 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 10 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe;
vi.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 2 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama;
(g)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče multilateralne razvojne banke i međunarodne organizacije iz članka 117. stavka 2. odnosno članka 118. Uredbe (EU) br. 575/2013.
2. Tržišna vrijednost pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete iz stavka 1. točke (f) podliježe korektivnom faktoru od najmanje 7 %. Korektivni faktori ne primjenjuju se na vrijednost preostale imovine prvog stupnja, osim u slučajevima koji se odnose na dionice i udjele u CIU-ovima iz članka 15. stavka 2. točaka (a) i (b).
Članak 11.
Imovina 2.A stupnja
1. Imovina 2.A stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije za priznavanje:
(a)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora u državi članici ako se izloženostima prema njima dodjeljuje ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 115. stavcima 1. i 5. odnosno člankom 116. stavcima 1., 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013, kako je primjereno;
(b)
imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili središnja banka treće zemlje ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekt javnog sektora u trećoj zemlji, pod uvjetom da joj je dodijeljen ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 114. stavkom 2., člankom 115. ili 116. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izdanje iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 2. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 20 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe;
vi.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 7 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama. Međutim, na pokrivene obveznice s kreditnom procjenom 1. stupnja kreditne kvalitete koje ne ispunjavaju uvjet minimalne veličine izdanja za pokrivene obveznice iznimno visoke kreditne kvalitete u skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (f) podtočkom iv., ali ispunjavaju zahtjeve za pokrivene obveznice visoke kreditne kvalitete iz točaka i., ii., iii. i iv., primjenjuje se minimalni zahtjev za pokriće imovine od 2 %;
(d)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica koje izdaju kreditne institucije u trećim zemljama, a koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su pokrivene obveznice u skladu s nacionalnim pravom treće zemlje koje ih mora definirati kao dužničke vrijednosne papire koje izdaju kreditne institucije ili društvo kći koje je u potpunom vlasništvu kreditne institucije koja jamči izdanje i koje su osigurane skupom imovine za pokriće, u vezi s kojima imatelji obveznica imaju neposredno pravo na otplatu glavnice i kamata prema načelu prioriteta u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveza izdavatelja;
ii.
izdavatelj i pokrivene obveznice, prema nacionalnom pravu treće zemlje, podliježu posebnom javnom nadzoru kojemu je cilj zaštititi imatelje obveznica, a nadzorni i pravni okviri koji se primjenjuju u trećoj zemlji moraju biti barem istovjetni onima koji se primjenjuju u Uniji;
iii.
pokrivene obveznice osigurane su skupom imovine jedne ili više vrsta opisanih u članku 129. stavku 1. točki (b), točki (d) podtočki i., točki (f) podtočki i. ili točki (g) Uredbe (EU) br. 575/2013. Ako skup sadržava kredite osigurane nekretninama, moraju se ispuniti zahtjevi iz članka 208. i članka 229. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
izloženosti prema institucijama u skupu za pokriće ispunjavaju uvjete iz članka 129. stavka 1. točke (c) i članka 129. stavka 1. posljednjeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013;
v.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice i izdavatelj ispunjavaju zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
vi.
pokrivenim obveznicama odabrani VIPKR dodjeljuje kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 129. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene ili, u nedostatku kreditne procjene, dodjeljuje im se ponder rizika od 10 % u skladu s člankom 129. stavkom 5. te Uredbe; i
vii.
skup za pokriće imovine u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 7 % više od iznosa potrebnog za podmirivanje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama. Međutim, ako izdanje pokrivenih obveznica iznosi 500 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti) ili više, na njih se primjenjuje minimalni zahtjev za pokriće imovine u iznosu od 2 %;
(e)
dužnički vrijednosni papiri trgovačkih društava koji ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
odabrani VIPKR dodijelio im je kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 122. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
ii.
izdanje vrijednosnih papira iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
iii.
maksimalno vrijeme do dospijeća vrijednosnih papira u trenutku izdavanja iznosi 10 godina.
2. Tržišna vrijednost svake imovine 2.A stupnja podliježe korektivnom faktoru od najmanje 15 %.
Članak 12.
Imovina 2.B stupnja
1. Imovina 2.B stupnja uključuje samo imovinu koja se može svrstati u jednu ili više sljedećih kategorija i koja u svakom slučaju ispunjava ovdje utvrđene kriterije prihvatljivosti:
(a)
izloženosti u obliku vrijednosnih papira osiguranih imovinom koje ispunjavaju zahtjeve iz članka 13.;
(b)
dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava koji ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
odabrani VIPKR dodijelio im je kreditnu procjenu barem 3. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 122. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
ii.
izdanje vrijednosnih papira iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
iii.
maksimalno vrijeme do dospijeća vrijednosnih papira u trenutku izdavanja iznosi 10 godina;
(c)
dionice, pod uvjetom da ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
čine dio glavnog burzovnog indeksa u državi članici ili u trećoj zemlji te ih je za potrebe ove točke kao takve odredilo nadležno tijelo države članice ili relevantno tijelo javne vlasti u trećoj zemlji. Ako nadležno tijelo ili tijelo javne vlasti ne donese odluku u pogledu glavnih burzovnih indeksa, kreditne institucije takvim smatraju burzovni indeks sastavljen od vodećih društava u određenom području nadležnosti;
ii.
izražene su u valuti matične države članice kreditne institucije ili, ako su izražene u nekoj drugoj valuti, smatraju se 2.B stupnjem samo do iznosa za pokrivanje neto likvidnosnih odljeva u razdoblju stresa u toj valuti ili u nadležnosti u kojoj postoji izloženost kreditnom riziku; i
iii.
dokazale su se kao pouzdani izvor likvidnosti u svakom trenutku, uključujući i tijekom razdoblja stresa. Smatra se da je zahtjev ispunjen ako razina pada burzovne cijene dionice ili povećanja njezina korektivnog faktora tijekom razdoblja stresa na tržištu u trajanju od 30 kalendarskih dana ne prelazi 40 % odnosno 40 postotnih bodova; i
(d)
obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene koje može osigurati ESB, središnja banka države članice ili središnja banka treće zemlje, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi iz članka 14.;
(e)
izloženosti u obliku pokrivenih obveznica visoke kvalitete koje ispunjavaju sve sljedeće zahtjeve:
i.
to su obveznice iz članka 52. stavka 4. Direktive 2009/65/EZ ili ispunjavaju zahtjeve za tretman iz članka 129. stavaka 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
ii.
kreditna institucija koja ulaže u pokrivene obveznice ispunjava zahtjev transparentnosti iz članka 129. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
izdavatelj pokrivenih obveznica stavlja informacije iz članka 129. stavka 7. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013 na raspolaganje ulagateljima najmanje na tromjesečnoj osnovi;
iv.
izdanje iznosi najmanje 250 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti);
v.
pokrivene obveznice osigurane su isključivo imovinom iz članka 129. stavka 1. točke (a), točke (d) podtočke i. i točke (e) Uredbe (EU) br. 575/2013;
vi.
skup odnosne imovine isključivo se sastoji od izloženosti kojima se dodjeljuje ponder rizika od 35 % ili niži na temelju članka 125. Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu kreditnog rizika;
vii.
skup za pokriće u svakom trenutku ispunjava zahtjev za pokriće imovine u iznosu od barem 10 % više od iznosa potrebnog za podmirenje potraživanja povezanih s pokrivenim obveznicama;
viii.
kreditna institucija izdavateljica mora javno objavljivati na mjesečnoj osnovi da skup izloženosti ispunjava zahtjev za pokriće imovine u visini od 10 %;
(f)
za kreditne institucije koje u skladu sa svojim statutom nisu u mogućnosti iz vjerskih razloga držati kamatonosnu imovinu, nekamatonosna imovina koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja banka ili središnja država ili središnja banka treće zemlje ili jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekt javnog sektora u trećoj zemlji, pod uvjetom da je odabrani VIPKR dodijelio toj imovini kreditnu procjenu barem 5. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 114. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene.
2. Tržišna vrijednost svake imovine 2.B stupnja podliježe sljedećim minimalnim korektivnim faktorima:
(a)
primjenjivom korektivnom faktoru iz članka 13. stavka 14. za sekuritizacije 2.B stupnja;
(b)
korektivnom faktoru od 50 % za dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava iz stavka 1. točke (b);
(c)
korektivnom faktoru od 50 % za dionice iz stavka 1. točke (c);
(d)
korektivnom faktoru od 30 % za programe ili izdanja pokrivenih obveznica iz stavka 1. točke (e);
(e)
korektivnom faktoru od 50 % za nekamatonosnu imovinu iz stavka 1. točke (f).
3. Za kreditne institucije koje u skladu sa svojim statutom nisu u mogućnosti iz vjerskih razloga držati kamatonosnu imovinu nadležno tijelo može odobriti izuzeće od primjene stavka 1. točke (b) podtočaka ii. i iii. ovog članka, pod uvjetom da postoje dokazi o nedovoljnoj dostupnosti nekamatonosne imovine koja ispunjava te zahtjeve te da je dotična nekamatonosna imovina adekvatno likvidna na privatnim tržištima.
Pri utvrđivanju adekvatne likvidnosti nekamatonosne imovine za potrebe prvog podstavka, nadležno tijelo razmatra sljedeće čimbenike:
(a)
dostupne podatke u pogledu njezine tržišne likvidnosti, uključujući obujam trgovanja, vidljive razlike traženih i ponuđenih cijena, cjenovnu volatilnost i učinak na cijene i
(b)
ostale čimbenike povezane s njezinom likvidnosti, uključujući povijesne dokaze o širini i dubini tržišta za nekamatonosnu imovinu, broj i raznolikost tržišnih sudionika i postojanje snažne tržišne infrastrukture.
Članak 13.
Sekuritizacije 2.B stupnja
1. Izloženosti u obliku vrijednosnih papira osiguranih imovinom iz članka 12. stavka 1. točke (a) priznaju se kao sekuritizacije 2.B stupnja ako ispunjavaju kriterije utvrđene u stavcima 2. do 14.
2. Sekuritizacijska pozicija i izloženosti na kojima se temelji pozicija moraju ispuniti sve sljedeće zahtjeva:
(a)
odabrani VIPKR dodijelio je poziciji kreditnu procjenu barem 1. stupnja kreditne kvalitete u skladu s člankom 251. ili 261. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili istovjetnog stupnja kreditne kvalitete u slučaju kratkoročne kreditne procjene;
(b)
pozicija je u najvišoj nadređenoj tranši ili najvišim nadređenim tranšama sekuritizacije i u svakom trenutku ima najvišu razinu nadređenosti tijekom trajanja transakcije. U tu se svrhu smatra da je tranša najviše nadređena ako nakon dostave obavijest o izvršenju i, prema potrebi, obavijesti o ubrzanju plaćanja, tranša nije podređena drugim tranšama iste sekuritizacijske transakcije ili strukture u pogledu primljenih uplata glavnice i kamate, ne uzimajući u obzir dospjele iznose proizašle iz ugovora o kamatnim ili valutnim izvedenicama, dospjele naknade ili druga slična plaćanja u skladu s člankom 261. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
odnosne izloženosti stekao je SSPN u smislu članka 4. stavka 1. točke (66.) Uredbe (EU) br. 575/2013 tako da su provedive prema trećoj osobi i izvan dohvata prodavatelja (inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca) i njegovih vjerovnika, uključujući u slučaju nesolventnosti prodavatelja;
(d)
prijenos odnosnih izloženosti SSPN-u ne smije podlijegati strogim odredbama o poništavanju prodaje imovine u nadležnosti u kojoj je prodavatelj (inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac) osnovan. To uključuje, ali nije ograničeno na odredbe u skladu s kojima prodaju odnosnih izloženosti može poništiti likvidator prodavatelja (inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca) isključivo na osnovi toga da je zaključena u određenom roku prije objave nesolventnosti prodavatelja ili odredbe prema kojima SSPN može spriječiti to poništenje samo ako može dokazati da u trenutku prodaje nije bio svjestan nesolventnosti prodavatelja;
(e)
upravljanje odnosnim izloženostima uređeno je sporazumom o servisiranju koji uključuje odredbe o kontinuitetu servisiranja kojima se najmanje osigurava da status neispunjavanja obveza ili nesolventnost servisera ne dovedu do prekida servisiranja;
(f)
dokumentacija kojom se uređuje sekuritizacija uključuje odredbe o kontinuitetu kojima se najmanje osigurava zamjena drugih ugovornih strana u izvedenicama ili pružatelja likvidnosti u slučaju njihova statusa neispunjavanja obveza ili nesolventnosti, prema potrebi;
(g)
sekuritizacijska pozicija osigurana je skupom homogenih odnosnih izloženosti, od kojih sve pripadaju samo jednoj od sljedećih potkategorija, ili skupom homogenih odnosnih izloženosti u okviru kojih se kombiniraju stambeni krediti iz točaka i. i ii.:
i.
stambeni krediti osigurani prvorazrednom hipotekom odobreni pojedincima za stjecanje njihova glavnog mjesta stanovanja, pod uvjetom da je ispunjen jedan od sljedeća dva uvjeta:
-
krediti u skupu ispunjavaju u prosjeku zahtjev o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine utvrđen u članku 129. stavku 1. točki (d) podtočki i. Uredbe (EU) br. 575/2013;
-
nacionalnim zakonodavstvom države članice iz koje potječu krediti predviđa se ograničenje omjera kredita i dohotka za iznos koji dužnik može posuditi u stambenom kreditu te da je država članica o tom propisu obavijestila Komisiju i EIOPA-u. Ograničenje omjera kredita i dohotka izračunava se na temelju bruto godišnjeg dohotka dužnika, uzimajući u obzir porezne obveze i ostale obveze dužnika i rizik promjena kamatnih stopa tijekom otplate kredita. Za svaki stambeni kredit u skupu postotak bruto dohotka dužnika koji se može potrošiti za servisiranje duga, uključujući isplatu kamata, glavnice i naknada, ne premašuje 45 %;
ii.
stambeni krediti za koje se u cijelosti jamči iz članka 129. stavka 1. točke (e) Uredbe (EU) br. 575/2013, pod uvjetom da krediti ispunjavaju zahtjeve za osiguranje iz tog stavka i u prosjeku zahtjev o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine utvrđen u članku 129. stavku 1. točki (d) podtočki i. Uredbe (EU) br. 575/2013;
iii.
komercijalni krediti, najmovi i kreditne linije odobreni društvima koja imaju poslovni nastan u državi članici radi financiranja kapitalnih rashoda ili poslovnih aktivnosti, osim stjecanja ili razvoja poslovne nekretnine, pod uvjetom da najmanje 80 % dužnika u skupu u smislu bilance portfelja čine mala i srednja poduzeća u trenutku izdavanja sekuritizacije i da nijedan dužnik nije institucija kako je definirana u članku 4. stavku 1. točke (3.) Uredbe (EU) br. 575/2013;
iv.
krediti i najmovi za kupnju automobila odobreni dužnicima ili najmoprimcima koji imaju poslovni nastan ili boravište u državi članici. U tu svrhu oni uključuju kredite ili najmove za financiranje motornih vozila ili prikolica kako su definirani u članku 3. točkama 11. i 12. Direktive 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, traktora za poljoprivredu i šumarstvo iz Direktive 2003/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, motocikala i motornih tricikala kako su definirani u članku 1. stavku 2. točkama (b) i (c) Direktive 2002/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ili vozila s gusjenicama iz članka 2. stavka 2. točke (c) Direktive 2007/46/EZ. Ti krediti i najmovi mogu uključivati dodatne proizvode osiguranja i usluga ili dodatne dijelove za vozila, a u slučaju najmova, preostalu vrijednost vozila danih u najam. Svi krediti i najmovi u skupu osiguravaju se prvorazrednim pravom na naplatu ili osiguranjem nad vozilom ili odgovarajućim jamstvom u korist SSPN-a, kao što je odredba o zadržavanju prava vlasništva.
v.
krediti i kreditne linije odobreni pojedincima koji borave u državi članici za osobne potrebe ili potrebe obitelji ili potrošnje kućanstva.
(h)
pozicija nije u resekuritizaciji ili sintetskoj sekuritizaciji iz članka 4. točke (63.) odnosno članka 242. točke (11.) Uredbe (EU) br. 575/2013;
(i)
odnosne izloženosti ne uključuju prenosive financijske instrumente ili izvedenice, osim financijskih instrumenata koje izdaje sam SSPN ili druge strane u sekuritizacijskoj strukturi i izvedenica koje se upotrebljavaju za zaštitu od valutnog rizika i kamatnog rizika;
(j)
u trenutku izdavanja sekuritizacije ili uključivanja u skup odnosnih izloženosti u bilo kojem trenutku nakon izdavanja odnosne izloženosti ne uključuju izloženosti prema dužnicima smanjene kreditne sposobnosti (ili, prema potrebi, jamcima smanjene kreditne sposobnosti) ako je dužnik smanjene kreditne sposobnosti (ili jamac smanjene kreditne sposobnosti) dužnik (ili jamac) koji:
i.
je proglasio stečaj, dogovorio sa svojim vjerovnicima otpis ili reprogramiranje duga ili ako je sud njegovim vjerovnicima dodijelio pravo na ovrhu ili materijalnu odštetu kao rezultat izostanka plaćanja u roku od tri godine prije datuma početka sekuritizacije;
ii.
je u službenoj evidenciji osoba s nepovoljnom kreditnom prošlosti;
iii.
ima kreditnu procjenu VIPKR-a ili kreditnu ocjenu koja ukazuje na značajan rizik da se ugovorena plaćanja neće izvršiti u usporedbi s prosječnim dužnikom za tu vrstu kredita u relevantnoj nadležnosti.
(k)
u trenutku izdavanja sekuritizacije ili uključivanja u skup odnosnih izloženosti u bilo kojem trenutku nakon izdavanja odnosne izloženosti ne uključuju izloženosti sa statusom neispunjavanja obveza u smislu članka 178. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013.
3. Otplata sekuritizacijskih pozicija ne smije se strukturirati tako da pretežito ovisi o prodaji imovine kojom se osiguravaju odnosne izloženosti. Međutim, tom odredbom ne sprječava se naknadna obnova ili refinanciranje tih izloženosti.
4. Struktura sekuritizacijske transakcije mora biti u skladu sa sljedećim zahtjevima:
(a)
ako je sekuritizacija uspostavljena bez razdoblja obnove ili je razdoblje obnove završilo i ako je dostavljena obavijest o izvršenju ili ubrzanju plaćanja, primici glavnice iz odnosnih izloženosti prenose se na imatelje sekuritizacijskih pozicija postupnom amortizacijom sekuritizacijskih pozicija te nikakav znatan iznos gotovine nije zadržan u SSPN-u ni na koji datum plaćanja;
(b)
ako je sekuritizacija uspostavljena s razdobljem obnove, u dokumentaciji o transakciji predviđeni su odgovarajući događaji privremene isplate koji uključuju najmanje sljedeće:
i.
pogoršanje kreditne kvalitete odnosnih izloženosti;
ii.
nemogućnost stvaranja dostatnih novih odnosnih izloženosti barem slične kreditne kvalitete;
iii.
nastanak događaja povezanog s nesolventnosti u pogledu inicijatora ili servisera.
5. Do trenutka izdavanja sekuritizacije dužnici (ili, prema potrebi, jamci) moraju izvršiti najmanje jedno plaćanje, osim ako je sekuritizacija osigurana kreditnim linijama iz stavka 2. točke (g) podtočke v.
6. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti stambeni krediti iz stavka 2. točke (g) podtočaka i. i ii., skup kredita ne smije uključivati nijedan kredit koji je stavljen na tržište i zajamčen pod pretpostavkom da je podnositelj zahtjeva za kredit ili, prema potrebi posrednik, upozoren da zajmodavac možda nije provjerio dostavljene informacije.
7. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti stambeni krediti iz stavka 2. točke (g) podtočaka i. i ii., procjena kreditne sposobnosti dužnika mora ispunjavati zahtjeve utvrđene u članku 18. stavcima 1. do 4., stavku 5. točki (a) i stavku 6. Direktive 2014/17/EU Europskog parlamenta i Vijeća (7) ili jednakovrijedne zahtjeve u trećim zemljama.
8. U slučaju sekuritizacija kada su odnosne izloženosti krediti i najmovi za kupnju automobila te potrošački krediti i kreditne linije iz stavka 2. točke (g) podtočaka iv. i v., procjena kreditne sposobnosti dužnika mora ispunjavati zahtjeve utvrđene u članku 8. Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (8).
9. Ako inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac sekuritizacije ima poslovni nastan u Uniji, on postupa u skladu sa zahtjevima iz dijela petog Uredbe (EU) br. 575/2013 i u skladu s člankom 8.b Uredbe (EU) br. 1060/2009 objavljuje informacije o kreditnoj kvaliteti i uspješnosti odnosnih izloženosti, strukturi transakcije, novčanim tokovima i svakom kolateralu kojim se pokrivaju izloženosti, kao i informacije potrebne ulagateljima za provedbu sveobuhvatnih i na dobroj informiranosti utemeljenih testiranja otpornosti na stres. Ako inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac ima poslovni nastan izvan Unije, sveobuhvatni podaci na razini kredita u skladu sa standardima koje sudionici na tržištu općenito prihvaćaju stavljaju se na raspolaganje postojećim i potencijalnim ulagateljima i regulatorima po izdavanju ili redovito,
10. Odnosne izloženosti ne smije inicirati kreditna institucija koja drži sekuritizacijsku poziciju u svojem zaštitnom sloju likvidnosti, njezino društvo kćer, njezino matično društvo, društvo kćer njezina matičnog društva ili bilo koje društvo koje je usko povezano s tom kreditnom institucijom.
11. Veličina izdanja tranše mora iznositi najmanje 100 milijuna EUR (ili protuvrijednost u domaćoj valuti).
12. Preostalo ponderirano prosječno trajanje tranše iznosi najviše pet godina, a izračunava se primjenom pretpostavke o prijevremenoj otplati cijene transakcije ili stalnoj stopi prijevremene otplate od 20 %, ovisno o tome što je niže, za koje kreditna institucija pretpostavlja da je opcija kupnje izvršena na prvi dopušteni datum kupnje.
13. Inicijator izloženosti na kojoj se temelji sekuritizacija institucija je kako je definirana u članku 4. točki (3.) Uredbe (EU) br. 575/2013 ili društvo čija je osnovna djelatnost obavljanje jedne ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. točkama 2. do 12. i točki 15. Direktive 2013/36/EU.
14. Tržišna vrijednost sekuritizacija 2.B stupnja podliježe barem sljedećim korektivnim faktorima:
(a)
25 % za sekuritizacije osigurane potkategorijama imovine iz stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. i iv.;
(b)
35 % za sekuritizacije osigurane potkategorijama imovine iz stavka 2. točke (g) podtočaka iii. i v.
Članak 14.
Obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene
Kako bi se priznavale kao imovina 2.B stupnja, obvezujuće likvidnosne linije ograničene primjene koje može osigurati središnja banka iz članka 12. stavka 1. točke (d) moraju ispunjavati sve sljedeće kriterije:
(a)
tijekom razdoblja koje nije stresno linija podliježe naknadi za neiskorišteni dio na ukupni obvezujući iznos koji je najmanje veći od sljedećeg:
i.
75 baznih bodova godišnje; ili
ii.
najmanje 25 baznih bodova godišnje više od razlike u prinosu od imovine upotrijebljene za osiguranje linije i prinosa reprezentativnog portfelja likvidne imovine nakon prilagodbe za sve značajne razlike u kreditnom riziku.
Tijekom razdoblja stresa središnja banka može smanjiti naknadu za neiskorišteni dio opisanu u prvom podstavku ove točke, pod uvjetom da su ispunjeni minimalni zahtjevi koji se primjenjuju na likvidnosne linije u okviru alternativnog pristupa likvidnosti u skladu s člankom 19.;
(b)
linija je osigurana neopterećenom imovinom vrste koju odredi središnja banka. Imovina koja se dostavlja kao kolateral mora ispunjavati sve sljedeće kriterije:
i.
drži se u obliku koji omogućuje njezin brzi prijenos središnjoj banci ako bi se zahtijevalo plaćanje linije;
ii.
njezina vrijednost nakon korektivnog faktora kako ga primjenjuje središnja banka dovoljna je za pokrivanje ukupnog iznosa linije;
iii.
ne računa se kao likvidna imovina za potrebe zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije.
(c)
linija je u skladu s okvirom politike središnje banke prema drugoj ugovornoj strani;
(d)
obveza trajanja za liniju premašuje razdoblje stresa od 30 kalendarskih dana iz članka 4.;
(e)
središnja banka ne može liniju opozvati prije njezina ugovorenog dospijeća i nije donesena dodatna odluka o kreditu dok se predmetnu kreditnu instituciju i dalje procjenjuje kao solventnu;
(f)
postoji službena politika koju je objavila središnja banka i u kojoj je navedena njezina odluka o dodjeli obvezujućih likvidnosnih linija ograničene primjene, uvjeti kojima se uređuje linija i vrste kreditnih institucija koje se mogu prijaviti za te linije.
Članak 15.
CIU
1. Dionice ili udjeli u subjektima za zajednička ulaganja (CIU) priznaju se kao likvidna imovina jednakog stupnja kao odnosna likvidna imovina dotičnog subjekta do najvećeg iznosa od 500 milijuna EUR (ili protuvrijednosti u domaćoj valuti) za svaku kreditnu instituciju pojedinačno, pod sljedećim uvjetima:
(a)
poštuju se zahtjevi iz članka 132. stavka 3. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
CIU ulaže samo u likvidnu imovinu i izvedenice, a u potonjem slučaju samo u onoj mjeri potrebnoj za ublažavanje kamatnog, valutnog ili kreditnog rizika u portfelju.
2. Kreditne institucije primjenjuju sljedeće minimalne korektivne faktore na svoje dionice ili udjele u CIU-ima ovisno o kategoriji odnosne likvidne imovine:
(a)
0 % za kovanice i novčanice te izloženosti prema središnjim bankama iz članka 10. stavka 1. točke (b);
(b)
5 % za imovinu prvog stupanja, osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete;
(c)
12 % za pokrivene obveznice iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. podstavka (f);
(d)
20 % za imovinu 2.A stupnja;
(e)
30 % za sekuritizacije 2.B stupnja osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. i iv.;
(f)
35 % za pokrivene obveznice 2.B stupnja iz članka 12. stavka 1. točke (e);
(g)
40 % za sekuritizacije 2.B stupnja osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka iii. i v.; i
(h)
55 % za dužničke vrijednosne papire trgovačkih društava 2.B stupnja iz članka 12. stavka 1. točke (b) i dionice iz članka 12. stavka 1. točke (c) i za nekamatonosnu imovinu iz članka 12. stavka 1. točke (f).
3. Pristup iz stavka 2. primjenjuje se kako slijedi:
(a)
ako je kreditna institucija upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, može pregledati navedene odnosne izloženosti kako bi im odredila odgovarajući korektivni faktor u skladu sa stavkom 2.;
(b)
ako kreditna institucija nije upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a, smatra se da CIU ulaže, u najvećoj mjeri u kojoj mu je to dopušteno, rastućim redoslijedom u likvidnu imovinu kako je raspoređena za potrebe stavka 2., počevši od one navedene u stavku 2. točki (g), dok ne dosegne najveći ukupni dopušteni iznos ulaganja. Jednak pristup primjenjuje se radi određivanja razine likvidnosti odnosne imovine ako kreditna institucija nije upoznata s odnosnim izloženostima CIU-a.
4. Kreditne institucije su obvezne razviti učinkovite metodologije i postupke za izračun i iskazivanje tržišne vrijednosti i korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU-ima. Ako izloženost nije dovoljno značajna da bi kreditna institucija razvila vlastite metodologije i pod uvjetom da je, u svakom slučaju, nadležno tijelo uvjereno da je taj uvjet ispunjen, kreditnoj instituciji dopušteno je osloniti se na sljedeće treće osobe za izračun i iskazivanje korektivnih faktora za dionice ili udjele u CIU-ima:
(a)
depozitar CIU-a, pod uvjetom da CIU ulaže isključivo u vrijednosne papire te deponira sve te vrijednosne papire kod navedenog depozitara; ili
(b)
za druge CIU-ove, društvo za upravljanje CIU-om, pod uvjetom da društvo za upravljanje CIU-om ispunjava kriterije iz članka 132. stavka 3. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013.
5. Ako kreditna institucija ne postupa u skladu sa zahtjevima iz stavka 4. ovog članka u pogledu dionica ili udjela u CIU-u, prestaje ih priznavati kao likvidnu imovinu za potrebe ove Uredbe u skladu s člankom 18.
Članak 16.
Depoziti i drugi izvori financiranja u mrežama zadruga i institucionalnim sustavima zaštite
1. Ako kreditna institucija pripada institucionalnom sustavu zaštite vrste koja je navedena u članku 113. stavku 7. Uredbe (EU) br. 575/2013, mreži koja bi se priznavala za izuzeće predviđeno u članku 10. navedene Uredbe ili mreži zadruga u državi članici, depoziti po viđenju koje kreditna institucija drži kod središnje institucije smatraju se likvidnom imovinom u skladu s jednom od sljedećih odredaba:
(a)
ako je u skladu s nacionalnim pravom ili pravnom obvezujućim dokumentima kojima se uređuje sustav ili mreža središnja institucija obvezna držati ili uložiti depozite u likvidnu imovinu određenog stupnja ili kategorije, depoziti se tretiraju kao likvidna imovina jednakog stupnja ili kategorije u skladu s ovom Uredbom;
(b)
ako središnja institucija nije obvezna držati ili ulagati depozite u likvidnu imovinu određenog stupnja ili kategorije, depoziti se tretiraju kao imovina 2.B stupnja u skladu s ovom Uredbom, a njihov preostali iznos podliježe minimalnom korektivnom faktoru od 25 %.
2. Ako u skladu s pravom države članice ili pravno obvezujućim dokumentima kojima se uređuju mreže ili sustavi opisani u stavku 1. kreditna institucija u roku od 30 kalendarskih dana ima pristup izvorima likvidnosti iz središnje institucije ili druge institucije u istoj mreži ili sustavu, ti se izvori financiranja tretiraju kao imovina 2.B stupnja u mjeri u kojoj se ne osiguravaju likvidnom imovinom određenog stupnja ili kategorije. Minimalni korektivni faktor od 25 % primjenjuje se na obvezujući iznos glavnice izvora likvidnosti.
Članak 17.
Sastav zaštitnog sloja likvidnosti prema stupnju imovine
1. Kreditne institucije moraju u svakom trenutku ispunjavati sljedeće zahtjeve u pogledu sastava njihova zaštitnog sloja likvidnosti:
(a)
najmanje 60 % zaštitnog sloja likvidnosti treba činiti imovina prvog stupanja;
(b)
najmanje 30 % zaštitnog sloja likvidnosti treba činiti imovina prvog stupnja, isključujući pokrivene obveznice iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f);
(c)
najviše 15 % zaštitnog sloja likvidnosti može činiti imovina 2.B stupnja.
2. Zahtjevi utvrđeni u stavku 1. primjenjuju se nakon prilagodbe za učinak koji na rezervu likvidne imovine imaju osigurano financiranje, transakcije osigurane kolateralom ili transakcije razmjene kolaterala u kojima se upotrebljava likvidna imovina ako te transakcije dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana, nakon odbitka primjenjivih korektivnih faktora i pod uvjetom da kreditna institucija postupa u skladu s operativnim zahtjevima iz članka 8.
3. Kreditne institucije određuju sastav svojeg zaštitnog sloja likvidnosti u skladu s formulama iz Priloga I. ovoj Uredbi.
Članak 18.
Kršenje zahtjeva
1. Ako likvidna imovina prestane biti u skladu s primjenjivim općim zahtjevima iz članka 7., operativnim zahtjevima iz članka 8. stavka 2. ili primjenjivim kriterijima prihvatljivosti iz ovog poglavlja, kreditna institucija prestaje je priznavati kao likvidnu imovinu najkasnije 30 kalendarskih dana od datuma kad je nastupilo kršenje zahtjeva.
2. Stavak 1. primjenjuje se na dionice ili udjele u CIU-u koji više ne ispunjavaju zahtjeve prihvatljivosti samo ako ne premašuju 10 % ukupne imovine CIU-a.
Članak 19.
Alternativni pristupi likvidnosti
1. Ako kreditne institucije nemaju dovoljno likvidne imovine u određenoj valuti kako bi ispunile koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz članka 4., primjenjuje se jedna od sljedećih odredaba ili više njih:
(a)
zahtjev u pogledu valutne usklađenosti utvrđen u članku 8. stavku 6. ne primjenjuje se na tu valutu;
(b)
kreditna institucija može pokriti manjak likvidne imovine u nekoj valuti kreditnim linijama središnje banke u državi članici ili trećoj zemlji te valute, pod uvjetom da je linija u skladu sa svim sljedećim zahtjevima:
i.
ugovorno je neopozivo obvezujuća tijekom razdoblja od sljedećih 30 kalendarskih dana;
ii.
njezina cijena određena je u obliku naknade koja se plaća bez obzira na iznos, ako postoji, koji se povlači u okviru te linije;
iii.
naknada se određuje u iznosu u kojem neto prinos od imovine upotrijebljene za osiguranje linije ne smije biti viši od neto prinosa od reprezentativnog portfelja likvidne imovine nakon prilagodne za sve značajne razlike u kreditnom riziku.
(c)
ako postoji manjak imovine prvog stupnja, no postoji dovoljno imovine 2.A stupnja, kreditna institucija može držati dodatnu imovinu 2.A stupnja u zaštitnom sloju likvidnosti te se smatra da se gornje granice prema stupnju imovine iz članka 17. mijenjaju na odgovarajući način. Navedena dodatna imovina 2.A stupnja podliježe minimalnom korektivnom faktoru koji iznosi 20 %. Svaka imovina 2.B stupnja koju drži kreditna institucija i dalje podliježe korektivnim faktorima koji se primjenjuju u svakom slučaju u skladu s ovim poglavljem.
2. Kreditne institucije primjenjuju odstupanja predviđena u stavku 1. obrnuto proporcionalno raspoloživosti relevantne likvidne imovine. Kreditne institucije procjenjuju svoje likvidnosne potrebe radi primjene ovog članka uzimajući u obzir svoju sposobnost da dobrim upravljanjem likvidnošću smanje potrebu za tom likvidnom imovinom i držanjem navedene imovine od strane drugih sudionika na tržištu.
3. Valute koje mogu imati koristi od odstupanja iz stavka 1. i mjera u kojoj jedno odstupanje ili više njih mogu biti ukupno raspoloživi za određenu valutu određuju se provedbenom uredbom koju donosi Komisija u skladu s člankom 419. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 575/2013.
4. Detaljni uvjeti koji se primjenjuju na upotrebu odstupanja iz stavka 1. točaka (a) i (b) određuju se delegiranim aktom koji donosi Komisija u skladu s člankom 419. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 575/2013.
GLAVA III.
LIKVIDNOSNI ODLJEVI I PRILJEVI
POGLAVLJE 1.
Neto likvidnosni odljevi
Članak 20.
Definicija neto likvidnosnih odljeva
1. Neto likvidnosnih odljevi zbroj su likvidnosnih odljeva iz točke (a) umanjenih za zbroj likvidnosnih priljeva iz točke (b), ali ne smiju biti manji od nule, te se izračunavaju kako slijedi:
(a)
zbroj likvidnosnih odljeva kako su definirani u poglavlju 2.;
(b)
zbroj likvidnosnih priljeva kako su definirani u poglavlju 3., izračunani kako slijedi:
i.
priljevi izuzeti iz gornje granice iz članka 33. stavaka 2. i 3.;
ii.
priljevi iz članka 33. stavka 4. odnosno 90 % odljeva iz točke (a), ovisno o tome koji je iznos niži, umanjeni za izuzete priljeve iz članka 33. stavaka 2. i 3., pri čemu vrijednost ne smije biti manja od nula;
iii.
priljevi, osim priljeva iz članka 33. stavaka 2., 3. i 4. odnosno 75 % odljeva iz točke (a), ovisno o tome koji je iznos niži, umanjeni za izuzete priljeve iz članka 33. stavaka 2. i 3. i priljeve iz članka 33. stavka 4. podijeljeno s 0,9 kako bi se omogućio učinak gornje granice od 90 %, pri čemu vrijednost ne smije biti manja od nula.
2. Likvidnosni priljevi i likvidnosni odljevi procjenjuju se tijekom razdoblja stresa od 30 kalendarskih dana, uz pretpostavku kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta iz članka 5.
3. Izračun iz stavka 1. provodi se u skladu s formulom utvrđenom u Prilogu II.
Članak 21.
Zahtjevi za procjenu učinka kolaterala primljenog u transakcijama s izvedenicama
Kreditne institucije izračunavaju likvidnosne odljeve i priljeve predviđene u razdoblju od 30 kalendarskih dana za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 na neto osnovi po drugim ugovornim stranama, pod uvjetom da postoje dvostrani sporazum o netiranju u skladu s člankom 295. navedene Uredbe. Za potrebe ovog članka neto osnova znači umanjeno za kolateral koji će se primiti pod uvjetom da se priznaje kao likvidna imovina u skladu s glavom II. ove Uredbe. Odljevi i priljevi novca koji proizlaze iz transakcija s izvedenicama u stranoj valuti i uključuju potpunu razmjenu iznosa glavnice, što se izvodi istodobno (ili na isti dan), izračunavaju se na neto osnovi, čak i kad te transakcije nisu obuhvaćene dvostranim sporazumom o netiranju.
POGLAVLJE 2.
Likvidnosni odljevi
Članak 22.
Definicija likvidnosnih odljeva
1. Likvidnosni odljevi izračunavaju se množenjem preostalih stanja različitih kategorija ili vrsta obveza i izvanbilančnih obveza sa stopama po kojima se očekuje njihov odljev ili povlačenje kako je navedeno u ovom poglavlju.
2. Likvidnosni odljevi iz stavka 1., u svakom slučaju pomnoženi primjenjivom stopom odljeva, uključuju:
(a)
trenutačno preostali dio stabilnih depozita stanovništva i drugih depozita stanovništva u skladu s člancima 24., 25. i 26.;
(b)
trenutačno preostale iznose drugih obveza koje dospijevaju, čiju isplatu može zahtijevati izdavatelj ili pružatelj izvora financiranja ili koji podrazumijevaju očekivanje pružatelja financiranja da će kreditna institucija otplatiti obvezu u sljedećih 30 kalendarskih dana, kako je određeno u skladu s člancima 27 i 28.;
(c)
dodatne odljeve određene u skladu s člankom 30.;
(d)
maksimalni iznos koji je moguće povući tijekom sljedećih 30 kalendarskih dana iz neiskorištenih ugovorenih kreditnih i likvidnosnih linija, kako je određeno u skladu s člankom 32.;
(e)
dodatne odljeve utvrđene procjenom u skladu s člankom 23.
Članak 23.
Dodatni likvidnosni odljevi za druge proizvode i usluge
1. Kreditne institucije redovito procjenjuju vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva tijekom 30 kalendarskih dana u vezi s proizvodima i uslugama koji nisu obuhvaćeni člancima 27. do 31. te koje one nude ili sponzoriraju ili za koje bi potencijalni kupci smatrali da su povezane s tim institucijama. Navedeni proizvodi ili usluge uključuju, ali nisu ograničeni na likvidnosne odljeve koji proizlaze iz ugovornih aranžmana iz članka 429. i Priloga I. Uredbi (EU) br. 575/2013, kao što su:
(a)
druge izvanbilančne obveze i obveze potencijalnog financiranja, uključujući između ostalog neugovorene linije financiranja,
(b)
neiskorištene kredite i predujmove velikim klijentima;
(c)
hipoteke koje su ugovorene, ali nisu još korištene;
(d)
kreditne kartice;
(e)
prekoračenja po računima;
(f)
planirane odljeve povezane s obnavljanjem ili odobravanjem novih kredita stanovništvu i kredita velikim klijentima;
(g)
planirane obveze povezane s izvedenicama;
(h)
izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine.
2. Odljevi iz stavka 1. procjenjuju se na temelju pretpostavke kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta iz članka 5. Pri toj procjeni, institucije posebno vode računa o značajnoj šteti za ugled do koje bi moglo doći ako se ne bi osigurala likvidnosna podrška navedenim proizvodima ili uslugama. Kreditne institucije najmanje jednom godišnje izvješćuju nadležna tijela o proizvodima i uslugama čiji su vjerojatnost i potencijalni obujam likvidnosnih odljeva iz stavka 1. značajni, a nadležna tijela utvrđuju visinu odljeva. Nadležna tijela mogu primijeniti stopu odljeva do 5 % za izvanbilančne povezane proizvode s osnove financiranja trgovine, kako je navedeno u članku 429. i Prilogu I. Uredbi (EU) br. 575/2013.
3. Nadležna tijela najmanje jednom godišnje izvješćuju EBA-u o vrstama proizvoda ili usluga za koje su utvrdili odljeve na temelju izvješća kreditnih institucija. U navedenom izvješću ona također objašnjavaju metodologiju primijenjenu na određivanje odljeva.
Članak 24.
Odljevi iz stabilnih depozita stanovništva
1. Osim ako su ispunjeni kriteriji za višu stopu odljeva u skladu s člankom 25. stavkom 2., 3. ili 5., iznos depozita stanovništva obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (9) ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji smatra se stabilnim i množi se s 5 % ako je depozit:
(a)
dio postojanog odnosa, koji umanjuje vjerojatnost povlačenja; ili
(b)
pohranjen na transakcijskom računu.
2. Za potrebe stavka 1. točke (a) smatra se da su depoziti stanovništva dio postojanog odnosa ako deponent ispunjava najmanje jedan od sljedećih kriterija:
(a)
ima aktivan ugovorni odnos s kreditnom institucijom u trajanju od najmanje 12 mjeseci;
(b)
ima kreditni odnos s kreditnom institucijom za stambene kredite ili druge dugoročne kredite;
(c)
s kreditnom institucijom ima najmanje jedan aktivan proizvod koji nije kredit.
3. Za potrebe stavka 1. točke (b) smatra se da je depozit stanovništva pohranjen na transakcijskom računu ako se plaće, prihod ili transakcije redovito uplaćuju na taj račun ili ga terete.
4. Odstupajući od stavka 1., od 1. siječnja 2019. nadležna tijela mogu ovlastiti kreditne institucije da s 3 % pomnože iznos stabilnih depozita stanovništva iz stavka 1. obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 2014/49/EU do najviše razine od 100 000 EUR kako je određeno u članku 6. stavku 1. navedene Direktive, pod uvjetom da je Komisija potvrdila da službeno priznati sustav osiguranja depozita ispunjava sljedeće kriterije:
(a)
sustav osiguranja depozita ima dostupna financijska sredstva, kako je navedeno u članku 10. Direktive 2014/49/EU, koja su ex ante prikupljena putem doprinosa članova najmanje jednom godišnje;
(b)
sustav osiguranja depozita ima odgovarajuća sredstva za osiguranje pristupa dodatnom financiranju u slučaju velikog pritiska na njegove pričuve, uključujući pristup izvanrednim doprinosima kreditnih institucija koje su članovi sustava osiguranja depozita i odgovarajućim drugim aranžmanima za financiranje u cilju dobivanja kratkoročnog financiranja od javnih ili privatnih trećih osoba;
(c)
sustavom osiguranja depozita osigurava se rok isplate od sedam radnih dana iz članka 8. stavka 1. Direktive 201/49/EU od datuma primjene stope odljeva od 3 %.
5. Nadležna tijela daju odobrenje iz stavka 4. tek nakon što su dobila prethodno odobrenje Komisije. To se odobrenje zahtijeva u okviru obrazložene obavijesti koja uključuje dokaze da bi stope odljeva stabilnih depozita stanovništva bile niže od 3 % tijekom razdoblja stresa u skladu sa scenarijima iz članka 5. Obrazložena obavijest dostavlja se Komisiji najmanje tri mjeseca prije datuma od kojeg se odobrenje zahtijeva. Komisija procjenjuje usklađenost relevantnog sustava osiguranja depozita s uvjetima utvrđenima u stavku 4. točkama (a), (b) i (c). Ako su ti uvjeti ispunjeni, Komisija odobrava zahtjev nadležnog tijela za dodjelu odobrenja, osim ako postoje prevladavajući razlozi za uskraćivanje odobrenja, uzimajući u obzir funkcioniranje unutarnjeg tržišta depozita stanovništva. Sve kreditne institucije povezane s tim odobrenim sustavom osiguranja depozita imaju pravo na primjenu stope odljeva od 3 %. Komisija mora zatražiti mišljenje EBA-e o usklađenosti relevantnog sustava osiguranja depozita s uvjetima utvrđenima u stavku 4. točkama (a), (b) i (c).
6. Nadležno tijelo može odobriti kreditnim institucijama da iznos depozita stanovništva obuhvaćenih sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji koji je istovjetan sustavu iz stavka 1. pomnože s 3 % ako treća zemlja odobrava taj tretman.
Članak 25.
Odljevi iz drugih depozita stanovništva
1. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 10 % druge depozite stanovništva, uključujući dio depozita stanovništva koji nije obuhvaćen člankom 24., osim ako se primjenjuju uvjeti iz stavka 2.
2. Drugi depoziti stanovništva podliježu višim stopama odljeva, kako odredi kreditna institucija, u skladu sa stavkom 3., ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
ukupno stanje depozita, uključujući sve depozitne račune klijenata u toj kreditnoj instituciji ili grupi, premašuje 500 000 EUR;
(b)
depozit je pohranjen na računu koji je isključivo dostupan putem interneta;
(c)
na depozit se primjenjuje kamatna stopa koja ispunjava bilo koji od sljedećih uvjeta:
i.
stopa znatno premašuje prosječnu stopu za slične proizvode za stanovništvo;
ii.
njezin povrat proizlazi iz povrata od tržišnog indeksa ili skupa indeksâ;
iii.
njezin povrat proizlazi iz bilo koje tržišne varijable, osim promjenjive kamatne stope;
(d)
depozit je izvorno deponiran kao oročeni depozit s datumom isteka koji dospijeva u razdoblju od 30 kalendarskih dana ili depozit ima fiksni otkazni rok u skladu s ugovornim aranžmanima, osim onih depozita koji se priznaju za tretman predviđen u stavku 4.;
(e)
za kreditne institucije s poslovnim nastanom u Uniji, deponent ima boravište u trećoj zemlji ili je depozit denominiran u valuti koja nije euro ili domaćoj valuti države članice. Za kreditne institucije i podružnice u trećim zemljama, deponent nema boravište u trećoj zemlji ili je depozit denominiran u drugoj valuti, a ne u domaćoj valuti treće zemlje.
3. Kreditne institucije primjenjuju višu stopu odljeva određenu kako slijedi:
(a)
ako depoziti stanovništva ispunjavaju kriterij iz stavka 2. točke (a) ili dva kriterija iz točaka (b) do (e), primjenjuje se stopa odljeva od 10 % do 15 %;
(b)
ako su depoziti stanovništva u skladu sa stavkom 2. točkom (a) i najmanje još jednim kriterijem iz stavka 2., ili u skladu s tri ili više kriterija iz stavka 2., primjenjuje se stopa odljeva od 15 % do 20 %.
Ovisno o pojedinom slučaju, nadležna tijela mogu primijeniti višu stopu odljeva ako je to opravdano zbog specifičnih okolnosti kreditne institucije. Kreditne institucije primjenjuju stopu odljeva iz stavka 3. točke (b) na depozite stanovništva ako procjena iz stavka 2. nije provedena ili nije dovršena.
4. Kreditne institucije mogu isključiti iz izračuna odljeva određene jasno definirane kategorije depozita stanovništvu ako kreditna institucija u svakom slučaju na cjelokupnu kategoriju tih depozita dosljedno primjenjuje sljedeće, osim u pojedinačno opravdanim slučajevima kad se deponent nalazi u teškoj situaciji:
(a)
deponentu nije dopušteno povući depozit u roku od 30 kalendarskih dana; ili
(b)
za prijevremena povlačenja u roku od 30 kalendarskih dana, deponent mora platiti kaznu za gubitak kamate od datuma povlačenja do datuma ugovorenog dospijeća i novčanu kaznu koja ne treba prelaziti dospjelu kamatu za vrijeme koje je prošlo od datuma depozita i datuma povlačenja.
Ako se dio depozita iz prvog podstavka može povući bez kazne, samo se taj dio tretira kao depozit po viđenju, a preostali iznos tretira se kao oročeni depozit iz ovog stavka. Stopa odljeva od 100 % primjenjuje se na otkazane depozite s preostalim rokom dospijeća od najviše 30 kalendarskih dana i ako je isplata dogovorena s drugom kreditnom institucijom.
5. Odstupajući od stavaka 1. do 4. i članka 24., kreditne institucije obvezne su pomnožiti depozite stanovništva koje su uzele u trećim zemljama stopom odljeva s višim postotkom ako je taj postotak predviđen u nacionalnom pravu na temelju kojeg se utvrđuju likvidnosni zahtjevi u toj trećoj zemlji.
Članak 26.
Odljevi s međuovisnim priljevima
Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, kreditne institucije mogu izračunati likvidnosni odljev umanjen za međuovisni priljev koji ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
međuovisni priljev izravno je povezan s odljevom i ne uzima se u obzir u izračunu likvidnosnih priljeva iz poglavlja 3.
(b)
međuovisni priljev zahtijeva se u skladu s pravnom, regulatornom ili ugovornom obvezom;
(c)
međuovisni priljev ispunjava jedan od sljedećih uvjeta:
i.
obvezno nastaje prije odljeva;
ii.
primljen je u roku od deset dana i za njega jamči središnja država države članice.
Članak 27.
Odljevi na osnovi operativnih depozita
1. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 25 % obveze koje proizlaze iz dolje navedenih depozita:
(a)
depozit koji mora držati deponent da bi mogao dobiti usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge od institucije u kontekstu postojanog operativnog odnosa;
(b)
depozit u kontekstu sudjelovanja u zajedničkim zadacima unutar institucionalnog sustava zaštite koji ispunjava zahtjeve iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili u okviru grupe zadružnih kreditnih institucija koje su stalno povezane sa središnjim tijelom i ispunjavaju zahtjeve iz članka 113. stavka 6. navedene Uredbe, ili kao zakonski ili ugovorno utvrđen depozit druge kreditne institucije koja je član istog institucionalnog sustava zaštite ili mreže zadruga, pod uvjetom da ti depoziti nisu priznati kao likvidna imovine kreditne institucije koja pohranjuje depozit iz stavka 3. i članka 16.;
(c)
depozit koji mora držati deponent u kontekstu postojanog operativnog odnosa osim onog navedenog u točki (a);
(d)
depozit koji mora držati deponent radi dobivanja usluga poravnanja gotovinskih transakcija i usluga središnje institucije i ako kreditna institucija pripada mreži ili sustavu iz članka 16.
2. Odstupajući od stavka 1., kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 5 % dio obveza koje proizlaze iz depozita iz stavka 1. točke (a), a koji je obuhvaćen sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji.
3. Depoziti kreditnih institucija deponirani kod središnje institucije koji se smatraju likvidnom imovinom kreditne institucije koja pohranjuje depozit u skladu s člankom 16. množe se sa stopom odljeva od 100 % za središnju instituciju u pogledu iznosa te likvidne imovine nakon primjene korektivnog faktora. Ta se likvidna imovina ne računa za pokriće odljeva osim odljeva iz prve rečenice ovog stavka te se ne uzima u obzir za potrebe izračuna sastava preostalog zaštitnog sloja likvidnosti na temelju članka 17. za središnju instituciju na pojedinačnoj razini.
4. Usluge poravnanja, skrbništva ili upravljanja gotovinom ili druge slične usluge iz stavka 1. točaka (a) i (d) pokrivaju te usluge samo ako se one pružaju u kontekstu postojanog odnosa koji je ključan za deponenta. Depoziti iz stavka 1. točaka (a), (c) i (d) moraju imati značajna pravna ili operativna ograničenja zbog kojih značajna povlačenja u razdoblju od 30 kalendarskih dana nisu vjerojatna. Sredstva koja premašuju sredstva potrebna za pružanje operativnih usluga tretiraju se kao neoperativni depoziti.
5. Depoziti koji proizlaze iz korespondentnog bankarstva ili pružanja usluga glavnog brokera ne tretiraju se kao operativni depozit i dobivaju stopu odljeva od 100 %.
6. Kako bi utvrdila depozite iz stavka 1. točke (c), kreditna institucija smatra da postoji postojan operativni odnos s nefinancijskim klijentom, isključujući oročene depozite, štedne depozite i brokerirane depozite, ako su ispunjeni svi sljedeći kriteriji:
(a)
naknada za račun određuje se po stopi koja je najmanje pet baznih bodova niža od prevladavajuće stope za depozite velikih klijenata usporedivih karakteristika, ali ne mora biti negativna;
(b)
depozit se pohranjuje na posebno označenim računima i određuje se tako da se ne stvaraju ekonomski poticaji kojima se deponenta potiče da u depozitu drži više sredstva nego što je potrebno za operativni odnos;
(c)
značajne transakcije redovito se odobravaju i terete na predmetnom računu;
(d)
ispunjen je jedan od sljedećih kriterija:
i.
odnos s deponentom postoji najmanje 24 mjeseca;
ii.
depozit se upotrebljava za najmanje dvije aktivne usluge. Te usluge mogu uključivati izravan ili neizravan pristup nacionalnim ili međunarodnim uslugama platnog prometa, trgovanja vrijednosnim papirima ili depozita.
Samo se dio depozita koji je potreban za korištenje usluga čiji je depozit nusproizvod tretira kao operativni depozit. Višak se smatra neoperativnim.
Članak 28.
Odljevi na osnovi drugih obveza
1. Kreditne institucije su obvezne pomnožiti s 40 % obveze koje proizlaze iz depozita klijenata koji nisu financijski klijenti, država, središnjih banaka, multilateralnih razvojnih banaka, subjekata javnog sektora, kreditnih unija koje je odobrilo nadležno tijelo, društava za privatno ulaganje ili klijenata koji su brokeri depozita, pod uvjetom da nisu obuhvaćene člankom 27.
Odstupajući od prvog podstavka, ako su obveze iz tog podstavka obuhvaćene sustavom osiguranja depozita u skladu s Direktivom 94/19/EZ ili Direktivom 2014/49/EU ili istovjetnim sustavom osiguranja depozita u trećoj zemlji, one se množe s 20 %.
2. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti s 0 % obveze koje proizlaze iz vlastitih troškova poslovanja.
3. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti obveze koje proizlaze iz transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana kako su definirane u članku 192. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 575/2013 sa sljedećim postotcima:
(a)
0 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala imovinom prvog stupnja u skladu s člankom 10., osim pokrivenih obveznica iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f) ili ako je zajmodavac središnja banka;
(b)
7 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala pokrivenim obveznicama iznimno visoke kvalitete iz članka 10. stavka 1. točke (f);
(c)
15 % ako su osigurane imovinom koja bi se smatrala imovinom 2.A u skladu s člankom 11.;
(d)
25 %:
i.
ako su osigurane imovinom iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka i., ii. ili iv.;
ii.
ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s člancima 10. i 11., a zajmodavac je središnja država, subjekt javnog sektora države članice ili treće zemlje u kojoj je kreditna institucija dobila odobrenje za rad ili je osnovala podružnicu ili multilateralna razvojna banka. Subjekti javnog sektora koji podliježu ovakvom tretmanu ograničeni su na one kojima je dodijeljen ponder rizika od 20 % ili niži u skladu s člankom 116. stavcima 4. i 5. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(e)
35 % ako su osigurane potkategorijama imovine iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočaka iii. ili v.;
(f)
50 % ako su osigurane:
i.
dužničkim vrijednosnim papirima trgovačkih društava koji bi se smatrali imovinom 2.B stupnja u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (b);
ii.
dionicama koje bi se smatrale imovinom 2.B stupnja u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (c);
(g)
100 % ako su osigurane imovinom koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom u skladu s glavom II., osim transakcija obuhvaćenih točkom (d) podtočkom ii. ovog stavka ili ako je zajmodavac središnja banka.
4. Razmjene kolaterala koje dospijevaju tijekom sljedećih 30 dana dovode do odljeva viška likvidnosne vrijednosti pozajmljene imovine u usporedbi s likvidnosnom vrijednošću imovine dane u zajam, osim ako je druga ugovorna strana središnja banka u kojem slučaju se primjenjuje odljev od 0 %.
5. Iznosi depozita koji se drže na posebnim računima povezanima sa sustavima zaštite klijenata uvedenima nacionalnim propisima tretiraju se kao priljevi u skladu s člankom 32. i isključuju se iz rezerve likvidne imovine.
6. Kreditne institucije primjenjuju stopu odljeva od 100 % na sve zapise, obveznice i dužničke vrijednosne papire, osim ako se obveznica prodaje isključivo na tržištu proizvoda i usluga za stanovništvo i drži na računu stanovništva u kojem se slučaju ti instrumenti mogu tretirati kao odgovarajuća kategorija depozita stanovništva. Moraju se utvrditi ograničenja tako da navedene instrumente ne mogu kupiti i držati stranke koje nisu fizičke osobe i mali i srednji poduzetnici.
Članak 29.
Odljevi unutar grupe ili institucionalnog sustava zaštite
1. Odstupajući od članka 31., nadležna tijela mogu odobriti primjenu niže stope odljeva u pojedinim slučajevima za neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ako postoje razlozi za očekivanje nižeg odljeva čak i u uvjetima kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta kod pružatelja;
(b)
druga ugovorna strana je matična institucija ili institucija kći kreditne institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s kreditnom institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive Vijeća 83/349/EEZ (10) ili je član istog institucionalnog sustava zaštite iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili središnja institucija ili član neke mreže ili grupe zadruga iz članka 10. navedene Uredbe;
(c)
niža stopa odljeva nije niža od stope priljeva koju primjenjuje druga ugovorna strana;
(d)
kreditna institucija i druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
2. Nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjet iz stavka 1. točke (d) pri primjeni članka 20. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013. U tom slučaju treba ispuniti sljedeće dodatne objektivne kriterije:
(a)
pružatelj i primatelj likvidnosti imaju nizak profil likvidnosnog rizika;
(b)
postoje pravno obvezujući sporazumi i obveze među subjektima unutar grupe u pogledu neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije;
(c)
profil likvidnosnog rizika primatelja likvidnosti mora se primjereno uzeti u obzir pri upravljanju likvidnosnim rizikom pružatelja likvidnosti.
Ako je dopuštena primjena takve niže stope odljeva, nadležno tijelo obavješćuje EBA-u o rezultatima procesa iz članka 20. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013. Nadležno tijelo redovito preispituje ispunjavanje uvjeta za takve niže odljeve.
Članak 30.
Dodatni odljevi
1. Kolateral osim gotovine i imovine iz članka 10. koji kreditna institucija daje za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 i kreditne izvedenice podliježu dodatnom odljevu od 20 %.
Kolateral u imovini iz članka 10. stavka 1. točke (f) koji kreditna institucija daje za ugovore navedene u Prilogu II. Uredbi (EU) br. 575/2013 i kreditne izvedenice podliježu dodatnom odljevu od 10 %.
2. Kreditne institucije izračunavaju dodatni odljev za sve sklopljene ugovore čiji ugovorni uvjeti dovode, u roku od 30 kalendarskih dana i nakon značajnog pogoršanja kreditne kvalitete institucije, do dodatnih likvidnosnih odljeva ili dodatnih potreba za kolateralom te o njemu obavješćuju nadležna tijela. Kreditne institucije obavješćuju nadležna tijela o tom odljevu najkasnije u trenutku dostavljanja izvješća u skladu s člankom 415. Uredbe (EU) br. 575/2013. Ako nadležna tijela smatraju da su ti odljevi značajni u odnosu na potencijalne likvidnosne odljeve kreditne institucije, ona zahtijevaju od kreditne institucije da doda dodatni odljev za te ugovore koji odgovara dodatnim potrebama za kolateralom ili odljevima novca koji proizlaze iz značajnog pogoršanja kreditne kvalitete kreditne institucije što odgovara smanjenju vanjske procjene kreditnog rizika za tri stupnja. Kreditna institucija primjenjuje stopu odljeva od 100 % na taj dodatni kolateral ili odljeve novca. Kreditna institucija redovito preispituje razmjer tog značajnog pogoršanja u svjetlu onoga što je značajno prema ugovorima koje je sklopila i o rezultatima svog preispitivanja obavješćuje nadležna tijela.
3. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara potrebama za kolateralom koje bi proizašle iz utjecaja negativne situacije na tržištu na transakcije s izvedenicama, transakcije financiranja i ostale ugovore kreditne institucije ako je taj utjecaj značajan. Taj se izračun izvršava u skladu s delegiranim aktom koji Komisija donosi u skladu s člankom 423. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 575/2013.
4. Kreditne institucije uzimaju u obzir odljeve i priljeve predviđene u razdoblju od 30 kalendarskih dana iz ugovora iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 575/2013 na neto osnovi u skladu s člankom 21. U slučaju neto odljeva kreditne institucije obvezne su rezultat pomnožiti sa stopom odljeva od 100 %. Kreditne institucije obvezne su iz tih izračuna isključiti likvidnosne zahtjeve koji bi bili rezultat primjene stavaka 1., 2. i 3.
5. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara 100 % tržišne vrijednosti vrijednosnih papira ili druge imovine koja je predmet kratke prodaje i koju je potrebno dostaviti u roku od 30 kalendarskih dana osim ako je kreditna institucija vlasnik vrijednosnih papira koje je potrebno dostaviti ili ih je posudila pod uvjetima koji zahtijevaju njihovo vraćanje tek nakon roka od 30 kalendarskih dana te navedeni vrijednosni papiri ne predstavljaju dio likvidne imovine kreditne institucije. Ako je kratka pozicija obuhvaćena osiguranom transakcijom financiranja vrijednosnih papira, kreditna institucija obvezna je pretpostaviti da će se kratka pozicija zadržati tijekom cijelog razdoblja od 30 kalendarskih dana i primiti 0 % odljeva.
6. Kreditna institucija dodaje dodatni odljev koji odgovara 100 %:
(a)
viška kolaterala koji drži kreditna institucija, a koji druga ugovorna strana može na temelju ugovora zatražiti u bilo kojem trenutku;
(b)
kolaterala koji treba ponuditi drugoj ugovornoj strani u roku od 30 kalendarskih dana;
(c)
kolaterala koji odgovara imovini koja bi se smatrala likvidnom imovinom za potrebe glave II. koju može zamijeniti imovina koja odgovara imovini koja se ne bi smatrala likvidnom imovinom za potrebe glave II. bez suglasnosti kreditne institucije.
7. Depoziti primljeni kao kolateral ne smatraju se obvezama za potrebe članka 27. ili 29. već prema potrebi podliježu odredbama stavaka 1. do 6. ovog članka.
8. Kreditne institucije obvezne su pretpostaviti odljev od 100 % za gubitak financiranja za vrijednosne papire osigurane imovinom, pokrivene obveznice i druge strukturirane financijske instrumente koji dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana ako te instrumente izdaje sama kreditna institucija ili jedinice ili SPN-ovi koje sponzorira kreditna institucija.
9. Kreditne institucije obvezne su pretpostaviti odljev od 100 % za gubitak financiranja za komercijalne papire, jedinice, subjekte za ulaganje u vrijednosne papire i druge takve linije financiranja. Ta stopa odljeva od 100 % primjenjuje se na iznos koji dospijeva ili iznos imovine koji bi se mogao vratiti ili potrebnu likvidnost.
10. Za taj udio programa financiranja u skladu sa stavcima 8. i 9. kreditne institucije koje su pružatelji povezanih likvidnosnih linija ne moraju dvostruko računati instrument financiranja koji dospijeva i likvidnosnu liniju za konsolidirane programe.
11. Za imovinu pozajmljenu bez osiguranja koja dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana pretpostavlja se da istječe u cijelosti, što dovodi do 100-postotnog odljeva likvidne imovine, osim ako je kreditna institucija vlasnik vrijednosnih papira i oni nisu dio zaštitnog sloja likvidnosti kreditne institucije.
12. U pogledu pružanja usluga glavnog brokera, ako kreditna institucija financira imovinu jednog klijenta njezinim internim netiranjem s kratkim prodajama drugog klijenta, te transakcije podliježu odljevu od 50 % za potencijalnu obvezu jer u slučaju povlačenja klijenta kreditna institucija može biti obvezna naći dodatne izvore financiranja kako bi pokrila te pozicije.
Članak 31.
Odljevi iz kreditnih i likvidnosnih linija
1. Za potrebe ovog članka smatra se da likvidnosna linija znači svaka obvezujuća neiskorištena rezervna linija koja bi se iskoristila za refinanciranje dužničkih obveza klijenta u situacijama kada taj klijent ne može obnoviti taj dug na financijskim tržištima. Njezin iznos računa se kao iznos duga koji je izdao klijent, a koji je preostao i dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana te koji se osigurava linijom. Udio likvidnosne linije kojim se osigurava dug koji ne dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana isključuje se iz opsega definicije linije. Svaki dodatni kapacitet linije tretira se kao obvezujuća kreditna linija s povezanom stopom povlačenja kako je određeno u ovom članku. Opće linije za obrtni kapital poslovnih subjekata neće se klasificirati kao likvidnosne linije, već kao kreditne linije.
2. Kreditne institucije izračunavaju odljeve za kreditne i likvidnosne linije množenjem iznosa kreditnih i likvidnosnih linija s odgovarajućim stopama odljeva utvrđenima u stavcima 3. do 5. Odljevi iz obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija određuju se kao postotak najvišeg iznosa koji je moguće povući u roku od 30 kalendarskih dana, umanjen za bilo koji likvidnosni zahtjev koji bi se mogao primijeniti u skladu s člankom 23. za izvanbilančne stavke s osnove financiranja trgovine te umanjen za svaki kolateral koji je stavljen na raspolaganje kreditnoj instituciji i vrednovan u skladu s člankom 9., pod uvjetom da kolateral ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
kreditna institucija može se njime ponovno koristiti ili ga staviti u zalog;
(b)
drži se u obliku likvidne imovine, ali nije priznat kao dio zaštitnog sloja likvidnosti; i
(c)
ne smije biti imovina koju izdaje druga ugovorna strana u liniji ili jedan od njezinih povezanih subjekata.
Ako su kreditnoj instituciji dostupne potrebne informacije, najviši iznos koji se može povući kod kreditnih i likvidnosnih linija određuje se kao najviši iznos koji se može povući uzimajući u obzir obveze druge ugovorne strane ili ugovorom unaprijed definirani raspored povlačenja koji dospijeva u roku od 30 kalendarskih dana.
3. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući u roku od sljedećih 30 kalendarskih dana množi se s 5 % ako ih je moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema depozitu stanovništva.
4. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih linija koji se može povući u roku od 30 kalendarskih dana množi se s 10 % ako one ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
nije ih moguće dodijeliti kategoriji izloženosti prema depozitima stanovništva;
(b)
ponuđene su klijentima koji nisu financijski klijenti, uključujući nefinancijska društva, države, središnje banke, multilateralne razvojne banke i subjekte javnog sektora;
(c)
nisu ponuđene radi zamjene financiranja klijenta u situacijama kada klijent nije u mogućnosti ispuniti zahtjeve za financiranjem na financijskim tržištima.
5. Najviši iznos neiskorištenih obvezujućih likvidnosnih linija koji se može povući u roku od sljedećih 30 kalendarskih dana množi se s 30 % ako one ispunjavaju uvjete iz stavka 4. točaka (a) i (b) te s 40 % ako su ponuđene osobnim investicijskim društvima.
6. Neiskorišteni obvezujući iznos likvidnosne linije koji je ponuđen SSPN-u kako bi se tom SSPN-u omogućila kupnja imovine osim vrijednosnih papira od klijenata koji nisu financijski klijenti množi se s 10 % pod uvjetom da on premašuje iznos trenutačno kupljene imovine od klijenata i ako je najviši iznos koji se može povući ugovorno ograničen na iznos trenutačno kupljene imovine.
7. Središnja institucija sustava ili mreže iz članka 16. množi sa stopom odljeva od 75 % izvor likvidnosti odobren kreditnoj instituciji koja je član sustava ako ta kreditna institucija može tretirati izvor likvidnosti kao likvidnu imovinu u skladu s člankom 16. stavkom 2. Stopa odljeva od 75 % primjenjuje se na obvezujući iznos glavnice izvora likvidnosti.
8. Kreditna institucija množi najviši iznos neiskorištenih obvezujućih kreditnih i likvidnosnih linija koji se može povući u roku od 30 kalendarskih dana s odgovarajućom stopom odljeva kako slijedi:
(a)
40 % za kreditne i likvidnosne linije koje se odobravaju kreditnim institucijama te za kreditne linije koje se odobravaju drugim reguliranim kreditnim institucijama, uključujući društva za osiguranje i investicijska društva, CIU-ove ili zatvoreni investicijski fond;
(b)
100 % za likvidnosne linije koje je kreditna institucija odobrila SSPN-ovima osim onih iz stavka 6. i za aranžmane u skladu s kojima je institucija obvezna kupiti imovinu od SSPN-a ili je zamijeniti;
(c)
100 % za kreditne i likvidnosne linije koje se odobravaju financijskim klijentima koji nisu navedeni u točkama (a) i (b) te stavcima 1. do 7.
9. Odstupajući od stavaka 1. do 8., kreditne institucije koje su osnovale i koje sponzoriraju središnja država ili jedinice područne (lokalne) samouprave barem jedne države članice mogu primjenjivati tretmane iz stavaka 3. i 4. na kreditne i likvidnosne linije koje se pružaju institucijama koje odobravaju promotivne kredite isključivo radi izravnog ili neizravnog financiranja promotivnih kredita, pod uvjetom da ti krediti ispunjavaju uvjete za stope odljeva iz stavaka 3. i 4.
Odstupajući od članka 32. stavka 3. točke (g), ako se navedeni promotivni krediti odobravaju preko druge kreditne institucije koja djeluje kao posrednik (prolazni krediti), kreditne institucije mogu primijeniti simetrične priljeve i odljeve.
Promotivni krediti iz ovog stavka stoje na raspolaganju samo osobama koje nisu financijski klijenti pod nekonkurentnim i neprofitnim uvjetima u cilju promicanja ciljeva javne politike Unije i/ili spomenute središnje ili regionalne vlasti države članice. Navedene linije moguće je povući samo na temelju opravdano očekivanog zahtjeva za promotivnim kreditom i do iznosa tog zahtjeva, pod uvjetom da se naknadno izvijesti o upotrebi isplaćenih sredstava.
10. Kreditne institucije obvezne su pomnožiti sa 100 % sve likvidnosne odljeve koji proizlaze iz obveza koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana, osim onih iz članaka 23. do 31.
POGLAVLJE 3.
Likvidnosni priljevi
Članak 32.
Priljevi
1. Likvidnosni priljevi procjenjuju se tijekom razdoblja od 30 kalendarskih dana. Oni obuhvaćaju samo ugovorne priljeve koji proizlaze iz izloženosti koje nisu dospjele te za koje kreditna institucija nema razloga očekivati neispunjavanje obveza u roku od 30 kalendarskih dana.
2. Likvidnosni priljevi dobivaju stopu priljeva od 100 %, posebno uključujući sljedeće priljeve:
(a)
novčana potraživanja od središnjih banaka i financijskih klijenata. U pogledu potonjih, za priljeve iz naslova sljedećih transakcija smatra se da podliježu stopi priljeva od 100 %:
i.
vrijednosnih papira koji dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana;
ii.
transakcija financiranja trgovine iz članka 162. stavka 3. drugog podstavka točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 s preostalim rokom dospijeća do 30 kalendarskih dana;
(b)
novčana potraživanja iz naslova pozicija vlasničkih instrumenata koji su uključeni u glavne dioničke indekse, pod uvjetom da već nisu uključena u likvidnu imovinu. Navedena novčana potraživanja uključuju novčana potraživanja s ugovorenim dospijećem u roku od 30 kalendarskih dana, kao što su dividende u novcu iz tih glavnih indeksa i novac iz tih vlasničkih instrumenata koji su prodani, ali još nisu namireni, ako nisu priznata kao likvidna imovina u skladu s glavom II.
3. Odstupajući od stavka 2., priljevi utvrđeni u ovom stavku podliježu sljedećim zahtjevima:
(a)
novčana potraživanja od klijenata koji nisu financijski klijenti za potrebe plaćanja glavnice umanjuju se za 50 % njihove vrijednosti ili za ugovorne obveze navedenim klijetima u vezi s pružanjem financiranja, ovisno o tome koji je iznos viši. Za potrebe ove točke klijenti koji nisu financijski klijenti uključuju trgovačka društva, države, multilateralne razvojne banke i subjekte javnog sektora; odstupajući od te odredbe, kreditne institucije koje su primile obvezu iz članka 31. stavka 9. kako bi mogle isplatiti promotivni kredit krajnjem primatelju ili su primile sličnu obvezu od multilateralne razvojne banke ili subjekta javnog sektora, mogu uzeti u obzir priljev do visine odljeva koji primjenjuju na odgovarajuću obvezu odobravanja tih promotivnih kredita.
(b)
novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala, kao što je određeno člankom 192. točkama 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 osigurana likvidnom imovinom ne uzimaju se u obzir do visine vrijednosti likvidne imovine umanjene za odgovarajući korektivni faktor u skladu s glavom II. Novčana potraživanja za preostalu vrijednost ili ako su osigurana imovinom koja se ne smatra likvidnom imovinom u skladu s glavom II. u cijelosti se uzimaju u obzir. Priljev nije dopušten ako se kolateral upotrebljava za pokrivanje kratke pozicije u skladu s člankom 30. stavkom 5.;
(c)
novčana potraživanja iz naslova ugovornih maržnih kredita koji dospijevaju za kolateral u obliku nelikvidne imovine mogu dobiti stopu priljeva od 50 %. Ti se priljevi mogu uzeti u obzir samo ako kreditna institucija ne upotrebljava kolateral koji je izvorno primila za kredite radi pokrića kratkih pozicija;
(d)
novčana potraživanja koja institucija koja duguje ta novčana sredstva tretira u skladu s člankom 27., osim depozita pri središnjoj instituciji iz članka 27. stavka 3., množe se s odgovarajućom simetričnom stopom priljeva. Ako se odgovarajuća stopa ne može utvrditi, primjenjuje se stopa priljeva od 5 %;
(e)
razmjene kolaterala koje dospijevaju u roku od 30 kalendarskih dana dovode do priljeva viška likvidnosne vrijednosti imovine dane u zajam u usporedbi s likvidnosnom vrijednošću pozajmljene imovine;
(f)
ako se kolateral dobiven obratnim repo ugovorom, ugovorom o pozajmljivanju vrijednosnih papira ili razmjenama kolaterala, koji dospijeva u roku od 30 dana, rehipotekira ili upotrebljava za pokriće kratkih pozicija koje se mogu produljiti i nakon 30 dana, kreditna institucija pretpostavlja da će se ti mehanizmi obrnutih repo transakcija ili pozajmljivanja vrijednosnih papira obnoviti i da neće dovesti do gotovinskih priljeva koji odražavaju njezinu potrebu za daljnjim pokrićem kratke pozicije ili ponovnim otkupom relevantnih vrijednosnih papira. Kratke pozicije uključuju slučajeve u kojima u usklađenoj knjizi trgovanja kreditne institucije vrijednosni papir bio predmet kratke prodaje izravno kao dio strategije trgovanja ili zaštite i slučajeve u kojima kreditna institucija ima kratku poziciju u vrijednosnom papiru u usklađenoj knjizi trgovanja za repo transakcije te je uzela u zajam vrijednosni papir na određeno vrijeme i dala ga u zajam na duže vrijeme;
(g)
neiskorištene kreditne ili likvidnosne linije i sve druge ugovorne obveze primljene od subjekata koji nisu središnje banke ili subjekti iz članka 34. ne uzimaju se u obzir. Neiskorištene obvezujuće likvidnosne linije od središnje banke koje se priznaju kao likvidna imovina u skladu s člankom 14. ne uzimaju se u obzir kao priljev;
(h)
novčana potraživanja iz naslova vrijednosnih papira koje izdaje sama kreditna institucija ili povezani subjekt uzimaju se u obzir na neto osnovi sa stopom priljeva koja se primjenjuje na osnovi stope priljeva primjenjive na odnosnu imovinu u skladu s ovim člankom;
(i)
imovina s nedefiniranim ugovornim datumom dospijeća uzima se u obzir u visini od 20 % stope priljeva, pod uvjetom da ugovor omogućava kreditnoj instituciji da se povuče ili zahtijeva plaćanje u roku od 30 dana.
4. Stavak 3. točka (a) ne primjenjuje se na novčana potraživanja od transakcija osiguranih kolateralom i transakcija ovisnih o kretanju na tržištu kapitala kako su definirane u članku 192. točkama 2. i 3. Uredbe (EU) br. 575/2013 koja su osigurana likvidnom imovinom u skladu s glavom II. kako je utvrđeno stavkom 3. točkom (b). Priljevi od oslobađanja iznosa koji se drže na posebnim računima u skladu s regulatornim zahtjevima za zaštitu imovine klijenata kojom se trguje uzimaju se u obzir u cijelosti, pod uvjetom da se ti posebni iznosi zadrže u likvidnoj imovini kako je definirano u glavi II.
5. Odljevi i priljevi predviđeni u razdoblju od 30 kalendarskih dana iz ugovora iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 575/2013 izračunavaju se na neto osnovi iz članka 21. i množe sa 100 % u slučaju neto priljeva.
6. Kreditne institucije ne uzimaju u obzir priljeve po bilo kojoj likvidnoj imovini iz glave II., osim po dospjelim plaćanjima na imovinu koja se ne odražava u tržišnoj vrijednosti imovine.
7. Kreditne institucije ne uzimaju u obzir priljeve po bilo kojim novim sklopljenim obvezama.
8. Kreditne institucije uzimaju u obzir likvidnosne priljeve koji se primaju u trećim zemljama ako postoje ograničenja u vezi s prijenosom ili koji su iskazani u nekonvertibilnim valutama samo u onoj mjeri u kojoj oni odgovaraju odljevima u određenoj trećoj zemlji ili valuti.
Članak 33.
Gornja granica priljeva
1. Kreditne institucije obvezne su ograničiti priznavanje likvidnosnih priljeva na 75 % ukupnih likvidnosnih odljeva kako su definirani u poglavlju 2., osim ako je poseban priljev izuzet kako je navedeno u stavcima 2., 3. ili 4.
2. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, kreditna institucija može u cijelosti ili djelomično iz gornje granice iz stavka 1. izuzeti sljedeće likvidnosne priljeve:
(a)
priljeve ako je pružatelj matična institucija ili institucija kći institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ;
(b)
priljeve iz depozita deponiranih kod druge kreditne institucije unutar grupe subjekata koji se priznaju za tretman utvrđen u članku 113. stavku 6. ili 7. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
priljeve iz članka 26., uključujući priljeve po kreditima povezanima s kreditima osiguranima nekretninama ili promotivnim kreditima iz članka 31. stavka 9. ili iz multilateralne razvojne banke ili subjekta javnog sektora preko kojeg je kreditna institucija izdala prolazni kredit.
3. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, specijalizirane kreditne institucije mogu se izuzeti iz gornje granice priljeva ako su njihove osnovne aktivnosti najam i faktoring, isključujući aktivnosti opisane u stavku 4. i ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 5.
4. Podložno prethodnom odobrenju nadležnog tijela, na specijalizirane kreditne institucije može se primjenjivati gornja granica priljeva od 90 % ako su ispunjeni uvjeti iz stavka 5., a osnovne su aktivnosti sljedeće:
(a)
financiranje kupnje motornih vozila;
(b)
potrošački kredit kako je definiran u Direktivi o potrošačkom kreditu 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća.
5. Kreditne institucije iz stavka 3. mogu biti izuzete iz gornje granice priljeva, a kreditne institucije iz stavka 4. mogu primjenjivati višu gornju granicu od 90 % ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
poslovne aktivnosti bilježe nizak profil likvidnosnog rizika uzimajući u obzir sljedeće čimbenike:
i.
vrijeme priljeva odgovara vremenu odljeva;
ii.
na pojedinačnoj razini kreditna institucija ne financira se znatno iz depozita stanovništva;
(b)
na pojedinačnoj razini omjer osnovnih aktivnost iz stavka 3. ili 4. premašuje 80 % ukupne bilance;
(c)
odstupanja se objavljuju u godišnjim izvještajima.
Nadležna tijela obavješćuju EBA-u o specijaliziranim kreditnim institucijama koje su izuzete ili koje podliježu višoj gornjoj granici te dostavljaju obrazloženje. EBA objavljuje i vodi popis specijaliziranih kreditnih institucija koje su izuzete iz više gornje granice ili podliježu njoj. EBA može zatražiti popratnu dokumentaciju.
6. Izuzeća iz stavaka 2., 3. i 4., kad ih odobri nadležno tijelo, mogu se primjenjivati na pojedinačnoj i konsolidiranoj razini u skladu s člankom 2. stavkom 3. točkom (e).
7. Kreditna institucija utvrđuje iznos neto likvidnosnih priljeva na temelju primjene gornje granice priljeva u skladu s formulom iz Priloga II. ovoj Uredbi.
Članak 34.
Priljevi unutar grupe ili institucionalnog sustava zaštite
1. Odstupajući od članka 32. stavka 3. točke (g), nadležna tijela mogu odobriti primjenu više stope priljeva u pojedinim slučajevima za neiskorištene kreditne i likvidnosne linije ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
ako postoje razlozi za očekivanje višeg priljeva čak i u uvjetima kombinacije idiosinkrastičnog stresnog scenarija i stresnog scenarija na razini tržišta kod pružatelja;
(b)
druga ugovorna strana je matična institucija ili institucija kći kreditne institucije ili drugo društvo kći iste matične institucije ili je povezano s kreditnom institucijom odnosom u smislu članka 12. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ ili je član istog institucionalnog sustava zaštite iz članka 113. stavka 7. Uredbe (EU) br. 575/2013 ili središnja institucija ili član neke mreže ili grupe zadruga iz članka 10. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(c)
odstupajući od članka 31., ako stopa priljeva premašuje 40 %, druga ugovorna strana primjenjuje simetričnu stopu odljeva;
(d)
kreditna institucija i druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u istoj državi članici.
2. Ako kreditna institucija i kreditna institucija koja je druga ugovorna strana imaju poslovni nastan u različitim državama članicama, nadležna tijela mogu izuzeti od primjene uvjet iz stavka 1. točke (d) ako su, uz kriterije iz stavka 1., ispunjeni sljedeći kriteriji (a) do (c):
(a)
pružatelj i primatelj likvidnosti pokazuju nizak profil likvidnosnog rizika;
(b)
postoje pravno obvezujući sporazumi i obveze među subjektima unutar grupe u pogledu kreditne ili likvidnosne linije;
(c)
profil likvidnosnog rizika primatelja likvidnosti primjereno je uzet u obzir pri upravljanju likvidnosnim rizikom pružatelja likvidnosti.
Nadležna tijela djeluju zajednički i konzultiraju se u skladu s člankom 20. stavkom 1. točkom (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 za potrebe utvrđivanja jesu li ispunjeni dodatni kriteriji utvrđeni u tom stavku.
3. Ako su dodatni kriteriji iz stavka 2. ispunjeni, nadležno tijelo primatelja likvidnosti može primjenjivati povlaštenu stopu priljeva od najviše 40 %. Međutim, odobrenje oba nadležna tijela obvezno je za sve povlaštene stope više od 40 % koje se primjenjuju simetrično.
Ako je odobrena primjena povlaštene stope iznad 40 %, nadležna tijela obavješćuju EBA-u o rezultatu procesa iz stavka 2. Nadležna tijela redovito preispituju ispunjavanje uvjeta za takve više priljeve.
GLAVA IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 35.
Nastavak priznavanja bankovne imovine za koju jamči država članica
1. Imovina koju izdaju kreditne institucije i za koju je osigurano jamstvo središnje države države članice priznaje se kao imovina prvog stupnja samo ako je jamstvo:
(a)
odobreno ili ugovoreno na najviši iznos prije 30. lipnja 2014.;
(b)
izravno, izričito, neopozivo i bezuvjetno i ako je njime obuhvaćeno neplaćanje glavnice i kamata po dospijeću.
2. Ako je jamac jedinica područne (regionalne) ili lokalne samouprave države članice, imovina pod jamstvom priznaje se kao imovina prvog stupnja samo ako se izloženosti prema toj jedinici područne (regionalne) ili lokalne samouprave tretiraju kao izloženosti prema njezinoj središnjoj državi u skladu s člankom 115. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 i jamstvo je u skladu sa zahtjevima iz stavka 1.
3. Imovina iz stavaka 1. i 2. i dalje se priznaje kao imovina prvog stupnja sve dok je jamstvo na snazi u pogledu relevantnog izdavatelja ili njegove imovine, prema potrebi, kako je s vremena na vrijeme izmijenjeno ili zamijenjeno. Ako se iznos jamstva u korist izdavatelja ili njegove imovine u bilo kojem trenutku nakon 30. lipnja 2014. poveća, imovina se priznaje kao likvidna imovina samo do najvišeg iznosa jamstva koje je ugovoreno prije tog datuma.
4. Imovina iz tog članka podliježe istim zahtjevima koji se mogu primijeniti u skladu s ovom Uredbom na imovinu prvog stupnja koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c).
5. Ako kreditna institucija ili njezina imovina koriste sustav jamstava, za potrebe ovog članka jamstvom se smatra cijeli sustav.
Članak 36.
Prijelazna odredba za agencije za upravljanje imovinom umanjene vrijednosti koju sponzorira država članica
1. Nadređene obveznice koje izdaju sljedeće agencije za upravljanje imovinom umanjene vrijednosti koju sponzorira država članica priznaju se kao imovina prvog stupnja do 31. prosinca 2023.;
(a)
u Irskoj, National Asset Management Agency (NAMA);
(b)
u Španjolskoj, Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A. (SAREB);
(c)
u Sloveniji, Družba za upravljanje terjatev bank, osnovana u skladu sa Zakonom Republike Slovenije o mjerama jačanja stabilnosti banaka (Measures of the Republic of Slovenia to Strengthen the Stability of Banks Act, MSSBA).
2. Imovina iz stavka 1. podliježe istim zahtjevima koji se mogu primijeniti u skladu s ovom Uredbom na imovinu prvog stupnja koja predstavlja potraživanja od ili za koju jamče središnja država ili jedinice područne (regionalne) ili lokalne samouprave ili subjekti javnog sektora iz članka 10. stavka 1. točke (c).
Članak 37.
Prijelazna odredba za sekuritizacije osigurane stambenim kreditima
1. Odstupajući od članka 13., sekuritizacije izdane prije 1. listopada 2015., a čije su odnosne izloženosti stambeni krediti iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočke ii., priznaju se kao imovina 2.B stupnja ako ispunjavaju sve zahtjeve iz članka 13. osim zahtjeva o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine ili omjera kredita i dohotka utvrđenih u članku 13. stavku 2. točki (g) podtočki i.
2. Odstupajući od članka 13., sekuritizacije izdane nakon 1. listopada 2015. a čije su odnosne izloženosti stambeni krediti iz članka 13. stavka 2. točke (g) podtočke ii. koje ne ispunjavaju u prosjeku zahtjeve o omjeru kredita i vrijednosti nekretnine ili omjera kredita i dohotka iz te točke, priznaju se kao imovina 2.B stupnja do 1. listopada 2025., pod uvjetom da odnosne izloženosti uključuju stambene kredite na koje se u trenutku njihova odobravanja nisu primjenjivali nacionalni propisi o ograničenjima omjera kredita i dohotka te da su ti stambeni krediti bili odobreni u bilo kojem trenutku prije 1. listopada 2015.
Članak 38.
Prijelazna odredba za uvođenje koeficijenta likvidnosne pokrivenosti
1. U skladu s člankom 460. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 koeficijent likvidnosne pokrivenosti iz članka 4. uvodi se kako slijedi:
(a)
60 % zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost od 1. listopada 2015.;
(b)
70 % od 1. siječnja 2016.;
(c)
80 % od 1. siječnja 2017.;
(d)
100 % od 1. siječnja 2018.
2. U skladu s člankom 412. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 575/2013 države članice ili nadležna tijela mogu zahtijevati od kreditnih institucija koje su dobile odobrenje za rad u matičnoj državi, ili od podgrupe tih kreditnih institucija, viši zahtjev za likvidnosnu pokrivenost u iznosu do 100 % do potpunog uvođenja obvezujućeg minimalnog standarda po stopi od 100 % u skladu s ovom Uredbom.
Članak 39.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. listopada 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 10. listopada 2014.