NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU, EURATOM) č. 883/2013
ze dne 11. září 2013
o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a o zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 325 této smlouvy, ve spojení se Smlouvou o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména s článkem 106a této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Účetního dvora (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Orgány Unie a členské státy přikládají velký význam ochraně finančních zájmů Unie a boji proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu tyto zájmy. Odpovědnost Komise je z tohoto hlediska úzce spjata s jejím úkolem plnit rozpočet podle článku 317 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) a význam této činnosti potvrzuje článek 325 Smlouvy o fungování EU.
(2)
K uskutečnění uvedeného cíle je třeba použít všechny dostupné prostředky, především v souvislosti s vyšetřovacími úkoly přenesenými na úroveň Unie, při zachování současného rozdělení a vyvážení odpovědností mezi Unií a členskými státy.
(3)
Za účelem posílení prostředků pro boj proti podvodům a při zachování zásady samostatnosti vnitřní organizace každého orgánu zřídila Komise rozhodnutím 1999/352/ES, ESUO, Euratom (3) v rámci svých vlastních útvarů Evropský úřad pro boj proti podvodům (dále jen „úřad“), pověřený správním vyšetřováním podvodů. Komise úřadu poskytla plnou nezávislost při plnění jeho vyšetřovací funkce. Podle rozhodnutí 1999/352/ES, ESUO, Euratom má úřad za účelem vyšetřování vykonávat pravomoci svěřené právem Unie.
(4)
Za účelem právní úpravy vyšetřování prováděných úřadem bylo přijato nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 (4). Aby se posílila efektivita vyšetřovacích činností úřadu a s ohledem na hodnocení činnosti úřadu ze strany orgánů Unie, zejména hodnotící zprávu Komise z dubna roku 2003 a zvláštní zprávy Účetního dvora č. 1/2005 (5) a č. 2/2011 (6) o řízení úřadu, je třeba stávající právní rámec pozměnit.
(5)
Působnost úřadu by měla zahrnovat provádění vyšetřování v rámci orgánů, institucí a subjektů zřízených Smlouvami nebo na jejich základě (dále jen „orgány, instituce a jiné subjekty“) a výkon vyšetřovací pravomoci svěřené Komisi příslušnými akty Unie, jakož i poskytování pomoci Komise členským státům při organizování úzké a pravidelné spolupráce mezi jejich příslušnými orgány. Na základě své operační praxe v této oblasti by úřad měl rovněž přispívat k vytváření a rozvoji metod pro předcházení podvodům, úplatkářství i jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie a pro boj proti nim.
(6)
Příslušnost úřadu, jak byla stanovena Komisí, se týká vedle ochrany finančních zájmů všech činností spojených s ochranou zájmů Unie před nedovoleným jednáním, které by mohlo vést ke správnímu nebo trestnímu řízení.
(7)
Uplatňováním tohoto nařízení by neměla být dotčena rozsáhlejší ochrana, jež může vyplývat z ustanovení Smluv.
(8)
S ohledem na nutnost posílení boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie by měl mít úřad možnost provádět vnitřní vyšetřování ve všech orgánech, institucích a jiných subjektech.
(9)
V souvislosti s vnějším vyšetřováním je vhodné svěřit úřadu výkon pravomocí svěřených Komisi nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem (7). Dále je vhodné umožnit úřadu výkon ostatních pravomocí svěřených Komisi za účelem kontrol a inspekcí na místě v členských státech, především za účelem odhalení nesrovnalostí podle článku 9 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (8).
(10)
Efektivita činnosti úřadu závisí z velké části na spolupráci s členskými státy. Je třeba, aby členské státy určily své příslušné orgány, které budou schopny poskytnout úřadu potřebnou podporu při výkonu jeho úkolů. V případech, kdy členské státy nezřídily zvláštní útvar na vnitrostátní úrovni, jehož úkolem by bylo koordinovat ochranu finančních zájmů Unie a boj proti podvodům, měla by být určena služba („koordinační služba pro boj proti podvodům“), která by usnadňovala účinnou spolupráci a výměnu informací s úřadem.
(11)
Úřad by měl mít v rámci vnějších vyšetřování přístup k veškerým relevantním informacím, které jsou v držení orgánů, institucí a jiných subjektů Unie.
(12)
Vyšetřování by měla být prováděna v souladu se Smlouvami, a zejména s Protokolem č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie, a při dodržování služebního řádu úředníků a pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie stanoveného v nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 (9) (dále jen „služební řád“) a statutu poslanců Evropského parlamentu, jakož i při plném dodržování lidských práv a základních svobod, zejména zásady spravedlnosti, práva osob na vyjádření se ke skutečnostem, které se jich týkají, a zásady, že závěry vyšetřování mohou být založeny pouze na skutečnostech s důkazní hodnotou. Za tímto účelem by měly orgány, instituce a subjekty stanovit podmínky, za kterých mají být vnitřní vyšetřování prováděna.
(13)
Vnitřní vyšetřování mohou být prováděna pouze tehdy, má-li úřad zaručený vstup do všech prostor orgánů, institucí a jiných subjektů a ke všem jejich informacím a dokumentům.
(14)
Je třeba, aby přesnost informací, které v rámci své působnosti úřad obdrží, byla okamžitě vyhodnocena. Za tímto účelem by měl mít úřad před zahájením vyšetřování právo na přístup k veškerým relevantním informacím v databázích, které jsou v držení orgánů, institucí a jiných subjektů, je-li to nezbytné k posouzení toho, zda mají tvrzení reálný základ.
(15)
Je třeba stanovit konkrétní povinnost úřadu poskytovat informace orgánům, institucím a jiným subjektům o probíhajících vyšetřováních v případě, že se vyšetřovaný případ týká některého úředníka, jiného zaměstnance, člena orgánu nebo instituce, vedoucího jiného subjektu nebo pracovníka, nebo v případě, že může ochrana finančních zájmů Unie vyžadovat přijetí preventivních opatření.
(16)
Je třeba stanovit jasná pravidla, která umožní orgánům, institucím a jiným subjektům rychle prošetřit případy, do nichž se úřad rozhodne nezasahovat, ale která současně potvrdí prioritní pravomoc úřadu vést vnitřní vyšetřování ve věcech týkajících se finančních zájmů Unie.
(17)
Za účelem zajištění nezávislosti úřadu při plnění úkolů, které mu byly svěřeny tímto nařízením, by měl mít jeho generální ředitel možnost zahájit vyšetřování z vlastního podnětu. Pokud úřad provádí vyšetřování, neměly by příslušné orgány, instituce a jiné subjekty vést souběžné vyšetřování týchž skutečností, pokud se s úřadem nedohodnou jinak.
(18)
Vyšetřování by měl řídit generální ředitel úřadu zcela nezávisle na orgánech, institucích a jiných subjektech a na dozorčím výboru. Za tímto účelem by měl mít generální ředitel možnost přijmout obecné zásady vyšetřovacích postupů určené zaměstnancům úřadu. Tyto obecné zásady by měly pro zaměstnance stanovit praktická vodítka, pokud jde o vedení vyšetřování, a procesní záruky a práva dotčených osob nebo svědků, podrobné informace ohledně vnitřního poradního a kontrolního postupu, jimiž se je třeba řídit, včetně kontroly souladu s právem. V zájmu větší transparentnosti v souvislosti s vedením vyšetřování by tyto obecné zásady měly být veřejnosti zpřístupněny na internetových stránkách úřadu. Uvedené obecné zásady by neměly zakládat či měnit jakákoli práva nebo povinnosti vyplývající z tohoto nařízení.
(19)
V souladu s článkem 21 služebního řádu by zaměstnanci úřadu měli vést vyšetřování v souladu s obecnými zásadami vyšetřovacích postupů a na základě individuálních pokynů generálního ředitele úřadu k jednotlivým případům.
(20)
V souladu se služebním řádem by zaměstnanci úřadu měli své vyšetřovací úkoly vykonávat zcela nezávisle a vyhnout se střetu zájmů. Zaměstnanci úřadu by měli generálního ředitele okamžitě informovat, pokud se určité vyšetřování týká záležitosti, na níž mají jakékoliv osobní zájmy, které by mohly omezit jejich nezávislost nebo by takto mohly být vnímány, zejména pokud byli do vyšetřované záležitosti zapojeni jiným způsobem.
(21)
Vnější a vnitřní vyšetřování prováděná úřadem se částečně řídí odlišnými pravidly. Úřadu by však mělo být dovoleno, aby, kdykoli je to nezbytné, kombinoval v rámci jednoho vyšetřování prvky vnějšího i vnitřního vyšetřování, aniž by musel zahajovat dvě samostatná vyšetřování.
(22)
V zájmu právní jistoty je nezbytné přesně vymezit procesní záruky použitelné při vyšetřováních vedených úřadem, a to s ohledem na správní povahu těchto vyšetřování.
(23)
Procesní záruky a základní práva dotčených osob a svědků by měly být dodržovány bez jakékoli diskriminace vždy a ve všech fázích vnějšího i vnitřního vyšetřování, a to zejména při sdělování informací o probíhajícím vyšetřování. Při poskytování jakýchkoli informací o vyšetřováních prováděných úřadem Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru, a to jak v případě dvoustranného sdělování informací, tak v rámci výměny názorů, by měla být dodržována důvěrnost vyšetřování, zákonná práva dotčených osob a případně vnitrostátní předpisy vztahující se na soudní řízení. Informace předané nebo obdržené během vyšetřování by měly být zpracovávány v souladu s právem Unie v oblasti ochrany údajů. Výměny informací by měly probíhat v souladu se zásadou přiměřenosti a zásadou „vědět jen to nejnutnější“.
(24)
V zájmu posílení ochrany individuálních práv vyšetřovaných osob by v závěrech nemělo být uváděno jméno dotčené osoby, aniž byla této osobě dána možnost vyjádřit se ke skutečnostem, které se jí týkají.
(25)
Generální ředitel by měl dohlížet na to, aby při jakémkoli sdělování informací veřejnosti byla dodržována zákonná práva dotčených osob.
(26)
Úřad i orgány, instituce a jiné subjekty účastnící se vyšetřování by měly chránit svobodu projevu v souladu s Listinou základních práv Evropské unie a novinářské zdroje.
(27)
Generální ředitel by měl zajišťovat ochranu osobních údajů a dodržování důvěrnosti informací získaných v průběhu vyšetřování. Úředníkům a ostatním zaměstnancům Unie by měla být zajištěna stejná právní ochrana, jaká je stanovena ve služebním řádu.
(28)
K zajištění toho, aby byly výsledky vyšetřování prováděných úřadem zohledňovány a aby byla přijata nezbytná následná opatření, je nezbytné stanovit, že zprávy mohou představovat důkazní materiály přípustné ve správním nebo soudním řízení. Za tímto účelem by tyto zprávy měly být vypracovávány v souladu s pravidly platnými pro vypracování úředních zpráv v členských státech.
(29)
V případě, že by skutečnosti uvedené v závěrečné zprávě z vnitřního vyšetřování mohly být základem pro trestní stíhání, by měly být informace v tomto směru předány soudním orgánům dotčeného členského státu. V doporučeních připojených k závěrečné zprávě z vyšetřování by měl generální ředitel uvést, zda by vzhledem k povaze skutečností a k rozsahu jejich finančního dopadu bylo možné dále postupovat účinněji prostřednictvím vnitřních opatření orgánu, instituce nebo subjektu.
(30)
V případech, kdy generální ředitel předá soudním orgánům dotčeného členského státu informace získané úřadem v průběhu vnitřních vyšetřování, by tímto předáním informací neměla být dotčena následná právní kvalifikace ze strany vnitrostátního soudního orgánu, pokud jde o nezbytnost vyšetřovacích postupů.
(31)
Je na příslušných orgánech členských států nebo popřípadě orgánech, institucích a jiných subjektech, aby rozhodly, jaká opatření by měla být po dokončení vyšetřování učiněna na základě závěrečné zprávy vypracované úřadem.
(32)
Úřad by měl za účelem zlepšení své efektivity vědět, jaké důsledky byly vyvozeny ze závěrů jeho vyšetřování. Orgánům, institucím a jiným subjektům Unie a případně příslušným orgánům členských států by proto měla být uložena povinnost informovat úřad na jeho žádost o případných opatřeních přijatých v návaznosti na informace, které jim úřad předal.
(33)
S ohledem na významné výhody plynoucí z intenzivnější spolupráce mezi úřadem, Eurojustem, Europolem a příslušnými orgány členských států by úřad měl mít možnost uzavřít s nimi správní ujednání, jejichž cílem může být zejména usnadnění praktické spolupráce a výměna informací o technických a operačních záležitostech, aniž by tím však vznikaly další právní povinnosti.
(34)
Aby mohlo dojít k posílení spolupráce mezi úřadem, Eurojustem a příslušnými orgány členských států ve vztahu ke skutečnostem, které mohou být předmětem trestního vyšetřování, měl by úřad informovat Eurojust zejména o těch případech, kdy existuje podezření na podvod, úplatkářství nebo jiné protiprávní jednání ohrožující finanční zájmy Unie, přičemž by se mohlo jednat o závažnou trestnou činnost. Jestliže je k informacím připojena výzva k provedení konkrétních trestněprávních vyšetřovacích úkonů, měly by být tyto informace předány příslušným orgánům dotčených členských států v příslušných případech předtím, než jimi poskytnuté informace úřad předá Eurojustu nebo Europolu.
(35)
V zájmu úspěšné spolupráce úřadu, příslušných orgánů, institucí a jiných subjektů Unie, příslušných orgánů členských států, příslušných orgánů ze třetích zemí a mezinárodních organizací by mělo docházet ke vzájemné výměně informací. Tato výměna informací by měla probíhat v souladu se zásadami důvěrnosti a pravidly o ochraně údajů stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (10). Úřad by měl zejména ověřit, že příjemce má příslušné pravomoci a že předání údajů je nezbytné. Výměny informací s Eurojustem by měly probíhat v mezích působnosti Eurojustu, který se týká koordinace v případech závažné trestné činnosti, jež přesahují hranice jednotlivých zemí.
(36)
S ohledem na objem finančních prostředků Unie vyčleněných pro odvětví vnější pomoci, na počet vyšetřování, která úřad v tomto odvětví vede, i na mezinárodní spolupráci pro účely vyšetřování by měl mít úřad při plnění svých úkolů možnost zajistit si případně v koordinaci s jinými příslušnými útvary prostřednictvím správních ujednání praktickou pomoc příslušných orgánů ve třetích zemích a mezinárodních organizací, aniž by tím však vznikaly další právní povinnosti.
(37)
Úřad by měl být při plnění svých úkolů nezávislý. K posílení této nezávislosti by vyšetřovací funkce úřadu měla podléhat pravidelné kontrole ze strany dozorčího výboru složeného z nezávislých samostatných osob, které jsou vysoce kvalifikovány v oblastech působnosti úřadu. Dozorčí výbor by neměl zasahovat do probíhajících vyšetřování. K jeho úkolům by rovněž mělo patřit napomáhání generálními řediteli při výkonu jeho povinností.
(38)
Je zapotřebí stanovit kritéria a postupy pro jmenování členů dozorčího výboru a dále upřesnit úkoly dozorčího výboru, které vyplývají z jeho působnosti.
(39)
Měl by být vypracován rezervní seznam kandidátů, kteří by mohli nahradit členy dozorčího výboru na zbývající část funkčního období v případě, že jeden nebo více členů odstoupí z funkce, zemře nebo se stane jinak neschopným výkonu svých úkolů.
(40)
Aby mohl dozorčí výbor vykonávat svoje poslání účinně, měl by úřad zaručit nezávislé fungování jeho sekretariátu.
(41)
Mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí by měla jednou ročně proběhnout výměna názorů. Předmětem této výměny názorů by měly být mimo jiné strategické priority politiky v oblasti vyšetřování a efektivita práce úřadu z hlediska výkonu jeho působnosti, aniž by došlo k jakémukoli zásahu do jeho nezávislosti při vedení vyšetřování. Příprava na výměnu názorů by měla proběhnout na technické úrovni a měla by v nezbytném rozsahu zahrnovat přípravné setkání příslušných útvarů dotčených orgánů. Při projednávání efektivity práce úřadu z hlediska výkonu jeho působnosti by orgány účastnící se výměny názorů měly mít možnost se zabývat statistickými informacemi o opatřeních navazujících na vyšetřování ze strany úřadu a na informace předané úřadem.
(42)
V zájmu zajištění úplné nezávislosti fungování úřadu by jeho generální ředitel měl být jmenován na neobnovitelné funkční období sedmi let.
(43)
Funkce generálního ředitele úřadu je zvláště důležitá rovněž pro Evropský parlament a Radu. Osoba jmenovaná generálním ředitelem by měla mít co nejširší podporu a uznání ze strany Evropského parlamentu, Rady a Komise. Komise by proto měla usilovat o to, aby v rámci postupu konzultace dosáhla s Evropským parlamentem a Radou vzájemné dohody.
(44)
Výzva k podávání přihlášek na místo generálního ředitele by měla být zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie nejpozději šest měsíců před koncem funkčního období stávajícího generálního ředitele. Výzvu k podávání přihlášek by měla vypracovat Komise na základě výsledku úzkých konzultací s Evropským parlamentem a Radou. Výzva by měla obsahovat kritéria pro výběr, včetně požadavků, jež by uchazeči o místo generálního ředitele měli splňovat.
(45)
Generální ředitel by měl pravidelně informovat dozorčí výbor o případech, u kterých byly předány informace soudním orgánům členských států, a o celkovém počtu případů úřadu, jimiž se tyto soudní orgány dotčených členských států zabývaly v návaznosti na vyšetřování provedené úřadem.
(46)
S ohledem na zkušenosti z operativní činnosti by bylo vhodné umožnit generálnímu řediteli úřadu pověřit výkonem některých svých funkcí jednoho nebo více zaměstnanců úřadu.
(47)
Generální ředitel by měl zavést vnitřní poradní a kontrolní mechanismus, včetně kontroly souladu s právem, který se bude zejména týkat povinnosti dodržování procesních záruk a základních práv dotčených osob a vnitrostátního práva dotčených členských států.
(48)
V zájmu zajištění nezávislosti úřadu by Komise měla rozhodnout o přenesení náležitých pravomocí orgánu oprávněného ke jmenování na generálního ředitele.
(49)
Toto nařízení žádným způsobem nesnižuje pravomoci a odpovědnost členských států přijímat opatření k boji proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie. Pověření nezávislého úřadu vedením vnějších správních vyšetřování v této oblasti je plně v souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k posílení boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie.
(50)
V případě zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce by Komise měla posoudit nutnost změny tohoto nařízení.
(51)
Toto nařízení dodržuje základní práva a je v souladu zejména se zásadami uznanými Listinou základních práv Evropské unie.
(52)
V souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) 45/2001 byl konzultován evropský inspektor ochrany údajů, který své stanovisko předložil dne 1. června 2011 (11).
(53)
Vzhledem ke značnému počtu nezbytných změn by mělo být nařízení (ES) č. 1073/1999 zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(54)
Podle čl. 106a odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Smlouva o ESAE“), která rozšiřuje používání článku 325 Smlouvy o fungování EU na Evropské společenství pro atomovou energii (Euratom), by měla být pravidla pro vyšetřování vedená úřadem, pokud jde o Unii, použitelná i pro Euratom. Podle čl. 106a odst. 2 Smlouvy o ESAE je nutné odkazy na Unii v článku 325 Smlouvy o fungování EU chápat jako odkazy na Euratom, a odkazy na Unii obsažené v tomto nařízení v sobě tudíž zahrnují, pokud to kontext vyžaduje, odkazy na Euratom. Nařízení Rady (Euratom) č. 1074/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) (12) by proto mělo být zrušeno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle a úkoly
1. Za účelem posílení boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen souhrnně „Unie“, pokud to kontext vyžaduje) vykonává Evropský úřad pro boj proti podvodům, zřízený rozhodnutím 1999/352/ES, ESUO, Euratom (dále jen „úřad“), pravomoci týkající se vyšetřování svěřené Komisi:
a)
příslušnými akty Unie a
b)
příslušnými dohodami o spolupráci a vzájemné pomoci, které Unie uzavřela se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
2. Úřad zajišťuje pomoc Komise členským státům při organizování úzké a pravidelné spolupráce mezi jejich příslušnými orgány za účelem koordinace jejich opatření zaměřených na ochranu finančních zájmů Unie před podvody. Úřad přispívá k vytváření a rozvoji metod prevence a boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie. Úřad podporuje a koordinuje sdílení operačních zkušeností a osvědčených procesních postupů se členskými státy a mezi nimi v oblasti ochrany finančních zájmů Unie a rovněž podporuje společné kroky v boji proti podvodům uskutečňované členskými státy na dobrovolném základě.
3. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny:
a)
Protokol č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie připojený ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie;
b)
statut poslanců Evropského parlamentu;
c)
služební řád;
d)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001.
4. V rámci orgánů, institucí a jiných subjektů založených Smlouvami nebo na jejich základě (dále jen „orgány, instituce a jiné subjekty“) provádí úřad správní vyšetřování za účelem boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie. Vyšetřuje proto závažné skutečnosti související s výkonem služebních povinností, které by mohly znamenat zanedbání povinností ze strany úředníků a zaměstnanců Unie, jež by mohlo vést k disciplinárnímu, popřípadě trestnímu stíhání, nebo zanedbání obdobných povinností členy orgánů a institucí, vedoucími pracovníky jiných subjektů nebo pracovníky orgánů, institucí a subjektů, na které se nevztahuje služební řád (dále společně jen „úředníci, jiní zaměstnanci, členové orgánů nebo institucí, vedoucí jiných subjektů nebo pracovníci“).
5. Za účelem uplatňování tohoto nařízení mohou příslušné orgány členských států a orgány, instituce a jiné subjekty uzavřít s úřadem správní ujednání. Tato správní ujednání se mohou týkat zejména předávání informací a provádění vyšetřování.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„finančními zájmy Unie“ příjmy, výdaje a aktiva, na něž se vztahuje rozpočet Evropské unie, a příjmy, výdaje a aktiva, na něž se vztahují rozpočty orgánů, institucí a jiných subjektů a rozpočty jimi spravované a kontrolované;
2)
„nesrovnalostí“„nesrovnalost“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95;
3)
„podvodem, úplatkářstvím a jiným protiprávním jednáním ohrožujícím finanční zájmy Unie“ podvod, úplatkářství a jiné protiprávní jednání ohrožující finanční zájmy Unie ve smyslu příslušných právních aktů Unie;
4)
„správním vyšetřováním“ (dále jen „vyšetřování“) jakákoli inspekce, kontrola a jiné opatření prováděné úřadem podle článků 3 a 4 za účelem dosažení cílů uvedených v článku 1 a případně označení vyšetřovaných činností za nedovolené; těmito vyšetřováními nejsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států zahájit trestní stíhání;
5)
„dotčenou osobou“ jakákoli osoba nebo hospodářský subjekt, které jsou podezřelé z toho, že se dopustily podvodu, úplatkářství nebo jiného protiprávního jednání ohrožujícího finanční zájmy Unie, a které jsou proto vyšetřovány úřadem;
6)
„hospodářským subjektem“ hospodářský subjekt ve smyslu nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 a nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96;
7)
„správními ujednáními“ ujednání technické nebo operační povahy uzavřená úřadem, jejichž cílem může být zejména usnadnění spolupráce a výměny informací mezi stranami těchto ujednání a jež nezakládají další právní povinnosti.
Článek 3
Vnější vyšetřování
1. Úřad vykonává pravomoc svěřenou Komisi nařízením (Euratom, ES) č. 2185/96 provádět kontroly a inspekce na místě v členských státech a v souladu s platnými dohodami o spolupráci a vzájemné pomoci a jinými platnými právními nástroji ve třetích zemích a v prostorách mezinárodních organizací.
V rámci své vyšetřovací funkce provádí úřad kontroly a inspekce podle čl. 9 odst. 1 nařízení (Euratom, ES) č. 2988/95 a podle odvětvových předpisů, na něž se odkazuje v čl. 9 odst. 2 výše uvedeného nařízení, v členských státech a v souladu s platnými dohodami o spolupráci a vzájemné pomoci a jinými platnými právními nástroji ve třetích zemích a v prostorách mezinárodních organizací.
2. Za účelem zjištění podvodu, úplatkářství nebo jiného protiprávního jednání ohrožujícího finanční zájmy Unie v souvislosti s dohodou o grantu nebo rozhodnutím či smlouvou týkající se financování ze strany Unie má úřad v souladu s ustanoveními a postupy uvedenými v nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 oprávnění provádět kontroly a inspekce na místě u hospodářských subjektů.
3. Během kontrol a inspekcí na místě jednají zaměstnanci úřadu podle příslušných právních předpisů Unie, v souladu s pravidly a zvyklostmi dotyčného členského státu a v souladu s procesními zárukami uvedenými v tomto nařízení.
Příslušný orgán dotčeného členského státu poskytne na žádost úřadu zaměstnancům úřadu pomoc nezbytnou k účinnému splnění jejich úkolů, upřesněných v písemném zmocnění uvedeném v čl. 7 odst. 2. Jestliže tato pomoc vyžaduje podle vnitrostátních předpisů povolení soudního orgánu, musí být o toto povolení požádáno.
Dotčený členský stát dbá v souladu s nařízením (Euratom, ES) č. 2185/96 na to, aby byl zaměstnancům úřadu umožněn přístup ke všem informacím a dokumentům týkajícím se skutečností, které jsou předmětem vyšetřování a jsou nezbytné pro efektivní a účinné provedení kontrol a inspekcí na místě, a to za stejných podmínek jako příslušným orgánům tohoto členského státu a v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy.
4. Pro účely tohoto nařízení určí členské státy službu (dále jen „koordinační služba pro boj proti podvodům“), která bude napomáhat účinné spolupráci a výměně informací včetně informací operační povahy s úřadem. V příslušných případech a v souladu s vnitrostátním právem může být koordinační služba pro boj proti podvodům považována za příslušný orgán pro účely tohoto nařízení.
5. V případě, že je to nutné pro účely zjištění, zda došlo k podvodu, úplatkářství nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie, má úřad v průběhu vnějšího vyšetřování přístup ke všem relevantním informacím, které souvisejí s vyšetřovanými skutečnostmi a které mají orgány, instituce a subjekty v držení, včetně informací v databázích. Za tímto účelem se použijí ustanovení čl. 4 odst. 2 a 4.
6. Pokud se úřad ještě před rozhodnutím, zda zahájit vnější vyšetřování, zabývá informacemi naznačujícími, že došlo k podvodu, úplatkářství nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie, může informovat příslušné orgány dotčených členských států, případně příslušné útvary Komise.
Aniž jsou dotčeny odvětvové předpisy, na které se odkazuje v čl. 9 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95, zajistí příslušné orgány dotčených členských států, že budou podniknuty vhodné kroky v souladu s vnitrostátním právem, na nichž se může úřad podílet. Příslušné orgány dotčených členských států na požádání informují úřad o podniknutých krocích a o skutečnostech zjištěných na základě těchto informací, jak je uvedeno v prvním pododstavci tohoto odstavce.
Článek 4
Vnitřní vyšetřování
1. V oblastech uvedených v článku 1 provádí úřad správní vyšetřování uvnitř orgánů, institucí a jiných subjektů (dále jen „vnitřní vyšetřování“).
Tato vnitřní vyšetřování se provádějí v souladu s podmínkami stanovenými tímto nařízením a rozhodnutími přijatými daným orgánem, institucí nebo jiným subjektem.
2. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1:
a)
má úřad právo na okamžitý a neohlášený přístup k jakýmkoli relevantním informacím, včetně informací v databázích, drženým orgány, institucemi nebo jinými subjekty a právo na okamžitý a neohlášený přístup do jejich prostor. Úřad má možnost kontrolovat účetnictví orgánů, institucí a jiných subjektů. Úřad může pořizovat kopie a získávat výtahy z každého dokumentu a z obsahu každého nosiče informací, které jsou v držení orgánů, institucí a jiných subjektů, a v případě potřeby si ponechat tyto dokumenty nebo informace, hrozí-li nebezpečí jejich zmizení;
b)
úřad může od úředníků, jiných zaměstnanců, členů orgánů nebo institucí, vedoucích jiných subjektů nebo pracovníků požadovat ústní poskytnutí informací, mimo jiné i formou výslechu, a písemné poskytnutí informací.
3. V souladu s ustanoveními a postupy uvedenými v nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 může úřad provádět kontroly a inspekce na místě v prostorách hospodářských subjektů, aby získal přístup k relevantním informacím o skutečnostech, které jsou předmětem vnitřního vyšetřování.
4. Orgány, instituce a jiné subjekty jsou informovány, pokud zaměstnanci úřadu provádějí v jejich prostorách vnitřní vyšetřování nebo nahlížejí do dokumentů nebo žádají informace, které mají tyto orgány, instituce a jiné subjekty v držení. Aniž jsou dotčeny články 10 a 11 tohoto nařízení, může úřad kdykoli předat příslušnému orgánu, instituci nebo jinému subjektu informace získané při vnitřních vyšetřováních.
5. Orgány, instituce a jiné subjekty zavedou vhodné postupy a přijmou potřebná opatření k tomu, aby byla ve všech fázích vnitřního vyšetřování zajištěna důvěrnost.
6. Pokud se při vnitřním vyšetřování zjistí, že by dotčenou osobou mohl být některý z úředníků, jiných zaměstnanců, členů orgánů nebo institucí, vedoucích jiných subjektů nebo pracovníků, je o tom informován orgán, instituce nebo jiný subjekt, ke kterému tato osoba patří.
V případech, kdy důvěrnost vnitřního vyšetřování nemůže být zajištěna obvyklými způsoby komunikace, použije úřad k podání informací vhodné alternativní cesty.
Ve výjimečných případech lze na základě odůvodněného rozhodnutí generálního ředitele, které bude po uzavření vyšetřování předáno dozorčímu výboru, poskytnutí těchto informací pozdržet.
7. Rozhodnutí, které má podle odstavce 1 přijmout každý orgán, instituce nebo jiný subjekt, obsahuje zejména pravidlo týkající se povinnosti úředníků, jiných zaměstnanců, členů orgánů nebo institucí, vedoucích jiných subjektů nebo pracovníků spolupracovat s úřadem a poskytovat mu informace, přičemž musí být zajištěna důvěrnost vnitřního vyšetřování.
8. Pokud se úřad ještě před rozhodnutím, zda zahájit vnitřní vyšetřování, zabývá informacemi naznačujícími, že došlo k podvodu, úplatkářství nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie, může informovat dotčený orgán, instituci nebo jiný subjekt. Dotčený orgán, instituce nebo jiný subjekt na požádání informují úřad o veškerých podniknutých krocích a o skutečnostech zjištěných na základě těchto informací.
V případě potřeby informuje úřad také příslušné orgány dotčeného členského státu. V tomto případě se uplatní procesní požadavky stanovené v čl. 9 odst. 4 druhém a třetím pododstavci. Rozhodnou-li se příslušné orgány na základě informací, které jim byly poskytnuty, podniknout jakékoli kroky v souladu s vnitrostátním právem, informují o nich na požádání úřad.
Článek 5
Zahájení vyšetřování
1. Generální ředitel může zahájit vyšetřování v případě, že existuje dostatečně závažné podezření, které může být založeno i na informacích od třetí osoby nebo na anonymních informacích, že došlo k podvodu, úplatkářství nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie. Rozhodnutí generálního ředitele zahájit nebo nezahájit vyšetřování zohledňuje priority politiky v oblasti vyšetřování a roční plán řízení úřadu stanovené podle čl. 17 odst. 5. Toto rozhodnutí rovněž zohledňuje potřebu účinného využívání zdrojů úřadu a přiměřenosti použitých prostředků. V případě vnitřních vyšetřování je třeba brát zvláštní ohled na to, který orgán, instituce nebo jiný subjekt se nachází v nejvýhodnější pozici k jejich vedení, a to zejména na základě povahy skutečností, skutečného nebo potenciálního finančního dopadu případu a pravděpodobnosti následných soudních opatření.
2. Rozhodnutí o zahájení vnějšího vyšetřování přijímá generální ředitel, který jedná buď z vlastního podnětu, nebo na žádost dotčeného členského státu nebo jakéhokoliv orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie.
Rozhodnutí o zahájení vnitřního vyšetřování přijímá generální ředitel, který jedná buď z vlastního podnětu, nebo na žádost jednoho z orgánů, institucí nebo jiných subjektů, ve kterých má vyšetřování probíhat, nebo na žádost členského státu.
3. Zvažuje-li generální ředitel, zda zahájí vnitřní vyšetřování na žádost podle odstavce 2, nebo vede-li úřad vnitřní vyšetřování, dotčené orgány, instituce nebo jiné subjekty nezahájí souběžné vyšetřování týchž skutečností, pokud se s úřadem nedohodnou jinak.
4. Rozhodnutí o zahájení nebo nezahájení vyšetřování se přijme do dvou měsíců ode dne, kdy byla úřadu doručena žádost podle odstavce 2. Rozhodnutí se neprodleně oznámí členskému státu, orgánu, instituci nebo jinému subjektu, které žádost podaly. Rozhodnutí o nezahájení vyšetřování musí být odůvodněno. Jestliže tato dvouměsíční lhůta uplyne, aniž úřad přijal rozhodnutí, má se za to, že se úřad rozhodl vyšetřování nezahájit.
V případě, že úředník, jiný zaměstnanec, člen orgánu nebo instituce, vedoucí jiného subjektu nebo pracovník, který jedná v souladu s článkem 22a služebního řádu, poskytne úřadu informace týkající se podezření na podvod či nesrovnalost, úřad ho informuje o rozhodnutí o zahájení nebo nezahájení vyšetřování v souvislosti s předmětnými skutečnostmi.
5. Pokud generální ředitel rozhodne, že vnitřní vyšetřování nezahájí, může neprodleně předat veškeré relevantní informace dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu, aby na jejich základě mohly přijmout náležitá opatření v souladu s pravidly, která se na daný orgán, instituci nebo jiný subjekt vztahují. Úřad se případně dohodne s orgánem, institucí nebo jiným subjektem na vhodných opatřeních na ochranu důvěrnosti zdroje těchto informací, a je-li to nutné, požádá o poskytnutí informací ohledně následně přijatých opatření.
6. Pokud generální ředitel rozhodne, že vnější vyšetřování nezahájí, může neprodleně předat veškeré relevantní informace příslušným orgánům dotčeného členského státu, aby na jejich základě mohly přijmout náležitá opatření v souladu se svými vnitrostátními předpisy. V případě potřeby úřad rovněž informuje dotčený orgán, instituci nebo jiný subjekt.
Článek 6
Přístup k informacím v databázích před zahájením vyšetřování
1. Je-li to nezbytné k posouzení toho, zda mají tvrzení reálný základ, má úřad před zahájením vyšetřování právo na přístup k veškerým relevantním informacím v databázích, které jsou v držení orgánů, institucí a jiných subjektů. Toto právo na přístup musí být uplatněno ve lhůtě, kterou úřad stanoví a která je nezbytná k urychlenému posouzení tvrzení. Při uplatňování tohoto práva na přístup dodržuje úřad zásady nezbytnosti a přiměřenosti.
2. Dotčený orgán, instituce nebo jiný subjekt musí loajálně spolupracovat tím, že úřadu umožní získat veškeré relevantní informace za podmínek, jež budou uvedeny v rozhodnutích přijatých podle čl. 4 odst. 1.
Článek 7
Postup při vyšetřování
1. Vyšetřování řídí generální ředitel, v příslušných případech na základě písemných pokynů. Vyšetřování vedou pod jeho řízením zaměstnanci úřadu, které určil.
2. Zaměstnanci úřadu provádějí své úkoly po předložení písemného zmocnění, ve kterém je uvedena jejich totožnost a jejich funkce. Generální ředitel vydá toto zmocnění, v němž jsou uvedeny předmět a účel vyšetřování, právní základ pro provádění tohoto vyšetřování a vyšetřovací pravomoci, které z tohoto základu vyplývají.
3. Příslušné orgány členských států v souladu s vnitrostátními předpisy poskytují zaměstnancům úřadu nezbytnou pomoc, aby jim umožnily efektivně plnit jejich úkoly.
Orgány, instituce a jiné subjekty zajistí, aby jejich úředníci, jiní zaměstnanci, členové, vedoucí a pracovníci poskytovali zaměstnancům úřadu nezbytnou pomoc, jež jim umožní efektivně plnit jejich úkoly.
4. Jestliže jsou v určitém vyšetřování současně vnější i vnitřní prvky, uplatní se odpovídajícím způsobem články 3 a 4.
5. Vyšetřování probíhá bez přerušení po dobu, která musí být přiměřená okolnostem a složitosti případu.
6. Pokud se při vyšetřování zjistí, že by mohlo být vhodné přijmout preventivní správní opatření k ochraně finančních zájmů Unie, informuje úřad neprodleně dotčený orgán, instituci nebo jiný subjekt o probíhajícím vyšetřování. Předávané informace obsahují následující údaje:
a)
totožnost dotčeného úředníka, jiného zaměstnance, člena orgánu nebo instituce, vedoucího jiného subjektu nebo pracovníka a shrnutí předmětných skutečností;
b)
veškeré informace, které mohou dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu pomoci při rozhodování o tom, zda je vhodné přijmout preventivní správní opatření na ochranu finančních zájmů Unie;
c)
veškerá doporučená zvláštní opatření na ochranu důvěrnosti, zejména v případech, které vyžadují použití vyšetřovacích opatření, která spadají do pravomoci vnitrostátního soudního orgánu, nebo v případě vnějšího vyšetřování, do pravomoci vnitrostátního orgánu, v souladu s použitelnými vnitrostátními předpisy týkajícími se vyšetřování.
Dotčený orgán, instituce nebo jiný subjekt mohou kdykoliv v úzké spolupráci s úřadem rozhodnout o přijetí jakýchkoli vhodných preventivních opatření, včetně opatření na ochranu důkazů, a o rozhodnutí přijmout tato opatření neprodleně informují úřad.
7. V nezbytných případech je na příslušných orgánech členských států, aby na žádost úřadu učinily vhodná preventivní opatření podle vnitrostátního práva, zejména opatření na zajištění důkazů.
8. Nelze-li vyšetřování skončit do 12 měsíců od zahájení, podává generální ředitel po uplynutí této lhůty 12 měsíců a poté každých šest měsíců dozorčímu výboru zprávu obsahující důvody a nápravná opatření navrhována s cílem vyšetřování urychlit.
Článek 8
Povinnost informovat úřad
1. Orgány, instituce a jiné subjekty předají neprodleně úřadu veškeré informace týkající se možných případů podvodů, úplatkářství nebo jiného protiprávního jednání ohrožujícího finanční zájmy Unie.
2. Orgány, instituce a jiné subjekty a v rozsahu umožněném jejich vnitrostátním právem příslušné orgány členských států předají úřadu na jeho žádost nebo z vlastního podnětu všechny dokumenty a informace, které mají v držení a které souvisejí s vyšetřováním, jež úřad provádí.
3. Orgány, instituce a jiné subjekty a v rozsahu umožněném jejich vnitrostátním právem příslušné orgány členských států předají úřadu další dokumenty nebo informace, které považují za významné, které mají v držení a které se týkají boje proti podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie.
Článek 9
Procesní záruky
1. Úřad v rámci svého vyšetřování shromažďuje důkazy ve prospěch i v neprospěch dotčené osoby. Vyšetřování musí být prováděna objektivně a nestranně a v souladu se zásadou presumpce neviny a procesními zárukami stanovenými v tomto článku.
2. Během vyšetřování může úřad kdykoliv vyslechnout dotčenou osobu nebo svědka. Vyslýchaná osoba má právo nevypovídat ve svůj neprospěch.
Výzva k výslechu musí být dotčené osobě zaslána nejméně deset pracovních dní před jeho uskutečněním. Tuto lhůtu lze zkrátit, pokud s tím dotčená osoba výslovně souhlasí, nebo na základě řádně odůvodněné naléhavosti vyšetřování. V posledně uvedeném případě nesmí být tato lhůta kratší než 24 hodin. Výzva obsahuje výčet práv dotčené osoby, zejména právo na pomoc osoby, kterou si sama zvolí.
Výzva k výslechu musí být svědkovi zaslána nejméně 24 hodin před jeho uskutečněním. Tuto lhůtu lze zkrátit, pokud s tím svědek výslovně souhlasí, nebo na základě řádně odůvodněné naléhavosti vyšetřování.
Požadavky uvedené ve druhém a třetím pododstavci se nevztahují na záznam prohlášení v rámci kontrol a inspekcí na místě.
Pokud v průběhu výslechu nasvědčují zjištěné skutečnosti tomu, že svědek může být dotčenou osobou, výslech se ukončí. Okamžitě se uplatní procesní pravidla podle toho odstavce a podle odstavců 3 a 4. Svědek je neprodleně seznámen s právy, jež má jako dotčená osoba, a na požádání obdrží kopii záznamu jakýchkoli prohlášení, která v minulosti učinil. Dřívější prohlášení této osoby nesmí úřad proti ní použít, aniž jí nejprve poskytne příležitost se k jejich obsahu vyjádřit.
Úřad vyhotoví záznam výslechu a vyslýchané osobě umožní k tomuto záznamu přístup, aby ho vyslýchaná osoba mohla potvrdit nebo k němu připojit připomínky. Úřad poskytne dotčené osobě kopii tohoto záznamu.
3. Pokud se v rámci vyšetřování zjistí, že dotčenou osobou může být úředník, jiný zaměstnanec, člen orgánu nebo instituce, vedoucí jiného subjektu nebo pracovník, je tato dotčená osoba v tomto smyslu informována, pokud tím není dotčen průběh vyšetřování nebo vyšetřovacích postupů spadajících do působnosti vnitrostátního soudního orgánu.
4. Aniž jsou dotčeny čl. 4 odst. 6 a čl. 7 odst. 6, jakmile je vyšetřování skončeno a předtím, než jsou vypracovány závěry, které se dotčené osoby jmenovitě týkají, musí být této osobě poskytnuta příležitost se ke skutečnostem, které se jí týkají, vyjádřit.
Za tímto účelem úřad dotčenou osobu vyzve, aby se vyjádřila buď písemně, nebo v rozhovoru s určenými zaměstnanci úřadu. Tato výzva musí obsahovat shrnutí skutečností, které se dotčené osoby týkají, informace požadované podle článků 11 a 12 nařízení (ES) č. 45/2001, a dále lhůtu pro vyjádření, která nesmí být kratší než 10 pracovních dní od obdržení této výzvy. Tuto lhůtu lze zkrátit, pokud s tím dotčená osoba výslovně souhlasí, nebo na základě řádně odůvodněné naléhavosti vyšetřování. Závěrečná zpráva o vyšetřování musí na veškerá tato vyjádření odkazovat.
V náležitě odůvodněných případech, kdy je to nezbytné k zachování důvěrnosti vyšetřování nebo kdy se použijí vyšetřovací postupy, které spadají do působnosti vnitrostátního soudního orgánu, může generální ředitel rozhodnout, že splnění povinnosti vyzvat dotčenou osobu k vyjádření bude odloženo.
V případech uvedených v čl. 1 odst. 2 přílohy IX služebního řádu, jestliže orgán, instituce nebo subjekt na žádost generálního ředitele o odklad splnění povinnosti vyzvat dotčenou osobu k vyjádření nezareaguje do jednoho měsíce, má se za to, že odpověděl kladně.
5. Vyslýchaná osoba má právo používat kterýkoli z úředních jazyků orgánů Unie. Úředníci nebo jiní zaměstnanci Unie však mohou být vyzváni, aby použili některý z úředních jazyků orgánů Unie, který dobře ovládají.
Článek 10
Důvěrnost a ochrana údajů
1. Informace předané nebo získané v rámci vnějšího vyšetřování v jakékoli formě jsou chráněny podle předpisů, které se na tato vyšetřování vztahují.
2. Na informace předané nebo získané v rámci vnitřního vyšetřování v jakékoli formě se vztahuje služební tajemství a jsou chráněny podle předpisů použitelných pro orgány Unie.
3. Dotčené orgány, instituce nebo jiné subjekty zajišťují dodržování důvěrnosti vyšetřování prováděných úřadem, zachování zákonných práv dotčených osob a v případě soudních řízení dodržování všech vnitrostátních předpisů vztahujících se na tato řízení.
4. Úřad může jmenovat v souladu s článkem 24 nařízení (ES) č. 45/2001 inspektora ochrany údajů.
5. Generální ředitel zajistí, aby byly veškeré informace veřejnosti poskytovány neutrálním a nestranným způsobem a při zveřejňování byla dodržena důvěrnost vyšetřování a soulad se zásadami stanovenými v tomto článku a v čl. 9 odst. 1.
V souladu se služebním řádem se zaměstnanci úřadu zdrží jakéhokoli nedovoleného zveřejnění informací získaných při plnění svých povinností, pokud již tyto informace nebyly zveřejněny nebo veřejnosti zpřístupněny, a touto povinností jsou vázáni i po odchodu ze služby.
Článek 11
Zpráva o vyšetřování a opatření, jež mají být přijata po vyšetřování
1. Po dokončení vyšetřování vypracuje úřad pod vedením generálního ředitele zprávu. V této zprávě jsou uvedeny právní základ pro vyšetřování, procesní úkony, zjištěné skutečnosti a jejich předběžná právní kvalifikace, odhadovaný finanční dopad zjištěných skutečností, dodržení procesních záruk v souladu s článkem 9 a závěry vyšetřování.
Ke zprávě budou připojena doporučení generálního ředitele, zda je třeba přijmout opatření, či nikoliv. V těchto doporučeních jsou v příslušných případech uvedena veškerá disciplinární, správní, finanční nebo soudní opatření dotčených orgánů, institucí a subjektů a příslušných orgánů dotčených členských států, a zejména upřesněny odhadované částky, které mají být vymáhány, a předběžná právní kvalifikace zjištěných skutečností.
2. Při vypracovávání těchto zpráv a doporučení je nutné zohlednit vnitrostátní právo dotčeného členského státu. Takto vypracované zprávy představují stejným způsobem a za stejných podmínek jako úřední zprávy vypracované vnitrostátními správními kontrolory důkazy přípustné ve správním nebo soudním řízení členského státu, pokud je jejich použití nezbytné. Vztahují se na ně stejná pravidla hodnocení, jako tomu je u úředních zpráv vypracovaných vnitrostátními správními kontrolory, a mají stejnou důkazní hodnotu jako tyto zprávy.
3. Zprávy a doporučení vypracované po skončení vnějšího vyšetřování a veškeré důležité související dokumenty se podle předpisů o vnějších vyšetřováních předají příslušným orgánům dotčených členských států a v případě potřeby příslušným útvarům Komise.
4. Zprávy a doporučení vypracované po skončení vnitřního vyšetřování a veškeré důležité související dokumenty se předají dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu. Uvedený orgán, instituce nebo jiný subjekt přijme taková opatření především disciplinární nebo právní povahy, která jsou vzhledem k výsledkům vnitřního vyšetřování nezbytná, a uvědomí o nich úřad ve lhůtě, která je v doporučeních připojených ke zprávě stanovena, a to na žádost úřadu.
5. Jsou-li ve zprávě vypracované na základě vnitřního vyšetřování uvedeny skutečnosti, které by mohly být předmětem trestního stíhání, předají se tyto informace soudním orgánům dotčeného členského státu.
6. Příslušné orgány dotčených členských států zašlou na žádost úřadu včas informace o případných opatřeních přijatých v návaznosti na doporučení generálního ředitele podle odstavce 3 a v návaznosti na informace předané úřadem podle odstavce 5.
7. Aniž je dotčen odstavec 4, pokud během vyšetřování nebyly zjištěny žádné důkazy proti dotčené osobě, generální ředitel vyšetřování týkající se dotčené osoby ukončí a o této skutečnosti ji do deseti pracovních dní vyrozumí.
8. Pokud o to informátor, který úřadu poskytl informace, jež vedly k vyšetřování nebo s ním souvisely, požádá, úřad může uvedeného informátora uvědomit o ukončení vyšetřování. Úřad však může takovouto žádost zamítnout, domnívá-li se, že by touto žádostí mohly být dotčeny oprávněné zájmy dotčené osoby, účinnost vyšetřování a opatření přijatých na jeho základě nebo požadavky na zachování důvěrnosti.
Článek 12
Výměna informací mezi úřadem a příslušnými orgány členských států
1. Aniž jsou dotčeny články 10 a 11 tohoto nařízení a ustanovení nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96, může úřad předat příslušným orgánům dotčených členských států informace získané při vnějších vyšetřováních, a to v dostatečném předstihu, tak aby mohly uskutečnit vhodné kroky v souladu se svým vnitrostátním právem.
2. Aniž jsou dotčeny články 10 a 11, předá generální ředitel soudním orgánům dotčeného členského státu informace, které úřad v průběhu vnitřních vyšetřování získal o skutečnostech, jež spadají do příslušnosti vnitrostátního soudního orgánu.
V souladu s článkem 4, a aniž je dotčen článek 10, generální ředitel rovněž předá informace uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce včetně totožnosti dotčené osoby, shrnutí zjištěných skutečností, jejich předběžné právní kvalifikace a očekávaného dopadu na finanční zájmy Unie dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu.
Použije se čl. 9 odst. 4.
3. Aniž je dotčeno jejich vnitrostátní právo, informují příslušné orgány dotčeného členského státu úřad z vlastního podnětu nebo na jeho žádost včas o opatřeních přijatých na základě informací, které jim byly předány podle tohoto článku.
4. Úřad může předkládat důkazy v řízeních před vnitrostátními soudy v souladu s vnitrostátním právem a se služebním řádem.
Článek 13
Spolupráce úřadu s Eurojustem a Europolem
1. V rámci své působnosti chránit finanční zájmy Unie úřad podle potřeby spolupracuje s Eurojustem a s Evropským policejním úřadem (Europolem). Jestliže je to pro usnadnění této spolupráce nezbytné, dohodne se úřad s Eurojustem a Europolem na správních ujednáních. Tato pracovní ujednání se mohou týkat výměny operačních, strategických nebo technických informací, včetně osobních údajů a utajovaných informací a na požádání i zpráv o pokroku.
Pokud to může podpořit a posílit koordinaci a spolupráci mezi vnitrostátními orgány pověřenými vyšetřováním a stíháním nebo pokud úřad předal příslušným orgánům členských států informace nasvědčující tomu, že mohlo dojít k podvodu, úplatkářství nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie, přičemž by se mohlo jednat o závažnou trestnou činnost, předá úřad relevantní informace Eurojustu, a to v mezích působnosti Eurojustu.
2. Úřad včas vyrozumí příslušné orgány dotčených členských států, pokud informace jimi poskytnuté předává Eurojustu nebo Europolu.
Článek 14
Spolupráce s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi
1. Úřad může případně uzavřít správní ujednání s příslušnými orgány ve třetích zemích a s mezinárodními organizacemi. Úřad své kroky případně koordinuje s příslušnými útvary Komise a s Evropskou službou pro vnější činnost, a to zejména před uzavřením těchto ujednání. Tato ujednání se mohou týkat výměny operačních, strategických nebo technických informací a na požádání i zpráv o pokroku.
2. Úřad vyrozumí příslušné orgány dotčených členských států předtím, než informace jimi poskytnuté předá příslušným orgánům ve třetích zemích nebo mezinárodním organizacím.
Úřad vede evidenci veškerých případů předání osobních údajů včetně důvodů předání, v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Článek 15
Dozorčí výbor
1. Dozorčí výbor pravidelně dohlíží na to, jak úřad plní svou vyšetřovací funkci, přičemž jeho cílem je posilovat nezávislost úřadu při řádném výkonu pravomocí, které mu jsou svěřeny tímto nařízením.
Dozorčí výbor zejména dohlíží na vývoj v oblasti uplatňování procesních záruk a délky vyšetřování na základě informací, které mu podává generální ředitel v souladu s čl. 7 odst. 8.
Dozorčí výbor podává generálnímu řediteli stanoviska a ve vhodných případech i doporučení, pokud jde mimo jiné o zdroje potřebné k výkonu vyšetřovací funkce úřadu, vyšetřovací priority úřadu a délku trvání vyšetřování. Tato stanoviska může vydávat z vlastního podnětu, na žádost generálního ředitele nebo na žádost orgánu, instituce nebo jiného subjektu, avšak do právě probíhajících vyšetřování nezasahuje.
Kopie stanovisek vydaných podle třetího pododstavce se zašle orgánům, institucím nebo jiným subjektům.
Pokud to situace náležitě ospravedlňuje, může dozorčí výbor úřad požádat o doplňující informace o vyšetřováních, včetně zpráv a doporučeních týkajících se skončených vyšetřování, avšak do probíhajících vyšetřování nezasahuje.
2. Dozorčí výbor se skládá z pěti nezávislých členů, kteří mají zkušenosti z vysoké soudní, vyšetřovací nebo podobné funkce související s oblastmi činnosti úřadu. Tyto osoby jmenuje vzájemnou dohodou Evropský parlament, Rada a Komise.
Rozhodnutí o jmenování členů dozorčího výboru obsahuje rovněž rezervní seznam případných členů, kteří by v případě odstoupení z funkce, úmrtí nebo trvalé pracovní neschopnosti jednoho nebo několika členů dozorčího výboru tyto členy nahradili na zbývající část funkčního období.
3. Funkční období členů dozorčího výboru je pětileté a není obnovitelné. Střídavě se budou obměňovat tři a dva členové, aby byly zachovány odborné schopnosti výboru.
4. Po uplynutí funkčního období zůstávají členové dozorčího výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni.
5. Pokud člen dozorčího výboru přestane splňovat podmínky nezbytné pro výkon svých povinností nebo pokud byl shledán vinným z jejich závažného porušení, mohou jej Evropský parlament, Rada a Komise vzájemnou dohodou zbavit výkonu funkce.
6. V souladu s příslušnými předpisy Komise obdrží členové dozorčího výboru denní příspěvek a náhradu výdajů vzniklých v souvislosti s plněním jejich úkolů.
7. Při plnění svých úkolů nesmějí členové dozorčího výboru požadovat ani přijímat pokyny od žádné vlády ani orgánu, instituce nebo jiného subjektu.
8. Dozorčí výbor jmenuje svého předsedu. Přijme svůj jednací řád, který je před přijetím pro informaci předložen Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a evropskému inspektorovi ochrany údajů. Schůze dozorčího výboru svolává jeho předseda nebo generální ředitel. Výbor se schází nejméně desetkrát ročně. Dozorčí výbor přijímá rozhodnutí většinou všech svých členů. Jeho sekretariát zajišťuje úřad, a to v úzké konzultaci s dozorčím výborem.
9. Dozorčí výbor vydává ročně nejméně jednu zprávu o své činnosti, jejímž předmětem je především posouzení nezávislosti úřadu, uplatňování procesních záruk a délka vyšetřování. Tyto zprávy se zasílají rovněž Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru.
Dozorčí výbor může Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru předkládat zprávy o výsledcích vyšetřování úřadu a následných opatřeních přijatých na základě těchto výsledků.
Článek 16
Výměna názorů s orgány
1. Evropský parlament, Rada a Komise se jednou ročně scházejí s generálním ředitelem, aby si vyměnili názory na politické úrovni a prodiskutovali politiku úřadu, pokud jde o metody předcházení podvodům, úplatkářství a jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie a pokud jde o metody boje proti nim. Výměny názorů se účastní dozorčí výbor. Na žádost Evropského parlamentu, Rady, Komise, generálního ředitele nebo dozorčího výboru mohou být ad hoc přizváni k účasti zástupci Účetního dvora, Eurojustu nebo Europolu.
2. Výměna názorů se může týkat:
a)
strategických priorit politiky úřadu v oblasti vyšetřování;
b)
stanovisek a zpráv o činnosti dozorčího výboru podle článku 15;
c)
zpráv generálního ředitele podle čl. 17 odst. 4 a v příslušných případech veškerých dalších zpráv orgánů, které souvisejí s působností úřadu;
d)
rámce pro vztahy mezi úřadem a orgány, institucemi a jinými subjekty;
e)
rámce pro vztahy mezi úřadem a příslušnými orgány členských států;
f)
vztahů mezi úřadem a příslušnými orgány ve třetích zemích, jakož i mezinárodními organizacemi, v rámci ujednání uvedených v tomto nařízení;
g)
efektivity činností úřadu při výkonu jeho působnosti.
3. Všechny orgány účastnící se výměny názorů dbají na to, aby výměna názorů nezasahovala do probíhajících vyšetřování.
4. Orgány účastnící se výměny názorů ve svých opatřeních zohlední názory vyjádřené při této výměně. Ve zprávách podle čl. 17 odst. 4 uvede generální ředitel informace o případných opatřeních přijatých úřadem.
Článek 17
Generální ředitel
1. V čele úřadu stojí generální ředitel. Generálního ředitele jmenuje Komise postupem podle odstavce 2. Funkční období generálního ředitele je sedm let a není obnovitelné.
2. S cílem jmenovat nového generálního ředitele zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie výzvu k podávání přihlášek. Tato výzva se zveřejňuje nejpozději šest měsíců před koncem funkčního období stávajícího generálního ředitele. Poté, co dozorčí výbor vydá příznivé stanovisko k výběrovému řízení provedenému Komisí, sestaví Komise seznam uchazečů s vhodnou kvalifikací. Generálního ředitele jmenuje Komise po konzultaci s Evropským parlamentem a Radou.
3. Generální ředitel úřadu nesmí při plnění svých úkolů týkajících se zahájení a provádění vnějších a vnitřních vyšetřování nebo vypracování zpráv z těchto vyšetřování vyžadovat ani přijímat pokyny od žádné vlády ani orgánu, instituce nebo jiného subjektu. Pokud se generální ředitel úřadu domnívá, že opatření přijaté Komisí ohrožuje jeho nezávislost, okamžitě o tom informuje dozorčí výbor a rozhodne o tom, zda proti Komisi podá žalobu k Soudnímu dvoru.
4. Generální ředitel pravidelně podává zprávu Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru o výsledcích vyšetřování prováděných úřadem, podniknutých krocích a problémech, se kterými se setkal, při zachování důvěrnosti vyšetřování, dodržení zákonných práv dotčených osob a informátorů a v případě potřeby při dodržení vnitrostátního práva použitelného na soudní řízení.
5. Generální ředitel každoročně v rámci ročního plánu řízení určí priority politiky úřadu v oblasti vyšetřování a před jejich zveřejněním je předá dozorčímu výboru.
Pravidelně informuje dozorčí výbor o činnosti úřadu, o plnění jeho vyšetřovací funkce a o opatřeních přijatých na základě vyšetřování.
Generální ředitel pravidelně informuje dozorčí výbor:
a)
o případech, kdy jeho doporučení nebyla respektována;
b)
o případech, kdy byly předány informace soudním orgánům členských států;
c)
o délce vyšetřování v souladu s čl. 7 odst. 8.
6. Generální ředitel může písemně pověřit jednoho nebo více zaměstnanců úřadu výkonem některých svých funkcí podle článku 5, čl. 7 odst. 2, čl. 11 odst. 7 a čl. 12 odst. 2, přičemž stanoví podmínky a rozsah tohoto pověření.
7. Generální ředitel zavede vnitřní poradní a kontrolní postup, včetně kontroly souladu s právem, který se bude mimo jiné týkat dodržování procesních záruk a základních práv dotčených osob a vnitrostátního práva dotčených členských států, se zvláštním zřetelem k čl. 11 odst. 2.
8. Generální ředitel přijme obecné zásady vyšetřovacích postupů určené zaměstnancům úřadu. Tyto obecné zásady budou v souladu s tímto nařízením a budou se týkat mimo jiné:
a)
vedení vyšetřování;
b)
procesních záruk;
c)
podrobných informací ohledně vnitřních poradních a kontrolních postupů včetně kontroly souladu s právem;
d)
ochrany údajů.
Tyto obecné zásady a jakékoli jejich změny jsou přijaty poté, co je dozorčímu výboru poskytnuta příležitost se k nim vyjádřit, a předají se pro informaci Evropskému parlamentu, Radě a Komisi a jsou pro informaci zveřejněny na internetových stránkách úřadu ve všech úředních jazycích orgánů Unie.
9. Před uložením jakékoli disciplinární sankce vůči generálnímu řediteli konzultuje Komise dozorčí výbor.
Uložení jakékoli disciplinární sankce vůči generálnímu řediteli je předmětem odůvodněného rozhodnutí, které je předáno pro informaci Evropskému parlamentu, Radě a dozorčímu výboru.
10. Veškeré odkazy na „ředitele“ úřadu v jakémkoli právním textu se považují za odkaz na generálního ředitele.
Článek 18
Financování
Celkové prostředky úřadu včetně prostředků pro dozorčí výbor a jeho sekretariát se zapisují do zvláštní rozpočtové linie oddílu souhrnného rozpočtu Evropské unie, který se týká Komise, a jsou podrobně uvedeny v příloze tohoto oddílu.
Plán pracovních míst úřadu včetně sekretariátu dozorčího výboru je uveden v příloze k plánu pracovních míst Komise.
Článek 19
Hodnotící zpráva
Do 2. října 2017 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o používání tohoto nařízení. K této zprávě bude připojeno stanovisko dozorčího výboru a ve zprávě bude uvedeno, zda je nutné toto nařízení změnit.
Článek 20
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1073/1999 a nařízení (Euratom) č. 1074/1999 se zrušují.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 21
Vstup v platnost a přechodná ustanovení
1. Toto nařízení vstupuje v platnost první den měsíce následujícího po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Článek 15 odst. 3 se použije na dobu trvání funkčního období členů dozorčího výboru, kteří budou ve funkci v době vstupu tohoto nařízení v platnost. Ihned po vstupu tohoto nařízení v platnost vybere předseda Evropského parlamentu losem dva členy dozorčího výboru, jejichž služební povinnosti budou odchylně od čl. 15 odst. 3 první věty ukončeny po uplynutí prvních 36 měsíců jejich funkčního období. Na místo dvou odcházejících členů budou automaticky na funkční období pěti let jmenováni dva noví členové, a to na základě a v pořadí podle seznamu uvedeného v čl. 1 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu, Rady a Komise 2012/45/EU, Euratom ze dne 23. ledna 2012, kterým se jmenují členové dozorčího výboru Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) (13). Těmito dvěma novými členy budou první dvě osoby z uvedeného seznamu.
3. Třetí věta čl. 17 odst. 1 se použije na dobu funkčního období generálního ředitele, který bude ve funkci v době vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. září 2013.
UREDBA (EU, EURATOM) br. 883/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 11. rujna 2013.
o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća te Uredbe Vijeća (Euratom) br. 1074/1999
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 325., te Ugovor o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, a posebno njegov članak 106.a,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Revizorskog suda (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Institucije Unije i države članice pridaju veliki značaj zaštiti financijskih interesa Unije te borbi protiv prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti tim interesima. Odgovornost Komisije s tim u vezi usko je povezana s njenom dužnošću izvršavanja proračuna u skladu s člankom 317. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i značaj takvog djelovanja potvrđuje se člankom 325. Ugovora o UFEU-u.
(2)
Trebala bi se upotrijebiti sva raspoloživa sredstva kako bi se taj cilj i postigao, posebno u kontekstu istražnih dužnosti prenesenih na Uniju, a pritom bi trebalo zadržati trenutačnu raspodjelu i ravnotežu odgovornosti između Unije i država članica.
(3)
Za jačanje raspoloživih sredstava za borbu protiv prijevara, uz poštovanje načela unutarnje organizacijske autonomije svih institucija, Komisija je Odlukom 1999/352/EZ, EZUČ, Euratom (3) u okviru svojih službi osnovala Europski ured za borbu protiv prijevara („Ured”) čija je odgovornost provođenje administrativnih istraga prijevara. Komisija je Uredu dala potpunu neovisnost u izvršavanju njegove istražne funkcije. Odlukom 1999/352/EZ, EZUČ, Euratom propisuje se da Ured u istražne svrhe izvršava ovlasti koje su mu dodijeljene pravom Unije.
(4)
Uredba (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća (4) donesena je s ciljem reguliranja istraga koje provodi Ured. Kako bi istražne aktivnosti Ureda postale djelotvornije i u svjetlu ocjenjivanja njegovih aktivnosti koja su provele institucije Unije, posebno evaluacijskog izvješća Komisije iz travnja 2003. i posebnih izvješća br. 1/2005 (5) i br. 2/2011 (6) Revizorskog suda o upravljanju Uredom, potrebno je revidirati postojeći pravni okvir.
(5)
Mandat Ureda trebao bi obuhvaćati provođenje istraga unutar institucija, tijela, ureda i agencija osnovanih Ugovorima ili na temelju njih („institucije, tijela, uredi i agencije”), izvršavanje istražnih ovlasti koje su dodijeljene Komisiji odgovarajućim aktima Unije i pružanje pomoći Komisije državama članicama u organiziranju bliske i redovne suradnje između njihovih nadležnih tijela. Ured bi također trebao doprinijeti oblikovanju i razvoju metoda za sprečavanje prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije i za borbu protiv njih, i to na temelju svoje operativne prakse na tom području.
(6)
Odgovornost Ureda, kako je to odredila Komisija, prelazi granice zaštite financijskih interesa i uključuje sve aktivnosti koje se odnose na zaštitu interesa Unije od nepravilnosti koje mogu dovesti do administrativnih ili kaznenih postupaka.
(7)
Ova bi se Uredba trebala primjenjivati ne dovodeći u pitanje širu zaštitu koja može proizaći iz odredbi Ugovora.
(8)
Zbog potrebe jačanja borbe protiv prijevara, korupcije i svih ostalih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije, Ured bi trebao imati mogućnost provoditi unutarnje istrage u svim institucijama, tijelima, uredima i agencijama.
(9)
U vezi s vanjskim istragama Uredu bi trebalo povjeriti izvršavanje ovlasti koje su dodijeljene Komisiji Uredbom Vijeća (Euratom, EZ) br. 2185/96 od 11. studenoga 1996. o provjerama i inspekcijama na licu mjesta koje provodi Komisija s ciljem zaštite financijskih interesa Europskih zajednica od prijevare i ostalih nepravilnosti (7). Uredu bi također trebalo biti dopušteno izvršavanje ostalih ovlasti koje su dodijeljene Komisiji za provođenje provjera i inspekcija na licu mjesta u državama članicama, posebno s ciljem otkrivanja nepravilnosti, kako je propisano člankom 9. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (8).
(10)
Operativna učinkovitost Ureda uvelike ovisi o suradnji s državama članicama. Potrebno je da države članice odrede nadležna tijela koja mogu Uredu pružiti pomoć potrebnu u izvršavanju njegovih dužnosti. U slučaju da država članica nije uspostavila na nacionalnoj razini poseban odjel za usklađivanje zaštite financijskih interesa Unije i borbu protiv prijevara, trebala bi se odrediti služba (služba za usklađivanje borbe protiv prijevara) koja bi olakšavala suradnju i razmjenu informacija s Uredom.
(11)
Ured bi trebao imati pristup svim relevantnim informacijama u vezi s vanjskim istragama koje posjeduju institucije, tijela, uredi i agencije Unije.
(12)
Istrage bi se trebale provoditi u skladu s Ugovorima te posebno Protokolom br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije, uz poštovanje Pravilnika o osoblju za dužnosnike i Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije utvrđenih Uredbom Vijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 (9) (u daljnjem tekstu: „Pravilnik o osoblju”) te Statuta zastupnika u Europskom parlamentu, uz puno poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, posebno načela pravednosti, prava uključenih osoba da iznesu svoje viđenje činjenica koje se odnose na njih i načela da se zaključci istrage mogu temeljiti samo na elementima koji imaju dokaznu vrijednost. Institucije, tijela, uredi i agencije u tu bi svrhu trebali utvrditi rokove i uvjete pod kojima se takve unutarnje istrage trebaju provoditi.
(13)
Unutarnje istrage mogu se provoditi samo pod uvjetom da je Uredu zajamčen pristup svim prostorijama institucija, tijela, ureda i agencija kao i svim podacima i dokumentima koje oni posjeduju.
(14)
Trebalo bi u najkraćem roku ocijeniti točnost informacija koje se šalju Uredu u vezi s njegovim mandatom. Ured bi u tu svrhu prije otvaranja istrage trebao imati pristup svim relevantnim informacijama u bazama podataka institucija, tijela, ureda i agencija, ako bez njih nije moguće ocijeniti utemeljenost optužbi.
(15)
Potrebno je detaljno utvrditi obveze Ureda u vezi s obavještavanjem institucija, tijela, ureda i agencija o istragama u tijeku, ako se predmet istrage odnosi na dužnosnika, drugog službenika, člana institucije ili tijela, voditelja ureda ili agencije ili zaposlenika, ili ako je potrebno poduzeti mjere predostrožnosti za zaštitu financijskih interesa Unije.
(16)
Trebala bi se utvrditi jasna pravila kojima bi se potvrdilo prvenstvo nadležnosti Ureda za provođenje unutarnjih istraga o pitanjima kojima se šteti financijskim interesima Unije i istodobno omogućilo institucijama, tijelima, uredima i agencijama da brzo provedu takve istrage u slučajevima kad Ured odluči da se neće uključivati.
(17)
Kako bi se osigurala neovisnost Ureda u izvršenju zadaća koje mu se dodjeljuju ovom Uredbom, njegov glavni direktor trebao bi imati ovlast pokretanja istrage na vlastitu inicijativu. Ako Ured provodi istragu, relevantne institucije, tijela, uredi ili agencije ne bi smjeli voditi usporednu istragu o istom predmetu, osim ako se nije drukčije dogovorilo s Uredom.
(18)
Istrage bi se trebale provoditi pod vodstvom glavnog direktora Ureda, potpuno neovisno o institucijama, tijelima, uredima i agencijama kao i o nadzornom odboru. U tu bi svrhu glavni direktor trebao imati mogućnost donošenja smjernica o istražnim postupcima, koje su namijenjene osoblju Ureda. Te bi smjernice trebale služiti osoblju Ureda kao praktični vodič o provođenju istraga, postupovnim jamstvima i pravima umiješanih osoba ili svjedoka, te o detaljima unutarnjih savjetodavnih i nadzornih postupaka koje treba poštovati, uključujući provjeru zakonitosti. Kako bi se povećala transparentnost u vezi s provođenjem istraga, te bi smjernice trebale biti dostupne javnosti na internetskoj stranici Ureda. Tim se smjernicama ne bi trebala stvarati ili mijenjati prava ili obveze koji proizlaze iz ove Uredbe.
(19)
U skladu s člankom 21. Pravilnika o osoblju osoblje Ureda trebalo bi provoditi istrage u skladu sa smjernicama o istražnim postupcima i na temelju pojedinačnih uputa koje izdaje glavni direktor u konkretnim slučajevima.
(20)
U skladu s Pravilnikom o osoblju osoblje Ureda trebalo bi izvršavati svoje istražne zadaće potpuno neovisno i trebalo bi izbjegavati sukobe interesa. Ako se istraga odnosi na predmet u kojem osoblje Ureda ima osoban interes koji bi mogao ili za koji se smatra da bi mogao ugroziti njegovu neovisnost, posebno ako je u predmetu koji se istražuje sudjelovalo u drugoj ulozi, ono bi o tome trebalo odmah obavijestiti glavnog direktora.
(21)
Za vanjske i unutarnje istrage koje provodi Ured djelomično se primjenjuju različita pravila. Međutim, Uredu bi trebalo biti dopušteno u okviru jedne istrage po potrebi spojiti aspekte vanjske i unutarnje istrage kako se ne bi trebale pokretati dvije odvojene istrage.
(22)
Zbog pravne sigurnosti potrebno je naznačiti postupovna jamstva koja se primjenjuju na istrage koje provodi Ured uzimajući u obzir administrativni karakter tih istraga.
(23)
Postupovna jamstva i temeljna prava umiješanih osoba i svjedoka trebala bi se poštovati bez diskriminacije, u svakom trenutku i u svim fazama vanjskih i unutarnjih istraga, posebno kada se daju informacije o istragama u tijeku. Pri davanju informacija Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i Revizorskom sudu o istragama koje provodi Ured, bilo bilateralno ili u okviru razmjene mišljenja, trebala bi se poštovati povjerljivost istraga, legitimna prava umiješanih osoba i po potrebi nacionalne odredbe o sudskim postupcima. S informacijama proslijeđenim ili dobivenim tijekom istraga trebalo bi se postupati u skladu sa zakonodavstvom Unije o zaštiti podataka. Pri razmjeni informacija trebalo bi se voditi načelom proporcionalnosti i načelom nužnog poznavanja.
(24)
Kako bi se ojačala zaštita prava osoba koje su pod istragom, u završnoj fazi istrage ne bi se trebali donositi zaključci u kojima se umiješane osobe navode poimence, a da te osobe pritom nisu dobile priliku izjasniti se o činjenicama koje se odnose na njih.
(25)
Glavni direktor trebao bi osigurati da se pri davanju informacija javnosti poštuju legitimna prava umiješanih osoba.
(26)
Ured i institucije, tijela, uredi i agencije koji sudjeluju u istrazi trebali bi štititi slobodu izražavanja u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima i novinarske izvore.
(27)
Glavni direktor trebao bi biti dužan osigurati zaštitu osobnih podataka i poštovanje povjerljivosti informacija prikupljenih tijekom istraga. Dužnosnicima i ostalim službenicima Unije trebala bi se osigurati pravna zaštita jednaka onoj koja je predviđena Pravilnikom o osoblju.
(28)
Kako bi se osiguralo da se rezultati istraga koje provodi Ured uzimaju u obzir te da se poduzimaju potrebne daljnje mjere, izvješća bi trebala imati snagu prihvatljivih dokaza u administrativnim i kaznenim postupcima. Izvješća bi s tim ciljem trebalo sastaviti u skladu s pravilima o administrativnim izvješćima u državama članicama.
(29)
Ako se ustanovi da bi činjenice koje su otkrivene u završnom izvješću o unutarnjoj istrazi mogle dovesti do kaznenog postupka, o tome bi se trebala obavijestiti nacionalna sudska tijela predmetne države članice. U preporukama koje su prilažu završnom izvješću o istrazi glavni direktor trebao bi navesti ne bi li s obzirom na prirodu činjenica i težinu njihovih financijskih posljedica djelotvornije bile unutarnje mjere koje provodi institucija, tijelo, ured ili agencija o kojoj je riječ.
(30)
U slučajevima kada glavni direktor proslijedi sudskim tijelima u predmetnoj državi članici informacije koje je Ured dobio tijekom unutarnjih istraga, time se ne bi trebala dovoditi u pitanje zakonska ocjena pitanja je li istražni postupak potreban ili ne, koju kasnije donosi nacionalno sudsko tijelo.
(31)
Nadležna tijela država članica ili institucije, tijela, uredi ili agencije, ovisno o slučaju, trebali bi odlučiti o tome kakve bi mjere trebalo poduzeti po završetku istrage na temelju završnih izvješća o istragama koje sastavi Ured.
(32)
Kako bi Ured poboljšao svoju učinkovitost, trebao bi biti obaviješten o tome koje su mjere poduzete na temelju rezultata njegovih istraga. Institucije, tijela, uredi i agencije Unije te po potrebi nadležna tijela država članica stoga bi trebali izvijestiti Ured na njegov zahtjev o eventualnim mjerama poduzetim na temelju informacija koje im je proslijedio Ured.
(33)
S obzirom na velike prednosti jačanja suradnje između Ureda, Eurojusta, Europola i nadležnih tijela država članica, Ured bi trebao imati mogućnost s njima zaključiti administrativne dogovore koji bi posebno mogli imati kao cilj olakšavanje praktične suradnje i razmjene informacija o tehničkim i operativnim stvarima, a da pritom ne nastanu dodatne pravne obveze.
(34)
Kako bi se pojačala suradnja između Ureda, Eurojusta i nadležnih tijela u državama članicama u pogledu djela koja bi mogla biti predmetom kaznene istrage, Ured bi trebao obavijestiti Eurojust posebno o onim slučajevima u kojima postoji sumnja na prijevaru, korupciju ili sve druge nezakonite aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije i koje predstavljaju težak oblik kriminala. Informacije bi se trebale po potrebi proslijediti nadležnim tijelima predmetnih država članica prije nego što Ured proslijedi Eurojustu ili Europolu informacije koje su ona dostavila, pri čemu se uz informacije prilaže poziv na poduzimanje konkretnih kazneno-istražnih mjera.
(35)
Radi uspješne suradnje između Ureda, relevantnih institucija, tijela, ureda i agencija Unije, nadležnih tijela država članica, nadležnih tijela trećih zemalja i međunarodnih organizacija trebala bi se organizirati uzajamna razmjena informacija. Pri takvoj razmjeni informacija trebalo bi poštovati načela povjerljivosti i pravila o zaštiti podataka utvrđena Uredbom (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (10). Ured bi posebno trebao provjeriti da primatelj ima odgovarajuću nadležnost i da je prijenos informacija potreban. Razmjene informacija s Eurojustom trebale bi biti obuhvaćene mandatom Eurojusta, koji pokriva i usklađivanje u transnacionalnim slučajevima teških kaznenih djela.
(36)
S obzirom na visinu sredstava Unije koja su dodijeljena sektoru vanjske pomoći, broj istraga koje Ured provodi u tom sektoru i postojanje međunarodne suradnje u istražne svrhe, Ured bi trebao imati mogućnost administrativnim dogovorima, po potrebi usklađujući se s drugim nadležnim službama, od nadležnih tijela u trećim zemljama i od međunarodnih organizacija zatražiti praktičnu pomoć u obavljanju svojih zadaća, a da pritom ne nastanu nikakve dodatne pravne obveze.
(37)
Ured bi trebao biti neovisan u izvršavanju svojih funkcija. Kako bi se ojačala ta neovisnost, nadzorni odbor sastavljen od vanjskih neovisnih osoba koje su visokokvalificirane u područjima aktivnosti Ureda trebao bi redovito nadzirati Ured. Nadzorni odbor ne bi se trebao miješati u provođenje istraga u tijeku. Njegove bi dužnosti također trebale uključivati pomaganje glavnom direktoru u obavljanju njegovih zadaća.
(38)
Primjereno je navesti mjerila i postupak za imenovanje članova nadzornog odbora te podrobnije naznačiti zadaće nadzornog odbora koje proizlaze iz njegova mandata.
(39)
Trebala bi se sastaviti rezervna lista s kandidatima koji mogu zamijeniti članove nadzornog odbora do isteka njihova mandata u slučaju da jedan ili više članova podnese ostavku, umre ili iz drugih razloga više nije sposoban obavljati svoje dužnosti.
(40)
Kako bi se osiguralo da nadzorni odbor može učinkovito izvršavati svoje zadaće, Ured bi trebao zajamčiti neovisno djelovanje njegova tajništva.
(41)
Razmjena mišljenja između Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije trebala bi se održavati jednom godišnje. Pri takvoj razmjeni mišljenja trebalo bi se, među ostalim, dotaknuti strateških prioriteta istražnih politika i učinkovitosti rada Ureda u vezi s izvršenjem njegova mandata, a da se pritom ne narušava neovisnost Ureda u provođenju njegovih istraga. Priprema za razmjenu mišljenja trebala bi se provesti na tehničkoj razini i trebala bi uključivati, u mjeri u kojoj je to potrebno, pripremni sastanak nadležnih službi institucija o kojima je riječ. U raspravi o učinkovitosti rada Ureda u vezi s izvršenjem njegova mandata, institucijama koje sudjeluju u razmjeni mišljenja trebalo bi biti omogućeno osvrnuti se na statističke podatke o daljnjim mjerama poduzetim na temelju istraga Ureda i informacija koje je proslijedio Ured.
(42)
Kako bi se osigurala potpuna neovisnost upravljanja Uredom, njegov glavni direktor trebao bi se imenovati na sedmogodišnji mandat koji se ne može produljivati.
(43)
Funkcija glavnog direktora Ureda posebno je važna i za Europski parlament i Vijeće. Osoba imenovana za glavnog direktora trebala bi imati najširu moguću podršku i priznanje Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije. Komisija bi stoga trebala nastojati postići zajednički dogovor s Europskim parlamentom i Vijećem u okviru savjetodavnog postupka.
(44)
Poziv na natječaj za mjesto glavnog direktora trebao bi biti objavljen u Službenom listu Europske unije najkasnije šest mjeseci prije isteka mandata aktualnog glavnog direktora. Poziv za natječaj trebala bi pripremiti Komisija na temelju rezultata intenzivnog savjetovanja s Europskim parlamentom i Vijećem. Trebala bi odrediti mjerila za odabir, uključujući uvjete koje bi kandidati trebali ispuniti kako bi se mogli zaposliti na tom radnom mjestu.
(45)
Glavni direktor trebao bi redovito obavještavati nadzorni odbor o slučajevima kad su informacije proslijeđene sudskim tijelima država članica i o ukupnom broju slučajeva Ureda u kojima su iste sudske vlasti država članica o kojima je riječ poduzele daljnje mjere na temelju istrage koju je proveo Ured.
(46)
Iskustva iz operativne prakse pokazala su da bi bilo korisno dopustiti glavnom direktoru delegiranje izvršenja određenih zadaća na jednog ili više zaposlenika Ureda.
(47)
Glavni direktor trebao bi uspostaviti unutarnji mehanizam za savjetovanje i kontrolu, uključujući provjeru zakonitosti, i to posebno u vezi s obvezom poštovanja postupovnih jamstava i temeljnih prava umiješanih osoba i nacionalnog prava država članica o kojima je riječ.
(48)
Kako bi se osigurala neovisnost Ureda, Komisija bi trebala odlučiti o odgovarajućem delegiranju ovlasti s tijela za imenovanja na glavnog direktora.
(49)
Ovom se Uredbom ni na koji način ne umanjuju ovlasti i odgovornosti država članica za poduzimanje mjera u borbi protiv prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije. Davanje ovlasti provođenja vanjskih administrativnih istraga neovisnom Uredu u potpunom je skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenog članka, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za jačanje borbe protiv prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije.
(50)
U slučaju osnivanja Ureda europskog javnog tužitelja Komisija bi trebala ocijeniti potrebu preispitivanja ove Uredbe.
(51)
Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i posebno načela priznata Poveljom Europske unije o temeljnim pravima.
(52)
U skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 provedeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka, koji je 1. lipnja 2011. dostavio svoje mišljenje (11).
(53)
S obzirom na velik broj potrebnih izmjena Uredbu (EZ) br. 1073/1999 trebalo bi staviti izvan snage i zamijeniti je ovom Uredbom.
(54)
U skladu s člankom 106.a stavkom 1. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, kojim se primjena članka 325. UFEU-a proširuje na Europsku zajednicu za atomsku energiju (Euratom), pravila o istragama koje provodi Ured koja vrijede za Uniju trebala bi vrijediti i za Euratom. U skladu s člankom 106.a stavkom 2. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, upućivanja na Uniju iz članka 325. UFEU-a shvaćaju se kao upućivanja na Euratom, a upućivanja na Uniju u ovoj Uredbi stoga uključuju, ako je to potrebno zbog konteksta, upućivanja na Euratom. Uredba Vijeća (Euratom) br. 1074/1999 od 25. svibnja 1999. o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) (12) trebala bi stoga biti stavljena izvan snage,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Ciljevi i zadaće
1. S ciljem jačanja borbe protiv prijevare, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (u daljnjem tekstu, ako je to potrebno zbog konteksta, zajednički se nazivaju „Unija”) Europski ured za borbu protiv prijevara osnovan Odlukom 1999/352/EZ, EZUČ, Euratom (u daljnjem tekstu: „Ured”) izvršava istražne ovlasti, koje su dodijeljene Komisiji:
(a)
relevantnim aktima Unije; i
(b)
relevantnim sporazumima o suradnji i međusobnoj pomoći koje je Unija sklopila s trećim zemljama i međunarodnim organizacijama.
2. Ured državama članicama osigurava pomoć Komisije u organiziranju bliske i redovne suradnje između njihovih nadležnih tijela radi usklađivanja njihovih aktivnosti kojima je cilj zaštita financijskih interesa Unije od prijevara. Ured doprinosi oblikovanju i razvoju metoda za sprečavanje prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije i za borbu protiv njih. Ured promiče i usklađuje, s državama članicama i među njima, razmjenu operativnog iskustva i najboljih postupovnih praksi na području zaštite financijskih interesa Unije te podupire mjere za borbu protiv prijevara, koje dobrovoljno poduzimaju države članice.
3. Ova se Uredba primjenjuje ne dovodeći u pitanje:
(a)
Protokol br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije;
(b)
Statut zastupnika u Europskom parlamentu;
(c)
Pravilnik o osoblju;
(d)
Uredbu (EZ) br. 45/2001.
4. Unutar institucija, tijela, ureda i agencija osnovanih Ugovorima ili na temelju njih (u daljnjem tekstu: „institucije, tijela, uredi i agencije”), Ured provodi administrativne istrage u cilju borbe protiv prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije. U tu svrhu istražuje ozbiljna pitanja u vezi s obavljanjem profesionalnih dužnosti, koja uključuju zanemarivanje dužnosti dužnosnika i službenika Unije koje može dovesti do stegovnih ili, ovisno o slučaju, kaznenih postupaka, ili istovjetan propust u izvršavanju dužnosti od strane članova institucija i tijela, voditelja ureda i agencija ili zaposlenika institucija, tijela, ureda ili agencija koji ne podliježu Pravilniku o osoblju za dužnosnike (u daljnjem tekstu zajednički se nazivaju „dužnosnici, ostali službenici, članovi institucija ili tijela, voditelji ureda ili agencija ili zaposlenici”).
5. Radi primjene ove Uredbe nadležna tijela država članica i institucije, tijela, uredi ili agencije mogu zaključiti administrativne dogovore s Uredom. Tim administrativnim dogovorima mogu se posebno urediti prijenos informacija i provođenje istraga.
Članak 2.
Definicije
U svrhu ove Uredbe:
1.
„financijski interesi Unije” uključuju prihode, rashode i sredstva koji su obuhvaćeni proračunom Europske unije te prihode, rashode i sredstva obuhvaćene proračunima institucija, tijela, ureda i agencija te proračunima kojima oni upravljaju ili koje nadziru;
2.
„nepravilnost” znači „nepravilnost”, kako je utvrđena u članku 1. stavku 2. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95;
3.
„prijevara, korupcija i sve ostale nezakonite aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije” imaju značenje koje se upotrebljava u relevantnim aktima Unije;
4.
„administrativne istrage” (u daljnjem tekstu: „istrage”) znači sve inspekcije, provjere i ostale mjere koje poduzima Ured u skladu s člancima 3. i 4. radi postizanja ciljeva iz članka 1. te po potrebi utvrđivanja prirode nepravilnosti aktivnosti koje se istražuju; te istrage ne utječu na ovlasti nadležnih tijela država članica da pokrenu kazneni postupak;
5.
„umiješena osoba” znači svaka osoba ili gospodarski subjekt osumnjičen za prijevaru, korupciju ili bilo koju drugu nezakonitu aktivnost kojom se šteti financijskim interesima Unije i koji je stoga pod istragom Ureda;
6.
„gospodarski subjekt” ima značenje koje se za taj izraz upotrebljava u Uredbi (EZ, Euratom) br. 2988/95 i Uredbi (Euratom, EZ) br. 2185/96;
7.
„administrativni dogovori” znači dogovori tehničke i/ili operativne naravi koje zaključuje Ured i čiji cilj može biti olakšavanje suradnje i razmjene informacija između strana koje ih sklapaju, a kojima ne nastaju dodatne pravne obveze.
Članak 3.
Vanjske istrage
1. Ured izvršava ovlasti koje su Komisiji dodijeljene Uredbom (Euratom, EZ) br. 2185/96 o provjerama i inspekcijama na licu mjesta u državama članicama i, sukladno važećim sporazumima o suradnji i međusobnoj pomoći, u trećim zemljama i prostorijama međunarodnih organizacija.
Kao dio svoje istražne uloge, Ured obavlja provjere i inspekcije propisane člankom 9. stavkom 1. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95 i sektorskim pravilima iz članka 9. stavka 2. te Uredbe u državama članicama te, sukladno važećim sporazumima o suradnji i međusobnoj pomoći, u trećim zemljama i prostorijama međunarodnih organizacija.
2. Kako bi se ustanovilo je li došlo do prijevare, korupcije ili bio koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije u vezi sa sporazumom ili odlukom o bespovratnim sredstvima ili ugovorom o financiranju sredstvima Unije, Ured može u skladu s odredbama i postupcima utvrđenim Uredbom (Euratom, EZ) br. 2185/96 obavljati provjere i inspekcije gospodarskih subjekata na licu mjesta.
3. Tijekom provjera i inspekcija na licu mjesta osoblje Ureda postupa u skladu s važećim pravom Unije, pravilima i praksama države članice o kojoj je riječ te postupovnim jamstvima iz ove Uredbe.
Na zahtjev Ureda nadležno tijelo države članice o kojoj je riječ pruža osoblju Ureda potrebnu pomoć za djelotvorno obavljanje njegovih zadaća, kao što je navedeno u pisanom odobrenju iz članka 7. stavka 2. Ako je u skladu s nacionalnim propisima za takvu pomoć potrebno odobrenje sudskog tijela, podnosi se zahtjev za takvim odobrenjem.
Država članica o kojoj je riječ osigurava u skladu s Uredbom (Euratom, EZ) br. 2185/96 da je osoblju Ureda pod istim uvjetima kao i nadležnim tijelima te u skladu s nacionalnim pravom omogućen pristup svim informacijama i dokumentima povezanima s predmetom koji se istražuje, a koji su potrebni za učinkovito i djelotvorno obavljanje provjera i inspekcija na licu mjesta.
4. Države članice u svrhu ove Uredbe određuju službu (u daljnjem tekstu: „služba za usklađivanje borbe protiv prijevara”) kako bi se olakšala suradnja i razmjena informacija s Uredom, uključujući razmjenu operativnih informacija. Ako je to primjereno i u skladu s nacionalnim pravom, služba za usklađivanje borbe protiv prijevara može se smatrati nadležnim tijelom u svrhu ove Uredbe.
5. Tijekom vanjske istrage Ured može imati pristup svim relevantnim informacijama, uključujući informacijama u bazama podataka institucija, tijela, ureda i agencija, koje su povezane s predmetom koji se istražuje kako bi se po potrebi ustanovilo je li došlo do prijevare, korupcije ili bio koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije. U tu se svrhu primjenjuje članak 4. stavci 2. i 4.
6. Ako prije donošenja odluke o pokretanju vanjske istrage Ured dobije informaciju koja ukazuje na to da je došlo do prijevare, korupcije ili bio koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije, o tome može obavijestiti nadležna tijela države članice o kojoj je riječ i po potrebi nadležnu službu Komisije.
Ne dovodeći u pitanje sektorska pravila iz članka 9. stavka 2. Uredbe (EZ, Euratom) br. 2988/95, nadležna tijela države članice o kojoj je riječ osiguravaju poduzimanje odgovarajućih mjera, u kojima u skladu s nacionalnim pravom može sudjelovati Ured. Nadležna tijela država članica o kojima je riječ na zahtjev obavještavaju Ured o poduzetim mjerama i njihovim rezultatima na temelju informacija iz prvog podstavka ovog stavka.
Članak 4.
Unutarnje istrage
1. Ured provodi administrativne istrage unutar institucija, tijela, ureda i agencija (u daljnjem tekstu: „unutarnje istrage”) na područjima iz članka 1.
Te unutarnje istrage provode se u skladu s uvjetima koji su utvrđeni ovom Uredbom i odlukama koje su donijeli pojedina institucija, tijelo, ured ili agencija.
2. Pod uvjetom da su zadovoljene odredbe iz stavka 1.:
(a)
Ured ima pravo na neposredan i nenajavljen pristup svim relevantnim informacijama, uključujući informacijama iz baza podataka institucija, tijela, ureda i agencija, kao i na pristup njihovim prostorijama. Ured je ovlašten pregledati poslovne knjige institucija, tijela, ureda i agencija. Ured može uzeti presliku te pribaviti izvode iz bilo kojeg dokumenta ili sadržaj bilo kojeg medija za pohranu podataka kojima raspolažu institucije, tijela, uredi i agencije te po potrebi preuzeti čuvanje takvih dokumenata ili podataka kako bi se osiguralo da nema opasnosti od njihova nestajanja;
(b)
Ured od dužnosnika, ostalih službenika, članova institucija ili tijela, voditelja ureda ili agencija ili zaposlenika može zatražiti usmene informacije, između ostalog obavijesnim razgovorima, i pisane informacije.
3. U skladu s odredbama i postupcima utvrđenima Uredbom (Euratom, EZ) br. 2185/96, Ured može obavljati provjere i inspekcije na licu mjesta u prostorijama gospodarskih subjekata s ciljem pristupa informacijama važnima za pitanje koje je predmet unutarnje istrage.
4. Institucije, tijela, urede i agencije obavještava se svaki put kad osoblje Ureda provodi unutarnju istragu u njihovim prostorijama ili pregledava dokumentaciju ili traži informacije koje oni posjeduju. Ne dovodeći u pitanje članke 10. i 11., Ured može u bilo koje vrijeme proslijediti informacije dobivene tijekom provođenja unutarnjih istraga predmetnoj instituciji, tijelu, uredu ili agenciji.
5. Institucije, tijela, uredi i agencije uspostavljaju odgovarajuće postupke i poduzimaju potrebne mjere za osiguravanje povjerljivosti unutarnjih istraga.
6. Ako se unutarnjom istragom otkrije da je dužnosnik, drugi službenik, član institucije ili tijela, voditelj ureda ili agencije ili zaposlenik možda osobno umiješan, obavještava se institucija, tijelo, ured ili agencija kojoj ta osoba pripada.
U slučaju da se uobičajenim načinima komunikacije ne može osigurati povjerljivost unutarnje istrage, Ured prenosi informacije odgovarajućim alternativnim načinima.
Davanje takvih informacija u iznimnim se slučajevima može odgoditi na temelju obrazložene odluke glavnog direktora, koja se po završetku istrage prosljeđuje nadzornom odboru.
7. Odluka iz stavka 1., koju je dužna donijeti svaka institucija, tijelo, ured ili agencija, posebno treba sadržavati pravilo koje se odnosi na obvezu dužnosnika, drugih službenika, članova institucija ili tijela, voditelja ureda ili agencija ili zaposlenika da surađuju s Uredom i da mu dostavljaju informacije uz osiguravanje povjerljivosti unutarnje istrage.
8. Ako prije donošenja odluke o pokretanju unutarnje istrage Ured dobije informaciju koja ukazuje na to da je došlo do prijevare, korupcije ili bio koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije, o tome može obavijestiti instituciju, tijelo, ured ili agenciju o kojoj je riječ. Institucija, tijelo, ured ili agencija o kojoj je riječ na zahtjev obavještava Ured o svim mjerama poduzetim na temelju takvih informacija i o njihovim rezultatima.
Ured po potrebi također obavještava nadležna tijela države članice o kojoj je riječ. U tom se slučaju primjenjuju postupovni zahtjevi iz drugog i trećeg podstavka članka 9. stavka 4. Ako nadležna tijela na temelju informacija koje su im proslijeđene odluče poduzeti mjere u skladu s nacionalnim pravom, o tome na zahtjev obavještavaju Ured.
Članak 5.
Pokretanje istraga
1. Glavni direktor može pokrenuti istragu ako postoji dovoljno utemeljena sumnja, koja se također može temeljiti na informacijama koje je dala treća strana ili anonimnim informacijama, da je došlo do prijevare, korupcije ili bio koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije. U odluci o pokretanju istrage glavni direktor uzima u obzir prioritete istražne politike i godišnji plan upravljanja Uredom sastavljen u skladu s člankom 17. stavkom 5. Ta odluka također uzima u obzir potrebu učinkovitog korištenja sredstvima Ureda i razmjernosti upotrijebljenih sredstava. U pogledu unutarnjih istraga posebna se pozornost posvećuje izboru najprimjerenije institucije, tijela, ureda ili agencije za njihovo provođenje, pri čemu se posebno uzimaju u obzir vrsta činjenica, stvarne ili potencijalne financijske posljedice predmeta i vjerojatnost daljnjih sudskih mjera.
2. Odluku o pokretanju vanjske istrage donosi glavni direktor na vlastitu inicijativu ili na zahtjev države članice o kojoj je riječ ili institucije, tijela, ureda ili agencije Unije.
Odluku o pokretanju unutarnje istrage donosi glavni direktor na vlastitu inicijativu ili na zahtjev institucije, tijela, ureda ili agencije unutar koje tu istragu treba i provesti ili na zahtjev države članice.
3. Dok glavni direktor na temelju zahtjeva iz stavka 2. razmatra treba li se pokretati unutarnja istraga ili ne i/ili dok Ured provodi unutarnju istragu, institucije, tijela, uredi ili agencije o kojima je riječ ne smiju pokretati usporednu istragu o istim činjenicama, osim ako se nije drukčije dogovorilo s Uredom.
4. Ured donosi odluku o pokretanju istrage u roku od dva mjeseca nakon primitka zahtjeva iz stavka 2. O njoj se bez odgađanja obavještava država članica, institucija, tijelo, ured ili agencija koja je podnijela zahtjev. Za odluku o tome da se neće pokretati istraga daje se obrazloženje. Ako po isteka dva mjeseca Ured ne donese nikakvu odluku, smatra se da je Ured odlučio da neće pokretati istragu.
Ako dužnosnik, drugi službenik, član institucije ili tijela, voditelj ureda ili agencije ili zaposlenik u skladu s člankom 22.a Pravilnika o osoblju dostavi Uredu informacije vezane uz moguću prijevaru ili nepravilnost, Ured obavještava tu osobu o odluci hoće li se pokretati istraga u vezi s tim činjenicama ili ne.
5. Ako glavni direktor odluči da se unutarnja istraga neće pokretati, može bez odgađanja poslati sve relevantne informacije instituciji, tijelu, uredu ili agenciji o kojoj je riječ za poduzimanje potrebnih mjera u skladu s pravilima važećima za tu instituciju, tijelo, ured ili agenciju. Ured se s tom institucijom, tijelom, uredom ili agencijom, ako je primjereno, dogovara oko odgovarajućih mjera za zaštitu povjerljivosti izvora tih informacija i po potrebi traži da ga se obavijesti o poduzetim mjerama.
6. Ako glavni direktor odluči da se vanjska istraga neće pokretati, može bez odgađanja poslati sve relevantne informacije nadležnim tijelima u državi članici o kojoj je riječ, koja po potrebi poduzimaju mjere u skladu sa svojim nacionalnim propisima. Ured po potrebi također obavještava instituciju, tijelo, ured ili agenciju o kojoj je riječ.
Članak 6.
Pristup informacijama u bazama podataka prije pokretanja istrage
1. Prije pokretanja istrage Ured ima pravo pristupa svim relevantnim informacijama u bazama podataka institucija, tijela, ureda i agencija, ako bez njih nije moguće ocijeniti utemeljenost optužbi. Pravo pristupa ostvaruje se u vremenskom roku potrebnom za brzo ocjenjivanje utemeljenosti optužbi, a određuje ga Ured. Pri ostvarivanju prava pristupa Ured poštuje načela nužnosti i proporcionalnosti.
2. Institucija, tijelo, ured ili agencija o kojoj je riječ predano surađuju omogućujući Uredu da dođe do relevantnih informacija pod uvjetima utvrđenim odlukama koje su donesene u skladu s člankom 4. stavkom 1.
Članak 7.
Istražni postupak
1. Glavni direktor rukovodi istragama po potrebi na temelju pisanih naputaka. Istrage pod njegovim vodstvom provodi osoblje Ureda koje je on odredio.
2. Osoblje Ureda izvršava svoje zadaće na osnovi pisanog odobrenja iz kojeg je vidljiv njihov identitet i svojstvo. Glavni direktor izdaje takvo odobrenje u kojem navodi predmet i svrhu istrage, pravne osnove za provođenje istrage i istražne ovlasti koje proizlaze iz tih osnova.
3. Nadležna tijela država članica u skladu s nacionalnim propisima pružaju potrebnu pomoć kojom omogućuju osoblju Ureda djelotvorno izvršenje njegovih zadaća.
Institucije, tijela, uredi i agencije osiguravaju da njihovi dužnosnici, drugi službenici, članovi, voditelji i zaposlenici pružaju potrebnu pomoć kojom omogućuju osoblju Ureda djelotvorno izvršenje njegovih zadaća.
4. Ako istraga sadrži i vanjske i unutarnje elemente, primjenjuju se članci 3. i 4.
5. Istrage se provode neprekinuto, a njihovo trajanje mora biti razmjerno okolnostima i složenosti slučaja.
6. Ako se istragom pokaže da bi za zaštitu financijskih interesa Unije moglo biti primjereno poduzeti administrativne mjere predostrožnosti, Ured bez odgađanja obavještava predmetnu instituciju, tijelo, ured ili agenciju o istrazi u tijeku. Ta obavijest uključuje:
(a)
identitet dužnosnika, drugog službenika, člana institucije ili tijela, voditelja ureda ili agencije ili zaposlenika o kojem je riječ i sažetak predmetnih činjenica;
(b)
sve informacije koje bi mogle pomoći instituciji, tijelu, uredu ili agenciji o kojoj je riječ da odluči je li za zaštitu financijskih interesa Unije primjereno poduzeti administrativne mjere predostrožnosti;
(c)
bilo kakve posebne mjere koje se preporučuju za osiguravanje povjerljivosti, osobito u slučajevima u kojima se, u skladu s nacionalnim propisima koji se primjenjuju za istrage, upotrebljavaju istražne mjere koje spadaju u nadležnost nacionalnih sudskih tijela, ili u slučaju vanjske istrage, istražne mjere koje spadaju u nadležnost nacionalnog tijela.
Predmetna institucija, tijelo, ured ili agencija može u svakom trenutku odlučiti u tijesnoj suradnji s Uredom poduzeti odgovarajuće mjere predostrožnosti, uključujući mjere za osiguranje dokaza, te obavještava Ured bez odgađanja o toj odluci.
7. Nadležna tijela država članica po potrebi na zahtjev Ureda poduzimaju odgovarajuće mjere predostrožnosti u skladu sa svojim nacionalnim pravom, osobito mjere za osiguranje dokaza.
8. Ako se istraga ne može zatvoriti u roku od 12 mjeseci od njezina otvaranja, glavni direktor po isteku tih 12 mjeseci i svakih šest mjeseci nakon toga izvještava nadzorni odbor, pri čemu navodi razloge i predviđene korektivne mjere kojima se ubrzava istraga.
Članak 8.
Dužnost obavještavanja Ureda
1. Institucije, tijela, uredi i agencije odmah prosljeđuju Uredu sve informacije o mogućim slučajevima prijevare, korupcije ili bilo koje druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije.
2. Institucije, tijela, uredi i agencije i, u mjeri u kojoj to dopušta nacionalno pravo, nadležna tijela država članica na zahtjev Ureda ili na vlastitu inicijativu šalju Uredu sve dokumente ili informacije kojima raspolažu, a u vezi su s istragom koja je u tijeku.
3. Institucije, tijela, uredi i agencije i, u mjeri u kojoj to dopušta nacionalno pravo, nadležna tijela država članica također šalju Uredu sve ostale dokumente ili informacije kojima raspolažu, a za koje smatraju da se odnose na borbu protiv prijevara, korupcije i svake druge nezakonite aktivnosti kojom se šteti financijskim interesima Unije.
Članak 9.
Postupovna jamstva
1. Ured u svojim istragama prikuplja dokaze u korist umiješanih osoba i protiv njih. Istrage se provode na objektivan i nepristran način te u skladu s načelom pretpostavke nedužnosti i s postupovnim jamstvima iz ovog članka.
2. Ured može ispitati umiješanu osobu ili svjedoka u bilo kojem trenutku istrage. Sve osobe koje se ispituje imaju pravo izbjeći samookrivljavanje.
Poziv na obavijesni razgovor šalje se umiješanoj osobi najmanje deset radnih dana unaprijed. Taj se rok može skratiti ako umiješana osoba za to da svoj izričit pristanak ili zbog opravdanih razloga hitnosti istrage. U potonjem slučaju rok ne smije biti kraći od 24 sata. U pozivu se navode prava umiješane osobe, posebno pravo na pomoć osobe koju sama odabere.
Poziv na obavijesni razgovor šalje se svjedoku najmanje 24 sata unaprijed. Taj se rok može skratiti ako svjedok za to da svoj izričit pristanak ili zbog opravdanih razloga hitnosti istrage.
Zahtjevi iz drugog i trećeg podstavka ne primjenjuju se na uzimanje izjava u okviru provjera i inspekcija na licu mjesta.
Ako se tijekom obavijesnog razgovora uspostavi da bi svjedok mogao biti umiješana osoba, obavijesni razgovor se prekida. Postupovna pravila iz ovog stavka i iz stavaka 3. i 4. odmah se primjenjuju. Svjedok se odmah obavještava o svojim pravima koja ima kao umiješana osoba i na zahtjev mu se daje preslika zapisnika njegovih prethodnih izjava. Ured ne smije upotrijebiti prethodne izjave te osobe protiv nje, a da joj prije toga nije omogućio izjasniti se o njima.
Ured sastavlja zapisnik obavijesnog razgovora i omogućava ispitanoj osobi pristup zapisniku kako bi ga ona mogla ili odobriti ili dodati primjedbe. Ured daje umiješanoj osobi presliku zapisnika obavijesnog razgovora.
3. Čim se istragom otkrije da je dužnosnik, drugi službenik, član institucije ili tijela, voditelj ureda ili agencije ili zaposlenik možda umiješana osoba, taj se dužnosnik, drugi službenik, član institucije ili tijela, voditelj ureda ili agencije ili zaposlenik o tome obavještava, pod uvjetom da se time ne dovodi u pitanje provođenje istrage ili bilo koji istražni postupak koji spada u nadležnost nacionalnog sudskog tijela.
4. Ne dovodeći u pitanje članak 4. stavak 6. i članak 7. stavak 6., prije završetka istrage i prije sastavljanja zaključaka u kojima se umiješana osoba navodi poimence, toj se osobi omogućuje izjasniti se o činjenicama koje se odnose na nju.
U tu svrhu Ured umiješanoj osobi šalje poziv na izjašnjavanje bilo pisanim putem ili u razgovoru s osobljem koje odredi Ured. Poziv sadrži sažetak činjenica koje se odnose na umiješanu osobu i informacije iz članaka 11. i 12. Uredbe (EZ) br. 45/2001 te se u njemu navodi rok za podnošenje primjedbi, koji ne smije biti kraći od deset radnih dana od primitka poziva na izjašnjavanje. Taj se rok može skratiti ako umiješana osoba za to da svoj izričit pristanak ili zbog opravdanih razloga hitnosti istrage. Takve se primjedbe navode u završnom izvješću o istrazi.
U opravdanim slučajevima kad je nužno očuvati povjerljivost istrage ili u slučajevima u kojima se upotrebljavaju istražni postupci koji spadaju u nadležnost nacionalnog sudskog tijela, glavni direktor može odlučiti odgoditi ispunjenje obveze u vezi s pozivom umiješane osobe na izjašnjavanje.
U slučajevima iz članka 1. stavka 2. Priloga IX. Pravilniku o osoblju, ako institucija, tijelo, ured ili agencija u roku od jednog mjeseca ne odgovore na zahtjev glavnog direktora za odgodom ispunjenja obveze u vezi s pozivom umiješane osobe na izjašnjavanje, smatra se da su potvrdno odgovorili.
5. Svaka osoba koja se ispituje ima pravo koristiti se svim službenim jezicima institucija Unije. Međutim, od dužnosnika ili drugih službenika Unije može se tražiti da se koriste onim službenim jezikom institucija Unije kojim se izrazito dobro služe.
Članak 10.
Povjerljivost i zaštita podataka
1. Informacije proslijeđene ili dobivene u bilo kojem obliku tijekom vanjskih istraga zaštićuju se u skladu s odgovarajućim odredbama.
2. Informacije proslijeđene ili dobivene u bilo kojem obliku tijekom unutarnjih istraga smatraju se poslovnom tajnom i uživaju zaštitu koja se predviđa pravilima važećima u institucijama Unije.
3. Navedene institucije, tijela, uredi ili agencije osiguravaju poštovanje povjerljivosti istraga koje provodi Ured i zakonitih prava umiješanih osoba i, ako su pokrenuti sudski postupci, pridržavanje svih nacionalnih odredaba koje se primjenjuju za takve postupke.
4. Ured može imenovati službenika za zaštitu podataka u skladu s člankom 24. Uredbe (EZ) br. 45/2001.
5. Glavni direktor osigurava da je svako obavještavanje javnosti neutralno i nepristrano te da se pri otkrivanju informacija poštuje povjerljivost istraga i pridržava načela iz ovog članka i članka 9. stavka 1.
U skladu s Pravilnikom o osoblju osoblje Ureda suzdržava se od neovlaštenog otkrivanja informacija dobivenih u okviru službenih dužnosti, osim ako te informacije već nisu objavljene ili su dostupne javnosti, a navedena obveza vrijedi i nakon prestanka službe.
Članak 11.
Izvješće o istrazi i mjere koje se poduzimaju nakon istrage
1. Kad Ured završi istragu, sastavlja se izvješće pod vodstvom glavnog direktora. U izvješću se navodi pravna osnova istrage, provedene faze postupka, utvrđene činjenice i njihova preliminarna zakonska ocjena, procjena financijskih posljedica utvrđenih činjenica, poštovanje postupovnih jamstava u skladu s člankom 9. i zaključci istrage.
Izvješću se prilažu preporuke glavnog direktora o tome trebaju li se poduzimati mjere ili ne. U preporukama se po potrebi navode sve stegovne, upravne, financijske i/ili sudske mjere institucija, tijela, ureda i agencija kao i nadležnih tijela država članica o kojima je riječ, te se posebno naznačuje procjena povrata iznosa i preliminarna zakonska ocjena utvrđenih činjenica.
2. Pri sastavljanju takvih izvješća i preporuka uzima se u obzir nacionalno pravo države članice o kojoj je riječ. Tako sastavljena izvješća imaju snagu prihvatljivog dokaza u upravnim ili sudskim postupcima u državi članici u kojoj se pokažu potrebnima na isti način i na temelju istih uvjeta kao i administrativna izvješća koja sastavljaju nacionalni upravni inspektori. Za ta izvješća primjenjuju se ista pravila ocjenjivanja koja se primjenjuju na administrativna izvješća koja sastavljaju nacionalni upravni inspektori i jednakovrijedna su tim izvješćima.
3. Izvješća i preporuke sastavljeni po završetku vanjske istrage i svi relevantni dokumenti povezani s njom šalju se nadležnim tijelima predmetnih država članica u skladu s pravilima koja se odnose na vanjske istrage i po potrebi nadležnim službama Komisije.
4. Izvješća i preporuke sastavljeni po završetku unutarnje istrage i svi relevantni dokumenti povezani s njom šalju se predmetnoj instituciji, tijelu, uredu ili agenciji. Navedena institucija, tijelo, ured ili agencija poduzima one mjere, pogotovo stegovne ili pravne, koje nalažu rezultati unutarnje istrage i o njima izvješćuje Ured u roku utvrđenom u preporukama koje se prilažu izvješću i to na zahtjev Ureda.
5. Ako se u izvješću sastavljenom po završetku unutarnje istrage otkriju činjenice koje bi mogle dovesti do kaznenog postupka, o tome se obavještavaju sudska tijela predmetne države članice.
6. Nadležna tijela predmetnih država članica pravovremeno šalju Uredu na njegov zahtjev informacije o eventualnim mjerama poduzetim na temelju preporuka koje im je poslao glavni direktor u skladu sa stavkom 3. i na temelju informacija koje im je Ured proslijedio u skladu sa stavkom 5.
7. Ako po završetku istrage nisu prikupljeni dokazi protiv umiješane osobe, glavni direktor zatvara istragu o toj osobi ne dovodeći u pitanje stavak 4. i o tome obavještava umiješanu osobu u roku od deset radnih dana.
8. Ako informator koji je Uredu dostavio informacije koje su dovele do istrage ili su povezane s njom to zatraži, Ured ga može obavijestiti o zatvaranju istrage. No Ured može odbiti takav zahtjev ako smatra da se njime dovode u pitanje zakoniti interesi umiješane osobe, djelotvornost istrage i daljnjih mjera ili zahtjevi povjerljivosti.
Članak 12.
Razmjena informacija između Ureda i nadležnih tijela država članica
1. Ne dovodeći u pitanje članke 10. i 11. ove Uredbe kao ni odredbe Uredbe (Euratom, EZ) br. 2185/96, Ured može nadležnim tijelima predmetnih država članica pravovremeno proslijediti informacije dobivene tijekom provođenja vanjske istrage kako bi im se omogućilo poduzimanje odgovarajućih mjera u skladu s njihovim nacionalnim pravom.
2. Ne dovodeći u pitanje članke 10. i 11. glavni direktor prosljeđuje sudskim tijelima predmetne države članice informacije koje je Ured dobio tijekom provođenja unutarnjih istraga u vezi s činjenicama koje spadaju u nadležnost nacionalnog sudskog tijela.
U skladu s člankom 4. i ne dovodeći u pitanje članak 10. glavni direktor također prosljeđuje i predmetnoj instituciji, tijelu, uredu ili agenciji informacije iz prvog podstavka ovog stavka, uključujući identitet umiješane osobe, sažetak utvrđenih činjenica, njihovu preliminarnu zakonsku ocjenu i procjenu posljedica za financijske interese Unije.
Primjenjuje se članak 9. stavak 4.
3. Ne dovodeći u pitanje svoje nacionalno pravo nadležna tijela predmetne države članice na vlastitu inicijativu ili na zahtjev Ureda pravovremeno obavještavaju Ured o mjerama poduzetim na temelju informacija koje su im proslijeđene u skladu s ovim člankom.
4. Ured u skladu s nacionalnim pravom i Pravilnikom o osoblju može pružiti dokaze u postupcima pred nacionalnim sudovima.
Članak 13.
Suradnja Ureda s Eurojustom i Europolom
1. Ured po potrebi surađuje s Eurojustom i Europskim policijskim uredom (Europolom) u okviru svog mandata zaštite financijskih interesa Unije. Ako je to potrebno za olakšavanje suradnje, Ured zaključuje s Eurojustom i Europolom administrativne dogovore. Takvi sporazumi o radu mogu se odnositi na razmjenu operativnih, strateških ili tehničkih informacija, uključujući osobne podatke i povjerljive informacije, te, na zahtjev, izvješća o napretku.
Ako bi se time moglo poduprijeti i ojačati usklađivanje i suradnja između nacionalnih istražnih tijela i tužiteljstva ili ako je Ured nadležnim tijelima država članica proslijedio informacije koje dovode do sumnje na prijevaru, korupciju ili svaku drugu nezakonitu aktivnost kojom se šteti financijskim interesima Unije u obliku teškog kaznenog djela, Ured šalje relevantne informacije Eurojustu u okviru njegova mandata.
2. Ured pravovremeno obavještava nadležna tijela predmetnih država članica o slučajevima u kojima Ured prosljeđuje Eurojustu ili Europolu informacije koje su ona dostavila.
Članak 14.
Suradnja s trećim zemljama i međunarodnim organizacijama
1. Ured po potrebi može zaključiti administrativne dogovore s nadležnim tijelima u trećim zemljama i s međunarodnim organizacijama. Ured svoje mjere po potrebi usklađuje s nadležnim službama Komisije i s Europskom službom za vanjsko djelovanje, posebno prije sklapanja takvih sporazuma. Takvi sporazumi mogu se odnositi na razmjenu operativnih, strateških ili tehničkih informacija, uključujući, na zahtjev, izvješća o napretku.
2. Prije prosljeđivanja informacija nadležnim tijelima u trećim zemljama ili međunarodnim organizacijama, Ured o tome obavještava nadležna tijela predmetnih država članica koja su te informacije dostavila.
U skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 Ured vodi evidenciju svih prijenosa osobnih podataka, uključujući i razloge za njih.
Članak 15.
Nadzorni odbor
1. Nadzorni odbor redovito nadzire Ured u provedbi njegove istražne uloge kako bi pospješio neovisnost Ureda u propisnom izvršavanju nadležnosti koje su mu dodijeljene ovom Uredbom.
Nadzorni odbor posebno nadzire napredak u vezi s primjenom postupovnih jamstava i trajanjem istraga u svjetlu informacija koje mu dostavlja glavni direktor u skladu s člankom 7. stavkom 8.
Nadzorni odbor glavnom direktoru upućuje mišljenja, uključujući po potrebi preporuke, među ostalim, o sredstvima potrebnim za izvršavanje istražne funkcije Ureda, o istražnim prioritetima Ureda i o trajanju istraga. Ta se mišljenja mogu dostaviti na vlastitu inicijativu, na zahtjev glavnog direktora ili na zahtjev institucije, tijela, ureda ili agencije, bez uplitanja u provođenje istraga u tijeku.
Institucijama, tijelima, uredima ili agencijama šalje se preslika mišljenja izdanih u skladu s trećim podstavkom.
U opravdanim slučajevima nadzorni odbor može od Ureda zatražiti dodatne informacije o istragama, uključujući izvješća i preporuke o zatvorenim istragama, bez miješanja u provođenje istraga u tijeku.
2. Nadzorni odbor sastoji se od pet neovisnih članova s iskustvom izvršavanja visoke sudske ili istražiteljske funkcije ili slične funkcije povezane s područjem aktivnosti Ureda. Imenuju ih zajedničkom suglasnošću Europski parlament, Vijeće i Komisija.
Odluka o imenovanju članova nadzornog odbora također sadrži rezervnu listu s kandidatima koji mogu zamijeniti članove nadzornog odbora do isteka njihova mandata u slučaju ostavke, smrti ili trajne onesposobljenosti jednog ili više njegovih članova.
3. Mandat članova nadzornog odbora traje pet godina i ne može se produljivati. Kako bi se sačuvalo stručno znanje nadzornog odbora, naizmjence se zamjenjuju tri odnosno dva člana.
4. Po isteku mandata članovi nadzornog odbora ostaju na dužnosti sve dok ih se ne zamijeni.
5. Ako član nadzornog odbora više ne ispunjava uvjete za obavljanje svoje dužnosti ili ako je optužen za teško kršenje dužnosti, Europski parlament, Vijeće i Komisija mogu ga zajedničkom suglasnošću razriješiti dužnosti.
6. U skladu s važećim pravilima Komisije članovi nadzornog odbora primaju dnevnicu te im se nadoknađuju troškovi nastali tijekom izvršavanja njihovih zadaća.
7. U izvršavanju svojih zadaća članovi nadzornog odbora ne smiju tražiti niti primati upute bilo koje vlade ili institucije, tijela, ureda ili agencije.
8. Nadzorni odbor imenuje svog predsjednika. Donosi svoj poslovnik, koji se prije toga podnosi na znanje Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i Europskom nadzorniku za zaštitu podataka. Sastanci nadzornog odbora sazivaju se na inicijativu njegova predsjednika ili glavnog direktora. Nadzorni odbor održava najmanje deset sastanaka godišnje. Svoje odluke donosi većinom glasova svojih članova. Ured osigurava njegovo tajništvo u dogovoru s nadzornim odborom.
9. Nadzorni odbor svake godine priprema barem jedno izvješće o svojim aktivnostima, koje posebno obuhvaća ocjenu neovisnosti Ureda, primjenu postupovnih jamstava i trajanje istraga. Ta se izvješća šalju Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i Revizorskom sudu.
Nadzorni odbor može podnijeti izvješća Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i Revizorskom sudu o rezultatima istraga Ureda kao i o mjerama poduzetima na temelju njih.
Članak 16.
Razmjena mišljenja s institucijama
1. Europski parlament, Vijeće i Komisija sastaju se jednom godišnje s glavnim direktorom i na političkoj razini razmjenjuju mišljenja o politici Ureda u vezi s metodama za sprečavanje prijevara, korupcije i svih drugih nezakonitih aktivnosti kojima se šteti financijskim interesima Unije kao i borbe protiv njih. Nadzorni odbor sudjeluje u razmjeni mišljenja. Na zahtjev Europskog parlamenta, Vijeća, Komisije, glavnog direktora ili nadzornog odbora predstavnici Revizorskog suda, Eurojusta i/ili Europola mogu se pozvati na ad hoc osnovi da prisustvuju razmjeni mišljenja.
2. Razmjena mišljenja može se odnositi na:
(a)
strateške prioritete istražnih politika Ureda;
(b)
mišljenja i izvješća o aktivnostima koje dostavlja nadzorni odbor u skladu s člankom 15.;
(c)
izvješća glavnog direktora iz članka 17. stavka 4. i po potrebi sva druga izvješća institucija koja se tiču mandata Ureda;
(d)
okvir za odnose između Ureda i institucija, tijela, ureda i agencija;
(e)
okvir za odnose između Ureda i nadležnih tijela država članica;
(f)
odnose između Ureda i nadležnih tijela u trećim zemljama i međunarodnim organizacijama u okviru sporazuma iz ove Uredbe;
(g)
djelotvornost rada Ureda u pogledu izvršenja njegova mandata.
3. Sve institucije koje sudjeluju u razmjeni mišljenja osiguravaju da se time ne miješa u provođenje istraga u tijeku.
4. Institucije koje sudjeluju u razmjeni mišljenja u svom djelovanju uzimaju u obzir mišljenja iznesena tijekom razmjene. Glavni direktor u izvješćima iz članka 17. stavka 4. navodi informacije o eventualnim mjerama koje je poduzeo Ured.
Članak 17.
Glavni direktor
1. Ured vodi glavni direktor. Glavnog direktora imenuje Komisija u skladu s postupkom iz stavka 2. Mandat glavnog direktora traje sedam godina i ne može se produljivati.
2. Za imenovanje novog glavnog direktora Komisija objavljuje poziv na podnošenje prijava u Službenom listu Europske unije. Natječaj se objavljuje najkasnije šest mjeseci prije isteka mandata aktualnog glavnog direktora. Nakon što nadzorni odbor da povoljno mišljenje o postupku odabira koji primjenjuje Komisija, Komisija sastavlja listu odgovarajuće kvalificiranih kandidata. Komisija imenuje glavnog direktora nakon savjetovanja s Europskim parlamentom i Vijećem.
3. Glavni direktor pri obavljanju svojih dužnosti u vezi s pokretanjem i provođenjem vanjskih i unutarnjih istraga ne smije tražiti niti primati upute bilo koje vlade ili institucije, tijela, ureda ili agencije. Ako glavni direktor smatra da mjera koju je poduzela Komisija dovodi u pitanje njegovu neovisnost, o tome odmah obavještava nadzorni odbor i odlučuje hoće li Sudu podnijeti tužbu protiv Komisije ili ne.
4. Glavni direktor redovito izvješćuje Europski parlament, Vijeće, Komisiju i Revizorski sud o rezultatima istraga koje je proveo Ured uz poštovanje povjerljivosti tih istraga, legitimnih prava umiješanih osoba i informatora i po potrebi nacionalnog prava koje se primjenjuje na sudske postupke.
5. Glavni direktor određuje svake godine u okviru godišnjeg plana upravljanja Uredom prioritete istražne politike Ureda i prosljeđuje ih prije objavljivanja nadzornom odboru.
Glavni direktor redovito izvještava nadzorni odbor o aktivnostima Ureda, provođenju svoje istražne uloge i daljnjim mjerama koje su poduzete na temelju istraga.
Glavni direktor redovito obavještava nadzorni odbor o:
(a)
slučajevima u kojima se nisu slijedile njegove preporuke;
(b)
slučajevima u kojima su informacije poslane sudskim tijelima država članica;
(c)
trajanju istraga u skladu s člankom 7. stavkom 8.
6. Glavni direktor može pisanim putem delegirati izvršenje nekih od svojih funkcija iz članka 5., članka 7. stavka 2., članka 11. stavka 7. i članka 12. stavka 2. na jednog ili više zaposlenika Ureda, navodeći uvjete i ograničenja takvog delegiranja.
7. Glavni direktor uspostavlja unutarnji mehanizam za savjetovanje i kontrolu, uključujući provjeru zakonitosti, između ostalog u vezi s poštovanjem postupovnih jamstava i temeljnih prava umiješanih osoba i nacionalnog prava država članica o kojima je riječ, posebno u pogledu članka 11. stavka 2.
8. Glavni direktor donosi smjernice o istražnim postupcima namijenjene osoblju Ureda. Te su smjernice u skladu s ovom Uredbom te između ostalog obuhvaćaju:
(a)
provođenje istraga;
(b)
postupovna jamstva;
(c)
detalje unutarnjih postupaka za savjetovanje i kontrolu, uključujući provjeru zakonitosti;
(d)
zaštitu podataka.
Te smjernice i njihove eventualne preinake usvajaju se nakon što je nadzorni odbor imao priliku iznijeti svoje opaske o njima, nakon čega se prosljeđuju na znanje Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji te se u informativne svrhe objavljuju na internetskoj stranici Ureda na službenim jezicima institucija Unije.
9. Prije donošenja bilo kakvih stegovnih sankcija protiv glavnog direktora, Komisija se savjetuje s nadzornim odborom.
Bilo kakve stegovne sankcije protiv glavnog direktora donose se na osnovi utemeljene odluke, koja se prosljeđuje na znanje Europskom parlamentu, Vijeću i nadzornom odboru.
10. Svako upućivanje na „direktora” Ureda u pravnim tekstovima shvaća se kao upućivanje na glavnog direktora.
Članak 18.
Financiranje
Ukupni iznos proračunskih sredstava za Ured, uključujući za nadzorni odbor i njegovo tajništvo, prikazuje se u posebnoj proračunskoj stavci unutar odjeljka zajedničkog proračuna Europske unije koji se odnosi na Komisiju i detaljno se navodi u Prilogu navedenom odjeljku.
Plan radnih mjesta Ureda, uključujući tajništvo nadzornog odbora, prilaže se planu radnih mjesta Komisije.
Članak 19.
Evaluacijsko izvješće
Komisija do 2. listopada 2017. podnosi Europskom parlamentu i Vijeću evaluacijsko izvješće o primjeni ove Uredbe. Tom se izvješću prilaže mišljenje nadzornog odbora te se u njemu navodi je li potrebno izmijeniti ovu Uredbu ili ne.
Članak 20.
Stavljanje izvan snage
Uredba (EZ) br. 1073/1999 i Uredba (Euratom) br. 1074/1999 stavljaju se izvan snage.
Upućivanja na uredbe stavljene izvan snage shvaćaju se kao upućivanja na ovu Uredbu i tumače se u skladu s tablicom prikaza odnosa iz Priloga II.
Članak 21.
Stupanje na snagu i prijelazne odredbe
1. Ova Uredba stupa na snagu prvog dana mjeseca nakon objave u Službenom listu Europske unije.
2. Članak 15. stavak 3. primjenjuje se tijekom trajanja mandata članova nadzornog odbora koji su tu funkciju preuzeli na dan stupanja na snagu ove Uredbe. Neposredno nakon stupanja na snagu ove Uredbe predsjednik Europskog parlamenta ždrijebom odabire dva člana nadzornog odbora čije dužnosti, odstupajući od prve rečenice članka 15. stavka 3., po isteku prvih 36 mjeseci njihova mandata prestaju. Na temelju popisa iz članka 1. stavka 2. Odluke 2012/45/EU, Euratom Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije od 23. siječnja 2012. o imenovanju članova nadzornog odbora Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) (13) i prema redoslijedu navedenom u njemu, dva nova člana, koja zamjenjuju članove kojima je istekao mandat, imenuju se automatski na mandat od pet godina. Novi članovi su prve dvije osobe čija se imena nalaze na popisu.
3. Treća rečenica članka 17. stavka 1. primjenjuje se tijekom trajanja mandata glavnog direktora koji je tu funkciju preuzeo prije stupanja na snagu ove Uredbe.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 11. rujna 2013.