SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/54/EU
ze dne 16. dubna 2014
o opatřeních usnadňujících výkon práv udělených pracovníkům v souvislosti s jejich volným pohybem
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Volný pohyb pracovníků je základní svobodou občanů Unie a jedním z pilířů vnitřního trhu Unie zakotveným v článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Jeho provádění je dále rozvinuto právem Unie, jehož cílem je zaručit plný výkon práv udělených občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. „Rodinnými příslušníky“ by se měly rozumět osoby ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES (3), který se vztahuje i na rodinné příslušníky příhraničních pracovníků.
(2)
Volný pohyb pracovníků je také klíčovým prvkem rozvoje skutečného trhu práce Unie, jelikož pracovníkům umožňuje odcházet do oblastí s nedostatkem pracovních sil nebo s větším počtem pracovních příležitostí, pomáhá více lidem nalézt pracovní místa, která lépe odpovídají jejich dovednostem, a odstraňuje nedostatky na trhu práce.
(3)
Volný pohyb pracovníků dává všem občanům Unie, bez ohledu na jejich bydliště, právo svobodně odejít do jiného členského státu, aby v něm pracovali nebo pobývali za účelem práce. Tím, že jim zajišťuje v rámci vnitrostátního práva, zvyklostí a kolektivních smluv rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky tohoto jiného členského státu, je chrání před diskriminací na základě státní příslušnosti, pokud jde o přístup k zaměstnání, podmínky zaměstnání a pracovní podmínky, zejména pokud jde o odměňování, skončení pracovního poměru a daňové a sociální výhody. Těchto práv by měli bez diskriminace požívat všichni občané Unie, kteří vykonávají své právo na volný pohyb, včetně stálých, sezónních a příhraničních pracovníků. Volný pohyb pracovníků je třeba odlišovat od volného pohybu služeb, který zahrnuje právo podniků poskytovat služby v jiném členském státě a za tímto účelem dočasně vysílat vlastní pracovníky do jiného členského státu, aby v něm vykonávali práci nezbytnou k poskytování služeb v tomto členském státě.
(4)
Článek 45 Smlouvy o fungování EU uděluje pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům vykonávajícím své právo na volný pohyb významná práva, jež jsou podrobněji upravena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 (4).
(5)
Účinné využívání volného pohybu pracovníků však stále představuje závažný problém a řada pracovníků Unie si často není svých práv na volný pohyb vědoma. Pracovníci Unie se mohou, mimo jiné z důvodu svého potenciálně zranitelnějšího postavení, při svém odchodu do jiného členského státu stále setkat s neodůvodněným omezováním nebo překážkami výkonu svého práva na volný pohyb, jako například neuznávání kvalifikací, diskriminace na základě státní příslušnosti a vykořisťování. Mezi právními předpisy a jejich uplatňováním v praxi tedy existuje nesoulad, který je třeba řešit.
(6)
V červenci roku 2010 Komise ve svém sdělení nazvaném „Potvrzení volného pohybu pracovníků: práva a hlavní vývojové změny“ uvedla, že zejména s ohledem na nové formy mobility bude hledat způsoby řešení nových potřeb a výzev, jimž čelí pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci. Uvedla rovněž, že v souvislosti s novou strategií vnitřního trhu zváží, jak podpořit a posílit mechanismy účinného uplatňování zásady rovného zacházení pro pracovníky Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb. Komise také souhrnně informovala o vývoji právních předpisů a judikatury, zejména pokud jde o osobní působnost práva Unie v oblasti volného pohybu pracovníků a podstatu práv, jichž požívají pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci.
(7)
Ve zprávě o občanství EU za rok 2010 nazvané „Odstranit překážky pro výkon práv občanů EU“ ze dne 27. října 2010 určila Komise rozdílné a nesprávné uplatňování práva Unie v oblasti práva na volný pohyb jako jednu z hlavních překážek, s níž se občané Unie setkávají, chtějí-li účinně vykonávat svá práva podle práva Unie. Komise proto oznámila, že má v úmyslu přijmout opatření, která „zjednoduší volný pohyb občanů EU a jejich rodinných příslušníků ze třetích zemí; za tímto účelem bude přísně dbát na dodržování právních předpisů EU včetně předpisů o zákazu diskriminace, bude propagovat správné postupy, zasadí se za lepší obeznámenost s předpisy EU v praxi a bude intenzivněji informovat občany EU o jejich právu na volný pohyb“ (opatření č. 15 zprávy o občanství EU za rok 2010). Ve zprávě o občanství EU pro rok 2013 nazvané „Občané EU: vaše práva, vaše budoucnost“ Komise navíc poukázala na potřebu odstranit administrativní překážky a zjednodušit postupy pro občany Unie, kteří žijí, pracují a cestují v jiných členských státech.
(8)
Ve sdělení Komise s názvem „Na cestě k hospodářské obnově vedoucí k intenzivnímu růstu pracovních míst“ ze dne 18. dubna 2012 (balíček týkající se zaměstnanosti) Komise oznámila úmysl předložit legislativní návrh na podporu mobilních pracovníků (informace a poradenství) při výkonu práv vyplývajících ze Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011 a vyzvala členské státy, aby zvyšovaly povědomí občanů o právech vyplývajících z práva Unie v oblasti boje proti diskriminaci, rovnosti pohlaví a volného pohybu pracovníků, aby zlepšily přístup k těmto právům a aby otevřely a usnadnily přístup občanů EU k místům ve veřejné správě v souladu s právem Unie, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie. V této souvislosti Soudní dvůr opakovaně shledal, že vyhrazení přístupu k určitým místům ve veřejné správě členského státu pro vlastní státní příslušníky je třeba vykládat restriktivně a že se týká pouze míst, která zahrnují přímou nebo nepřímou účast na výkonu veřejné moci a funkcí určených k ochraně obecných zájmů státu nebo jiných orgánů veřejné moci.
(9)
Náležité a účinné uplatňování a prosazování článku 45 Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011, jakož i povědomí o právech jsou klíčovými prvky při ochraně práv pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků a při rovném zacházení s nimi, zatímco nedostatečné prosazování oslabuje účinnost pravidel Unie, která se na tuto oblast vztahují, a ohrožuje práva a ochranu pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků.
(10)
Účinnější a jednotnější uplatňování práv vyplývajících z pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků je rovněž nezbytné pro řádné fungování vnitřního trhu.
(11)
Uplatňování a monitorování pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků by se mělo zlepšit s cílem zajistit lepší informovanost pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků, jakož i zaměstnavatelů, orgánů veřejné moci a dalších dotčených osob o právech a povinnostech souvisejících s volným pohybem, pomáhat pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům a chránit je při výkonu těchto práv a potírat obcházení uvedených pravidel orgány veřejné moci a veřejnými nebo soukromými zaměstnavateli. Členské státy mohou v této souvislosti rovněž vzít v úvahu účinky větší mobility, jako je „odliv mozků“ nebo „odliv mladých lidí“.
(12)
S cílem zajistit správné uplatňování zásadních pravidel Unie týkajících se volného pohybu pracovníků a monitorovat jejich dodržování by členské státy měly přijmout vhodná opatření, která pracovníky Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb ochrání jak před diskriminací na základě státní příslušnosti, tak před veškerými neodůvodněnými omezeními nebo překážkami bránícími výkonu dotyčného práva.
(13)
Za tímto účelem je vhodné stanovit konkrétní pravidla pro účinné prosazování a usnadnit lepší a jednotnější uplatňování zásadních pravidel upravujících volný pohyb pracovníků podle článku 45 Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011. Při prosazování této základní svobody by se měla zohledňovat zásada rovnosti žen a mužů a zákaz diskriminace pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků z jakéhokoli důvodu uvedeného v článku 21 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
(14)
V této souvislosti by pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří byli vystaveni diskriminaci na základě státní příslušnosti nebo byli při výkonu svého práva na volný pohyb vystaveni neodůvodněnému omezování nebo překážkám, měla být zajištěna skutečná a účinná soudní ochrana. Pokud členské státy stanoví jako prostředek právní nápravy správní řízení, měly by zajistit, aby veškerá správní rozhodnutí mohla být napadena u soudu ve smyslu článku 47 Listiny. S ohledem na právo na účinnou právní ochranu by pracovníci Unie měli být chráněni před jakýmkoli nepříznivým zacházením nebo důsledky plynoucími ze stížnosti nebo žaloby, jejímž cílem je prosazení práv chráněných podle této směrnice.
(15)
S cílem zajistit účinnější úrovně ochrany je třeba sdružení a právnické osoby, včetně sociálních partnerů, rovněž zmocnit k tomu, aby se způsobem stanoveným členským státem zapojili do řízení se souhlasem údajné oběti buď jejím jménem, nebo na její podporu. Tím by neměly být dotčeny vnitrostátní procesní předpisy týkající se zastupování a obhajoby před soudy ani jiné pravomoci a kolektivní práva sociálních partnerů a zástupců zaměstnanců a zaměstnavatelů, jako jsou práva související s prosazováním případných kolektivních smluv, včetně jednání v kolektivním zájmu, v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi. S cílem zajistit účinnou právní ochranu, a aniž jsou dotčeny stávající mechanismy kolektivní obrany, které mají sociální partneři k dispozici, a vnitrostátní právo a zvyklosti, se členské státy vyzývají, aby posoudily zavedení společných zásad mechanismů kolektivní právní ochrany týkajících se zdržení se určitého jednání a náhrady škody.
(16)
V souladu s judikaturou Soudního dvora by vnitrostátní pravidla týkající se lhůt pro prosazování práv podle této směrnice měla být stanovena tak, aby nemohla být považována za schopná výkon těchto práv v podstatě znemožnit nebo nadměrně ztížit.
(17)
Ochrana před diskriminací na základě státní příslušnosti by byla sama o sobě posílena, kdyby v každém členském státě existovaly výkonné subjekty s náležitými odbornými znalostmi a s pravomocí podporovat rovné zacházení, analyzovat problémy pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků, zkoumat možná řešení a poskytovat jim konkrétní pomoc. Pravomoc těchto subjektů by měla mimo jiné zahrnovat poskytování pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům nezávislé právní či jiné pomoci, jako je poskytování právního poradenství o tom, jak se na ně uplatňují příslušná pravidla Unie a členských států týkající se volného pohybu pracovníků, poskytování informací o postupech pro podávání stížností a poskytování pomoci při ochraně práv pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků. Může rovněž zahrnovat pomoc v soudním řízení.
(18)
Mělo by být na každém členském státě, aby rozhodnul, zda svěřit úkoly, které mají podle této směrnice vykonávat, výše uvedeným subjektům, nebo zda svěřit tyto úkoly stávajícím subjektům s obdobnými cíli na vnitrostátní úrovni, jako je podpora volného pohybu osob, provádění zásady rovného zacházení nebo ochrana práv jednotlivce. Pokud se členský stát rozhodne rozšířit mandát stávajícího subjektu, měl by zajistit, že tomuto subjektu budou k účinnému a náležitému plnění jeho stávajících a dodatečných úkolů přiděleny dostatečné zdroje. Pokud jsou úkoly rozděleny mezi více subjektů, měly by členské státy zajistit jejich náležitou koordinaci.
(19)
Členské státy by měly zajistit, aby jeden nebo více z těchto subjektů působily jako kontaktní místo a aby spolupracovaly a sdílely informace, jako jsou kontaktní údaje všech subjektů, prostředky nápravy a kontaktní údaje sdružení, organizací nebo dalších právnických osob, které poskytují informace a služby pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, s odpovídajícími kontaktními místy v jiných členských státech. Seznam kontaktních míst by měl být zpřístupněn veřejnosti.
(20)
Členské státy by měly podporovat spolupráci mezi subjekty jimi určenými podle této směrnice a stávajícími informačními a asistenčními službami poskytovanými sociálními partnery, sdruženími, organizacemi nebo dalšími příslušnými právnickými osobami, jako jsou organizace odpovědné za koordinační postupy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (5), a případně pracovní inspektoráty.
(21)
Členské státy by měly zajistit podporu synergií se stávajícími informačními a podpůrnými nástroji na úrovni Unie a za tímto účelem zajistit, aby stávající či nově vytvořené subjekty úzce spolupracovaly se stávajícími informačními a asistenčními službami, jako jsou Vaše Evropa, SOLVIT, Enterprise Europe Network, jednotná kontaktní místa a EURES, včetně případných přeshraničních partnerství EURES.
(22)
Členské státy by měly podporovat dialog se sociálními partnery a s příslušnými nevládními organizacemi s cílem řešit a potírat neodůvodněná omezení a překážky v souvislosti s právem na volný pohyb nebo různé formy diskriminace na základě státní příslušnosti.
(23)
Členské státy by měly stanovit způsob, jakým občané Unie, jako jsou pracovníci, studenti a čerství absolventi, jakož i zaměstnavatelé, sociální partneři a další zúčastněné strany, mohou získat snadno dostupné a relevantní informace o ustanoveních této směrnice a nařízení (EU) č. 492/2011, včetně informací o subjektech určených podle této směrnice a o dostupných prostředcích nápravy a ochrany. Členské státy by měly přijmout opatření za účelem zpřístupnění těchto informací ve více než jednom úředním jazyce Unie, s ohledem na poptávku na trhu práce. Tím by neměly být dotčeny právní předpisy členských států o používání jazyků. Tyto informace by mohly být poskytovány formou individuálního poradenství a měly by být snadno dostupné i prostřednictvím internetových stránek Vaše Evropa a EURES.
(24)
S cílem usnadnit prosazování práv udělených podle práva Unie je důležité důsledně provádět a monitorovat směrnici Rady 91/533/EHS (6).
(25)
Tato směrnice stanoví minimální požadavky, a dává tak členským státům možnost přijmout nebo zachovat příznivější ustanovení. Členské státy mají kromě toho možnost rozšířit pravomoci organizací, jimž byly svěřeny úkoly související s ochranou pracovníků Unie před diskriminací na základě státní příslušnosti tak, aby v nich bylo zahrnuto i právo na rovné zacházení bez diskriminace na základě státní příslušnosti pro všechny občany Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb, jak je zakotvuje článek 21 Smlouvy o fungování EU a směrnice 2004/38/ES. Provádění této směrnice by nemělo sloužit k ospravedlnění jakéhokoli zhoršení situace, která již v jednotlivých členských státech existuje.
(26)
Skutečné provádění této směrnice znamená, že členské státy by při přijímání příslušných opatření za účelem splnění povinností podle této směrnice měly uvést odkaz na tuto směrnici, nebo takový odkaz učinit při úředním vyhlášení těchto prováděcích opatření.
(27)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů je provádějícími. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení uvedených dokumentů za odůvodněné.
(28)
Po uplynutí přiměřené doby pro provádění této směrnice by Komise měla vypracovat zprávu o jejím provádění, v níž zejména vyhodnotí, zda je třeba předložit určité návrhy s cílem zaručit lepší prosazování práva Unie v oblasti volného pohybu. Komise by se v této zprávě měla zabývat potížemi, s nimiž se mohou setkat mladí absolventi hledající zaměstnání v Unii a manželé či manželky pracovníků Unie, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí.
(29)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané v Listině, zejména právo svobodné volby povolání a právo pracovat, zákaz diskriminace, především na základě státní příslušnosti, právo na kolektivní vyjednávání a akce, slušné a spravedlivé pracovní podmínky, právo na volný pohyb a pobyt a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces. Musí být prováděna v souladu s těmito právy a zásadami.
(30)
Tato směrnice respektuje rozdílné modely trhů práce jednotlivých členských států, včetně modelů trhu práce regulovaných kolektivními smlouvami.
(31)
Jelikož cíle této směrnice, totiž stanovit společný obecný rámec příslušných ustanovení, opatření a mechanismů nezbytných pro lepší a jednotnější uplatňování a praktické prosazování práv týkajících se volného pohybu pracovníků udělených Smlouvou o fungování EU a nařízením (EU) č. 492/2011, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice obsahuje ustanovení, která usnadňují jednotné uplatňování a praktické prosazování práv stanovených článkem 45 Smlouvy o fungování EU a články 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011. Tato směrnice se vztahuje na občany Unie vykonávající tato práva a jejich rodinné příslušníky (dále jen „pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci“).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na následující otázky uvedené v článcích 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 a týkající se volného pohybu pracovníků:
a)
přístup k zaměstnání;
b)
podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, zejména v oblasti odměňování, skončení pracovního poměru, bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, a pokud se pracovníci Unie stanou nezaměstnanými, profesního znovuzačlenění nebo opětného zaměstnání;
c)
přístup k sociálním a daňovým výhodám;
d)
členství v odborech a způsobilost být zvolen do orgánů zastupujících pracovníky;
e)
přístup k odborné přípravě;
f)
přístup k bydlení;
g)
přístup dětí pracovníků Unie k obecnému, učňovskému a odbornému vzdělávání;
h)
pomoc poskytovaná úřady práce.
2. Oblast působnosti této směrnice se shoduje s oblastí působnosti nařízení (EU) č. 492/2011.
Článek 3
Ochrana práv
1. Členské státy zajistí, aby po případném odvolání k jiným příslušným orgánům, včetně, považují-li to za vhodné, po využití dohodovacích řízení, bylo všem pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří se domnívají, že se setkali nebo setkávají s neodůvodněnými omezeními a překážkami v souvislosti se svým právem na volný pohyb nebože byli poškozeni nebo jsou poškozováni v důsledku neuplatnění zásady rovného zacházení na svůj případ, k dispozici soudní řízení za účelem prosazování práv vyplývajících z článku 45 Smlouvy o fungování EU a článků 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 i poté, co vztah, v němž se údajně setkali s omezením a překážkou či diskriminací, již skončil.
2. Členské státy zajistí, aby se sdružení, organizace, včetně sociálních partnerů, nebo jiné právnické osoby, které mají v souladu s kritérii stanovenými ve vnitrostátním právu nebo se zvyklostmi či kolektivními smlouvami oprávněný zájem na tom, aby tato směrnice byla dodržována, směly se souhlasem pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků buď jejich jménem, nebo na jejich podporu účastnit jakéhokoli soudního nebo správního řízení stanoveného za účelem prosazování práv uvedených v článku 1.
3. Odstavec 2 se použije, aniž jsou dotčeny další případné pravomoci a kolektivní práva sociálních partnerů a zástupců zaměstnanců a zaměstnavatelů, včetně práva jednat v kolektivním zájmu, podle vnitrostátního práva či zvyklostí.
4. Odstavec 2 se použije, aniž jsou dotčeny vnitrostátní procesní předpisy týkající se zastupování a obhajoby v soudním řízení.
5. Odstavce 1 a 2 tohoto článku se použijí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy stanovující lhůty k prosazování práv uvedených v článku 1. Tyto vnitrostátní lhůty však nesmějí výkon těchto práv v podstatě znemožnit nebo nadměrně ztížit.
6. Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření pro ochranu pracovníků Unie před jakýmkoli nepříznivým zacházením nebo důsledky plynoucími ze stížnosti nebo žaloby, jejímž cílem je prosazení práv uvedených v článku 1.
Článek 4
Subjekty na podporu rovného zacházení a podporu pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků
1. Každý členský stát určí jednu nebo více struktur nebo subjektů (dále jen „subjekty“) na propagaci, analýzu, monitorování a podporu rovného zacházení s pracovníky Unie a jejich rodinnými příslušníky bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo neodůvodněných omezení a překážek v souvislosti s jejich právem na volný pohyb a přijmou nezbytná opatření pro řádné fungování těchto subjektů. Tyto subjekty mohou být součástí stávajících vnitrostátních subjektů, které mají obdobné cíle.
2. Členské státy zajistí, aby pravomoci těchto subjektů zahrnovaly:
a)
poskytování nebo zajišťování poskytnutí nezávislé právní či jiné pomoci pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, aniž jsou dotčena jejich práva a práva sdružení, organizací a jiných právnických osob uvedených v článku 3;
b)
fungování jako kontaktní místo ve styku s obdobnými kontaktními místy v jiných členských státech za účelem spolupráce a sdílení relevantních informací;
c)
provádění nebo zadávání nezávislých průzkumů a analýz týkajících se neodůvodněných omezení a překážek v souvislosti s právem na volný pohyb nebo diskriminace pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků na základě státní příslušnosti;
d)
zajišťování zveřejňování nezávislých zpráv a předkládání doporučení k veškerým otázkám souvisejícím s těmito omezeními a překážkami či diskriminací;
e)
zveřejňování relevantních informací o uplatňování pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků na vnitrostátní úrovni.
Ve vztahu k prvnímu pododstavci písm. a), pokud subjekty poskytují pomoc v soudním řízení v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi, musí být tato pomoc bezplatná pro osoby, které nemají dostatečné finanční prostředky.
3. Členské státy sdělí Komisi názvy a kontaktní údaje kontaktních míst, jakož i veškeré jejich aktualizace či změny. Komise vede seznam kontaktních míst a zpřístupní jej členským státům.
4. Členské státy zajistí, aby stávající nebo nově vytvořené subjekty byly obeznámeny se stávajícími informačními a asistenčními službami na úrovni Unie, jako je Vaše Evropa, SOLVIT, EURES, Enterprise Europe Network a jednotná kontaktní místa, a aby byly schopny jich využívat a spolupracovat s nimi.
5. Pokud jsou úkoly uvedené v odstavci 2 rozděleny mezi více subjektů, zajistí členské státy náležitou koordinaci těchto úkolů.
Článek 5
Dialog
Členské státy podporují dialog se sociálními partnery a s příslušnými nevládními organizacemi, jež mají v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi oprávněný zájem přispívat za účelem podpory zásady rovného zacházení k boji proti neodůvodněným omezením a překážkám v souvislosti s právem na volný pohyb a k boji proti diskriminaci pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků na základě státní příslušnosti.
Článek 6
Přístup k informacím a šíření informací
1. Členské státy zajistí, aby s předpisy přijatými na základě této směrnice a podle článků 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 byly všemi vhodnými prostředky a na celém území seznámeny dotčené osoby, zejména pracovníci a zaměstnavatelé v Unii.
2. Členské státy poskytují o právech přiznaných právem Unie v oblasti volného pohybu pracovníků jasné, bezplatné, snadno dostupné, komplexní a aktuální informace ve více než jednom úředním jazyce Unie. Tyto informace by měly být snadno dostupné i prostřednictvím internetových stránek Vaše Evropa a EURES.
Článek 7
Minimální požadavky
1. Členské státy mohou zavést nebo zachovat předpisy, které jsou z hlediska ochrany zásady rovného zacházení příznivější než ustanovení této směrnice.
2. Členské státy mohou stanovit, že pravomoci subjektů uvedených v článku 4 této směrnice v oblasti propagace, analýzy, monitorování a podpory rovného zacházení s pracovníky Unie a jejich rodinnými příslušníky bez diskriminace na základě státní příslušnosti se rovněž vztahují na právo na rovné zacházení bez diskriminace na základě státní příslušnosti všech občanů Unie vykonávajících své právo na volný pohyb a jejich rodinných příslušníků v souladu s článkem 21 Smlouvy o fungování EU a se směrnicí 2004/38/ES.
3. Provádění této směrnice není za žádných okolností dostatečným důvodem pro snížení úrovně ochrany pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje, aniž je tím dotčeno právo členských států reagovat na změny situace přijetím právních a správních předpisů lišících se od těch, které jsou platné ke dni 20. května 2014, za předpokladu, že je dodržována.
Článek 8
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2016. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Zpráva
Do 21. listopadu 2018 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s cílem navrhnout případné potřebné změny.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/54/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. travnja 2014.
o mjerama za lakše ostvarivanje prava zajamčenih radnicima u kontekstu slobode kretanja radnika
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 46.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
nakon savjetovanja s Odborom regija,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Slobodno kretanje radnika temeljna je sloboda građana Unije i jedan od stupova unutarnjeg tržišta u Uniji sadržan u članku 45. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Njegovu provedbu dodatno razvija pravo Unije čiji je cilj da zajamči potpuno ostvarivanje prava dodijeljenih građanima Unije i članovima njihovih obitelji. Pojam „članovi njihovih obitelji” trebalo bi shvatiti kao da ima isto značenje kao i pojam definiran u članku 2. točki 2. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (3), koji se primjenjuje i na članove obitelji pograničnih radnika.
(2)
Sloboda kretanja radnika također je ključni element razvoja stvarnog tržišta rada Unije, dozvoljavajući radnicima da se presele u područja s manjkom radne snage ili više mogućnosti zapošljavanja, pomažući da više ljudi pronađe zaposlenje koje bolje odgovara njihovim vještinama i prevladavajući problem uskog grla na tržištu rada.
(3)
Slobodno kretanje radnika svakom građaninu Unije, bez obzira na njegovo ili njezino mjesto boravišta, daje pravo na slobodni odlazak u drugu državu članicu kako bi u njoj radio i/ili boravio u svrhu rada. Ono ih štiti od diskriminacije na temelju državljanstva u pogledu pristupa zapošljavanju, uvjeta zaposlenja i rada, a posebno u pogledu primitaka od rada, otkaza te poreznih i socijalnih povlastica, osiguravajući im jednako postupanje, u skladu s nacionalnim pravom, praksom i kolektivnim ugovorima, u usporedbi s državljanima te države članice. Takva bi prava trebali bez diskriminacije uživati svi građani Unije koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje, uključujući stalno zaposlene, sezonske i pogranične radnike. Slobodno kretanje radnika potrebno je razlikovati od slobode pružanja usluga koja uključuje pravo poduzeća na pružanje usluga u drugoj državi članici, za što mogu u drugu državu članicu privremeno uputiti vlastite radnike kako bi oni obavljali posao potreban za pružanje usluga u toj državi članici.
(4)
U odnosu na radnike Unije i članove njihovih obitelji koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje člankom 45. UFEU-a dodjeljuju se materijalna prava, koja su detaljnije određena u Uredbi (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (4).
(5)
Međutim, učinkovito ostvarivanje slobode kretanja radnika još je velik izazov i mnogi radnici Unije vrlo često nisu svjesni svojih prava na slobodno kretanje. Između ostalog, zbog njihova potencijalno ranjivijeg položaja radnici Unije možda još trpe zbog neopravdanih ograničenja ili prepreka ostvarivanju njihovog prava na slobodno kretanje, kao što su nepriznavanje kvalifikacija, diskriminacija na temelju državljanstva i eksploatacija kada se presele u drugu državu članicu. Dakle, postoji jaz između prava i njegove primjene u praksi na čemu treba raditi.
(6)
Komisija je u srpnju 2010. u svojoj Komunikaciji pod nazivom „Ponovno potvrđivanje slobodnog kretanja radnika: prava i značajna kretanja” istaknula da će istražiti načine rješavanja novih potreba i izazova, posebno s obzirom na nove obrasce mobilnosti s kojima se suočavaju radnici Unije i članovi njihovih obitelji. Također je izjavila da će, u kontekstu nove strategije za unutarnje tržište, razmotriti kako promicati i poboljšati mehanizme za učinkovitu provedbu načela jednakog postupanja prema radnicima Unije i članovima njihovih obitelji koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje. Komisija je također sažela kretanja u zakonodavstvu i sudskoj praksi, posebno u pogledu osobnog područja primjene prava Unije o slobodi kretanja radnika i suštine prava koja uživaju radnici Unije i članovi njihovih obitelji.
(7)
U Izvješću o građanstvu EU-a za 2010. pod nazivom „Uklanjanje prepreka pravima građana EU-a” od 27. listopada 2010. Komisija je utvrdila divergentnu i neispravnu primjenu prava Unije o pravu na slobodno kretanje kao jednu od glavnih prepreka s kojima se građani Unije suočavaju u učinkovitom ostvarivanju svojih prava u okviru prava Unije. U skladu s time, Komisija je najavila svoju namjeru da poduzme mjere za „olakšavanje slobodnog kretanja građana EU-a i članova njihovih obitelji koji su državljani trećih zemalja strogom provedbom pravila EU-a, uključujući i nediskriminaciju, promicanjem dobrih praksi i povećanog poznavanja pravila EU-a na terenu te pojačanim širenjem informacija među građanima EU-a o njihovim pravima na slobodu kretanja” (mjera 15. Izvješća o građanstvu EU-a za 2010.). Osim toga, u Izvješću o građanstvu EU-a za 2013. pod nazivom „Građani EU-a: vaša prava, vaša budućnost” Komisija je ukazala na potrebu da se uklone administrativne prepreke i pojednostavne postupci za građane Unije koji žive, rade i putuju u druge države članice.
(8)
Komisija je u svojoj Komunikaciji od 18. travnja 2012. pod nazivom „Povećanjem zaposlenosti prema oporavku” (Paket mjera za zapošljavanje) objavila svoju namjeru da predstavi zakonodavni prijedlog (informacije i savjete) kako bi podržala mobilne radnike u ostvarivanju prava koja proizlaze iz UFEU-a i Uredbe (EU) br. 492/2011 te je pozvala države članice na podizanje svijesti o pravima zajamčenima pravom Unije u odnosu na antidiskriminaciju, ravnopravnost spolova i slobodno kretanje radnika te na poboljšanje pristupa tim pravima, kao i na otvaranje i olakšavanje pristupa građana Unije radnim mjestima u javnom sektoru u skladu s pravom Unije prema tumačenju Suda Europske unije. U tom kontekstu Sud dosljedno smatra da se ograničavanje pristupa određenim radnim mjestima u javnoj službi na vlastite državljane države članice treba tumačiti restriktivno i da pokriva samo radna mjesta koja uključuju izravno ili neizravno sudjelovanje u izvršavanju ovlasti koje dodjeljuje javno pravo i dužnosti čija je svrha zaštita općih interesa države ili drugih tijela javne vlasti.
(9)
Odgovarajuća i učinkovita primjena i provedba članka 45. UFEU-a i Uredbe (EU) br. 492/2011, kao i svijest o pravima, ključni su elementi u zaštiti prava radnika Unije i članova njihovih obitelji i jednakom postupanju prema njima, dok nedostatna provedba dovodi u pitanje učinkovitost pravila Unije koja se primjenjuju u tom području i ugrožava prava i zaštitu radnika Unije i članova njihovih obitelji.
(10)
Učinkovitija i ujednačenija primjena prava zajamčenih pravilima Unije o slobodnom kretanju radnika nužna je i za ispravno funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
(11)
Trebalo bi unaprijediti primjenu i praćenje pravila Unije o slobodnom kretanju radnika kako bi se osigurala bolja informiranost radnika Unije i članova njihovih obitelji te poslodavaca, tijela javne vlasti i drugih osoba kojih se to tiče o pravima i odgovornostima u vezi sa slobodnim kretanjem, kako bi se pomoglo radnicima Unije i članovima njihovih obitelji i zaštitilo ih se u ostvarivanju tih prava te kako bi se spriječilo tijela javne vlasti te javne ili privatne poslodavce da izbjegnu ta pravila. U tom kontekstu, države članice mogu također uzeti u obzir učinke povećane mobilnosti, kao što su „odljev mozgova” ili „odljev mladih”.
(12)
Kako bi se osigurala ispravna primjena materijalnih pravila Unije o slobodnom kretanju radnika i praćenje sukladnosti s njima, države članice trebale bi poduzeti odgovarajuće mjere kako bi zaštitile radnike Unije i članove njihovih obitelji, koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje, od diskriminacije na temelju državljanstva i od svih neopravdanih ograničenja ili prepreka u ostvarivanju tog prava.
(13)
U tu svrhu prikladno je odrediti posebna pravila za učinkovito ostvarivanje i olakšati bolju i ujednačeniju primjenu materijalnih pravila kojima se uređuje sloboda kretanja radnika u skladu s člankom 45. UFEU-a i Uredbom (EU) br. 492/2011. Pri ostvarivanju te temeljne slobode trebalo bi uzeti u obzir načelo ravnopravnosti žena i muškaraca i zabranu diskriminacije radnika Unije i članova njihovih obitelji na bilo kojoj osnovi navedenoj u članku 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima („Povelja”).
(14)
U tom bi kontekstu radnicima Unije i članovima njihovih obitelji, koji su bili izloženi diskriminaciji na temelju državljanstva ili bilo kakvim neopravdanim ograničenjima ili preprekama u ostvarivanju svojih prava na slobodno kretanje, trebalo zajamčiti stvarnu i djelotvornu pravnu zaštitu. Kada države članice predviđaju upravne postupke kao sredstvo pravne zaštite, trebale bi osigurati da se svaka upravna odluka može pobijati pred sudom u smislu članka 47. Povelje. Uzimajući u obzir pravo na djelotvornu pravnu zaštitu, radnike Unije trebalo bi zaštititi od svakog nepovoljnog postupanja ili posljedice nastalih zbog pritužbe ili postupka u svrhu ostvarivanja prava zajamčenih u okviru ove Direktive.
(15)
Kako bi se osigurale učinkovitije razine zaštite, udruženja i pravni subjekti, uključujući socijalne partnere, također bi trebali imati pravo, na način koji odrede države članice, sudjelovati u postupcima u ime ili kao podrška svakoj navodnoj žrtvi uz njezino odobrenje. To ne bi trebalo dovoditi u pitanje nacionalna postupovna pravila u vezi sa zastupanjem i obranom pred sudom i druge nadležnosti i kolektivna prava socijalnih partnera, predstavnika radnika i poslodavaca, poput onih u vezi s izvršavanjem kolektivnih ugovora, prema potrebi, uključujući djelovanja u ime kolektivnog interesa, na temelju nacionalnog prava ili prakse. S ciljem osiguranja djelotvorne pravne zaštite, a ne dovodeći u pitanje postojeće mehanizme zaštite kolektivnih interesa dostupne socijalnim partnerima te nacionalno pravo ili praksu, države članice pozivaju se da ispitaju provedbu zajedničkih načela mehanizama kolektivne pravne zaštite u vezi s privremenim mjerama i naknadom štete.
(16)
U skladu sa sudskom praksom Suda, nacionalna pravila o rokovima za ostvarivanje prava u okviru ove Direktive trebala bi biti takva da se ne može smatrati da ostvarivanje tih prava mogu učiniti nemogućim ili iznimno teškim.
(17)
I sama bi se zaštita od diskriminacije na temelju državljanstva pojačala postojanjem učinkovitih tijela odgovarajuće stručnosti u svakoj državi članici nadležnih za promicanje jednakog postupanja, analizu problema s kojima se suočavaju radnici Unije i članovi njihovih obitelji, proučavanje mogućih rješenja i pružanje posebne pomoći njima. Nadležnost tih tijela trebala bi uključivati, među ostalim, pružanje neovisne pravne i/ili druge pomoći radnicima Unije i članovima njihovih obitelji, kao što je pružanje pravnih savjeta o primjeni odgovarajućih pravila Unije i nacionalnih pravila o slobodnom kretanju radnika na njih, informacija o postupcima povodom pritužbi te pomoći u zaštiti prava radnika Unije i članova njihovih obitelji. Može uključivati i pomoć u pravnim postupcima.
(18)
Svaka bi država članica trebala sama odlučiti hoće li zadaće koje se trebaju izvršiti u skladu s ovom Direktivom dodijeliti gore navedenim tijelima ili će te zadaće dodijeliti postojećim tijelima sa sličnim ciljevima na nacionalnoj razini, primjerice, promicanje slobodnog kretanja osoba, provedba načela jednakog postupanja ili zaštita pojedinačnih prava. Ako država članica odluči proširiti mandat postojećeg tijela, trebala bi osigurati dodjelu dovoljnih sredstava postojećem tijelu za učinkovito i prikladno izvršavanje njegovih postojećih i dodatnih zadaća. Kada se zadaće ne dodjeljuju samo jednom tijelu nego više njih, države članice trebale bi osigurati da one budu primjereno koordinirane.
(19)
Države članice trebale bi osigurati da jedno ili više tih tijela služe kao kontaktna točka te da surađuju i razmjenjuju informacije, kao što su kontaktni podaci svih tijela, oblici pravne zaštite i kontaktni podaci udruženja, organizacija ili drugih pravnih subjekata koji pružaju informacije i usluge radnicima Unije i članovima njihovih obitelji, s istovjetnim kontaktnim točkama u drugim državama članicama. Popis kontaktnih točaka trebao bi biti javno dostupan.
(20)
Države članice trebale bi promicati suradnju između tijela koja su one imenovale u okviru ove Direktive i postojećih usluga informiranja i potpore koje pružaju socijalni partneri, udruženja, organizacije ili drugi relevantni pravni subjekti, kao što su organizacije odgovorne za modalitete koordinacije u skladu s Uredbom (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (5) i, prema potrebi, inspektorati rada.
(21)
Države članice trebale bi osigurati promicanje sinergija s postojećim alatima za informiranje i potporu na razini Unije i u tu svrhu bi trebale osigurati da postojeća ili novoosnovana tijela blisko surađuju s postojećim službama informiranja i potpore, kao što su Vaša Europa, SOLVIT, mreža „Enterprise Europe Network”, jedinstvene kontaktne točke i EURES, uključujući, prema potrebi, prekogranična partnerstva EURES-a.
(22)
Države članice trebale bi promicati dijalog sa socijalnim partnerima i odgovarajućim nevladinim organizacijama kako bi riješile i suzbile neopravdana ograničenja i prepreke pravu na slobodno kretanje ili različite oblike diskriminacije na temelju državljanstva.
(23)
Države članice trebale bi utvrditi kako se građanima Unije, kao što su radnici, studenti i osobe koje su nedavno diplomirale, kao i poslodavci, socijalni partneri i druge zainteresirane strane, mogu dati lako dostupne, relevantne informacije o odredbama ove Direktive i Uredbe (EU) br. 492/2011, uključujući informacije o tijelima imenovanima u okviru ove Direktive i raspoloživim sredstvima pravne pomoći i zaštite. Države članice trebale bi poduzeti mjere kako bi te informacije bile dostupne na više od jednog službenog jezika Unije, uzimajući u obzir potražnju na tržištu rada. To ne bi trebalo utjecati na propise država članica o uporabi jezika. Te bi se informacije mogle davati putem individualnog savjetovanja i također bi trebale biti lako dostupne putem službi Vaša Europa i EURES.
(24)
Kako bi se olakšalo ostvarivanje prava zajamčenih pravom Unije, Direktivu Vijeća 91/533/EEZ (6) trebalo bi dosljedno provoditi i nadzirati.
(25)
Ovom se Direktivom utvrđuju minimalni zahtjevi, čime se državama članicama ostavlja mogućnost uvođenja ili održavanja povoljnijih odredaba. Države članice također imaju mogućnost proširiti nadležnosti organizacija kojima su povjerene zadaće povezane sa zaštitom radnika Unije od diskriminacije na temelju državljanstva kako bi obuhvatile pravo na jednako postupanje bez diskriminacije na temelju državljanstva za sve građane Unije koji ostvaruju svoje pravo na slobodu kretanja i članove njihovih obitelji, kako je sadržano u članku 21. UFEU-a i Direktivi 2004/38/EZ. Provedba ove Direktive ne bi trebala služiti kao opravdanje za nazadovanje u odnosu prema stanju koje već prevladava u svakoj pojedinoj državi članici.
(26)
Učinkovita provedba ove Direktive podrazumijeva da bi države članice pri donošenju odgovarajućih mjera za usklađivanje sa svojim obvezama u okviru ove Direktive trebale uputiti na ovu Direktivu ili bi trebale navesti takvu uputu prilikom službene objave provedbenih mjera.
(27)
U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije o obrazloženjima od 28. rujna 2011. države članice su se obvezale da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o mjerama prenošenja priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava odnos između dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata prenošenja. U pogledu ove Direktive zakonodavac smatra da je prosljeđivanje takvih dokumenata opravdano.
(28)
Nakon što prođe dovoljno vremena za provedbu ove Direktive, Komisija bi trebala pripremiti izvješće o njezinoj provedbi, u kojem posebno procjenjuje mogućnost da se podnese svaki nužni prijedlog kojemu je cilj zajamčiti bolju provedbu prava Unije o slobodnom kretanju. U tom izvješću Komisija bi trebala obratiti pozornost na moguće teškoće s kojima se suočavaju mlade osobe koje su diplomirale i traže posao diljem Unije te supružnici radnika Unije iz trećih zemalja.
(29)
Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela priznana u Povelji, posebno slobodu izbora zanimanja i pravo na rad, pravo na nediskriminaciju, posebno na temelju državljanstva, pravo na kolektivno pregovaranje i djelovanje, poštene i pravične radne uvjete, pravo na slobodu kretanja i boravka i pravo na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje. Mora se provoditi u skladu s tim pravima i načelima.
(30)
Ova Direktiva poštuje različite modele tržišta rada država članica, uključujući modele tržišta rada uređene kolektivnim ugovorima.
(31)
S obzirom na to da cilj ove Direktive, to jest uspostavu općeg zajedničkog okvira odgovarajućih odredaba, mjera i mehanizama potrebnih za bolju i ujednačeniju primjenu i provedbu u praksi prava povezanih sa slobodnim kretanjem radnika koja su zajamčena UFEU-om i Uredbom (EU) br. 492/2011, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinka djelovanja on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Predmet
Ovom Direktivom utvrđuju se odredbe koje olakšavaju ujednačenu primjenu i provedbu u praksi prava zajamčenih člankom 45. UFEU-a i člancima od 1. do 10. Uredbe (EU) br. 492/2011. Ova Direktiva primjenjuje se na građane Unije koji ostvaruju ta prava i članove njihovih obitelji („radnici Unije i članovi njihovih obitelji”).
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na sljedeća pitanja, kako je navedeno u člancima od 1. do 10. Uredbe (EU) br. 492/2011, u području slobode kretanja radnika:
(a)
pristup zaposlenju;
(b)
uvjete zapošljavanja i rada, posebno s obzirom na primitke od rada, otpuštanje, zdravlje i sigurnost na radu te, ako radnici Unije postanu nezaposleni, vraćanje na posao ili ponovno zapošljavanje;
(c)
pristup socijalnim i poreznim povlasticama;
(d)
članstvo u sindikatima i pravo biti izabran u predstavnička tijela radnika;
(e)
pristup osposobljavanju;
(f)
pristup stanovanju;
(g)
pristup obrazovanju, naukovanju i strukovnom osposobljavanju za djecu radnika Unije;
(h)
pomoć koju pružaju uredi za zapošljavanje.
2. Područje primjene ove Direktive istovjetno je području primjene Uredbe (EU) br. 492/2011.
Članak 3.
Zaštita prava
1. Države članice osiguravaju da, nakon mogućeg obraćanja drugim nadležnim tijelima, uključujući, kada to smatraju prikladnim, postupke mirenja, sudski postupci za ispunjavanje obveza na temelju članka 45. UFEU-a i članaka od 1. do 10. Uredbe (EU) br. 492/2011 budu dostupni svim radnicima Unije i članovima njihovih obitelji koji smatraju da su trpjeli ili trpe zbog neopravdanih ograničenja svojeg prava na slobodno kretanje ili prepreka tom pravu ili koji se smatraju oštećenima zbog neprimjene načela jednakog postupanja u odnosu na njih, čak i nakon što je prestao odnos u kojem je navodno postojalo ograničenje i prepreka ili diskriminacija.
2. Države članice osiguravaju da udruženja, organizacije, uključujući socijalne partnere, ili drugi pravni subjekti, koji, u skladu s kriterijima utvrđenima u njihovu nacionalnom pravu, praksi ili kolektivnim ugovorima, imaju legitimni interes u osiguravanju usklađenosti s ovom Direktivom, mogu sudjelovati, bilo u ime ili kao potpora radnicima Unije i članovima njihovih obitelji, uz njihov pristanak, u svim sudskim i/ili upravnim postupcima predviđenima radi ostvarivanja prava iz članka 1.
3. Stavak 2. primjenjuje se ne dovodeći u pitanje druge nadležnosti i kolektivna prava socijalnih partnera, predstavnika radnika i poslodavaca, prema potrebi, uključujući pravo na poduzimanje radnji u ime kolektivnog interesa, u okviru nacionalnog prava ili prakse.
4. Stavak 2. primjenjuje se ne dovodeći u pitanje nacionalna postupovna pravila u vezi sa zastupanjem i obranom u sudskim postupcima.
5. Stavci 1. i 2. ovog članka primjenjuju se ne dovodeći u pitanje nacionalna pravila o rokovima za ostvarivanje prava iz članka 1. Međutim, ti nacionalni rokovi ne smiju ostvarivanje tih prava učiniti praktički nemogućim ili iznimno teškim.
6. Države članice u svoje nacionalne pravne sustave uvode mjere koje su potrebne za zaštitu radnika Unije od svakog nepovoljnog postupanja ili nepovoljnih posljedica koji su reakcija na pritužbu ili postupak čiji je cilj osiguranje poštovanja prava iz članka 1.
Članak 4.
Tijela za promicanje jednakog postupanja i potporu radnicima Unije i članovima njihovih obitelji
1. Svaka država članica imenuje jednu ili više struktura ili tijela („tijela”) za promicanje, analizu, praćenje i potporu jednakog postupanja prema radnicima Unije i članovima njihovih obitelji bez diskriminacije na temelju državljanstva, neopravdanih ograničenja ili prepreka njihovu pravu na slobodno kretanje te poduzima potrebne mjere za pravilno funkcioniranje takvih tijela. Ta tijela mogu biti dio postojećih tijela na nacionalnoj razini koja imaju slične ciljeve.
2. Države članice osiguravaju da nadležnosti tih tijela uključuju:
(a)
pružanje ili osiguravanje pružanja neovisne pravne i/ili druge pomoći radnicima Unije i članovima njihovih obitelji, ne dovodeći u pitanje njihova prava te prava udruženja, organizacija i drugih pravnih subjekata iz članka 3.;
(b)
djelovanje kao kontaktna točka s odgovarajućim kontaktnim točkama u drugim državama članicama radi suradnje i razmjene relevantnih informacija;
(c)
provođenje ili naručivanje nezavisnih istraživanja i analiza u vezi s neopravdanim ograničenjima i preprekama pravu na slobodno kretanje, ili diskriminacijom na temelju državljanstva, radnika Unije i članova njihovih obitelji;
(d)
osiguravanje objavljivanja nezavisnih izvješća i izrada preporuka o bilo kojem pitanju u vezi s takvim ograničenjima i preprekama ili diskriminacijom;
(e)
objavljivanje relevantnih informacija o primjeni pravila Unije o slobodnom kretanju radnika na nacionalnoj razini.
U odnosu prema prvom podstavku točki (a), u slučaju kada tijela pružaju pomoć u pravnim postupcima, ta je pomoć besplatna za osobe koje nemaju dovoljno sredstava, u skladu s nacionalnim pravom ili praksom.
3. Države članice Komisiji dostavljaju nazive i kontaktne podatke kontaktnih točaka i sve ažurirane informacije ili promjene u vezi s njima. Komisija vodi popis svih kontaktnih točaka i stavlja ga na raspolaganje državama članicama.
4. Države članice osiguravaju da su postojeća ili novoosnovana tijela svjesna dostupnosti postojećih službi informiranja i potpore na razini Unije, kao što su Vaša Europa, SOLVIT, EURES, mreža „Enterprise Europe Network” i jedinstvene kontaktne točke, da ih mogu iskoristiti i surađivati s njima.
5. Kad se zadaće iz stavka 2. ne dodjeljuju samo jednom tijelu nego više njih, države članice osiguravaju da te zadaće budu primjereno koordinirane.
Članak 5.
Dijalog
Države članice promiču dijalog sa socijalnim partnerima i odgovarajućim nevladinim organizacijama koje, u skladu s nacionalnim pravom ili praksom, imaju legitiman interes u doprinosu borbi protiv neopravdanih ograničenja prava na slobodno kretanje i prepreka tom pravu, i diskriminacije na temelju državljanstva, radnika Unije i članova njihovih obitelji s ciljem promicanja načela jednakog postupanja.
Članak 6.
Pristup informacijama i njihovo širenje
1. Države članice osiguravaju da se zainteresirane osobe diljem njihovog državnog područja, a posebno radnici i poslodavci u Uniji, na sve odgovarajuće načine upoznaju s odredbama donesenima u skladu s ovom Direktivom i u skladu s člancima od 1. do 10. Uredbe (EU) br. 492/2011.
2. Države članice osiguravaju, na više od jednog službenog jezika institucija Unije, jasne, besplatne, lako dostupne, sveobuhvatne i aktualne informacije o pravima zajamčenima pravom Unije u vezi sa slobodnim kretanjem radnika. Te bi informacije također trebale biti lako dostupne putem službi Vaša Europa i EURES.
Članak 7.
Minimalni zahtjevi
1. Države članice mogu uvesti ili nastaviti provoditi odredbe koje su s obzirom na zaštitu načela jednakog postupanja povoljnije od odredaba utvrđenih u ovoj Direktivi.
2. Države članice mogu predvidjeti da nadležnosti tijela iz članka 4. ove Direktive za promicanje, analizu, praćenje i potporu jednakom postupanju prema radnicima Unije i članovima njihovih obitelji bez diskriminacije na temelju državljanstva obuhvaćaju i pravo na jednako postupanje bez diskriminacije na temelju državljanstva svih građana Unije koji ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje i članova njihovih obitelji, u skladu s člankom 21. UFEU-a i Direktivom 2004/38/EZ.
3. Provedba ove Direktive ni u kojem slučaju ne smije biti dovoljan razlog za smanjenje razine zaštite radnika Unije i članova njihovih obitelji u područjima na koja se ona primjenjuje, ne dovodeći u pitanje pravo država članica da na promjene stanja odgovore donošenjem zakona i drugih propisa različitih od onih koji su na snazi 20. svibnja 2014., pod uvjetom da se pritom poštuje ova Direktiva.
Članak 8.
Prenošenje
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 21. svibnja 2016. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera.
Kada države članice donose ove mjere, te mjere sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se prilikom njihove službene objave uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 9.
Izvješće
Komisija do 21. studenoga 2018. podnosi izvješće Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru o provedbi ove Direktive, prema potrebi s ciljem predlaganja potrebnih izmjena.
Članak 10.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 11.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. travnja 2014.