SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/55/EU
ze dne 16. dubna 2014
o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V členských státech v současné době existuje a používá se řada celosvětových, celostátních, regionálních i soukromých norem pro elektronickou fakturaci. Žádná z těchto norem nepřevažuje a většina z nich není navzájem interoperabilní.
(2)
Jelikož neexistuje žádná společná norma, členské státy v případě, kdy prosazují používání elektronických faktur při zadávání veřejných zakázek nebo toto používání povinně ukládají, volí vytvoření vlastního technického řešení založeného na vlastní vnitrostátní normě. V důsledku toho počet odlišných norem koexistujících v rámci všech členských států narůstá a je pravděpodobné, že poroste i do budoucna.
(3)
Velké množství norem, které nejsou interoperabilní, vede k nadměrné složitosti, právní nejistotě a dodatečným provozním nákladům pro hospodářské subjekty, které elektronické faktury v různých členských státech používají. Od hospodářských subjektů, které se chtějí účastnit přeshraničního zadávání veřejných zakázek, se tak často vyžaduje, aby se pokaždé, kdy vstoupí na nový trh, řídily novou normou elektronické fakturace. Odlišné právní a technické požadavky na elektronické faktury odrazují hospodářské subjekty od přeshraničního zadávání veřejných zakázek, a vytvářejí tak překážky přístupu na trh přeshraničního zadávání veřejných zakázek a překážky obchodu. Znemožňují tím využívání základních svobod, a mají proto přímý účinek na fungování vnitřního trhu.
(4)
Tyto překážky obchodu uvnitř Unie budou v budoucnu pravděpodobně dále narůstat, neboť vzhledem k tomu, že používání elektronických faktur při zadávání veřejných zakázek se v členských státech rozšiřuje nebo se stává povinným, vzniká čím dál více vnitrostátních a soukromých norem, které nejsou interoperabilní.
(5)
Překážky přeshraničního obchodu plynoucí z koexistence vícera souborů právních požadavků a technických norem v oblasti elektronické fakturace a ze skutečnosti, že tyto normy nejsou interoperabilní, by měly být odstraněny nebo zmírněny. K dosažení tohoto cíle by měla být vytvořena společná evropská norma pro sémantický datový model základních prvků elektronické faktury (dále jen „evropská norma pro elektronickou fakturaci“). Tato norma by měla stanovit a charakterizovat základní prvky, které musí elektronická faktura vždy obsahovat, a usnadnit tak zasílání a přijímání elektronických faktur mezi systémy založenými na různých technických normách. Za předpokladu, že stávající vnitrostátní technické normy nejsou s touto evropskou normou v rozporu, neměla by je tato norma nahrazovat ani omezovat jejich používání a rovněž by měla být zachována možnost pokračovat v jejich uplatňování souběžně s evropskou normou.
(6)
Zajištěním sémantické interoperability a zvýšením právní jistoty tato směrnice podpoří využívání elektronické fakturace při zadávání veřejných zakázek, čímž bude mít pro členské státy, veřejné zadavatele, zadavatele a hospodářské subjekty zásadní přínos z hlediska úspor, dopadu na životní prostředí a snížení administrativní zátěže.
(7)
Přínosy elektronické fakturace jsou maximalizovány, pokud lze vystavování, zasílání, předávání, příjem a zpracování faktur plně automatizovat. Z tohoto důvodu by za slučitelné s evropskou normou pro elektronickou fakturaci měly být považovány pouze strojově čitelné faktury, které může příjemce zpracovávat automaticky a digitálně. Pouhý obrázkový soubor by neměl být považován za elektronickou fakturu pro účely této směrnice.
(8)
Cílem interoperability je umožnit jednotnou prezentaci a zpracovávání informací mezi obchodními systémy bez ohledu na jejich technologii, použití nebo platformu. Úplnou interoperabilitou se rozumí schopnost být interoperabilní na třech odlišných úrovních: z hlediska obsahu faktury (úroveň sémantická), formátu nebo použitého jazyka (úroveň syntaktická) a způsobu předání faktury. Sémantickou interoperabilitou se rozumí, že elektronická faktura obsahuje určité nezbytné informace a je zachován přesný význam vyměňovaných informací, jemuž je jednoznačně porozuměno nezávisle na způsobu, jímž jsou tyto informace fyzicky ztvárněny nebo předány. Syntaktickou interoperabilitou se rozumí, že datové prvky jsou na elektronické faktuře uváděny v takovém formátu, který umožňuje jejich přímou výměnu mezi odesílatelem a příjemcem a automatické zpracování. Syntaktickou interoperabilitu lze zajistit jedním ze dvou způsobů, a sice použitím společné syntaxe nebo pomocí mapování různých syntaxí.
(9)
Na trhu se používá značné množství syntaxí. Syntaktická interoperabilita je stále častěji zajišťována pomocí mapování. Tento způsob je účinný, pokud faktura obsahuje všechny nezbytné datové prvky na sémantické úrovni a jejich význam je jednoznačný. Jelikož tomu tak ale často není, je třeba přijmout opatření k zajištění interoperability na sémantické úrovni. V zájmu dalšího zjednodušení používání elektronické fakturace a snížení nákladů by jedním z dlouhodobých cílů mělo být omezení počtu používaných syntaxí, pokud možno soustředěním se pouze na nejpoužívanější z nich.
(10)
Normalizace elektronické fakturace rovněž doplňuje snahy o podporu využívání elektronického zadávání zakázek, jak je odrážejí příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU (4) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU (5).
(11)
Evropská rada v závěrech ze zasedání ve dnech 28. a 29. června 2012 a 24. října 2013 uvedla, že prioritou by měla být opatření zaměřená na další rozvoj přeshraničního elektronického obchodování a modernizaci veřejné správy, mimo jiné usnadněním přechodu k elektronické fakturaci a jejím urychleným zavedením.
(12)
Evropský parlament v usnesení ze dne 20. dubna 2012 poukázal na roztříštěnost trhu způsobenou různými vnitrostátními pravidly pro elektronickou fakturaci, vyzdvihl podstatné výhody, které elektronická fakturace nabízí, a zdůraznil význam právní jistoty, jasného technického prostředí a otevřených a interoperabilních řešení elektronické fakturace na základě společných právních požadavků, obchodních postupů a technických norem. Z těchto důvodů Evropský parlament vyslovil požadavek, aby se elektronická fakturace při zadávání veřejných zakázek stala do roku 2016 povinnou.
(13)
Evropské mnohostranné fórum pro elektronickou fakturaci (e-fakturaci) zřízené rozhodnutím Komise ze dne 2. listopadu 2010 (6) přijalo v říjnu 2013 jednomyslně doporučení týkající se využití sémantického datového modelu na podporu interoperability elektronické fakturace.
(14)
Tato směrnice by se měla použít na elektronické faktury přijímané veřejnými zadavateli a zadavateli a vystavované v rámci plnění zakázek, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES (7), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU (8), směrnice 2014/24/EU nebo směrnice 2014/25/EU. Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na elektronické faktury vystavené hospodářským subjektem, jemuž byla přidělena veřejná zakázka nebo koncese (hlavní dodavatel). Pokud však členské státy podle článku 71 směrnice 2014/24/EU a článku 88 směrnice 2014/25/EU stanoví přímou úhradu subdodavatelům, mělo by se v zadávací dokumentaci rovněž stanovit, zda se v souvislosti s platbami subdodavatelům má či nemá používat elektronická fakturace. Mělo by být jasně stanoveno, že pokud je zakázka zadána skupině hospodářských subjektů, vztahuje se tato směrnice na elektronické faktury vystavené skupinou jako takovou i jednotlivými hospodářskými subjekty.
(15)
Tato směrnice by se měla rovněž uplatnit, pokud koncese v souvislosti s platbou vyžaduje, aby hospodářský subjekt, kterému byla koncese udělena, vystavil fakturu. Pojem „koncesef“ je vymezen v čl. 5 bodu 1 směrnice 2014/23/EU. Předmětem udělování koncesí je zajištění stavebních prací nebo služeb prostřednictvím koncese, kdy protiplnění za tuto koncesi spočívá v právu požívat výnosů z daných stavebních prací nebo služeb nebo v tomto právu společně s platbou.
(16)
Tato směrnice podléhá článku 346 Smlouvy o fungování EU. Tato směrnice se nevztahuje na elektronické faktury vystavené na základě plnění (prohlášeného za utajené nebo doprovázeného zvláštními bezpečnostními opatřeními) zakázek, které jsou vyloučeny z oblasti působnosti směrnice 2014/23/EU podle čl. 10 odst. 6 uvedené směrnice, směrnice 2014/24/EU podle čl. 15 odst. 3 uvedené směrnice a směrnice 2014/25/EU podle čl. 24 odst. 3 uvedené směrnice. Za stejných podmínek by měla být v této směrnici stanovena výjimka pro elektronické faktury vystavené na základě plnění (prohlášeného za utajené nebo doprovázeného zvláštními bezpečnostními opatřeními) těchto zakázek, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2009/81/ES.
(17)
Definice používané v této směrnici by měly být v souladu s jinými unijními právními předpisy v oblasti veřejných zakázek.
(18)
Komise by měla uplatňovat příslušná ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 (9) a o vypracování evropské normy pro elektronickou fakturaci požádat příslušnou evropskou normalizační organizaci. Podle příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 1025/2012 se rozhodnutí Komise, kterým se taková žádost stanoví, přijímá přezkumným postupem podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(19)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla vycházet ze stávajících technických specifikací, které byly vypracovány v rámci evropských normalizačních organizací, jako jsou CEN (CWA 16356-MUG a CWA 16562-CEN BII), a měla by zohledňovat jiné příslušné technické specifikace vypracované v rámci mezinárodních normalizačních organizací, jako jsou UN/CEFACT (CII v. 2.0) a ISO (finanční faktura založená na metodice ISO 20022). Při plnění žádosti o vypracování normy by příslušná evropská normalizační organizace měla rovněž zohlednit výsledky rozsáhlých pilotních projektů prováděných v rámci programu na podporu politiky rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace a technické specifikace elektronické fakturace jakýchkoli jiných příslušných subjektů a organizací, které jsou podnikatelskou sférou hojně využívány. Evropská norma pro elektronickou fakturaci by zároveň měla být slučitelná se stávajícími normami provádění plateb, aby bylo možné platby automaticky zpracovávat.
(20)
Ve své žádosti určené příslušné evropské normalizační organizaci by Komise měla požadovat, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci byla technologicky neutrální s cílem zabránit jakémukoli narušení hospodářské soutěže, aby byla slučitelná s příslušnými mezinárodními normami pro elektronickou fakturaci s cílem zabránit tomu, aby se dodavatelé ze třetích zemí potýkali s technickými překážkami pro přístup na trh, a usnadnit evropským dodavatelům zasílání elektronických faktur kupujícím ze třetích zemí, a aby byla v souladu se směrnicí Rady 2006/112/ES (11). Jelikož elektronické faktury mohou obsahovat osobní údaje, měla by Komise rovněž požadovat, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci brala ohled na ochranu osobních údajů v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (12) a na zásadu ochrany údajů již ve fázi návrhu, zásadu proporcionality a zásadu minimalizace údajů. Vedle těchto minimálních požadavků by Komise měla ve své žádosti určené příslušné evropské normalizační organizaci stanovit další požadavky na obsah evropské normy pro elektronickou fakturaci a lhůtu pro její přijetí.
(21)
Aby bylo zajištěno, že elektronickou fakturaci při zadávání veřejných zakázek mohou využívat i malé a střední podniky, měla by evropská norma pro elektronickou fakturaci umožňovat zavedení uživatelsky vstřícných systémů elektronické fakturace, tedy těch, které jsou snadno srozumitelné a snadno použitelné. V této souvislosti je rovněž třeba zohlednit skutečnost, že zejména malé a střední podniky, jakož i menší veřejní zadavatelé a zadavatelé mají omezený počet zaměstnanců a omezené finanční prostředky.
(22)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla být rovněž vhodná pro použití při obchodním styku mezi podniky. Aby mohly novou normu využívat i soukromé hospodářské subjekty ve vzájemných obchodních vztazích, měla by tedy Komise zajistit, aby norma nebyla vypracována tak, že by byla vhodná pouze pro použití v oblasti zadávání veřejných zakázek.
(23)
Faktury vydávané v různých hospodářských odvětvích mohou vyžadovat zahrnutí informací specifických pro dané odvětví. Součástí všech faktur by však měl být omezený počet společných standardních prvků. Přítomnost těchto prvků je nezbytná k ověření toho, zda faktura řádně zachycuje příslušné základní obchodní plnění, a k zajištění právní platnosti faktury. Seznam těchto prvků vyžadovaných pro účely DPH je stanoven ve směrnici 2006/112/ES. Evropská norma pro elektronickou fakturaci by proto měla být s tímto souborem prvků v souladu.
(24)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla vymezit sémantické datové prvky týkající se zejména komplementárních údajů o prodávajícím a kupujícím, identifikátorů procesu, atributů faktury, fakturačních položek, informací o dodání, údajů o platbě a platebních podmínek. Základní prvky elektronické faktury by měla obsahovat každá elektronická faktura. Tím by se zajistilo jasné a jednotné uplatňování elektronické fakturace.
(25)
Přestože odesílatel elektronické faktury by měl mít nadále možnost zaručit pravost původu a integritu obsahu faktury několika způsoby, včetně elektronickým podpisem, neměla by evropská norma pro elektronickou fakturaci v zájmu zajištění souladu se směrnicí 2006/112/ES jako jeden ze svých prvků obsahovat požadavek elektronického podpisu.
(26)
S cílem zabránit vzniku nadměrných nákladů a zátěže pro veřejné zadavatele a zadavatele by příslušná evropská normalizační organizace měla mít za úkol určit seznam omezeného počtu syntaxí splňujících evropskou normu pro elektronickou fakturaci. Tento seznam by neměl být součástí evropské normy pro elektronickou fakturaci. Takto určené syntaxe musí být již hojně a úspěšně používány hospodářskými subjekty a veřejnými zadavateli. V zájmu usnadnění a urychlení provedení v členských státech by příslušná evropská normalizační organizace měla být požádána, aby zajistila vhodné syntaktické vazby mezi evropskou normou pro elektronickou fakturaci a všemi syntaxemi uvedenými na seznamu. Syntaktické vazby jsou pokyny o způsobu, jakým by norma mohla být v jednotlivých syntaxích vyjádřena. Produkt této normalizace by měl doplnit evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí.
(27)
Za účelem usnadnění používání evropské normy pro elektronickou fakturaci by měla být Evropská normalizační organizace rovněž vyzvána, aby navrhla pokyny týkající se interoperability přenosu. Tyto pokyny by neměly být součástí evropské normy pro elektronickou fakturaci ani být závazné pro veřejné zadavatele a zadavatele.
(28)
Před zavedením evropské normy pro elektronickou fakturaci v členských státech by mělo být dostatečně otestováno její praktické používání. Toto posouzení by mělo být provedeno během vypracovávání normy. Měli by do něj být zapojeni koneční uživatelé a mělo by se zejména zaměřit na aspekty praktičnosti a uživatelské vstřícnosti a mělo by prokázat, že normu lze zavést nákladově efektivním a přiměřeným způsobem.
(29)
Pokud evropská norma pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí vyhovujících této normě, které vypracuje příslušná evropská normalizační organizace, splní požadavky obsažené v žádosti Komise podané evropské normalizační organizaci a pokud byla tato norma otestována, měly by být odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.
(30)
Ustanovení této směrnice týkající se vypracování normy a dalších produktů normalizace jsou v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (EU) č. 1025/2012. S ohledem na specifika této směrnice je však vhodné stanovit, že rozhodnutí zveřejnit, nezveřejnit nebo zveřejnit s omezením odkazy na normu a seznam syntaxí se mají přijímat přezkumným postupem. Tím by však nemělo být dotčeno použití příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 1025/2012 o formálních námitkách proti harmonizovaným normám.
(31)
Evropské normalizační organizace provádějí pravidelnou revizi a aktualizaci norem, aby odpovídaly technologickému vývoji. Vzhledem k rychlosti tohoto vývoje v odvětví informačních a komunikačních technologií by měla Komise rovněž mít možnost příslušnou evropskou normalizační organizaci požádat, aby provedla revizi a aktualizaci evropské normy pro elektronickou fakturaci s cílem zohlednit tento vývoj a zajistit i nadále interoperabilitu.
(32)
S cílem reagovat na technologický vývoj nebo požadavky trhu by měla mít Komise možnost přijmout prováděcí akt, kterým reviduje a aktualizuje seznam syntaxí. V případě složitějších úprav by Komise rovněž měla mít možnost příslušnou normalizační organizaci požádat, aby provedla revizi a aktualizaci seznamu syntaxí.
(33)
Komise by měla mít možnost revidovat již zveřejněný seznam syntaxí, považuje-li to za nezbytné k zajištění úplné a trvalé interoperability, k zohlednění technologického vývoje nebo k omezení počtu používaných syntaxí. Měla by při tom vzít v úvahu seznam syntaxí, které určila, revidovala a aktualizovala příslušná evropská normalizační organizace.
(34)
Po uplynutí lhůt pro provedení ve vnitrostátním právu stanovených v této směrnici by měly být veřejní zadavatelé a zadavatelé povinni přijímat a zpracovávat elektronické faktury, které vyhovují požadavkům evropské normy pro elektronickou fakturaci a kterékoli ze syntaxí uvedených na seznamu zveřejněném Komisí v Úředním věstníku Evropské unie. Veřejní zadavatelé a zadavatelé by tedy neměli odmítat elektronické faktury, které splňují výše uvedené podmínky, pouze z důvodu nesplnění požadavků (například vnitrostátních nebo odvětvových požadavků nebo doplňujících technických požadavků jakéhokoli druhu) jiných než těch, které jsou konkrétně stanoveny v této směrnici. Jiné závažné důvody pro odmítnutí, například důvody týkající se smluvních podmínek, by však touto povinností dotčeny být neměly. Veřejní zadavatelé a zadavatelé by v každém případě měli mít nadále možnost před zaplacením faktury ověřit, zda obsah elektronické faktury řádně zachycuje příslušné základní obchodní plnění (například zda je fakturovaná částka správná) a zda faktura byla zaslána správnému příjemci. Zákazem odmítnout elektronické faktury podle této směrnice není dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU (13).
(35)
Tato směrnice by měla ukládat povinnost přijímat a zpracovávat elektronické faktury pouze příjemcům, tj. veřejným zadavatelům, centrálním zadavatelům a zadavatelům. Touto směrnicí by nemělo být dotčeno právo odesílatele faktury rozhodnout se mezi vystavením faktury v souladu s evropskou normou pro elektronickou fakturaci, v souladu s vnitrostátními nebo jinými technickými normami nebo v papírové podobě. Tato směrnice by však členským státům neměla bránit ve stanovení toho, že v rámci zadávání veřejných zakázek by měly být vystavovány pouze elektronické faktury. Pokud se odesílatel rozhodne vystavit fakturu za použití evropské normy pro elektronickou fakturaci, měla by povinnost příjemce přijmout a zpracovat tuto fakturu platit pouze v případě, že je daná faktura vystavena v jedné ze syntaxí uvedených na seznamu syntaxí, který Komise zveřejnila v Úředním věstníku Evropské unie. Tím by neměla být dotčena možnost odesílatele využít služeb třetí osoby k převodu mezi jeho vlastní syntaxí a jednou ze syntaxí na daném seznamu.
(36)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (14) a vydal dne 11. listopadu 2013 (15) stanovisko. Ve svém stanovisku zveřejnil doporučení k zajištění dostatečné ochrany údajů při uplatňování této směrnice. Tato doporučení by měla být zohledněna při vypracovávání evropské normy pro elektronickou fakturaci a při zpracovávání osobních údajů veřejnými zadavateli a zadavateli. Mělo by být zejména jasně stanoveno, že stávající zákony týkající se ochrany údajů platí rovněž v oblasti elektronické fakturace a že zveřejňování osobních údajů pro účely transparentnosti a odpovědnosti musí být ve vyváženém poměru s ochranou soukromí.
(37)
Jelikož směrnice 2006/112/ES obsahuje pravidla fakturace, včetně elektronické fakturace, je třeba vyjasnit její vztah k této směrnici. Tato směrnice sleduje odlišný cíl, má odlišnou oblast působnosti než směrnice 2006/112/ES, a proto nemá vliv na ustanovení uvedené směrnice týkající se používání elektronických faktur pro účely DPH. Článek 232 směrnice 2006/112/ES upravuje vztahy mezi obchodními partnery a jeho cílem je zajistit, aby s používáním elektronických faktur musel příjemce souhlasit. Tím by však nemělo být dotčeno právo členských států uložit veřejným zadavatelům a zadavatelům povinnost přijímat za určitých podmínek elektronické faktury.
(38)
Aby veřejní zadavatelé a zadavatelé mohli řádně připravit a přijmout technická opatření, která jsou v návaznosti na zavedení evropské normy pro elektronickou fakturaci a schválení seznamu syntaxí nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí, a s ohledem na potřebu urychleného zavedení elektronické fakturace by se mělo považovat za opodstatněné stanovení lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu v délce osmnácti měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie. Odchylně od této obecné lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu by členské státy, s cílem usnadnit přijetí elektronické fakturace na straně některých veřejných zadavatelů, jako jsou místní a regionální veřejní zadavatelé a veřejné podniky, měly mít možnost odložit uplatňování této směrnice na veřejné zadavatele na nižší než ústřední úrovni a zadavatele na třicet měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie. Tato možnost odložit uplatňování požadavků této směrnice by se neměla vztahovat na centrální zadavatele.
(39)
S cílem usnadnit provádění požadavků této směrnice pro veřejné zadavatele a zadavatele by Komise měla zajistit, aby byly členské státy v plném rozsahu a pravidelně informovány o pokroku prací, které budou z hlediska vypracování normy a souvisejících produktů normalizace vykonávat příslušné evropské normalizační organizace. Členské státy by tak měly možnost provést nezbytné přípravné práce, s cílem dokončit provádění v rámci dohodnutých lhůt.
(40)
Vzhledem k tomu, že veřejní zadavatelé a zadavatelé budou moci přijímat elektronické faktury odpovídající i jiným normám než evropské normě pro elektronickou fakturaci, jakož i faktury papírové, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak, nevytváří tato směrnice žádné dodatečné náklady ani zatížení podniků, včetně mikropodniků a malých a středních podniků ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES (16). Komise i členské státy by se dále měly vynasnažit, aby minimalizovaly náklady na evropskou normu pro elektronickou fakturaci pro její uživatele, zejména mikropodniky a malé a střední podniky, a usnadnily tak její přijetí v celé Evropské unii.
(41)
Členské státy by měly při provádění této směrnice zohledňovat potřeby malých a středních podniků i menších veřejných zadavatelů a zadavatelů a měly by všem veřejným zadavatelům, zadavatelům a dodavatelům poskytovat potřebnou podporu, aby mohli evropskou normu pro elektronickou fakturaci používat. Kromě toho by měla být stanovena opatření ke vzdělávání, zejména pro malé a střední podniky.
(42)
V zájmu usnadnění technických a procesních úprav, které musí všechny strany zapojené do zadávání veřejných zakázek provést, aby zajistily úspěšné provedení této směrnice, by členské státy měly v rámci možností zpřístupnit pomoc ze strukturálních fondů všem způsobilým veřejným zadavatelům, zadavatelům a malým a středním podnikům.
(43)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice a sestavení, omezení a revize seznamu syntaxí by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením (EU) č. 182/2011. Prováděcí akty týkající se seznamu syntaxí by měly být přijímány přezkumným postupem, jelikož tyto akty slouží k usnadnění používání evropské normy pro elektronickou fakturaci a zajišťují interoperabilitu a rychlou reakci na technologický vývoj. Přezkumný postup by měl být rovněž používán k přijetí prováděcích aktů ohledně námitek proti evropské normě pro elektronickou fakturaci, neboť tyto akty by mohly mít důsledky pro povinnost přijímat a zpracovávat elektronické faktury.
(44)
Jelikož cílů této směrnice, totiž odstranění překážek trhu a obchodu vytvořených existencí odlišných vnitrostátních pravidel a norem a v zajištění interoperability, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se použije na elektronické faktury vystavované na základě plnění zakázek, na něž se vztahuje směrnice 2009/81/ES, 2014/23/EU, 2014/24/EU nebo 2014/25/EU.
Tato směrnice se nevztahuje na elektronické faktury vystavované na základě plnění zakázek, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2009/81/ES, pokud bylo zadání a plnění zakázky v souladu s platnými právními a správními předpisy členského státu prohlášeno za utajené nebo musí být doprovázeno zvláštními bezpečnostními opatřeními a pokud daný členský státy stanovil, že dotyčné základní zájmy nelze zaručit mírnějšími opatřeními.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„elektronickou fakturou“ faktura, která byla vystavena, předána a přijata ve strukturovaném elektronickém formátu, jenž umožňuje její automatizované a elektronické zpracování;
2)
„základními prvky elektronické faktury“ soubor zásadních informačních prvků, které musí elektronická faktura obsahovat, aby umožňovala přeshraniční interoperabilitu, včetně informací nezbytných k zajištění souladu s právními předpisy;
3)
„sémantickým datovým modelem“ strukturovaný a logicky vzájemně propojený soubor pojmů a jejich významů, které určují základní prvky elektronické faktury;
4)
„syntaxí“ strojově čitelný jazyk nebo dialekt jazyka použitý k vyjádření datových prvků obsažených v elektronické faktuře;
5)
„syntaktickými vazbami“ pokyny o způsobu, jakým by sémantický datový model pro elektronické faktury mohl být v jednotlivých syntaxích vyjádřen;
6)
„veřejnými zadavateli“ veřejní zadavatelé ve smyslu čl. 1 bodu 17 směrnice 2009/81/ES, čl. 6 odst. 1 směrnice 2014/23/EU a čl. 2 odst. 1 bodu 1 směrnice 2014/24/EU;
7)
„veřejnými zadavateli na nižší úrovni“ veřejní zadavatelé na nižší úrovni ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 3 směrnice 2014/24/EU;
8)
„centrálním zadavatelem“ centrální zadavatel ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 16 směrnice 2014/24/EU;
9)
„zadavateli“ zadavatelé ve smyslu čl. 1 bodu 17 směrnice 2009/81/ES, čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2014/23/EU a čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/25/EU;
10)
„mezinárodní normou“ mezinárodní norma ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1025/2012;
11)
„evropskou normou“ evropská norma ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1025/2012.
Článek 3
Vytvoření evropské normy
1. Komise požádá příslušnou evropskou normalizační organizaci, aby navrhla evropskou normu pro sémantický datový model základních prvků elektronické faktury (dále jen „evropská norma pro elektronickou fakturaci“).
Komise vznese požadavek, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci splňovala alespoň tato kritéria:
-
byla technologicky neutrální,
-
byla slučitelná s příslušnými mezinárodními normami pro elektronickou fakturaci,
-
zohledňovala potřebu ochrany osobních údajů v souladu se směrnicí 95/46/ES, přístup ochrany údajů již od návrhu a zásady proporcionality, minimalizace údajů a omezení účelu,
-
byla soudržná s příslušnými ustanoveními směrnice 2006/112/ES,
-
umožňovala zavedení praktických, uživatelsky vstřícných a nákladově efektivních systémů elektronické fakturace,
-
zohledňovala zvláštní potřeby malých a středních podniků, jakož i veřejných zadavatelů na nižší úrovni a zadavatelů,
-
byla vhodná pro použití při obchodním styku mezi podniky.
Komise příslušnou evropskou normalizační organizaci požádá, aby poskytla omezený seznam syntaxí, které splňují evropskou normu pro elektronickou fakturaci, vhodné syntaktické vazby a pokyny týkající se interoperability předávání s cílem usnadnit používání takové normy.
Tyto žádosti se přijímají postupem stanoveným v čl. 10 odst. 1 až 5 nařízení (EU) č. 1025/2012.
Norma musí být v rámci svého vypracovávání příslušnou evropskou normalizační organizací ve lhůtě stanovené v odstavci 2 otestována z hlediska praktické použitelnosti pro konečného uživatele. Celkovou odpovědnost za toto testování nese Komise, která zajistí, aby během provádění testu byl brán zvláštní zřetel na dodržení kritérií praktičnosti, uživatelské vstřícnosti a případných nákladů na zavedení v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem. Zprávu o výsledku testování předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě.
2. Pokud evropská norma pro elektronickou fakturaci vypracovaná v souladu se žádostí uvedenou v odstavci 1 splňuje požadavky, jež jsou v této žádosti uvedeny, a poté, co byla dokončena testovací fáze podle odst. 1 pátého pododstavce, zveřejní Komise odkaz na tuto normu v Úředním věstníku Evropské unie společně se seznamem omezeného počtu syntaxí vypracovaným v souladu s žádostí uvedenou v odstavci 1. Toto zveřejnění musí být dokončeno do 27. května 2017.
Článek 4
Formální námitky proti evropské normě
1. Má-li členský stát nebo Evropský parlament za to, že evropská norma pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí zcela nesplňují požadavky stanovené v čl. 3 odst. 1, uvědomí o tom Komisi a připojí podrobné vysvětlení; Komise poté rozhodne:
a)
zveřejnit, nezveřejnit nebo zveřejnit s omezením odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie;
b)
zachovat, zachovat s omezením nebo zrušit odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Komise zveřejní na svých internetových stránkách informace o evropské normě pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí, které byly předmětem rozhodování podle odstavce 1.
3. Komise vyrozumí příslušnou evropskou normalizační organizaci o rozhodnutí uvedeném v odstavci 1 a případně ji požádá o revizi dané evropské normy pro elektronickou fakturaci nebo seznamu syntaxí.
4. Rozhodnutí uvedená v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku se přijímají přezkumným postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 5
Udržování a další vývoj evropské normy a seznamu syntaxí
1. V zájmu zohlednění technologického vývoje a zajištění plné a trvalé interoperability v elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek může Komise:
a)
provádět aktualizace nebo revize evropské normy pro elektronickou fakturaci;
b)
provádět aktualizace nebo revize seznamu syntaxí, který zveřejnila v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pokud se Komise rozhodne přistoupit k opatření uvedenému v odst. 1 písm. a), podá žádost u příslušné evropské normalizační organizace. Tato žádost se podává postupem podle čl. 3 odst. 1 bez použití lhůt v něm stanovených.
3. Článek 4 se použije na každou aktualizaci nebo revizi provedenou v souladu s odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Pokud se Komise rozhodne přistoupit k opatření uvedenému v odst. 1 písm. b), učiní tak přezkumným postupem podle čl. 10 odst. 2 nebo podáním žádosti u příslušné evropské normalizační organizace. Tato žádost se podává postupem podle čl. 3 odst. 1 bez použití lhůt v něm stanovených.
Článek 6
Základní prvky elektronické faktury
Základními prvky elektronické faktury jsou mimo jiné:
a)
identifikátory procesu a faktury;
b)
fakturační období;
c)
údaje o prodávajícím;
d)
údaje o kupujícím;
e)
údaje o plátci;
f)
údaje o daňovém zástupci prodávajícího;
g)
referenční číslo zakázky;
h)
informace o dodání;
i)
pokyny k platbě;
j)
informace o přeplatcích nebo nedoplatcích;
k)
informace o fakturačních položkách podle řádků;
l)
celkové fakturované částky;
m)
rozdělení DPH.
Článek 7
Přijetí a zpracování elektronických faktur
Členské státy zajistí, aby veřejní zadavatelé a zadavatelé přijímali a zpracovávali elektronické faktury, které splňují evropskou normu pro elektronickou fakturaci, na niž byl zveřejněn odkaz podle čl. 3 odst. 2, a odpovídají kterékoli ze syntaxí uvedených na seznamu zveřejněném podle čl. 3 odst. 2.
Článek 8
Ochrana údajů
1. Touto směrnicí není dotčeno platné právo Unie a vnitrostátní právo v oblasti ochrany údajů.
2. Nestanoví-li právní předpisy Unie nebo vnitrostátní právní předpisy jinak, a aniž jsou dotčeny výjimky a omezení podle článku 13 směrnice 95/46/ES, lze osobní údaje získané za účelem elektronické fakturace použít pouze k tomuto účelu nebo případně k účelům s ním slučitelným.
3. Aniž jsou dotčeny výjimky a omezení podle článku 13 směrnice 95/46/ES, členské zajistí, aby právní úprava zveřejňování osobních údajů shromážděných při elektronické fakturaci pro účely transparentnosti a určení odpovědnosti byla v souladu s účelem tohoto zveřejnění a se zásadou ochrany soukromí.
Článek 9
Používání elektronických faktur pro účely DPH
Touto směrnicí není dotčena směrnice 2006/112/ES.
Článek 10
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 11
Provedení do vnitrostátního práva
1. Členské státy přijmou, zveřejní a uplatňují právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 27. listopadu 2018. Jejich znění sdělí neprodleně Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1 členské státy do osmnácti měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci v Úředním věstníku Evropské unie přijmou, zveřejní a uplatňují předpisy nezbytné k dosažení souladu s povinností přijímat a zpracovávat elektronické faktury stanovenou v článku 7.
Členské státy mohou odložit uplatňování uvedené v prvním pododstavci nejdéle na třicet měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci v Úředním věstníku Evropské unie, pokud jde o jejich veřejné zadavatele na nižší úrovni a zadavatele.
Po zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie konečnou lhůtu pro uvedení předpisů podle prvního pododstavce v účinnost.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Přezkum
Komise přezkoumá účinky této směrnice na vnitřní trh a na využívání elektronické fakturace při zadávání veřejných zakázek a do tří let po uplynutí lhůty maximálního odkladu pro veřejné zadavatele na nižší úrovni, uvedené v čl. 11 odst. 2 druhém pododstavci, o tom podá zprávu Evropskému parlamentu a Radě. V případě potřeby ke zprávě připojí posouzení dopadů týkající se potřeby dalších opatření.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/55/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. travnja 2014.
o elektroničkom izdavanju računa u javnoj nabavi
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonskog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
U državama članicama trenutačno postoji i upotrebljava se nekoliko svjetskih, nacionalnih, regionalnih i vlasničkih normi za elektroničko izdavanje računa. Nijedna od tih normi ne prevladava i većina njih nije međusobno interoperabilna.
(2)
U nedostatku zajedničke norme, države članice odlučuju, prilikom promicanja uporabe elektroničkih računa u javnoj nabavi ili ako odrede da će to biti obvezno, razvijati vlastita tehnička rješenja koja se temelje na zasebnim nacionalnim normama. Stoga raste broj različitih normi koje istodobno postoje u državama članicama i njihov će broj vjerojatno nastaviti rasti.
(3)
Zbog mnogostrukih normi koje nisu interoperabilne dolazi do pretjerane složenosti, pravne nesigurnosti i dodatnih operativnih troškova za gospodarske subjekte koji se služe elektroničkim računima diljem država članica. Gospodarski subjekti koji žele obavljati djelatnosti prekogranične nabave često se moraju uskladiti s novom normom o elektroničkom izdavanju računa svaki put kad uđu na novo tržište. Budući da odvraćaju gospodarske subjekte od toga da obavljaju djelatnosti prekogranične nabave, nepodudarni pravni i tehnički zahtjevi u vezi s elektroničkim računima predstavljaju prepreke pristupu tržištu u prekograničnoj javnoj nabavi i prepreke trgovini. Oni narušavaju temeljne slobode i time izravno utječu na funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
(4)
Te prepreke trgovini unutar Unije vjerojatno će se povećati u budućnosti, usporedo s razvojem više nacionalnih i vlasničkih normi koje nisu interoperabilne te sa širom uporabom elektroničkih računa u javnoj nabavi ili ako ona postane obvezna u državama članicama.
(5)
Potrebno je ukloniti ili smanjiti prepreke prekograničnoj trgovini koje nastaju zbog istovremenog postojanja nekoliko različitih pravnih zahtjeva i tehničkih normi o elektroničkom izdavanju računa i zbog nedostatka interoperabilnosti. Kako bi se postigao taj cilj trebalo bi razviti zajedničku europsku normu za semantički podatkovni model osnovnih elemenata elektroničkog računa („europska norma o elektroničkom izdavanju računa”). U normi bi trebali biti određeni i opisani osnovni elementi koje elektronički račun uvijek mora sadržavati, a time bi se olakšalo slanje i primitak elektroničkih računa među sustavima koji se temelje na različitim tehničkim normama. Pod uvjetom da nisu u sukobu s ovom europskom normom, postojeće nacionalne tehničke norme ne bi trebalo zamijeniti, niti bi njihovu upotrebu trebalo ograničiti ovom normom, te bi trebalo i dalje biti moguće primjenjivati ih usporedo s europskom normom.
(6)
Osiguravanjem semantičke interoperabilnosti i poboljšanjem pravne sigurnosti, ovom se Direktivom promiče primjena elektroničkog izdavanja računa u javnoj nabavi, pritom omogućujući državama članicama, javnim naručiteljima, naručiteljima i gospodarskim subjektima ostvarivanje značajnih prednosti u pogledu ušteda, utjecaja na okoliš i smanjenja administrativnog opterećenja.
(7)
Prednosti elektroničkog izdavanja računa najveće su kada su izrada, slanje, prijenos, primitak i obrada računa u cijelosti automatizirani. Zbog toga bi samo strojno čitljive račune, koje primatelj može obraditi automatski i digitalno, trebalo smatrati usklađenima s europskom normom o elektroničkom izdavanju računa. Samu datoteku sa slikom ne bi trebalo smatrati elektroničkim računom za potrebe ove Direktive.
(8)
Cilj je interoperabilnosti omogućiti predstavljanje i obradu informacija na dosljedan način među poslovnim sustavima, neovisno o njihovoj tehnologiji, primjeni ili platformi. Potpuna interoperabilnost uključuje mogućnost međudjelovanja na trima različitim razinama: u pogledu sadržaja računa (semantika), oblika ili korištenog jezika (sintaksa) te metode prijenosa. Semantička interoperabilnost podrazumijeva da elektronički račun sadrži određenu količinu traženih informacija i da je precizno značenje razmijenjenih informacija očuvano te da je razumljivo na nedvosmislen način, neovisno o načinu njegova fizičkog prikaza ili prijenosa. Sintaktička interoperabilnost podrazumijeva da su elementi podataka na elektroničkom računu prikazani u obliku koji je razmjenjiv neposredno između pošiljatelja i primatelja te obrađen na automatski način. Sintaktičku interoperabilnost moguće je postići na jedan od dvaju načina, odnosno uporabom zajedničke sintakse ili mapiranjem između različitih sintaksi.
(9)
U upotrebi su brojne sintakse. Sintaktička interoperabilnost sve se češće postiže mapiranjem. Ova metoda učinkovita je sve dok se na računu nalaze svi potrebni elementi podataka na semantičkoj razini i ako je njihovo značenje nedvosmisleno. Budući da to često nije slučaj, potrebno je poduzeti mjere za postizanje interoperabilnosti na semantičkoj razini. Kako bi se dodatno pojednostavila uporaba elektroničkog izdavanja računa i smanjili troškovi, jedan od dugoročnih ciljeva trebao bi biti ograničavanje broja korištenih sintaksi, po mogućnosti koncentrirajući se na one koje se najčešće upotrebljavaju.
(10)
Normizacija elektroničkog izdavanja računa također nadopunjuje napore u vezi s promicanjem korištenja elektroničke javne nabave kako je navedeno u relevantnim odredbama Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća (4) i Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća (5).
(11)
Europsko vijeće u svojim je zaključcima od 28. i 29. lipnja 2012. i od 24. listopada 2013. izjavilo kako bi prednost trebalo dati mjerama usmjerenima na daljnji razvoj prekogranične internetske trgovine i modernizaciju javnih uprava, uključujući putem olakšavanja prijenosa i brze provedbe elektroničkog izdavanja računa.
(12)
Europski parlament u svojoj je rezoluciji od 20. travnja 2012. ukazao na fragmentaciju tržišta nastalu zbog nacionalnih pravila o elektroničkom izdavanju računa, istaknuo je značajne prednosti koje pruža elektroničko izdavanje računa te je naglasio važnost pravne sigurnosti, jasnog tehničkog okruženja i otvorenih te interoperabilnih rješenja prilikom elektroničkog izdavanja računa koji se temelje na zajedničkim pravnim zahtjevima, poslovnim postupcima i tehničkim normama. Europski parlament stoga je pozvao da elektroničko izdavanje računa u javnoj nabavi postane obvezno do 2016.
(13)
Europski forum više zainteresiranih strana za elektroničko izdavanje računa, osnovan Odlukom Komisije od 2. studenoga 2010. (6), jednoglasno je u listopadu 2013. usvojio Preporuku o korištenju semantičkog podatkovnog modela za potporu interoperabilnosti prilikom izdavanja elektroničkih računa.
(14)
Ova bi se Direktiva trebala primjenjivati na elektroničke račune koje zaprimaju javni naručitelji i naručitelji te koji su izdani u skladu s izvršenjem ugovora na koje se primjenjuju Direktiva 2009/81/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7), Direktiva 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća (8), Direktiva 2014/24/EU ili Direktiva 2014/25/EU. Ova Direktiva trebala bi obuhvaćati samo elektroničke račune koje izdaje gospodarski subjekt kojemu je dodijeljen ugovor o javnoj nabavi ili ugovor o koncesiji (glavni izvoditelj). Međutim, ako države članice predviđaju izravna plaćanja podugovarateljima, na temelju članka 71. Direktive 2014/24/EU i članka 88. Direktive 2014/25/EU, u dokumentaciji o nabavi potrebno je utvrditi načine koji bi uključivali odredbe koje se tiču korištenja ili nekorištenja elektroničkog izdavanja računa prilikom plaćanja podugovarateljima. Trebalo bi pojasniti da se ova Direktiva, ako se ugovor dodijeli skupini gospodarskih subjekata, primjenjuje na elektroničke račune koje izdaje bilo skupina ili pojedinačni gospodarski subjekti.
(15)
Ova bi se Direktiva trebala također primjenjivati na ugovore o koncesiji koji uključuju plaćanja koja zahtijevaju da račune izdaje gospodarski subjekt kojemu je dodijeljen ugovor o koncesiji. Pojam „koncesija” definiran je u članku 5. točki 1. Direktive 2014/23/EU. Cilj ugovora o koncesiji jest nabava radova ili usluga putem koncesije, čija se naknada sastoji od prava na korištenje radova ili usluga ili tog prava zajedno s plaćanjem.
(16)
Ova Direktive podložna je članku 346. Ugovora o funkcioniranju Europske unije. Ova Direktiva ne primjenjuje se na elektroničke račune izdane po izvršenju ugovora (koji su proglašeni tajnima ili uključuju posebne sigurnosne mjere) koji su izuzeti iz područja primjene Direktive 2014/23/EU, Direktive 2014/24/EU i Direktive 2014/25/EU u skladu s člankom 10. stavkom 6., člankom 15. stavkom 3. odnosno člankom 24. stavkom 3. Pod istim bi uvjetima u ovoj Direktivi trebalo predvidjeti posebno izuzimanje u pogledu elektroničkih računa izdanih po izvršenju takvih ugovora (koji su proglašeni tajnima ili uključuju posebne sigurnosne mjere), a to spada u područje primjene Direktive 2009/81/EZ.
(17)
Definicije koje se koriste u ovoj Direktivi trebale bi biti u skladu s ostalim zakonodavstvom Unije u području javne nabave.
(18)
Komisija bi trebala primijeniti odgovarajuće odredbe Uredbe (EU) br. 1025/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (9) kako bi zatražila od odgovarajuće europske organizacije za normizaciju da sastavi nacrt europske norme izdavanju elektroničkih računa. Na temelju relevantnih odredbi Uredbe (EU) br. 1025/2012, Odluka Komisije kojom se utvrđuje takav zahtjev podložna je postupku ispitivanja iz Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (10).
(19)
Europska norma o elektroničkom izdavanju računa trebala bi se temeljiti na postojećim tehničkim specifikacijama razvijenim u okviru europskih organizacija za normizaciju poput CEN-a (CWA 16356-MUG i CWA 16562-CEN BII)) i trebala bi uzeti u obzir druge odgovarajuće tehničke specifikacije koje su razvijene u okviru međunarodnih organizacija za normizaciju, kao što su UN/CEFACT (CII v. 2.0) i ISO (financijski račun na temelju metodologije ISO 20022). Pri provođenju zahtjeva za normizaciju, relevantna europska organizacija za normizaciju trebala bi također uzeti u obzir rezultate opsežnih pilot-projekata koji su provedeni u okviru programa potpore politici Okvirnog programa za konkurentnost i inovacije (CIP) te tehničke specifikacije elektroničkog izdavanja računa drugih relevantnih tijela i organizacija koje su u širokoj uporabi u poslovnoj zajednici. Europska norma o elektroničkom izdavanju računa također bi trebala biti usklađena s postojećim normama plaćanja kako bi se omogućila automatska obrada plaćanja.
(20)
U svojem zahtjevu upućenom relevantnoj europskoj organizaciji za normizaciju Komisija bi trebala zahtijevati da europska norma o elektroničkom izdavanju računa bude tehnološki neutralna kako bi se izbjeglo narušavanje tržišnog natjecanja, da bude kompatibilna s relevantnim međunarodnim normama o elektroničkom izdavanju računa, kako bi se izbjeglo da se dobavljači iz trećih zemalja susreću s tehničkim preprekama pristupu tržištu te kako bi se europskim dobavljačima olakšalo izdavanje elektroničkih računa kupcima u trećim zemljama, te da bude sukladna s Direktivom Vijeća 2006/112/EZ (11). Budući da elektronički računi mogu sadržavati osobne podatke, Komisija bi također trebala zahtijevati da se europskom normom o elektroničkom izdavanju računa u obzir uzme zaštita osobnih podataka, u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (12), kao i načela zaštite podataka pomoću tehnike, proporcionalnosti i smanjenja količine podataka. Komisija bi osim tih minimalnih zahtjeva trebala u svom zahtjevu upućenom relevantnoj europskoj organizaciji za normizaciju odrediti dodatne zahtjeve u vezi sa sadržajem europske norme o elektroničkom izdavanju računa te rok za njezino donošenje.
(21)
Kako bi se osiguralo da mala i srednja poduzeća također ostvaruju korist od elektroničkog izdavanja računa u javnoj nabavi, europska norma o elektroničkom izdavanju računa trebala bi omogućiti uspostavu jednostavnih sustava za elektroničko izdavanje računa, odnosno sustava koji su lako razumljivi i jednostavni za korištenje. S obzirom na to, trebalo bi također uzeti u obzir činjenicu da osobito mala i srednja poduzeća, kao i mali javni naručitelji i naručitelji imaju na raspolaganju ograničen broj djelatnika i financijskih sredstava.
(22)
Europska norma o elektroničkom izdavanju računa također bi trebala biti prikladna za korištenje u poslovnim transakcijama među poduzećima. Stoga, kako bi se privatnim gospodarskim subjektima omogućilo da koriste novu normu u međusobnim poslovnim aktivnostima, Komisija bi trebala osigurati da takva norma nije razvijena tako da je prikladna samo za korištenje u području javne nabave.
(23)
Računi koji se izdaju u različitim poslovnim sektorima mogu zahtijevati uključivanje informacija koje su specifične za te sektore. Međutim, ograničen broj elemenata zajedničkih normi trebalo bi uključiti u sve račune. Prisutnost tih elemenata neophodna je za provjeravanje odražava li račun na valjani način poslovnu transakciju i za osiguravanje pravne valjanosti računa. Popis takvih elemenata koji su potrebni u svrhu PDV-a nalazi se u Direktivi 2006/112/EZ. Europska norma o elektroničkom izdavanju računa trebala bi biti usklađena s tim skupom elemenata.
(24)
Europska norma o elektroničkom izdavanju računa trebala bi odrediti semantičke podatkovne elemente koji se odnose posebno na dodatne podatke o prodavatelju i kupcu, oznake procesa, svojstva računa, detalje o pojedinim stavkama računa, podatke o isporuci te detalje i uvjete plaćanja. Svaki elektronički račun trebao bi sadržavati osnovne elemente elektroničkog računa. Time bi se trebala zajamčiti jasna i jedinstvena primjena elektroničkog izdavanja računa.
(25)
Pošiljatelj elektroničkog računa trebao bi i dalje imati mogućnost jamčiti vjerodostojnost porijekla i cjelovitost sadržaja računa na različite načine, uključujući i elektroničkim potpisom, radi osiguravanja usklađenosti s Direktivom 2006/112/EZ, a europska norma o elektroničkom izdavanju računa ne bi trebala kao jedan od svojih elemenata imati zahtjev za elektroničkim potpisom.
(26)
Kako bi se izbjegli prekomjerni troškovi i opterećenja za javne naručitelje i naručitelje, od odgovarajuće europske organizacije za normizaciju trebalo bi zatražiti utvrđivanje popisa s ograničenim brojem sintaksi koje su u skladu s europskom normom o izdavanju elektroničkih računa. Taj popis ne bi trebao biti dijelom europske norme o elektroničkom izdavanju računa. Utvrđene sintakse moraju se već naširoko i uspješno koristiti od strane gospodarskih subjekata i javnih naručitelja. Kako bi se olakšala i ubrzala provedba od strane država članica, od relevantne europske organizacije za normizaciju trebalo bi tražiti da na sve sintakse s popisa primjeni odgovarajuća sintaktička pravila koje sadrži europska norma o elektroničkom izdavanju računa. Sintaktička pravila su smjernice o tome kako bi norma trebala biti zastupljena u raznim sintaksama. Ovaj bi normizacijski dokument trebao nadopuniti europsku normu o elektroničkom izdavanju računa u te popis sintaksi.
(27)
Radi lakšeg korištenja europske norme o elektroničkom izdavanju računa, od europske organizacije za normizaciju trebalo bi zatražiti i sastavljanje nacrta smjernica za interoperabilnost prijenosa. Te smjernice ne bi trebale biti dijelom europske norme o elektroničkom izdavanju računa niti bi trebale biti obvezujuće za javne naručitelje i naručitelje.
(28)
Prije uvođenja europske norme o elektroničkom izdavanju računa u državama članicama, trebalo bi provesti dostatno ispitivanje praktične primjene te norme. Ovo ocjenjivanje trebalo bi provesti tijekom sastavljanja norme. U to bi ocjenjivanje trebalo uključiti krajnje korisnike, a pri tom ocjenjivanju trebalo bi obratiti pozornost na praktičnost i jednostavnost upotrebe te bi se njime trebalo pokazati da norma može biti provedena na isplativ i razmjeran način.
(29)
Ako europska norma o elektroničkom izdavanju računa te popis sintaksi koje su usklađene s normom, a koje je sastavila relevantna europska organizacija za normizaciju, zadovoljavaju uvjete sadržane u zahtjevu Komisije europskoj organizaciji za normizaciju te ako je norma već ispitana, upućivanja za europsku normu o elektroničkom izdavanju računa i popis sintaksi trebalo bi objaviti u Službenom listu Europske unije.
(30)
Odredbe o razvoju norme te drugi normizacijski dokumenti utvrđeni u ovoj Direktivi u skladu su s relevantnim odredbama Uredbe (EU) br. 1025/2012. Međutim, uzimajući u obzir posebnosti ove Direktive, primjereno je predvidjeti da se odluke o objavljivanju, neobjavljivanju ili objavljivanju uz ograničenja upućivanja na normu i popisa sintaksi donose u skladu s postupkom ispitivanja. Time se, međutim, ne bi trebalo dovoditi u pitanje primjenu relevantnih odredbi Uredbe (EU) br. 1025/2012/EU koje se tiču službenih prigovora na usklađene norme.
(31)
Europske organizacije za normizaciju redovito pregledavaju i ažuriraju norme s obzirom na tehnološka dostignuća. S obzirom na brzinu takvih dostignuća u sektoru informacijskih i komunikacijskih tehnologija (IKT), Komisija bi također trebala moći zatražiti da relevantna europska organizacija za normizaciju revidira i ažurira europsku normu za elektroničko izdavanje računa kako bi se u obzir uzela ta dostignuća te kako bi se zajamčila trajna interoperabilnost.
(32)
Kako bi odgovorila na tehnološka dostignuća ili tržišne zahtjeve, Komisija bi trebala moći donijeti provedbeni akt u pogledu revidiranja i ažuriranja popisa sintaksi. U slučaju složenijih prilagodbi, Komisija bi također trebala moći zatražiti da relevantna europska organizacija za normizaciju revidira i ažurira popis sintaksi.
(33)
Komisija bi trebala moći pregledati već objavljeni popis sintaksi ako smatra da je potrebno osigurati potpunu i trajnu interoperabilnost, kako bi se u obzir uzela tehnološka dostignuća ili radi ograničavanja broja sintaksi koje treba upotrebljavati. Komisija bi pritom trebala uzeti u obzir popis sintaksi koje je utvrdila, pregledala i ažurirala odgovarajuća europska organizacija za normizaciju.
(34)
Nakon isteka rokova za prijenos utvrđenih u ovoj Direktivi, javni naručitelji i naručitelji trebali bi biti obvezni primati i obrađivati elektroničke račune koji su u skladu s Europskom normom o elektroničkom izdavanju računa te bilo kojom od sintaksi s popisa koji je objavila Komisija u Službenom listu Europske unije. Javni naručitelji i naručitelji stoga ne bi trebali odbiti elektroničke račune koji ispunjavaju gore navedene uvjete isključivo na temelju neusklađenosti sa zahtjevima (na primjer, s nacionalnim zahtjevima ili zahtjevima specifičnim za određeni sektor ili bilo kakvim dodatnim tehničkim zahtjevima) osim onih koji su posebno predviđeni u ovoj Direktivi. Međutim, ova obveza ne bi trebala utjecati na druge obvezne razloge odbijanja kao što su oni zbog ugovornih uvjeta. Prije plaćanja računa, javni naručitelji i naručitelji trebali bi uvijek imati slobodu provjeriti odražava li sadržaj elektroničkog računa na valjani način poslovnu transakciju (na primjer, je li iznos računa ispravan) te je li račun upućen ispravnom primatelju. Obvezom da se elektronički računi ne odbijaju u skladu s ovom Direktivom ne dovodi se u pitanje Direktiva 2011/7/EU Europskog parlamenta i Vijeća (13).
(35)
Ova bi Direktiva trebala samo obvezati primatelje računa, tj. javne naručitelje, središnja tijela za javnu nabavu i naručitelje da prihvate i obrade elektroničke račune. Ovom se Direktivom ne bi trebalo dovoditi u pitanje pravo pošiljatelja računa na izbor između izdavanja računa u skladu s europskom normom za elektroničko izdavanje računa, u skladu s nacionalnim ili drugim tehničkim normama ili u papirnatom obliku. Međutim ova Direktiva ne sprečava države članice da propišu da se u okviru javne nabave mogu izdavati samo elektronički računi. Ako pošiljatelj odluči izdati račun u skladu s europskom normom za elektroničko izdavanje računa, obveza primatelja da primi i obradi račun trebala bi se primjenjivati samo ako je račun u jednoj od sintaksi navedenih u popisu sintaksi koji je Komisija objavila u Službenom listu Europske unije. Time se ne bi trebalo dovoditi u pitanje izdavateljevo korištenje usluga treće strane u svrhu pretvorbe njegove sintakse u neku od sintaksi navedenih na popisu.
(36)
Izvršeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka u skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća (14) te je on 11. studenoga 2013. (15) dao svoje mišljenje. U svojem mišljenju on je objavio preporuke za osiguravanje odgovarajuće zaštite podataka prilikom primjene ove Direktive. Te bi preporuke trebalo uzeti u obzir prilikom sastavljanja europske norme o elektroničkom izdavanju računa i prilikom obrade osobnih podataka koju provode javni naručitelji i naručitelji. Posebno bi trebalo pojasniti da se postojeći zakoni o zaštiti podataka također primjenjuju u području elektroničkog izdavanja računa te da se pri objavi osobnih podataka radi transparentnosti i odgovornosti mora poštovati zaštita privatnosti.
(37)
Budući da Direktiva 2006/112/EZ sadrži pravila o izdavanju računa, uključujući o elektroničkom izdavanju računa, trebalo bi pojasniti njezino značenje u odnosu na ovu Direktivu. Ova Direktiva ima različiti cilj i područje primjene različito od Direktive 2006/112/EZ te stoga ne utječe na odredbe o korištenju elektroničkih računa u svrhu PDV-a koja je navedena u njoj. Posebice, članak 232. Direktive 2006/112/EZ posebice uređuje odnose između trgovinskih partnera te se njome osigurava da upotreba elektroničkih računa od strane izdavatelja ne može biti nametnuta primatelju. Međutim, to ne bi trebalo dovoditi u pitanje pravo država članica da javnim naručiteljima i naručiteljima nametnu obvezu primanja elektroničkih računa pod određenim uvjetima.
(38)
Kako bi se javnim naručiteljima i naručiteljima dopustilo da se propisno pripreme i poduzmu tehničke mjere koje su, nakon uspostavljanja europske norme o elektroničkom izdavanju računa i odobrenja popisa sintaksi, postale potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom te imajući u vidu nužnost brze provedbe elektroničkog izdavanja računa, rok za prijenos od 18 mjeseci nakon objave upućivanja na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa i popisa sintaksi u Službenom listu Europske unije trebalo bi smatrati opravdanim. Odstupajući od tog općeg roka za prijenos i kako bi se olakšalo uvođenje izdavanja elektroničkih računa za određene javne naručitelje kao što su lokalni i regionalni javni naručitelji te javna poduzeća, državama članicama trebalo bi dopustiti da odgode provedbu ove Direktive za decentralizirane javne naručitelje i naručitelje do 30 mjeseci nakon objave upućivanja na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa i popisa sintaksi u Službenom listu Europske unije. Mogućnost odgode primjene zahtjeva iz ove Direktive ne bi se trebala primjenjivati na središnja tijela za nabavu.
(39)
Kako bi se javnim naručiteljima i naručiteljima olakšala provedba zahtjeva iz ove Direktive, Komisija bi trebala osigurati da se države članice u potpunosti i redovito obavješćuje o napretku rada u vezi s razvojem norme te o povezanim normizacijskim dokumentima kojima se bave relevantne europske organizacije za normizaciju. Time bi se državama članicama omogućilo da poduzmu potrebne pripremne aktivnosti s ciljem dovršetka provedbe u dogovorenim rokovima.
(40)
Budući da će javni naručitelji i naručitelji moći prihvatiti elektroničke račune koji su usklađeni s normama različitima od europske norme o elektroničkom izdavanju računa, kao i račune u papirnatom obliku, osim ako je drukčije predviđeno nacionalnim zakonodavstvom, ovom se Direktivom ne nameću nikakvi dodatni troškovi ili opterećenja za poduzeća, uključujući mikro, mala i srednja poduzeća u smislu Preporuke Komisije 2003/361/EZ (16). Nadalje, Komisija i države članice trebale bi učiniti sve što je u njihovoj moći kako bi svojim korisnicima umanjile troškove europske norme o elektroničkom izdavanju računa, osobito za mikro, mala i srednja poduzeća, radi olakšavanja njezine primjene diljem Europske unije.
(41)
Pri provedbi ove Direktive države članice trebale bi uzeti u obzir potrebe malih i srednjih poduzeća i manjih javnih naručitelja i naručitelja te svim javnim naručiteljima, naručiteljima i dobavljačima staviti na raspolaganje potrebnu podršku kako bi se europska norma o elektroničkom izdavanju računa mogla koristiti. Osim toga, trebalo bi predvidjeti mjere osposobljavanja, osobito za mala i srednja poduzeća.
(42)
Kako bi se olakšale tehničke i postupovne prilagodbe koje sve strane u javnoj nabavi moraju uvesti da bi se zajamčila njezina uspješna provedba ove Direktive, države članice trebale bi, ako je to moguće, staviti pomoć iz strukturnog fonda na raspolaganje svim prihvatljivim javnim naručiteljima, naručiteljima te malim i srednjim poduzećima.
(43)
Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti za provedbu ove Direktive, te za sastavljanje, ograničavanje i pregled popisa sintaksi, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji. Te ovlasti trebalo bi izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011. Postupak ispitivanja trebalo bi upotrebljavati za donošenje provedbenih akata o popisu sintaksi, s obzirom na činjenicu da služe za olakšavanje provedbe europske norme o elektroničkom izdavanju računa i osiguravanje interoperabilnosti te brzog odgovora na tehnološka dostignuća. Postupak ispitivanja također bi se trebao koristiti za donošenje provedbenih akata s obzirom na prigovore na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa, s obzirom na to da bi ti akti mogli utjecati na obvezu primanja i obrade elektroničkih računa.
(44)
S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, odnosno uklanjanje prepreka trgovini i prepreke trgovini koje su nastale zbog postojanja različitih nacionalnih pravila i normi te osiguravanje interoperabilnosti, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj Uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Područje primjene
Ova se Direktiva primjenjuje na elektroničke račune koji su izdani po izvršenju ugovora na koje se primjenjuju Direktiva 2009/81/EZ, Direktiva 2014/23/EU, Direktiva 2014/24/EU ili Direktiva 2014/25/EU.
Ova se Direktiva ne primjenjuje na elektroničke račune izdane po izvršenju ugovora koji spadaju u područje primjene Direktive 2009/81/EZ ako su nabava i izvršenje ugovora proglašeni tajnima ili moraju uključivati posebne sigurnosne mjere u skladu sa zakonima i drugim propisima koji su na snazi u državi članici te pod uvjetom da je država članica utvrdila da ključni interesi ne mogu biti zajamčeni manje drastičnim mjerama.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„elektronički račun” znači račun koji je izdan, proslijeđen i zaprimljen u strukturiranom elektroničkom obliku koji omogućuje njegovu automatsku i elektroničku obradu;
2.
„osnovni elementi elektroničkog računa” znači niz ključnih podatkovnih elemenata koje elektronički račun mora sadržavati kako bi se omogućila prekogranična interoperabilnost, uključujući potrebne informacije kako bi se zajamčila sukladnost sa zakonom;
3.
„semantički podatkovni model” znači strukturirani i logički uzajamno povezan niz pojmova i njihovih značenja koji definiraju osnovne elemente elektroničkog računa;
4.
„sintaksa” znači strojno čitljiv jezik ili narječje koji se upotrebljavaju za prikazivanje podatkovnih elemenata sadržanih u elektroničkom računu;
5.
„sintaktička pravila” znači smjernice o tome kako bi semantički podatkovni model za elektronički račun mogao biti zastupljen u različitim sintaksama;
6.
„javni naručitelji” znači javni naručitelji kako su definirani u članku 1. točki 17. Direktive 2009/81/EZ, članku 6. stavku 1. Direktive 2014/23/EU i članku 2. stavku 1. točki 1. Direktive 2014/24/EU;
7.
„decentralizirani javni naručitelji” znači decentralizirani javni naručitelji kako su definirani u članku 2. stavku 1. točki 3. Direktive 2014/24/EU;
8.
„središnje tijelo za javnu nabavu” znači središnje tijelo za javnu nabavu kako su definirana u članku 2. stavku 1. točki 16. Direktive 2014/24/EU;
9.
„naručitelji” znači naručitelji kako su definirani u članku 1. točki 17. Direktive 2009/81/EC, članku 7. stavcima 1. i 2. Direktive 2014/23/EU i članku 4. stavku 1. Direktive 2014/25/EU;
10.
„međunarodna norma” znači međunarodna norma kako je definirana u članku 2. stavku 1. točki (a) Uredbe (EU) br. 1025/2012.
11.
„europska norma” znači europska norma kako je definirana u članku 2. stavku 1. točki (b) Uredbe (EU) br. 1025/2012.
Članak 3.
Uspostava europske norme
1. Komisija zahtijeva od odgovarajuće europske organizacije za normizaciju sastavljanje nacrta europske norme za semantički podatkovni model osnovnih elemenata elektroničkog računa („europska norma o elektroničkom izdavanju računa”).
Komisija zahtijeva da europska norma za elektroničko izdavanje računa bude usklađena barem sa sljedećim kriterijima:
-
tehnološki je neutralna;
-
usklađena je s odgovarajućim međunarodnim normama o elektroničkom izdavanju računa;
-
uzima u obzir potrebu za zaštitom osobnih podataka u skladu s Direktivom 95/46/EZ, pristup „zaštita podataka pomoću tehnike” te načela proporcionalnosti, smanjenja količine podataka te ograničenje svrhe;
-
usklađena je s relevantnim odredbama Direktive 2006/112/EZ;
-
omogućuje uspostavu sustava za elektroničko izdavanje računa koji su praktični, jednostavni za korištenje, fleksibilni i isplativi;
-
uzima u obzir posebne potrebe malih i srednjih poduzeća, kao i potrebe decentraliziranih javnih naručitelja i naručitelja;
-
prikladna je za upotrebu u poslovnim transakcijama među poduzećima.
Komisija zahtijeva da odgovarajuća europska organizacija za normizaciju dostavi popis s ograničenim brojem sintaksi koje su u skladu s europskom normom o elektroničkom izdavanju računa, odgovarajuća sintaktička pravila i smjernice za interoperabilnost pri prijenosu kako bi se olakšala upotreba takve norme.
Zahtjevi se usvajaju u skladu s postupkom utvrđenim u članku 10. stavcima od 1. do 5. Uredbe (EU) br. 1025/2012.
Norma se ispituje s obzirom na njezinu praktičnu primjenu od strane krajnjeg korisnika u sklopu aktivnosti razvijanja norme od strane relevantne europske organizacije za normizaciju te u roku određenom u stavku 2. Komisija zadržava punu odgovornost za ispitivanje te osigurava da se tijekom ispitivanja posebno obrati pozornost na poštovanje kriterija praktičnosti, jednostavnosti upotrebe i mogućih troškova provedbe u skladu sa stavkom 1. drugim podstavkom. Komisija podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o ishodu ispitivanja.
2. Ako europska norma o elektroničkom izdavanju računa, sastavljena u skladu sa zahtjevom iz stavka 1., udovoljava zahtjevima koji su u tom stavku navedeni te ako je dovršena faza ispitivanja u skladu sa stavkom 1. petim podstavkom, Komisija objavljuje upućivanje na takvu normu u Službenom listu Europske unije, zajedno s popisom ograničenog broja sintaksi sastavljenim u skladu sa zahtjevom iz stavka 1. Ta objava se dovršava do 27. svibnja 2017.
Članak 4.
Službeni prigovori na europsku normu
1. Ako država članica ili Europski parlament smatraju da europska norma o elektroničkom izdavanju računa i popis sintaksi ne udovoljavaju u potpunosti zahtjevima iz članka 3. stavka 1., oni o tome obavješćuju Komisiju, uz detaljno objašnjenje, a Komisija odlučuje:
(a)
o objavljivanju, neobjavljivanju ili objavljivanju uz ograničenja upućivanja na dotičnu europsku normu o elektroničkom izdavanju računa te popis sintaksi u Službenom listu Europske unije;
(b)
o zadržavanju, zadržavanju uz ograničenja upućivanja na dotičnu europsku normu o elektroničkom izdavanju računa i popis sintaksi u Službenom listu Europske unije ili njihovu povlačenju iz njega.
2. Komisija na svojoj internetskoj stranici objavljuje informacije o europskoj normi o elektroničkom izdavanju računa te popis sintaksi o kojima je donesena odluka iz stavka 1.
3. Komisija obavješćuje dotičnu europsku organizaciju za normizaciju o odluci iz stavka 1. te, prema potrebi, zahtijeva reviziju dotične europske norme o elektroničkom izdavanju računa ili popisa sintaksi.
4. Odluke iz ovog članka stavka 1. točke (a) i točke (b) donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 10. stavka 2.
Članak 5.
Održavanje i daljnji razvoj europske norme i popisa sintaksi
1. Kako bi se u obzir uzela tehnološka dostignuća i zajamčila potpuna i trajna interoperabilnost elektroničkog izdavanja računa u javnoj nabavi, Komisija može:
(a)
ažurirati ili revidirati europsku normu o elektroničkom izdavanju računa;
(b)
ažurirati ili revidirati popis sintaksi koji je Komisija objavila u Službenom listu Europske unije.
2. Ako Komisija odluči poduzeti aktivnosti iz stavka 1. točke (a), dužna je uputiti zahtjev relevantnoj europskoj organizaciji za normizaciju. Taj se zahtjev upućuje u skladu s postupkom iz članka 3. stavka 1. bez primjene rokova predviđenih u njemu.
3. Članak 4. primjenjuje se na sva ažuriranja ili revizije provedene u skladu sa stavkom 1. točkom (a).
4. Ako Komisija odluči poduzeti aktivnosti iz stavka 1. točke (b), ona ih poduzima u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 10. stavka 2. ili upućivanjem zahtjeva relevantnoj europskoj organizaciji za normizaciju. Takav se zahtjev upućuje u skladu s postupkom iz članka 3. stavka 1. bez primjene rokova predviđenih u njemu.
Članak 6.
Osnovni elementi elektroničkog računa
Osnovni elementi elektroničkog računa jesu, između ostalog:
(a)
oznake procesa i računa;
(b)
razdoblje koje račun obuhvaća;
(c)
podaci o prodavatelju;
(d)
podaci o kupcu;
(e)
podaci o primatelju plaćanja;
(f)
podaci o poreznom predstavniku prodavatelja;
(g)
upućivanje na ugovor;
(h)
detalji o isporuci;
(i)
upute za plaćanje;
(j)
podaci o naknadama ili davanjima;
(k)
podaci o stavkama na računu;
(l)
ukupni iznos računa;
(m)
raščlanjeni prikaz PDV-a.
Članak 7.
Primitak i obrada elektroničkih računa
Države članice osiguravaju da javni naručitelji i naručitelji primaju i obrađuju elektroničke račune koji su u skladu s europskom normom o elektroničkom izdavanju računa čije je upućivanje objavljeno u skladu s člankom 3. stavkom 2. te s bilo kojom od sintaksi navedenih na popisu objavljenom u skladu s člankom 3. stavkom 2.
Članak 8.
Zaštita podataka
1. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje primjenjivo pravo Unije i nacionalno pravo o zaštiti podataka.
2. Podložno bilo kojim suprotnim odredbama u pravu Unije ili nacionalnom pravu te ne dovodeći u pitanje izuzeća i ograničenja iz članka 13. Direktive 95/46/EZ, osobni podaci prikupljeni u svrhu elektroničkog izdavanja računa mogu se koristiti isključivo u tu svrhu ili za potrebe koje su u skladu s njom.
3. Ne dovodeći u pitanje izuzeća i ograničenja iz članka 13. Direktive 95/46/EZ, države članice osiguravaju da su aktivnosti objavljivanja, u svrhu transparentnosti i odgovornosti, osobnih podataka prikupljenih u vezi s elektroničkim izdavanjem računa u skladu s potrebama takvog objavljivanja te s načelom zaštite privatnosti.
Članak 9.
Korištenje elektroničkih računa za potrebe PDV-a
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje odredbe Direktive 2006/112/EZ.
Članak 10.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže odbor. Navedeni odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Prilikom upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 11.
Prijenos
1. Države članice donose, objavljuju i primjenjuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 27. studenog 2018. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
2. Odstupajući od stavka 1., ne kasnije od 18 mjeseci nakon objave upućivanja na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa u Službenom listu Europske unije, države članice donose, objavljuju i primjenjuju odredbe potrebne za poštovanje obveze iz članka 7. o primanju i obradi elektroničkih računa.
Države članice mogu odgoditi primjenu iz prvog podstavka s obzirom na svoje decentralizirane javne naručitelje i naručitelje do najkasnije 30 mjeseci nakon objave upućivanja na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa u Službenom listu Europske unije.
Nakon objave upućivanja na europsku normu o elektroničkom izdavanju računa, Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje konačni rok za stavljanje na snagu mjera iz prvog podstavka.
3. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području koje obuhvaća ova Direktiva.
Članak 12.
Preispitivanje
Komisija preispituje učinke ove Direktive na unutarnje tržište i na korištenje elektroničkog izdavanja računa u javnoj nabavi te o tome podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću unutar tri godine od roka za maksimalnu odgodu određenog za decentralizirane javne naručitelje u članku 11. stavku 2.a drugom podstavku. Prema potrebi, izvješće je popraćeno procjenom učinka u vezi s potrebom za daljnjim djelovanjem.
Članak 13.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 14.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. travnja 2014.