ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
ODLUKA KOMISIJE
od 16. listopada 2013.
o državnoj potpori br. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) koju je Slovačka Republika dodijelila društvu Frucona Košice a.s.
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2013) 6261)
(Vjerodostojan je samo tekst na slovačkom jeziku)
(Tekst značajan za EGP)
(2014/342/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. stavak 2., prvi podstavak (1),
nakon poziva zainteresiranim stranama na podnošenje svojih primjedaba u skladu s prethodno navedenom odredbom i uzimajući u obzir njihove primjedbe (2),
budući da:
I. POSTUPAK
1. POSTUPAK PRED KOMISIJOM
(1)
U dopisu od 15. listopada 2004. urudžbiranom 25. listopada 2004. Komisija je primila pritužbu u vezi s navodnom nezakonitom državnom potporom dodijeljenom društvu Frucona Košice a.s. Podnositelj pritužbe poslao je dodatne informacije 3. veljače 2005. Sastanak s podnositeljem pritužbe održan je 24. svibnja 2005.
(2)
Na temelju informacija koje je dostavio podnositelj pritužbe Komisija je dopisom od 6. prosinca 2004. zatražila od Slovačke da joj dostavi informacije o spornoj mjeri. Slovačka je odgovorila dopisom od 4. siječnja 2005. urudžbiranim 17. siječnja 2005., u kojem je obavijestila Komisiju o potencijalnoj nezakonitoj potpori dodijeljenoj društvu Frucona Košice a.s. u kontekstu dogovora s vjerovnicima i zatražila od Komisije da odobri tu potporu kao potporu za sanaciju trgovačkog društva s financijskim poteškoćama. Slovačka je dostavila dodatne informacije u dopisu od 24. siječnja 2005., urudžbiranom 28. siječnja 2005. Komisija je zatražila dodatne informacije u dopisu od 9. veljače 2005., na koje je primila odgovore u dopisu od 4. ožujka 2005., urudžbiranom 10. ožujka 2005. Sastanak sa slovačkim tijelima održan je 12. svibnja 2005.
(3)
Komisija je dopisom od 5. srpnja 2005. obavijestila Slovačku da je odlučila pokrenuti postupak utvrđen u članku 108. stavku 2. UFEU-a u pogledu potpore.
(4)
Odluka Komisije o pokretanju postupka objavljena je u Službenom listu Europske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strane da dostave svoje primjedbe na mjeru.
(5)
Slovačka tijela dostavila su svoje primjedbe u dopisu od 10. listopada 2005., urudžbiranom 17. listopada 2005. Komisija je primila primjedbe jedne zainteresirane strane (korisnika) u dopisu od 24. listopada 2005., urudžbiranom 25. listopada 2005. Proslijedila ih je Slovačkoj, kojoj je pružena mogućnost odgovora te koja je svoje primjedbe poslala u dopisu od 16. prosinca 2005., urudžbiranom 20. prosinca. Sastanak na kojem je korisniku dana mogućnost da objasni svoj zahtjev održan je 28. ožujka 2006. Slovačka je dodatne informacije dostavila u dopisu od 5. svibnja 2006., urudžbiranom 8. svibnja 2006.
(6)
Komisija je 7. lipnja 2006. (4) donijela odluku kojom se nalaže povrat potpore. Od tog dana, tijekom svojih kontakata sa slovačkim tijelima u vezi s izvršenjem te odluke, Komisija je bila obaviještena o ishodu nacionalnog pravosudnog postupka koji se odnosi na iznos duga koji treba unijeti u dogovor s vjerovnicima. Tu informaciju treba uzeti u obzir u ovoj Odluci.
2. POSTUPCI PRED OPĆIM SUDOM
(7)
Društvo Frucona Košice a.s. uložilo je žalbu 12. siječnja 2007. protiv odluke Općeg suda Europske unije, osporavajući među ostalim klasifikaciju otpisa duga kao državne potpore tvrdeći da je bila u skladu s načelom vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Presudom od 7. prosinca 2010. (predmet T-11/07) Opći sud odbacio je argumente podnositelja žalbe i potvrdio odluku Komisije zato što bi stečaj za državu bio povoljniji od dogovora s vjerovnicima.
3. POSTUPCI PRED SUDOM
(8)
Društvo Frucona Košice a.s. uložilo je žalbu Sudu protiv presude Općeg suda posebno tvrdeći da Opći sud nije točno ocijenio kriterij privatnog vjerovnika koji je primijenila Komisija i neprihvatljivo je tražio da se obrazloženje Komisije nadomjesti njegovim obrazloženjem u pogledu kriterija privatnog vjerovnika (predmet C-73/11 P).
(9)
Sud je 24. siječnja 2013. ukinuo presudu Općeg suda. Sud je zaključio da je Komisija počinila očitu grešku u ocjeni time što nije uzela u obzir trajanje stečajnog postupka pri ocjeni kriterija privatnog vjerovnika ili, ako je uzela taj faktor u obzir, time što nije navela dovoljno razloga za svoju odluku. Predmet je upućen nazad Općem sudu na donošenje presude, koja još nije donesena, s obzirom na prigovor trgovačkog društva na ovrhu radi naplate poreznog duga.
4. STAVLJANJE IZVAN SNAGE
(10)
S obzirom na presudu Suda, Komisija smatra prikladnim staviti izvan snage prvobitnu odluku od 7. lipnja 2006. i zamijeniti je ovom odlukom kako bi ispravila propuste koje je utvrdio Sud.
II. DETALJAN OPIS POTPORE
1. TRGOVAČKO DRUŠTVO
(11)
Korisnik financijske potpore je Frucona Košice a.s., trgovačko društvo koje je bilo djelatno u proizvodnji alkoholnih pića i pića na bazi alkohola, bezalkoholnih pića, konzerviranog voća i povrća te octa. Nakon što je izgubio dozvolu korisnik je prestao proizvoditi alkoholna pića i pića na bazi alkohola. Međutim, nastavio je s aktivnošću na veleprodajnom tržištu za alkoholna pića i pića na bazi alkohola. Trgovačko društvo ima sjedište u regiji prikladnoj za regionalnu pomoć prema članku 107. stavku 3. točki (a) UFEU-a.
(12)
U doba relevantnih događanja korisnik je zaposlio oko 200 ljudi. U svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka društvo je Komisiji dostavilo podatke o prometu (uključujući trošarine i PDV), prikazane u sljedećoj tablici.
Tablica 1.
Promet u različitim segmentima proizvodnje, uključujući trošarine i PDV[SKK]
2002.
2003.
2004.
Ocat
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Proizvodnja voća i povrća
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kupus
2 878 340
503 030
201 310
Gazirana bezalkoholna pića
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Negazirana bezalkoholna pića
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Sokovi - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholna pića
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jabukovača
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Ostali proizvodi/usluge
59 476 000
99 635 000
63 680 000
UKUPNO
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Ovi se podaci značajno razlikuju od podataka koje je Komisija dobila od slovačkih tijela i koji su navedeni u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka (6). U svojem odgovoru na primjedbe korisnika nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela nisu osporila točnost gore navedenih iznosa. Prema slovačkim tijelima, korisnik je svrstan u srednje veliko poduzeće.
2. PRIMJENJIVO NACIONALNO ZAKONODAVSTVO
(14)
Kod sporne mjere radi se o otpisu poreznog dugovanja koji je proveo porezni ured Košice IV u okviru dogovora s vjerovnicima. Taj je postupak uređen Zakonom br. 328/91 o stečaju i dogovoru s vjerovnicima („Zakon o stečaju”).
(15)
Dogovor s vjerovnicima postupak je koji nadzire sud, a koji kao i kod stečaja ima svrhu rješavanja financijskog stanja zaduženih društava (7). U stečajnom postupku društvo prestaje postojati i njegova se imovina prodaje novom vlasniku ili se društvo likvidira. Suprotno tome, u postupku dogovora zaduženo društvo nastavlja trgovati bez promjene vlasništva.
(16)
Postupak dogovora pokreće zaduženo društvo. Cilj je postići dogovor s vjerovnicima prema kojem zaduženo društvo isplaćuje dio svojih dugova, a ostatak se otpisuje. Taj sporazum mora odobriti nadzorni sud.
(17)
Vjerovnici čija su potraživanja osigurana, na primjer s hipotekom, nastupaju kao razlučni vjerovnici. Da bi se prijedlog dogovora prihvatio, moraju za njega glasati svi razlučni vjerovnici, dok je kod ostalih vjerovnika dovoljna kvalificirana većina. Drugim riječima, razlučni vjerovnici glasuju odvojeno i imaju pravo veta na prijedlog.
(18)
Razlučni vjerovnici imaju povlašteni položaj i u stečajnom postupku. Potraživanja razlučnih vjerovnika mogu se zadovoljiti u bilo kojem trenutku tijekom stečajnog postupka i bilo kakav prihod od prodaje osigurane imovine u stečajnom postupku isključivo je namijenjen namirenju potraživanja razlučnih vjerovnika. Ako se takvom prodajom ne mogu isplatiti sva potraživanja razlučnih vjerovnika, neisplaćeni se iznosi uključuju u drugu skupinu s potraživanjima preostalih vjerovnika. U drugoj se skupini vjerovnici namiruju razmjerno.
(19)
U skladu sa Zakonom o stečaju, društvo koje je podnijelo zahtjev za dogovor s vjerovnicima mora nadzornom sudu podnijeti popis mjera za svoje restrukturiranje i tekuće financiranje svojih djelatnosti nakon dogovora.
(20)
U skladu sa Zakonom 511/92 o upravljanju porezima i pristojbama te promjenama sustava lokalnih nadležnih financijskih tijela („Zakon o poreznoj upravi”), društvo može od nadležnih poreznih tijela zatražiti odgodu plaćanja poreza. Kamata se naplaćuje na odgođeni iznos, a odgođeni dug mora biti osiguran.
(21)
Zakonom o poreznoj upravi uređena je i ovrha radi naplate poreznog duga, čiji je cilj osigurati povrat poreznih potraživanja države prodajom nekretnina, pokretnina ili poduzeća u cjelini.
3. ČINJENICE
(22)
U razdoblju od studenoga 2002. do studenoga 2003. korisnik je iskoristio mogućnost koju nudi Zakon o poreznoj upravi da odgodi obvezu plaćanja trošarine na alkohol (8). Odgođeni dug ukupno je iznosio 477 015 759 SKK (12,6 milijuna EUR). Porezni je ured prije odobravanja odgode tih plaćanja osigurao sva svoja potraživanja imovinom korisnika, kako je zakonski propisano. Slovačka tijela tvrde da je vrijednost tih jamstava na temelju računa korisnika bila 397 476 726 SKK (10,5 milijuna EUR). Korisnik, međutim, tvrdi da je vrijednost jamstava prema procjenama stručnjaka krajem 2003. iznosila 193 940 000 SKK (5 milijuna EUR). To je prema mišljenju korisnika vrijednost osiguranih sredstava (pokretna imovina, nekretnine i potraživanja) izražena u takozvanim „izvedenim cijenama”.
(23)
Od 1. siječnja 2004. izmijenjenim Zakonom o poreznoj upravi ograničena je mogućnost zahtjeva za odgodu plaćanja poreza samo jednom na godinu. Korisnik je iskoristio tu mogućnost za trošarinu za prosinac 2003. naplativu u siječnju 2004. Međutim, nije mogao platiti ili je odgodio plaćanje trošarine za siječanj 2004. naplative 25. veljače 2004. Zbog toga je korisnik postao zaduženo društvo u skladu sa Zakonom o stečaju. Zbog toga je izgubilo i dozvolu za proizvodnju i preradu alkoholnih pića.
(24)
Korisnik je 8. ožujka 2004. pri nadležnom okružnom sudu zatražio za postupak dogovora. Okružni sud je, nakon utvrđivanja da su ispunjeni svi potrebni pravni zahtjevi, odlukom od 29. travnja 2004., odredio pokretanje postupka dogovora. Na sastanku od 9. srpnja 2004. vjerovnici su glasali za dogovor koji je predložio korisnik. Dogovor je bio potvrđen 14. srpnja 2004. odlukom nadzornog okružnog suda.
(25)
U kolovozu 2004. porezni je ured uložio žalbu na potvrdnu odluku suda. Vrhovni sud je odlukom od 25. listopada 2004. odlučio da se žalba ne prihvaća i proglasio odluku okružnog suda, kojom se odobrava dogovor vjerovnika, važećom i izvršivom od 23. srpnja 2004. Javni tužitelj nakon toga je uložio žalbu na odluku okružnog suda u daljnjem žalbenom postupku s izvanrednim pravnim sredstvima.
(26)
Vjerovnici, uključujući porezni ured, sklopili su s korisnikom sljedeći dogovor: 35 % duga korisnik će vratiti u roku mjesec dana od dana valjanosti sporazuma sklopljenog s vjerovnicima, a preostalih 65 % duga bi se vjerovnici odrekli. Svi su vjerovnici tako bili tretirani pod jednakim uvjetima. Posebni iznosi za svakog vjerovnika prikazani su u sljedećoj tablici.
Tablica 2.
Stanje dugova korisnika prije postupka dogovora i nakon njega [SKK]
Vjerovnik
Dug prije
dogovora
Dug nakon
dogovora (9)
Otpisani iznos
Javni
Porezni ured
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privatni
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
UKUPNO
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Potraživanja poreznog ureda uključena su u postupak dogovora s ukupno 640 793 831 SKK (16,86 milijuna EUR), a sačinjavala su ih uglavnom neplaćene trošarine za razdoblje od svibnja 2003. do ožujka 2004., PDV za razdoblje od siječnja do travnja 2004., plus ugovorne kazne i kamate. Potraživanja koja je porezni ured otpisao iznosila su 416 515 990 SKK (11 milijuna EUR). Poreznom uredu je u skladu s dogovorom osigurano 224 277 841 SKK (5,86 milijuna EUR).
(28)
Porezni je ured u postupku dogovora nastupio kao razlučni vjerovnik i kao takav je glasao odvojeno. Stoga je, kako bi se dogovor mogao ostvariti, porezni ured trebao glasati za njega. Porezni ured imao je povlašteni položaj zato što su neka od njegovih potraživanja bila osigurana u vezi s odgodom poreznog duga korisnika u 2002. i 2003. (vidjeti stavak 17.). Svi ostali vjerovnici glasali su za predloženi dogovor. Njihova su potraživanja bila uobičajena poslovna potraživanja koja nisu bila osigurana ni na koji način.
(29)
Korisnik je u svojem prijedlogu za dogovor, u skladu sa zahtjevima Zakona o stečaju, opisao mjere restrukturiranja koje se odnose na proizvodnju, distribuciju i radnu snagu (uključujući viškove).
(30)
U području organizacije i radne snage korisnik je planirao sljedeće mjere: stvaranje opće proizvodne skupine za sve proizvodne aktivnosti, restrukturiranje prijevoznih sredstava isključenjem vozila s najnižom preostalom vrijednošću i restrukturiranje trgovinskih djelatnosti. Osim tih mjera planirano je otpuštanje 50 zaposlenika od ožujka do svibnja 2004. U istom razdoblju daljnjih 50 zaposlenika primalo bi 60 % plaće.
(31)
U pogledu proizvodnog i tehničkog dijela, korisnik je tvrdio da budući da je društvo izgubilo dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića, predmetna proizvodna postrojenja bila bi dana u najam od travnja 2004. Korisnik je planirao smanjiti ili obustaviti proizvodnju nekih neprofitabilnih bezalkoholnih pića i naveo je da će prije svakog uvođenja novih proizvoda u toj kategoriji biti provedena analiza njihove profitabilnosti.
(32)
Korisnik navodi i sljedeće mjere: restrukturiranje troškova koje bi bilo posljedica nižih proizvodnih troškova nakon prestanka proizvodnje alkoholnih pića i ukidanja dijela vlastitih prijevoznih sredstava društva i prodaje stare opreme za otpadni materijal.
(33)
Korisnik je isto tako planirao prodati upravnu zgradu, trgovinu i rekreacijski objekt i spomenuo mogućnost prodaje ili iznajmljivanja pogona za proizvodnju octa. Slovačka tijela su u svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka potvrdila da prodaja upravne zgrade, trgovine i rekreacijskog objekta nije bila provedena.
(34)
Korisnik je planirao intenzivnu prodaju svojih zaliha proizvoda, pripremljenih za prodaju (11).
(35)
U skladu s tim prijedlogom korisnik je trebao financirati dogovor s vlastitim sredstvima (prodaja zalihe) u iznosu od 110 milijuna SKK i s vanjskim financiranjem u obliku zajma neke komercijalne banke u iznosu od 100 milijuna SKK. Prema informacijama koje je korisnik dostavio kao odgovor na pokretanje formalnog ispitnog postupka, nepodmireni dug bio je u konačnici podmiren prihodom od izdavanja novih dionica (21 milijun SKK; 0,56 milijuna EUR), prihodom od prodaje dionica (110 milijuna SKK; 2,9 milijuna EUR) i zajmom svojeg dobavljača trgovačkog društva Old Herold s.r.o. (100 milijuna SKK; 2,6 milijuna EUR). Dospijeće računa društva Old Herold s.r.o. bilo je 40 dana, što je po mišljenju korisnika bio dugi rok s obzirom na njegovo neizvjesno financijsko stanje. Takav produljeni rok dospijeća omogućio je korisniku da prikupi potrebna novčana sredstva.
(36)
Nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela obavijestila su Komisiju da je u skladu s dogovorom s vjerovnicima poreznom uredu 17. prosinca 2004. uplaćeno 224 277 841 SKK. Slovačka tijela potvrdila su da su obustavila otpis duga dogovoren u postupku dogovora dok traje postupak pred Europskom komisijom.
(37)
U okviru svojih kontakata u vezi s provedbom odluke Komisije kojom se nalaže povrat potpore, slovačka su tijela obavijestila Komisiju o ishodu žalbenog postupka s izvanrednim pravnim sredstvima, navedenog u stavku 25.: odlukom od 27. travnja 2006. Vrhovni sud Slovačke Republike djelomično je odbacio odluku nadležnog okružnog suda od 14. srpnja 2004. kojim se potvrđuje dogovor vjerovnika zbog razloga što je dospio neplaćeni porez za ceste od 424 490 SKK bio krivo uključen u dogovor. Vrhovni sud odbacio je žalbu u odnosu na ostali dio iznosa. Odlukom od 18. kolovoza 2006. nadležni okružni sud proveo je odluku Vrhovnog suda od 27. travnja 2006. navodeći da točan iznos dužan poreznom uredu iznosi 640 369 341,4 SKK (od tog iznosa 35 % iznosi 224 129 269,1 SKK).
III. ODLUKA O POKRETANJU POSTUPKA PREMA ČLANKU 108. STAVKU 2. UFEU-A
(38)
U svojoj odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka Komisija je izrazila sumnju da sporni otpis nije državna potpora. Komisija je ocijenila da ponašanje poreznog ureda u postupku dogovora nije ispunilo kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Točnije, Komisija je smatrala da je porezni ured bio u situaciji pravno gledano različitoj od ostalih vjerovnika s obzirom na to da je imao osigurana potraživanja i mogao je pokrenuti ovrhu radi naplate poreznog duga. Komisija je izrazila sumnju da postupak dogovora nije rezultirao najboljim mogućim rješenjem za državu, u usporedbi s postupkom stečaja ili ovrhe radi naplate poreznog duga.
(39)
Komisija je potom izrazila sumnju u spojivost sporne potpore s unutarnjim tržištem. Prvo je izrazila sumnju da se potpora može smatrati spojivom s potporom za sanaciju kako su tvrdila slovačka tijela. Potpora za sanaciju može biti samo potpora za likvidnost u obliku jamstava za zajam ili zajma. Kod sporne se mjere, međutim, radi o otpisu duga, što odgovara bespovratnoj financijskoj potpori. Osim toga, mjera nije bila odobrena u očekivanju da će korisnik predstaviti plan restrukturiranja ili likvidacije ili da će vratiti potporu u cijelosti u roku od šest mjeseci od odobrenja mjere za sanaciju.
(40)
Komisija je zatim razmotrila spojivost sporne mjere s potporom za restrukturiranje i izrazila sumnju glede ispunjavanja dvaju glavnih uvjeta: postojanja plana restrukturiranja kojim se osigurava povrat dugoročne održivosti u razumnom vremenskom razdoblju i ograničenja potpore na nužni minimum.
IV. PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
(41)
Uz informacije o činjenicama iz dijela II., korisnik je dostavio sljedeće primjedbe.
(42)
Korisnik tvrdi da je razlog njegovih financijskih poteškoća početkom 2004. bila promjena Zakona o poreznoj upravi, kojim je ograničena mogućnost zahtjeva za odgodu poreza na samo jednom godišnje. To je bila bitna promjena za korisnika koji se, prema vlastitoj tvrdnji, prethodnih godina oslanjao na taj mehanizam.
(43)
Glede sadržaja samog predmeta, korisnik je prvo tvrdio da Komisija nije nadležna revidirati spornu mjeru jer je mjera stupila na snagu prije dana pristupanja i nije bila primjenjiva nakon pristupanja. Mjera je navodno stupila na snagu prije pristupanja jer je postupak dogovora pokrenut 8. ožujka 2004. i, prema tvrdnji korisnika, sud ju je odobrio 29. travnja 2004., odnosno prije nego što je Slovačka pristupila Europskoj uniji. Osim toga, porezna tijela navodno su potvrdila svoju suglasnost s predloženim dogovorom u okviru pregovora prije pokretanja postupka dogovora. Sastanak u Poreznoj upravi Slovačke Republike održan je u prosincu 2003., a 3. veljače 2004. lokani porezni ured poslao je korisniku dopis u kojem je navodno potvrdio mogućnost postupka dogovora.
(44)
Korisnik je osim toga tvrdio da čak i ako Komisija smatra da je nadležna za djelovanje, sporna mjera nije predstavljala državnu potporu jer je bilo ispunjeno načelo vjerovnika u tržišnom gospodarstvu.
(45)
Prvo, korisnik tvrdi da je usporedba postupka dogovora s ovrhom radi naplate poreznog duga obmanjujuća jer pokretanje dogovora isključuje ili obustavlja ovršni postupak. Porezni ured stoga nije imao mogućnost ovrhe radi naplate poreznog duga. Povrh toga, kako tvrdi korisnik, da nije dobrovoljno pokrenuo postupak dogovora, nakon nekoliko tjedana ili mjeseci imao bi pravnu obvezu pokrenuti stečajni postupak ili postupak dogovora u skladu sa zakonom o nesolventnosti.
(46)
Drugo, korisnik tvrdi da odluka države da izbjegne stečaj i pronađe rješenje dogovorom ispunjava kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Kao dokaz vjerovnik podnosi certifikate dvaju revizora i jednog stečajnog upravitelja navodeći da bi porezni ured dobio više i brže u postupku dogovora nego u slučaju stečajnog postupka. Korisnik podnosi i daljnje materijale i statističke podatke navodeći da stečajni postupci u Slovačkoj traju prosječno tri do sedam godina i donose vrlo ograničen povrat sredstava od prodaje imovine (12).
(47)
Korisnik temelji svoju analizu pretežno na izvještaju revizijskog društva EKORDA od 7. srpnja 2004., koji je porezni ured navodno imao na raspolaganju prije glasanja vjerovnika 9. srpnja 2004. Međutim, nisu dostavljeni nikakvi dokazi kojima bi se potvrdilo da je to zaista bio slučaj.
(48)
Prema izvještaju revizijskog društva EKORDA prihod od prodaje imovine u slučaju stečaja bio bi u najboljem slučaju 204 milijuna SKK (5,3 milijuna EUR), što bi, nakon oduzimanja raznih naknada od 45 milijuna SKK, iznosilo samo 159 milijuna SKK (4,2 milijuna EUR). Korisnik je sam ispravio iznos naknada koje treba oduzeti (36 milijuna SKK) i dobio iznos od 168 milijuna SKK (4,4 milijuna EUR). Iako bi porezni ured kao jedini razlučni vjerovnik i daleko najveći vjerovnik dobio većinu ovog prihoda, to bi još uvijek bilo manje nego što je dobio prema dogovoru.
(49)
Revizijsko društvo EKORDA do tog je rezultata došlo na temelju knjigovodstvene vrijednosti dugotrajne imovine, zaliha, novčanih sredstava i kratkoročnih potraživanja nakon prilagodbe, od 31. ožujka 2004., iz koje su vidljivi njihova nemogućnost osiguravanja njihova povrata i nisku vrijednost. Društvo EKORDA prilagodilo je nominalnu vrijednost imovine korisnika „likvidacijskim faktorom” za sve sastavne dijelove imovine u slučaju prodaje u stečajnom postupku (45 % za dugotrajnu imovinu, 20 % za zalihe i kratkoročna potraživanja i 100 % za novčana sredstva).
(50)
Revizijsko društvo EKORDA spominje budući porezni prihod iz poslovne djelatnosti korisnika (13), kao i razvoj zapošljavanja u regiji i industrije prerade hrane u Slovačkoj kao vrlo važne faktore koji idu u korist opstanku korisnika.
(51)
Korisnik navodi i druga dva izvještaja. Revizorica Marta Kochová zaključila je da bi najveći prihod od prodaje imovine, koja međutim nije bila procijenjena, bio 100 milijuna SKK (2,6 milijuna EUR), što bi nakon odbitka pristojbi od 22 milijuna SKK, iznosilo samo 78 milijuna SKK (2 milijuna EUR). Gđa Holovačová, stečajna upraviteljica, navodno je rekla da je prema njezinu mišljenju postupak dogovora općenito povoljniji za vjerovnike od stečaja. Jedno je od razmatranja da je u interesu vjerovnika da dužnik ostane poslovno aktivan (budući prihodi od trgovine ili od poreza).
(52)
Treće, korisnik tvrdi da treba uzeti u obzir dugoročna razmatranja, kao što je budući prihod od poreza. Navodi se da se sudska praksa kojom se isključuju socijalno-politička razmatranja iz kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu ne primjenjuje kada javno tijelo (14) razmatra izračun budućeg poreznog prihoda. Prema tvrdnji korisnika, ovdje je situacija javnog tijela analogna situaciji vjerovnika u tržišnom gospodarstvu, koji kao dobavljač ima interes u opstanku svojeg klijenta. Korisnik se zatim poziva na sudsku praksu o načelu ulagača u tržišnom gospodarstvu.
(53)
Korisnik zaključuje da je ispunjen kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu i da sporna mjera ne predstavlja državnu potporu.
(54)
Kad bi Komisija ipak zaključila drukčije, korisnik tvrdi da je sporna mjera spojiva s potporom za restrukturiranje. Korisnik tvrdi da je porezni ured provjerio mogućnost njegova poslovnog plana za ponovno uspostavljanje dugoročne održivosti prije nego što je pristao na dogovor. Nepostojanje formalnog plana restrukturiranja je, kako navodi korisnik, nebitno u slučaju kada Komisija ocjenjuje predmet naknadno jer Komisija sada može vidjeti je li korisnik zaista postao održiv. Međutim, korisnik smatra da je u slučaju prethodnog ocjenjivanja potreban detaljan plan restrukturiranja. On zatim kratko opisuje mjere poduzete za restrukturiranje: povećanje vlastitog kapitala, otpuštanje radnika i prodaja zaliha. Korisnik smatra da je prestanak proizvodnje alkoholnih pića i pića na bazi alkohola i najam proizvodne opreme trgovačkom društvu Old Herold s. r. o. zaista bila mjera restrukturiranja. Iako je prvobitni prestanak proizvodnje bio posljedica gubitka dozvole, korisnik nije zatražio novu dozvolu nakon dogovora.
(55)
Prema tvrdnji korisnika ispunjen je i zahtjev njegova značajnog doprinosa restrukturiranju.
(56)
Konačno, korisnik navodi da prilikom primjene smjernica primjenjivih na potporu za restrukturiranje treba uzeti u obzir činjenicu da obavlja djelatnost u regiji koja je primatelj pomoći i da je jedan od najvećih regionalnih poslodavaca.
V. PRIMJEDBE SLOVAČKE REPUBLIKE
(57)
U svojem odgovoru na pokretanje formalnog ispitnog postupka slovačka tijela uložila su primjedbe na činjenice već navedene u dijelu II.
(58)
Slovačka tijela potvrdila su da porezni ured u vrijeme glasanja o dogovoru nije uzeo u obzir aspekt državne potpore. Porezni ured nije smatrao dogovor oblikom državne potpore pa stoga od korisnika niti nije tražio da priloži plan restrukturiranja, koji se razlikuje od poslovnog plana koji je bio priložen sudu u skladu sa zakonodavstvom o nesolventnosti.
(59)
U odgovoru na primjedbe koje je podnio korisnik slovačka su tijela podnijela vlastite primjedbe.
(60)
Slovačka tijela smatraju da primjedbe korisnika na prosječnu dužinu trajanja stečajnog postupka i prosječan povrat od prodaje imovine u stečajnom postupku nisu relevantne za ovaj predmet. Prema njihovoj tvrdnji, s obzirom na malen broj vjerovnika i postojanje imovine s pozitivnom likvidacijskom vrijednošću koja je bila veća od iznosa isplaćenog državi nakon dogovora, stečajni postupak bio bi zaključen u kraćem razdoblju od prosječnoga, a dobit poreznog ureda bila bi viša nego u slučaju dogovora. Lokalni porezni ured proveo je nadzor trgovačkog društva 21. lipnja 2004. i otkrio da je s danom 17. lipnja 2004. korisnik imao novčana sredstva od 161,3 milijuna SKK, potraživanja od 62,8 milijuna SKK, zalihe alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u vrijednosti od 84 milijuna SKK i dugotrajnu imovinu knjigovodstvene vrijednosti od 200 milijuna SKK.
(61)
Slovačka tijela smatraju da je ovrha radi naplate poreznog duga bila realna alternativa poreznog ureda. Ona potvrđuju da je porezni ured mogao pokrenuti taj postupak prije dogovora, što je mogao učiniti i da je sud odbio potvrditi dogovor (jer porezni ured kao razlučni vjerovnik ne bi za njega glasao).
(62)
Slovačka tijela nisu suglasna s tvrdnjom korisnika da je njegove financijske poteškoće uzrokovala promjena Zakona o poreznoj upravi. Prema tvrdnji slovačkih tijela, financijske poteškoće korisnika posljedica su njegove financijske strategije uporabe neizravnih poreza za vođenje vlastitih poslova, dok je korisnik jednostavno trebao prikupiti poreze od svojih klijenata i prenijeti ih u državni proračun.
(63)
Slovačka tijela nisu suglasna da je sastanak s Poreznom upravom u prosincu 2003. dokaz da se porezni ured prethodno suglasio s dogovorom. Porezna uprava je 6. srpnja 2004. poreznom uredu poslala dopis u kojem navodi da se porezni ured ne bi smio suglasiti s dogovorom koji je predložio korisnik jer je nepovoljan za državu. Taj se dopis zatim pozvao na drugi općenitiji dopis ministra financija Poreznoj upravi od 15. siječnja 2004. u kojem se traži da se ne sklapaju sporazumi na prijedloge za dogovore s vjerovnicima koji bi uključivali otpise poreznih potraživanja od strane poreznih ureda. Osim toga, slovačka tijela tumače dopis od 3. veljače 2004. na koji se korisnik poziva (vidjeti stavak 43.) kao izričito nesklon dogovoru s razinom od 35 %.
(64)
Slovačka tijela tvrde da korisnik nije na vrijeme platio trošarine od siječnja 2001. do ožujka 2004. i da je redovito odgađao svoje porezne obveze.
(65)
U skladu s mišljenjem slovačkih tijela znatne razlike u procjenama dvaju revizorskih izvještaja (vidjeti stavke 48. i 51.) izražavaju sumnju u vjerodostojnost obaju izvještaja. Tijela su posebno izrazila sumnju u likvidacijski faktor dodijeljen trenutačnoj imovini od strane revizijskog društva EKORDA. Taj bi faktor trebao biti viši od 20 %.
(66)
Konačno, prema mišljenju slovačkih tijela, korisnik nije sastavio održiv plan restrukturiranja, a predložene mjere dogovora ne bi se mogle smatrati mjerama restrukturiranja.
VI. OCJENA
1. NADLEŽNOST KOMISIJE
(67)
Budući da su se neki od relevantnih događaja dogodili prije pristupanja Slovačke Europskoj uniji 1. svibnja 2004., Komisija prvo mora utvrditi je li nadležna za postupanje u odnosu na spornu mjeru.
(68)
Mjere koje su stupile na snagu prije pristupanja i nisu primjenjive nakon pristupanja Komisija ne može ispitivati ni u sklopu mehanizma privremenog postupka, uređenog Prilogom IV. točkom 3. Ugovora o pristupanju ni u sklopu postupaka utvrđenih u članku 108. UFEU-a. Ni Ugovorom o pristupanju ni Ugovorom o funkcioniranju Europske unije ne zahtijeva se i ne ovlašćuje Komisiju da revidira te mjere.
(69)
Međutim, mjere koje su stupile na snagu nakon pristupanja jasno potpadaju pod nadležnost Komisije. Kako bi se odredio trenutak kad određena mjera stupa na snagu relevantni kriterij pravno je obvezujući akt prema kojem nadležno nacionalno tijelo odobrava dodjelu potpore (15).
(70)
Korisnik je tvrdio da je sporna mjera stupila na snagu prije pristupanja i nije primjenjiva nakon pristupanja (vidjeti stavak 43.).
(71)
Komisija ne može prihvatiti argumente koje je korisnik naveo. Prijedlog za pokretanje postupka dogovora nije djelo davatelja potpore, već djelo korisnika. Odluka suda da pokrene postupak dogovora isto tako nije djelo davatelja potpore. Ta je odluka samo omogućila korisniku i njegovim vjerovnicima da nastave s pregovorima o dogovoru, ali očito nije predstavljala događaj davanja potpore. Ne postoje dokazi da bi Porezna uprava izrazila svoju suglasnost sa spornom mjerom na sastanku u prosincu 2003. Upravo suprotno, slovačka tijela osporila su bilo kakav takav preliminarni dogovor. U dopisu od 3. veljače 2004. izričito se odbija prihvatiti prijedlog namirenja u visini od 35 %.
(72)
Odluka nadležnog tijela da otpiše dio svojih potraživanja donesena je 9. srpnja 2006. kada se porezni ured suglasio s dogovorom koji je predložio korisnik.
(73)
U skladu s time, pitanje o tome je li mjera primjenjiva nakon pristupanja više nije upitno.
(74)
Komisija stoga zaključuje da je nadležna ocijeniti spornu mjeru u skladu s člankom 108. UFEU-a.
2. POSTOJANJE DRŽAVNE POTPORE U SMISLU ČLANKA 107. STAVKA 1. UFEU-A
(75)
U članku 107. stavku 1. UFEU-a određeno je da je svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje državnim sredstvima u bilo kojem obliku, kojom se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama.
(76)
Otpis duga prema javnom tijelu kao što je porezni ured oblik je korištenja državnih sredstava. Budući da pruža korist pojedinačnom poduzeću, mjera je selektivna.
(77)
Do događaja koji su prouzročili postupak nesolventnosti korisnik je poslovao na tržištu proizvodnje alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, bezalkoholnih pića te konzerviranog voća i povrća. Korisnik je 2003. bio treći najveći proizvođač alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u Slovačkoj. Nakon gubitka dozvole za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u ožujku 2004. korisnik je bio aktivan u veleprodaji alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu koje je proizvodilo drugo trgovačko društvo Old Herold s. r. o., iznajmljujući proizvodni pogon korisnika. U svim segmentima u kojima je korisnik bio poslovno djelatan prije dogovora i u kojima je sada djelatan postoji trgovina među državama članicama.
(78)
U odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka Komisija je izrazila sumnju glede toga je li mjerom narušeno ili postoji mogućnost da se naruši tržišno natjecanje dodjeljujući korisniku prednost koju drukčije ne bi mogao dobiti na tržištu. Drugim riječima, Komisija je sumnjala je li se država u svojem odnosu prema korisniku ponijela kao vjerovnik u tržišnom gospodarstvu.
(79)
Utvrđeno je da dogovor vjerovnika sadržava iste uvjete namirenja duga za privatne vjerovnike kao i za porezni ured (javni vjerovnik). 35 % duga trebalo je platiti vjerovnicima do propisanog datuma što je korisnik i učinio. Preostalih 65 % trebalo je biti otpisano.
(80)
Međutim, pozicija poreznog ureda kao vjerovnika u ovom je predmetu bila neobično jaka i ne može se izjednačavati s onom tipičnog vjerovnika u stečajnom postupku. Pravna i gospodarska situacija poreznog ureda prije dogovora vjerovnika bila je povoljnija od pozicije privatnih vjerovnika. Ne samo da je porezni ured s više od 99 % svih potraživanja registriranih u stečajnom postupku bio vidljivo dominantan i odlučan vjerovnik, nego je, što je još važnije, on bio razlučni vjerovnik. Njegova potraživanja mogla su se stoga namiriti u svako doba tijekom stečajnog postupka iz postupka prodaje osigurane imovine: kako je opisano u prethodnom stavku 18., ti postupci bili bi isključivo primijenjeni za namirenje razlučnog vjerovnika. Prema tome, potrebno je detaljno ispitati je li porezni ured iskoristio sva raspoloživa sredstva da ostvari najveći mogući povrat svojih potraživanja kako bi to učinio vjerovnik u tržišnom gospodarstvu.
(81)
Uvjeti koje mjera mora ispuniti kako bi se smatrala potporom u smislu članka 107. UFEU-a nisu ispunjeni, ako poduzeće primatelj, u okolnostima koje odgovaraju uobičajenim tržišnim uvjetima, dobije istu prednost kakva je ona koja mu je na raspolaganju državnim sredstvima (16). Ta se ocjena u načelu donosi primjenjujući kriterij privatnog tržišnog vjerovnika. Kada javni vjerovnik dodijeli pogodnosti plaćanja u odnosu na dug koji mu neko poduzeće mora platiti, takve pogodnosti plaćanja predstavljaju državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pri čemu, uzimajući u obzir značaj time dodijeljene gospodarske prednosti, poduzeće primatelj očito ne bi dobilo usporedive pogodnosti od privatnog vjerovnika u situaciji što je moguće bliže onoj javnog vjerovnika i tražeći povrat iznosa koje mu duguje dužnik u financijskim poteškoćama (17).
(82)
Primjenjivost kriterija privatnog subjekta na tržištu u konačnici ovisi o predmetnoj državi članici koja je, drukčije nego u svojem svojstvu javnog tijela, dodijelila gospodarsku prednost nekom poduzeću. Znači da ako se država članica oslanja na taj kriterij tijekom upravnog postupka, ona mora, ako postoji sumnja nedvojbeno i na temelju objektivnih i provjerljivih dokaza utvrditi da se primijenjena mjera može pripisati državi koja nastupa kao privatni subjekt na tržištu. Ti dokazi moraju jasno pokazati da je predmetna država članica donijela odluku da nastupa kao što je to učinila prije ili u isto vrijeme kada je dodijelila gospodarsku prednost. S obzirom na to, moglo bi biti potrebno osigurati dokaze koji pokazuju da je odluka bila temeljena na gospodarskim procjenama usporedivima s onima kakve bi bile provedene u okolnostima racionalnoga privatnog subjekta na tržištu u situaciji što je bliže moguće situaciji države članice. Međutim, nije dovoljno pouzdati se ni u gospodarske procjene donesene nakon što je prednost dodijeljena ni na retrospektivne pokazatelje da je tijek djelovanja koji je odabrala predmetna država članica stvarno bio povoljan, ni na posljedična opravdanja tijeka djelovanja koji je stvarno bio odabran (18).
(83)
Ukratko, Slovačka Republika tvrdi da, prema njezinu mišljenju, predmetna mjera predstavlja državnu potporu. Priznala je da u vrijeme donošenja dogovora pitanje državne potpore jednostavno nije uzeto u obzir i zatražila je da se sa spornom mjerom postupi kao s potporom za sanaciju. Stoga se čini da u ovom predmetu nisu bili ispunjeni zahtjevi sudske prakse koji su gore navedeni i sporna mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
(84)
Korisnik je taj koji je tvrdio da je mjera oslobođena potpore i podnio dokumente koji su gore opisani, posebno izvještaja dvaju revizora.
(85)
Na temelju informacija koje su dostavili korisnik i slovačka tijela Komisija je utvrdila sljedeće činjenice o financijskom stanju korisnika u predmetnoj godini, u mjeri u kojoj je to potrebno za primjenu kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Iznose od 31. ožujka 2004. koje je podnio korisnik i iznose od 17. ožujka 2004. koje su podnijela slovačka tijela Komisija ne može provjeriti prema računovodstvenim izvješćima korisnika. Međutim, Komisija nema razloga sumnjati u te iznose.
Tablica 3.
Financijsko stanje korisnika 2003.-2004. [milijuni SKK]
31.12.2003. (19)
31.3.2004. (20)
28.4.2004. (21)
17.6.2004. (22)
31.12.2004. (23)
Dugotrajna imovina (24)
208
205
204
200
200
Zalihe
119
209
176
84
52
Novčana sredstva
3
50
94
161
27
Kratkoročna komercijalna potraživanja
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komisija će prvo ispitati dokaze koje je dostavio korisnik kao potporu tvrdnji da bi u stečajnom postupku porezni ured lošije prošao nego postupkom dogovora (odjeljak 2.1.). Komisija će zatim ispitati položaj u odnosu na ovrhu radi naplate poreznog duga (odjeljak 2.2.). Komisija će konačno ispitati ostale dokaze koje su dostavila slovačka tijela i korisnik (odjeljak 2.3.)
(87)
Kako je navedeno u stavku 37., iznos duga koji je trebalo uključiti u dogovor smanjen je kao posljedica žalbenog postupka s izvanrednim pravnim sredstvima. Međutim, treba napomenuti da je ta presuda donesena nekoliko godina nakon odluke o sklapanju dogovora. Za potrebe kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu informacija raspoloživa u vrijeme kad je navodni vjerovnik ocijenio koji bi tijek djelovanja bio najprikladniji ostaje standard prema kojem se mjeri ponašanje javnog vjerovnika. Stoga analiza koja se navodi dolje primjenjuje iznose iz dogovora koji je sklopljen 23. srpnja 2004.
2.1. Dogovor s vjerovnicima ili stečaj
(88)
Kako bi ocijenila je li korisniku stvarno dodijeljena prednost Komisija mora provesti cjelokupnu ocjenu uzimajući u obzir sve relevantne dokaze u predmetu koji joj omogućuju da odluči je li trgovačko društvo korisnik očito primilo usporedive pogodnosti od privatnog vjerovnika (27). Drugim riječima, mora provjeriti je li porezni ured bio u boljem položaju prihvativši uvjete predložene prema dogovoru ili bi bilo povoljnije da je pokrenuo stečajni postupak.
(89)
Komisija smatra da izvještaj revizijskog društva EKORDA nije vjerodostojan temelj za usporedbu predloženog dogovora s hipotetskim stečajnim postupkom. Slovačka tijela u tom su pogledu suglasna s Komisijom.
(90)
Komisija prvo primjećuje da je u izvještaju od 7. srpnja 2004. (samo dva dana prije sastanka vjerovnika), revizijsko društvo EKORDA koristilo stanje imovine korisnika na dan 31. ožujka 2004. Iz tablice 3. jasno je da se opseg različitih sredstava značajno promijenio nakon 31. ožujka 2004. Prije svega jer je prodan značajni dio zalihe što je dovelo do povećanja novčanih sredstava. Te su promjene vrlo važne prilikom primjene likvidacijskih faktora u rasponu od 20 % za zalihe i kratkoročna potraživanja do 100 % za novčana sredstva. Naime, čak i da su likvidacijski faktori koje je društvo EKORDA procijenilo bili točni (što Komisija osporava zbog gore navedenih razloga) i koristeći metodologiju koju je koristilo društvo EKORDA, sljedeća tablica prikazuje kako bi izračun revizijskog društva EKORDA bio različit da je bio temeljen na iznosima od 28. travnja 2004. i 17. lipnja 2004. odnosno još uvijek prije sastanka vjerovnika 9. srpnja 2004.
Tablica 4.
Usporedba mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku [milijuni SKK]
Stanje na dan:
31.3.2004.
28.4.2004.
17.6.2004.
Likvidacijski faktor [%]
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Dugotrajna imovina
45
205
92
204
92
200
90
Zalihe
20
209
42
176
35
84
17
Kratkoročna potraživanja
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Novčana sredstva
100
50
50
94
94
161
161
Ukupno
204
238
275
(91)
Treba napomenuti da je u poslovnom planu koji je korisnik dostavio sudu planirana prodaja zaliha od 110 milijuna SKK u razdoblju od ožujka do svibnja 2004. Prema tome društvo EKORDA moralo je biti svjesno da će imovina korisnika biti podložna značajnim promjenama nakon 31. ožujka 2004., ali to nije uzelo u obzir.
(92)
Da je revizijsko društvo uzelo u obzir knjigovodstvenu vrijednost imovine korisnika od 28. travnja 2004., došlo bi do zaključka da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku bio viši od procijenjenog u izvještaju (238 milijuna SKK, ili 6,3 milijuna EUR, umjesto 204 milijuna SKK, ili 5,3 milijuna EUR). Da su u analizi korišteni iznosi od lipnja 2004. to bi omogućilo jasni zaključak da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku (275 milijuna SKK; 7,2 milijuna EUR) bio veći od onoga koji je predložen prema dogovoru i da bi porezni ured trebao primijeniti pravo veta i odbaciti prijedlog s učinkom prekidanja dogovora. Komisija ponovno ističe da su gornji rezultati dobiveni koristeći pretpostavke i metodologiju revizijskog društva EKORDA.
(93)
Komisija, međutim, ne može prihvatiti metodologiju koju je koristilo revizijsko društvo EKORDA i smatra da pretpostavke korisnika nisu vjerodostojne. Ovaj zaključak podupiru sumnje slovačkih tijela kako je opisano u stavcima od 60. do 65.
(94)
Za početak, društvo EKORDA u svojem izvještaju ne objašnjava kako je odredilo tri likvidacijska faktora. Svrha je likvidacijskih faktora izračun preostale vrijednosti imovine prodane u postupku likvidacije, uzimajući u obzir prirodu prodaje odnosno imovine prodane odvojeno, pod određenim vremenskim ograničenjem itd. Prema tome, pretpostavlja se da je knjigovodstvena vrijednost imovine dobivene likvidacijskom prodajom uobičajeno niža od knjigovodstvene vrijednosti ovisno o vrsti imovine. Postotni udio vrijednosti imovine dobiven likvidacijom uspoređen s knjigovodstvenom vrijednošću je likvidacijski faktor.
(95)
Nadalje, likvidacijski faktor od 45 % za dugotrajnu imovinu čini se preniskim. Prema tvrdnji samog korisnika vrijednost njegove imovine koja je bila založena u korist poreznog ureda iznosila je 194 milijuna SKK (31). Ta je vrijednost, prema tvrdnji korisnika, izražena u cijenama koje su procijenili neovisni stručnjaci na prijelazu godine 2003./2004. Prema stajalištu Komisije takva vrsta „izvedene cijene” trebala bi uobičajeno odražavati općenitu vrijednost imovine, zamjensku vrijednost koja izražava za koju se cijenu imovina može prodati u danom trenutku. Treba podsjetiti da je stručna vrijednost ove imovine bila utvrđena kako bi se osigurala njezina vrijednost kao osiguranje za slovačka tijela protiv odgode poreznog duga korisnika, kako se zahtijeva u skladu sa Zakonom o poreznoj upravi. Društvo EKORDA ne osigurava nikakvo objašnjenje o tome zašto bi prodaja dugotrajne imovine u stečajnom postupku prihodila samo 45 % njezine knjigovodstvene vrijednosti od 205 milijuna SKK, dok je sam korisnik procijenio tu imovinu na puno veću vrijednost.
(96)
U odgovoru na tvrdnju korisnika da bi bilo teško pronaći kupca jer je većina založenih strojeva bila namijenjena isključivo za proizvodnju alkoholnih pića i pića koja se baziraju na alkoholu, bezalkoholnih pića ili konzerviranih proizvoda, Komisija ima sljedeća dva komentara. Prvo, „izvedena cijena” založene nekretnine bila je 105 milijuna SKK što je samo po sebi više od ukupnog prihoda koji je prognoziralo revizijsko društvo EKORDA (92 milijuna SKK). Drugo, trenutačna kretanja u trgovačkom društvu pokazuju da je neka od imovine namijenjene proizvodnji brzo pronašla novog korisnika Old Herold s.r.o. Točnije, kad je korisnik izgubio dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, njegov je proizvodni pogon bio iznajmljen društvu Old Herold. Prema tome, čini se da je postojao stalni interes konkurenta za tim proizvodnim pogonom.
(97)
Što se tiče zaliha, slovačka tijela i sama smatraju da je likvidacijski faktor trebao biti viši od 20 %.
(98)
Korisnik je mogao dobiti 110 milijuna SKK od prodaje zaliha u 2004. (vidjeti stavak 35.), odnosno više od 50 % knjigovodstvene vrijednosti zaliha na kojoj je revizijsko društvo EKORDA temeljilo svoju ocjenu. To je važan pokazatelj da je likvidacijski faktor od 20 % bio prenizak. Promjene u bilanci stanja za 2004. u pogledu zaliha podupiru ovaj zaključak. Povrh toga, korisnik je u svojem poslovnom planu sam ocijenio prihod od prodaje zaliha za razdoblje od ožujka do svibnja 2004. na iznos od 110 milijuna (vidjeti stavak 35.). Društvo EKORDA zanemarilo je ovu procjenu. Konačno, iz prirode poslovne djelatnosti korisnika može se pretpostaviti da je zaliha obuhvaćala gotove i polugotove proizvode koji su mogli biti izravno prodani distributerima ili potrošačima, što i dalje podržava uporabu višeg likvidacijskog faktora.
(99)
Komisija smatra da bi likvidacijski faktor za zalihe trebao iznositi 52 %. Ovaj se iznos temelji na korisnikovoj procjeni prihoda koji bi prihodovao od prodaje zaliha za potrebe financiranja dogovora (odnosno 110 milijuna SKK). Uzimajući u obzir knjigovodstvenu vrijednost u to vrijeme (209 milijuna SKK) jedini mogući likvidacijski faktor za zalihe shodno tome iznosio bi najmanje 52 % (52 % od 209 milijuna iznosi 110 milijuna).
(100)
U vezi s kratkoročnim potraživanjima, revizijsko društvo EKORDA koristilo je dvostruku prilagodbu. Prvo je prilagodilo knjigovodstvenu vrijednost za faktor od 59 % (pri čemu je knjigovodstvena vrijednost 166 milijuna SKK, a vrijednost koju je društvo EKORDA koristilo u svojim izračunima 98 milijuna SKK) a zatim je dodatno koristilo nizak likvidacijski faktor od 20 %. Ta je metodologija upitna. Prilagodba knjigovodstvene vrijednosti potraživanja kako bi odražavala njihovu stvarnu vrijednost prihvatljiva je u određenom vremenu. Društvo EKORDA, međutim, ne daje objašnjenje zašto bi prihod u slučaju stečaja/likvidacije bio samo jedna petina (20 milijuna SKK) od onoga što je sam korisnik smatrao da može dobiti od svojih dužnika (98 milijuna SKK).
(101)
Knjigovodstvenu vrijednost kratkoročnih potraživanja temeljenu na iznosima od ožujka 2004. (166 milijuna SKK) društvo EKORDA prilagodilo je na 98 milijuna SKK kako bi je ispravilo za nenaplativa potraživanja ili potraživanja niske kvalitete. Osim toga, društvo EKORDA primijenilo je likvidacijski faktor od samo 20 % na prilagođenu knjigovodstvenu vrijednost. Ako se faktor društva EKORDA od 59 % za prilagodbu knjigovodstvene vrijednosti kratkoročnih potraživanja primjenjuje na knjigovodstvenu vrijednost temeljeno na iznosima iz lipnja 2004. (63 milijuna SKK), rezultat je 37 milijuna SKK. Međutim, prema informacijama koje su dostavila slovačka tijela ovršna su bila potraživanja od 63 milijuna SKK. Prema tome, dvojbeno je je li ikakva prilagodba knjigovodstvene vrijednosti stvarno bila potrebna.
(102)
U svakom slučaju ne postoji očiti razlog zbog kojeg bi likvidacijska vrijednost bila čak niža od prilagođenog iznosa. Komisija prema tome smatra da očekivani prihod od kratkoročnih potraživanja svakako nije niži od prilagođenog iznosa od 37 milijuna SKK.
(103)
S obzirom na gore navedeno, Komisija je prilagodila procjene društva EKORDA i napravila novu procjenu koristeći iznose od lipnja 2004. Ta procjena jasno pokazuje da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku bio mnogo veći od prihoda koji je prognoziralo revizijsko društvo EKORDA u svojem izvještaju. Iznosi su sažeti u tablici u nastavku.
Tablica 5.
Usporedba mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku
Iznosi revizijskog društva EKORDA uspoređeni s ispravljenim iznosima Komisije (u milijunima SKK)
EKORDA
(31.3.2004.)
Ispravak
(17.6.2004.)
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Dugotrajna imovina
205
92
200
194 (32)
Zalihe
209
42
84
43 (33)
Kratkoročna potraživanja
98 (34)
20
63
37 (35)
Novčana sredstva
50
50
161
161
Ukupno
562
204
508
435
(104)
Troškovi stečajnog postupka prema primjedbama korisnika o odluci o pokretanju postupka trebali bi sačinjavati 18 % procijenjene vrijednosti prihoda od prodaje imovine korisnika u tim postupcima. To je prema korisniku odgovarajuća stopa s obzirom na izvještaj Svjetske banke iz 2004. (36). Prema tome, primjenjujući ovaj postotak na ispravljenu vrijednost mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika kako je utvrdila Komisija, troškovi stečajnog postupka dosegli bi 78,3 milijuna SKK. Kad se taj iznos odbije od ispravljenog prihoda od prodaje imovine korisnika, rezultat je veći od zbroja koji je porezni ured dobio prema dogovoru (435 milijuna - 78,3 milijuna = 356,7 milijuna; iznos usuglašen prema dogovoru bio je 224,3 milijuna SKK).
(105)
Kako je navedeno u tablici 5., mogući prihod od prodaje imovine korisnika bio je 435 milijuna SKK. Uzimajući u obzir da bi porezni ured dobio skoro 100 % od prihoda prodaje (37), i čak kada bi troškovi stečajnog postupka iznosili do 18 % od tih prihoda kako tvrdi korisnik, porezni ured još bi uvijek imao 132,4 milijuna SKK više nego prema dogovoru.
(106)
Osim toga, čak i ako se primjenjuju vrlo niski likvidacijski faktori kakve je u lipnju 2004. primijenilo revizijsko društvo EKORDA na vrijednost imovine korisnika, mogući prihod od prodaje te imovine (nakon oduzimanja troškova stečajnog postupka - 18 %) bio bi 225,5 milijuna SKK, što je još uvijek više od iznosa koji je dogovorio porezni ured u skladu s dogovorom (38).
(107)
Konačno, treba napomenuti da slovačka tijela nisu poduprla tvrdnju korisnika da je porezni ured imao izvještaj revizijskog društva EKORDA na raspolaganju prije sastanka vjerovnika 9. srpnja 2004. i da ga je mogao koristiti kao temelj svoje odluke. Međutim, porezni ured imao je rezultate vlastitog pregleda iz lipnja 2004., koji su pokazali da je društvo Frucona imalo značajnu imovinu kako je prikazano u tablici 3. Na temelju tih podataka, Porezna uprava je u dopisu od 6. srpnja 2004. lokalnom poreznom uredu navela da se porezni ured ne bi trebao suglasiti s dogovorom koji je predložio korisnik jer je nepovoljan za državu.
(108)
Izvještaji dugih stručnjaka koje je korisnik dostavio nisu ispunila standarde koji su bili potrebni kako bi se dokazalo da je ispunjen kriterij tržišnog vjerovnika. Nijedan od izvještaja ne navodi na kojoj su osnovi uspostavljeni ponekad izrazito niski likvidacijski faktori. Osim toga, može se primijetiti da, kad je u pitanju izvještaj gđe Kochove, čiji su zaključci bili znatno različiti od zaključaka revizijskog društva EKORDA, nije jasno u koju je svrhu sastavljen izvještaj, na koje se razdoblje odnosi i na kojim se pretpostavkama temelji. U izvještaju stečajne upraviteljice gđe Holovačove samo se navodi da je postupak dogovora općenito povoljniji za vjerovnike od stečajnog postupka. Prema tome, nijedna informacija u ova oba izvještaja ne može se upotrijebiti niti kao dokaz za tvrdnju korisnika da je kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu bio ispunjen niti protivno toj tvrdnji.
(109)
Osim toga, vezano uz argumente koji se odnose na trajanje stečajnog postupka, potrebno je uzeti u obzir okolnosti ovog predmeta prilikom razmatranja kakav bi učinak imalo moguće trajanje stečajnog postupka na postupak donošenja odluke hipotetskog privatnog vjerovnika.
(110)
Činjenica da je država bila u povlaštenom položaju u usporedbi s ostalim vjerovnicima, s obzirom na to da je ona dugovanje korisnika osigurala dugotrajnom imovinom korisnika, daljnji je važan aspekt u ovom predmetu. U predmetu HAMSA Sud je potvrdio da je status osiguranog vjerovnika bitan čimbenik koji treba uzeti u obzir prilikom primjene kriterija privatnog vjerovnika (39). U skladu s člankom 31. stavkom 1. točkom (e) Zakona o stečaju, potraživanja razlučnog vjerovnika mogu se namiriti u svakom trenutku tijekom stečajnog postupka od prodaje imovine koja predstavlja osiguranje. Shodno tome, što se tiče imovine ovršne za porezni ured, trajanje stečajnog postupka općenito je prema mišljenju Komisije nebitno, s obzirom na to da su ta potraživanja mogla biti namirena neovisno o razvojnom tijeku postupka.
(111)
Pobliže, čak i ako se primijeni vrijednost na koju je korisnik procijenio osiguranu imovinu, porezni ured mogao je ostvariti rano namirenje poreznog duga prodajom vrijednosnih papira u vrijednosti od najmanje 194 milijuna SKK, ili 86 % ukupnog iznosa koji je predložen u dogovoru s vjerovnicima. Jedino u slučaju da je postojala mogućnost da ne ostvari naplatu cjelokupnog iznosa dogovorenog prema dogovoru porezni ured trebao bi razmotriti isplati li se čekati zaključenje stečajnog postupka. Tim više, prilikom konačne diobe stečajne mase na vjerovnike, porezni ured dobio bi oko 99 % od prihoda ostvarenog prodajom preostale imovine (185 milijuna SKK u najgorem slučaju, odnosno primjenjujući likvidacijske faktore revizijskog društva EKORDA; vidjeti tablicu 4.). Poreznom uredu trebalo je biti jasno da bi takav povrat duga iznosio prilično više od iznosa na ponudi u skladu s dogovorom i da bi samo mali dio od ukupnog dijela bio podložan čekanju u usporedbi s dogovorom.
(112)
Prema tome, može se zaključiti da informacije koje se odnose na trajanje stečajnog postupka u Slovačkoj ne bi značajnije utjecale na odluku hipotetskoga privatnog vjerovnika.
(113)
Nadalje, u svakom slučaju, u vrijeme dogovora korisnik je imao: i. vrlo nizak broj vjerovnika; i ii. imovinu s likvidacijskom vrijednošću višom od iznosa dogovorenog prema dogovoru (kako je prikazano u tablici 5., mogući prihod samo od prodaje neosigurane imovine iznosio je 241 milijuna SKK).
(114)
Broj vjerovnika uključenih u dogovor bio je malen, bilo ih je samo petero. Od tih pet vjerovnika četvero ih je bilo privatnih i njihov ukupni dug bio je samo 0,6 % (3 797 608 SKK od 644 166 949 SKK) kako je prikazano u tablici 2. Država je stoga predstavljala daleko najvećeg vjerovnika s 99,4 % ukupnih potraživanja. Takve bi okolnosti značajno smanjile rizik od bilo kakvog nesporazuma između vjerovnika i posljedičnoga sudskog spora i stoga bi naginjale skraćivanju trajanja stečajnog postupka.
(115)
S obzirom na argument koji je iznio korisnik, temeljen na izvještaju Svjetske banke nazvanim „Doing business in 2004”. u kojem se navodi da stečajni postupci u Slovačkoj traju prosječno 4,8 godina, treba napomenuti da se izvješće odnosi na općenito „pokazatelj zatvaranja poduzeća” kojim se mjeri cjelokupno trajanje stečajnog postupka kao i sudske ovlasti u stečajnom postupku. To trajanje nije nužno jednako kao prosječno trajanje stečajnog postupka. Slovačka tijela sama su izrazila stajalište da bi, s obzirom na okolnosti slučaja, trajanje stečajnog postupka bilo kraće od prosječnog (vidjeti stavak 60.). Ta ocjena slovačkih tijela izrazito je važna s obzirom na činjenicu da bi predmetni postupak bio proveden u skladu sa slovačkim pravom i praksom. Povrh toga, sama slovačka Vlada bila je vjerovnik korisnika.
(116)
Osim toga, trajanje stečajnog postupka u izvješćima koja je dostavio korisnik značajno se razlikuju, od dvije godine do više od šest godina (40). Prema tome, procjene trajanja stečajnih postupaka u Slovačkoj koje je korisnik dostavio bile su poopćavanja i nisu uzele u obzir specifičnosti predmetnog slučaja. Neke od tih procjena bile su okvirne prirode i u određenoj mjeri nedosljedne jedna drugoj.
(117)
U pogledu posebnog primjera slovačkog trgovačkog društva u istom sektoru u kojem je i korisnik, čiji je stečajni postupak trajao više od pet godina, treba napomenuti da korisnik nije uspio pokazati kako se taj primjer odnosi na ovaj predmet, a posebno je li to trgovačko društvo bilo u istoj ili vrlo sličnoj pravnoj i materijalnoj situaciji kao korisnik (41). S obzirom na činjenicu da je korisnik imao jednog velikog vjerovnika s povlaštenim statusom, državu, i količinu imovine sa značajnom procijenjenom vrijednošću, stečajni postupak u slučaju korisnika mogao je biti zaključen na relativno brz način i time bi predstavljao najpovoljniji tijek događanja za najvećeg vjerovnika, državu.
(118)
Konačno, čak ako bi se pretpostavilo da bi stečajni postupak trajao četiri do pet godina, kako je tvrdio korisnik, razlika između mogućih iznosa koje treba vratiti i iznosa koji su dogovoreni prema dogovoru bila je tako velika da duljina trajanja tog postupka ne bi igrala značajniju ulogu u odluci privatnog vjerovnika da li da pristane na dogovor. Razmatrajući diskontnu stopu od 5,14 % (42), sadašnja vrijednost budućeg novčanog toka od 356,7 milijuna SKK čak nakon pet godina iznosi 277,6 milijuna SKK, odnosno prilično iznad dogovorenog iznosa prema dogovoru. Pod takvim uvjetima stečajni postupak morao bi trajati više od 9 godina kako bi sadašnja vrijednost bila niža od iznosa dogovorenog sporazumom. Takav dugotrajan likvidacijski postupak niti jedan privatni subjekt na tržištu ne bi smatrao vjerojatnim u ovom slučaju. K tome, sadašnja vrijednost ukupnih iznosa koje treba vratiti dalje bi se povećala ako se uzme u obzir da bi značajan dio duga vjerojatno bio naplaćen ranije prodajom osigurane imovine (vidjeti stavak 1111111).
(119)
Na temelju raspoloživih dokaza može se zaključiti da privatni vjerovnik ne bi ulazio u sporazum pod uvjetima koje je dogovorio porezni ured u ovom slučaju; s obzirom na to da se porezni ured može namiriti kao razlučni vjerovnik u svakom trenutku tijekom stečajnog postupka i k tome ostvariti 99 % prihoda raspoređenog preostalim vjerovnicima (zbog opsega potraživanja kad se usporedi s ostalim vjerovnicima), može se zaključiti da bi skoro čitav prihod ostvaren u stečajnom postupku bio doznačen poreznom uredu, i kako je prikazano gore, bio bi viši od iznosa usuglašenog dogovorom između vjerovnika.
2.2. Dogovor s vjerovnicima i ovrha radi naplate poreznog duga
(120)
Porezni je ured, za razliku od privatnih vjerovnika, bio ovlašten na vlastitu inicijativu nastaviti s ovrhom kroz prodaju nekretnina, strojeva ili trgovačkog društva u cjelini. Nisu priloženi dokazi, u smislu sudske prakse iz prethodnog stavka 82., kojima bi se dokazalo da je porezni ured razmotrio taj tijek postupanja i da je zaključio da bi takvo postupanje bilo manje povoljno od sklapanja dogovora.
(121)
U svakom slučaju Komisija smatra nebitnim argument korisnika da postupak dogovora štiti trgovačko društvo od ovrhe. Kako su potvrdila slovačka tijela, ovrha je bila opcija poreznog ureda prije pokretanja postupka dogovora ili nakon veta poreznog ureda na predloženi dogovor. Ta se mogućnost stoga mora razmotriti kad se primjenjuje kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Korisnik ne uspoređuje predloženi dogovor s mogućim ishodom ovrhe radi naplate poreznog duga.
(122)
Komisija temelji svoje analize na podacima koje su dostavili i korisnik i slovačka tijela. U tom smislu uočava se da su slovačka tijela potvrdila da je zalog u korist poreznog ureda iznosio 397 milijuna SKK, kako je spomenuto u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka. Smatra se da je ta vrijednost dobivena iz financijskih izvještaja korisnika. Korisnik sa svoje strane tvrdi da je vrijednost založne imovine, izražena u „izvedenim cijenama”, 194 milijuna SKK (vidjeti stavak 22.). Iako Komisija ne treba odrediti koji je iznos točan, svejedno se mogu donijeti sljedeći zaključci.
(123)
Prvo, zalog je bio ekvivalent odgođenom poreznom dugu korisnika, kako se zahtijevalo prema Zakonu o poreznoj upravi. Ako je vrijednost imovine korisnika u stvarnosti iznosila samo pola zaloga, kako je navedeno u stručnom mišljenju koje je dostavio korisnik, to znači da su instrumenti osiguranja koje je država zahtijevala za te odgode bili nedostatni. U tim okolnostima, porezne odgode koje je odobrio porezni ured između studenoga 2002. i studenoga 2003. od ukupno 477 milijuna SKK shodno tome i prema svemu sudeći nisu ispunile kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Za potrebe ovog predmeta Komisija ne treba odrediti jesu li te mjere bile oslobođene državne potpore. Međutim, ako su prethodne odgode već predstavljale državnu potporu, kada se odgođeni iznosi kasnije (djelomično) otpišu, ne može se više upućivati na načelo vjerovnika u tržišnom gospodarstvu.
(124)
Drugo, čak i ako se u izračunu prihoda od ovrhe radi naplate poreznog duga primijene niži iznosi koje je dostavio korisnik, da je vjerovnik u tržišnom gospodarstvu imao tu mogućnost, odabrao bi ovaj postupak prije nego sporazum.
(125)
U slučaju ovrhe radi naplate poreznog duga porezni ured može izravno prodati imovinu dužnika (potraživanja i drugu kratkotrajnu imovinu, pokretnu imovinu, nekretnine). U vrijeme kad je porezni ured glasao u prilog dogovora korisnik je imao zalihu robe vrijednu 43 milijuna SKK, naplativa potraživanja od najmanje 37 milijuna SKK i 161 milijuna SKK novčanih sredstava (vidjeti tablicu 5.). Napominje se da bi samo vrijednost te kratkotrajne imovine (241 milijuna SKK; 6,3 milijuna EUR) (43) prelazila prihod predložen dogovorom (224,3 milijuna SKK; 5,93 milijuna EUR). K tome, korisnik je imao drugu imovinu čija je vrijednost iznosila najmanje 194 milijuna SKK.
(126)
Osim toga ovrha radi naplate poreznog duga ne bi uključivala administrativne naknade kao u slučaju stečajnog postupka. To je postupak koji pokreće i nadzire porezni ured, tako da se može pretpostaviti da bi bio brzo proveden.
(127)
Komisija je shodno tome zaključila da bi ovrha radi naplate poreznog duga s obzirom na imovinu korisnika rezultirala višim povratom nego u slučaju dogovora.
2.3. Daljnji dokazi
(128)
Komisija prima na znanje dopis koji je poslalo slovačko tijelo, odnosno ravnatelj Porezne uprave svojem podređenom, ravnatelju predmetnog poreznog ureda (vidjeti stavak 63.). U dopisu se jasno vidjeti da se Porezna uprava (koja je imala prethodne izravne kontakte s korisnikom) protivila predloženom dogovoru i da je jasno naznačila da lokalni porezni ured ne bi smio glasati u prilog dogovoru. Razlog koji se u dopisu navodi je da predloženi dogovor „nije povoljan” za državu.
(129)
Slovačko tijelo isto je tako jasno pokazalo da je postojala jasna politička uputa koju je dalo Ministarstvo financija na početku 2004. poreznim tijelima da ne bi trebala prihvaćati dogovore u kojima predlaže otpis potraživanja poreznih tijela (44). Taj izbor politike priopćen je u vezi s izmjenom Zakona o poreznoj upravi od 1. siječnja 2004., u cilju jačanja discipline u prikupljanju poreza.
(130)
K tome, treba napomenuti da je sam porezni ured uložio žalbu protiv ovakvog dogovora već 2. kolovoza 2004., niti mjesec dana nakon što je dogovor sklopljen.
(131)
Korisnik je tvrdio da je porezni ured izrazio svoju suglasnost s dogovorom čak prije nego što je korisnik pokrenuo postupak. Komisija smatra da dokazi koje je podnio korisnik pokazuju upravo suprotno. U dopisu od 3. veljače 2004. korisniku, ravnatelj poreznog ureda piše da iako u načelu nije protiv uporabe postupka dogovora, nije suglasan s prijedlogom korisnika o plaćanju 35 % duga.
(132)
Na temelju ovog dokaza Komisija ne može ne zaključiti da se slovačko tijelo protivilo dogovoru koji je predložio korisnik, a protivilo se već prije pokretanja postupka dogovora 8. ožujka 2004., prije glasanja vjerovnika 9. srpnja 2004. i isto tako nakon što je sud odobrio dogovor.
(133)
Korisnik je naveo da bi trebalo uzeti u obzir dugoročne učinke kao što je kontinuitet poreznog prihoda za državu (vidjeti stavak 52.).
(134)
Prvo treba naglasiti da se kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu razlikuje od kriterija ulagača u tržišnom gospodarstvu. Dok je ulagač u tržišnom gospodarstvu u položaju u kojem odlučuje o tome da li da ulazi u odnos s predmetnim trgovačkim društvom i vodi se dugoročnim strateškim izgledom stjecanja odgovarajućeg povrata svojeg ulaganja (45), „vjerovnik u tržišnom gospodarstvu”, koji je već u poslovno pravnom ili javnopravnom odnosu s nesolventnim trgovačkim društvom, imat će za cilj ostvarivanje povrata iznosa koje mu duguju (46) pod uvjetima koji su najpovoljniji mogući u smislu visine vraćenog iznosa i vremenskog okvira. Prema tome, motivacije hipotetskog vjerovnika u tržišnom gospodarstvu i ulagača u tržišnom gospodarstvu su različite. U skladu s time, sudska praksa definirala je odvojene kriterije za te dvije situacije.
(135)
Drugo, u vezi s analogijom vjerovnik - dobavljač, bitno je napomenuti da je priroda njegovih potraživanja i potraživanja države temeljno različita. Budući da se odnosi dobavljača prema nesolventnom trgovačkom društvu temelje isključivo na ugovorima, on u stvarnosti može biti pogođen gubitkom poslovnog partnera. Kad bi nesolventno trgovačko društvo bilo likvidirano ili rasprodano, dobavljač bi trebao pronaći novog klijenta ili sklopiti ugovor s novim vlasnikom. Rizik je tim veći što je veća njegova ovisnost o nesolventnom trgovačkom društvu. Takav će vjerovnik zaista razmotriti budućnost. S druge strane, odnosi države s nesolventnim trgovačkim društvom temelje se na javnom pravu i shodno tome ne ovise o volji ijedne stranke. Svaki novi vlasnik koji bi preuzeo imovinu likvidiranog trgovačkog društva automatski bi bio obvezan plaćati poreze. Osim toga, država nikad nije ovisna samo o jednom poreznom obvezniku. Konačno i najvažnije, država pri ubiranju poreza nije motivirana profitom te tom prigodom ne nastupa komercijalno ni s trgovinskim interesom. Gornja analogija, prema tome, nije dobro utemeljena.
(136)
Komisija zaključuje da situacija države u ovom predmetu nije usporediva ni sa situacijom hipotetskog ulagača u tržišnom gospodarstvu ni sa situacijom hipotetskog ovisnog vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. U svakom slučaju, gubitak budućih poreza ne može se uzeti u obzir prilikom primjene načela vjerovnika u tržišnom gospodarstvu (47).
(137)
Konačno, u pregledu poreza koji je korisnik podnio uočava se da su većina poreza koje je korisnik platio bili neizravni porezi (trošarine i PDV). Budući da te poreze plaćaju konačni potrošači, likvidacija korisnika ne bi imala učinka na njihovo ubiranje, s obzirom na to da bi potrošači nastavili kupovati oporezovane proizvode (u ovom slučaju uglavnom alkoholna pića i pića bazirana na alkoholu) od drugih proizvođača. Shodno tome, argument korisnika koji se odnosi na znatan gubitak naplaćenog poreza u budućnosti nije vjerodostojan.
(138)
Komisija zaključuje da nijedan od drugih dokaza koje je korisnik podnio ne pokazuje da bi postojao utjecaj na ponašanje hipotetskog privatnog vjerovnika. Prema tome, ništa u ovom odjeljku ne mijenja ocjenu Komisije za to ponašanje u odjeljcima 2.1. ili 2.2.
2.4. Zaključak
(139)
Na temelju prethodno navedenih dokaza Komisija zaključuje da u ovom predmetu nije bio ispunjen kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu, a država je korisniku dodijelila prednost kakvu ne bi mogao ostvariti na tržištu.
(140)
Komisija prema tome zaključuje da otpis duga na koji je pristao lokalni porezni ured u skladu s dogovorom, predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
3. SPOJIVOST POTPORE: IZUZEĆE U SKLADU S ČLANKOM 107. STAVKOM 3. UFEU-A
(141)
Prvenstveni je cilj mjere pomoći trgovačkom društvu u poteškoćama. U takvim se slučajevima može primijeniti izuzeće prema članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU-a kojim se omogućava odobravanje državne potpore za olakšavanje razvoja određenih gospodarskih djelatnosti, ako potpora ne utječe štetno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu, i ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti.
(142)
S obzirom na proizvodni asortiman korisnika, Komisija je ocjenjivala primjenjuju li se u ovom predmetu posebna pravila primjenjiva na poljoprivredni sektor. Na temelju podataka o svojem ukupnom prihodu, koje je korisnik dostavio slovačkim tijelima, Komisija je u svojoj odluci zaključila pokrenuti formalni ispitni postupak na temelju tvrdnje da većina proizvoda korisnika nisu bili proizvodi koji su obuhvaćeni Prilogom I. UFEU-u i shodno tome, primjenjuju se opća pravila o državnoj potpori.
(143)
U svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka korisnik je osporavao podatke o ukupnom prihodu koje su prethodno dostavila slovačka tijela (vidjeti tablicu 1.), ali nije osporio odluku Komisije da temelji svoju ocjenu na općim pravilima o državnoj potpori. Ne namjeravajući provjeravati jesu li iznosi koje je dostavio korisnik točni (48), Komisija je provjerila bi li njezin prethodni zaključak bio istovjetan i u slučaju novih podataka. Komisija je zaključila da je većina ukupnog prihoda korisnika ostvarena proizvodima koji nisu obuhvaćeni Prilogom I. UFEU-u. Prema tome, primjenjuju se opća, a ne specifična sektorska pravila.
(144)
Potpora za sanaciju i potpora za restrukturiranje trgovačkih društava kojima je potrebna pomoć trenutačno su uređene Smjernicama Zajednice o državnoj potpori za sanaciju i restrukturiranje trgovačkih društava u poteškoćama (49) („Nove smjernice”), koje su zamijenile prethodni tekst donesen 1999. (50) („Smjernice iz 1999.”).
(145)
Prijelazne odredbe novih smjernica određuju da će se nove smjernice primjenjivati na svaku ocjenu bilo koje potpore za sanaciju ili restrukturiranje dodijeljenu bez odobrenja Komisije (nezakonita potpora) ako je dio ili cijela potpora dodijeljena nakon 1. listopada 2004., dana objave novih smjernica u Službenom listu Europske unije (točka 104. prvi podstavak). Međutim, za potporu koja je nezakonito dodijeljena prije 1. listopada 2004., provest će se ispitivanje na temelju smjernica primjenjivih u vrijeme kada je potpora dodijeljena (točka 104. drugi podstavak).
(146)
Odobrenje dogovora od strane poreznog ureda izdano je 9. srpnja 2004. i stupilo je na snagu 23. srpnja 2004. U skladu s time, potpora je nezakonito dodijeljena prije 1. listopada 2004. Prema tome, primjenjuju se smjernice iz 1999. koje su bile primjenjive u vrijeme kada je potpora nezakonito dodijeljena.
(147)
Korisnik je srednje poduzeće u smislu Uredbe Komisije (EZ) br. 70/2001 o primjeni članaka 87. i 88. Ugovora o EZ-u na državnu potporu malim i srednjim poduzećima (51).
3.1. Prihvatljivost trgovačkog društva
(148)
U skladu s točkom 5. podtočkom (c) Smjernica iz 1999., za trgovačko se društvo smatra da je u poteškoćama ako prema nacionalnom zakonodavstvu ispunjava kriterije za podložnost kolektivnom postupku za nesolventnost.
(149)
Korisnik je bio predmet postupka dogovora koji je prema definiciji u Zakonu o stečaju, dostupan samo nesolventnim trgovačkim društvima. Prema tome, prihvatljiv je za potporu za sanaciju i restrukturiranje.
3.2. Potpora za sanaciju
(150)
Slovačko tijelo prvobitno je opisalo spornu mjeru kao potporu za sanaciju. U skladu sa Smjernicama iz 1999. Komisija je izrazila sumnju u spojivost te potpore s potporom za sanaciju zbog razloga opisanih u dijelu III.
(151)
Ni slovačka tijela ni korisnik nisu komentirali tu iskazanu sumnju. U tom smislu Komisiji nisu dostavljene nikakve nove činjenice.
(152)
Budući da gornje sumnje još uvijek nisu pobijene, Komisija zaključuje da predmetna potpora nije spojiva kao potpora za sanaciju u smislu Smjernica iz 1999.
3.3. Potpora za restrukturiranje
(153)
Komisija je izrazila sumnju u spojivost te potpore s potporom za restrukturiranje u smislu Smjernica iz 1999. zbog razloga opisanih u dijelu III.
(154)
Komisija primjećuje da slovačka tijela koja imaju odgovornost dokazivanja spojivosti državne potpore s unutarnjim tržištem još nisu dostavila nikakve nove činjenice koje bi poduprle ovaj zaključak. Komisija je evidentirala primjedbe koje je dostavio korisnik.
3.3.1. Povratak dugoročnoj održivosti
(155)
Prema Smjernicama iz 1999., dodjela potpore za restrukturiranje mora biti povezana i uvjetovana provedbom izvedivog i usklađenog plana restrukturiranja kako bi se ponovno uspostavila dugoročna održivost tvrtke. Država članica obvezuje se na ovaj plan koji mora potvrditi Komisija. Ako trgovačko društvo ne provede plan smatrat će se da je zlorabilo potporu.
(156)
Plan restrukturiranja zapravo mora biti takav da omogući korisniku da ponovno uspostavi dugoročnu održivost u razumnom roku i na temelju realnih pretpostavki u odnosu na buduće radne uvjete. Plan bi trebao opisati okolnosti koje su dovele do poteškoća korisnika i odrediti odgovarajuće mjere kako bi se riješile te poteškoće. Aktivnosti restrukturiranja ne mogu se ograničiti na financijsku potporu osmišljenu za rješavanje dugova i prijašnjih gubitaka bez da se riješe razlozi tih poteškoća.
(157)
Za trgovačka društva u regijama koje primaju pomoć za mala i srednja trgovačka društva Smjernicama iz 1999. potiče se da uvjeti za odobravanje potpore budu blaži u pogledu primjene kompenzirajućih mjera i sadržaja nadzornih izvještaja. Neovisno o tome ti faktori ne izuzimaju niti takva društva od zahtjeva da sastave plan restrukturiranja niti države članice od obveze da uvjetuju dodjeljivanje potpore za restrukturiranje nakon primjene plana restrukturiranja.
(158)
Nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela potvrdila su da je poslovni plan koji je korisnik bio obvezan sastaviti kao uvjet za pokretanje postupka dogovora razmotrio samo nadležni sud, odnosno nije ga razmotrilo nadležno tijelo za dodjelu potpore, a provedbu plana nisu nadzirali niti sud niti porezni ured.
(159)
Suprotno ovom dokazu, korisnik je tvrdio da je porezni ured proučio mogućnost poslovnog plana da se njime ponovno uspostavi dugoročna održivost prije nego što je odobrio dogovor, ali nije podnio nikakve dokaze o tome.
(160)
Korisnik je dalje tvrdio da je izostanak formalnog plana restrukturiranja nebitan u situaciji ex post ocjene potpore Komisije, kada Komisija može ocijeniti je li korisnik zaista postao održiv. Prema mišljenju korisnika, formalni plan restrukturiranja može se zatražiti samo u slučaju ocjene ex ante, na koju se mogu primijeniti samo Smjernice iz 1999.
(161)
Takav argument nije ispravan. Smjernice iz 1999. primjenjuju se na ocjenu spojivosti i prijavljene i nezakonite potpore. Kad god se provodi ocjena vrijedi uvjet da potpora za restrukturiranje podliježe uspostavi održivog plana restrukturiranja. Komisija mora provesti svoju ocjenu na temelju informacija raspoloživih u vrijeme kada je dodijeljena potpora.
(162)
Može se zaključiti da porezni ured kao tijelo za dodjelu potpore nije imalo mogućnost ocijeniti plan restrukturiranja i uvjetovati otpis svojih potraživanja odgovarajućim nadzorom provedbe takvog plana. Prema tome, prvi formalni uvjet koji je u potpunosti primjenjiv i na ex post ocjenu nije bio ispunjen.
(163)
Što se tiče sadržaja poslovnog plana, slovačka tijela nisu dostavila nikakve informacije kojima bi osporile sumnju Komisije da predstavljeni plan nije bio plan restrukturiranja kako se zahtijeva u skladu sa Smjernicama iz 1999.
(164)
Komisija stoga i dalje ostaje pri zaključku koji je donijela u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka. Podneseni poslovni plan isključivo je plan u kojem se navodi akutni problem korisnika s rastućim dugom prema državi. U planu se ni na koji način ne analiziraju okolnosti koje su korisnika dovele do poteškoća niti financijsko stanje društva u to vrijeme ni njegovi financijski izgledi. Budući da ta analiza nedostaje, korisnik nije predložio posebne mjere kojima bi se opisivali pojedinačni razlozi koji su doveli do poteškoća. Jedina mjera koja je detaljno opisana predloženo je financijsko restrukturiranje dogovorom s vjerovnicima.
(165)
U planu se uopće ne spominje povećanje vlastitog kapitala korisnika, koje je korisnik spomenuo kao jednu od mjera restrukturiranja. Ništa u tom dokumentu ne pokazuje da povećanje kapitala društva Hydree Slovakia treba smatrati mjerom koja bi osigurala da korisnik, dugoročno gledano, neće ponoviti svoju strategiju financiranja proizvodnje kroz dugovanja PDV-a i trošarina, što je u konačnici i dovelo do poteškoća. Sama slovačka tijela potvrdila su da povećanje kapitala ni na koji način nije smanjilo rizik od ponavljanja financijskih problema. Te su sumnje još jače s obzirom na to da je povećanje kapitala ukupno iznosilo 21 milijuna SKK, dok je restrukturirani dug iznosio 644 milijuna SKK.
(166)
Povećanje kapitala samo po sebi nije dokaz tržišne pouzdanosti za povratak korisnika dugoročnoj održivosti. Komisija primjećuje da korisnik nije uspio dobiti kredit privatne banke, unatoč svojim aktivnim nastojanjima.
(167)
Osim toga, iznajmljivanje proizvodnih sredstava korisnika namijenjenih proizvodnji njegovom konkurentu društvu Old Herold s. r.o. bilo je očito nužno zbog činjenice da je korisnik izgubio dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, a ne zbog toga što bi ta proizvodnja donosila gubitke i što je treba restrukturirati. Točno je da je sam korisnik mogao zatražiti novu dozvolu nakon sklopljenog dogovora, ali to nije učinio. Komisija, međutim, primjećuje da je korisnik nastavio prodavati proizvode koje je proizvelo društvo Old Herold služeći se proizvodnim sredstvima i trgovačkim imenom korisnika i čak planira povećati prodaju, kako se navodi u godišnjem izvještaju za razdoblje 29. travnja 2004. - 30. prosinca 2004. Iznajmljivanje tih proizvodnih sredstava za proizvodnju stoga se ne može smatrati mjerom restrukturiranja jer na temelju svih raspoloživih dokaza nije bilo potrebe za restrukturiranjem tog dijela proizvodnje.
(168)
Što se tiče preostalih mjera predloženih u poslovnom planu, sumnje Komisije nisu umanjene. Te su mjere samo aktivnosti u uobičajenom tijeku poslovanja, a ne mjere racionalizacije (prodaja stare opreme ili vozila). Dvije predložene mjere restrukturiranja (napuštanje proizvodnje neprofitabilnih bezalkoholnih proizvoda i prodaja nekih nekretnina) opisane su vrlo nejasno bez navođenja preciznih proizvoda ili rokova. Slovačka tijela potvrdila su da nekretnine koje su bile namijenjene prodaji (upravna zgrada, trgovina i rekreacijski objekt) nisu prodane od 10. listopada 2005., odnosno ta planirana mjera nije bila provedena kako je najavljeno.
(169)
Kombinacija izostanka formalnog plana restrukturiranja i izostanak prave analize poteškoća, mjera potrebnih za rješavanje tih poteškoća i tržišnih uvjeta i izgleda navodi Komisiju na zaključak da poslovni plan koji je korisnik podnio nije bio pravi plan restrukturiranja kako se zahtijeva u skladu sa Smjernicama iz 1999. (52). Sumnje Komisije u mogućnost da korisnik ponovno uspostavi dugoročnu održivost shodno tome nisu umanjene.
3.3.2 Potpora ograničena na strogi minimum
(170)
Iako je zaključak Komisije da zbog izostanka pravog plana restrukturiranja i dalje ustraje u svojim sumnjama u dugoročnost održivosti, sam po sebi dovoljan za zaključiti da potpora nije spojiva s unutarnjim tržištem, Komisija će analizirati i drugi središnji kriterij Smjernica iz 1999., odnosno da potpora mora biti ograničena na strogo potreban minimum.
(171)
U skladu s točkom 40. Smjernica iz 1999. iznos i intenzitet potpore mora se ograničiti na strogi minimum potreban da se omogući restrukturiranje koje treba poduzeti u odnosu na postojeća financijska sredstva korisnika. Od korisnika se očekuje da značajno doprinese restrukturiranju iz vlastitih financijskih sredstava.
(172)
Troškovi restrukturiranja dosegli su ukupni iznos duga restrukturiranog putem dogovora. Korisnik je platio 35 % tog iznosa.
(173)
Slovačka tijela nisu dostavila nikakvo daljnje objašnjenje kao odgovor na sumnje koje je Komisija izrazila u ovom smislu. Korisnik je objasnio kako je financirao plaćanje duga koji je preostao nakon sklapanja dogovora (vidjeti stavke 30. - 35.) Prema tvrdnji korisnika njegov vlastiti prihod ukupno je iznosio 231 milijuna SKK (6,1 milijuna EUR).
(174)
Prvo, sredstva dostupna korisniku prelazila su iznos duga koji je preostao nakon dogovora. To upućuje na to da potpora nije bila ograničena na nužni minimum.
(175)
Komisija pri tome smatra da je još važnije to što se kredit koji je osiguralo društvo Old Herold ne kvalificira kao vlastiti doprinos korisnika u smislu Smjernica iz 1999. Obveze prema dobavljačima predstavljaju stalni izvor financiranja poslovanja trgovačkog društva, To su kratkoročni zajmovi koji, međutim, moraju biti vraćeni. Jedino kada dobavljači omoguće trgovačkom društvu dospijeće plaćanja dulje od uobičajenog, takva dostupna dodatna sredstva za restrukturiranje i takva odgoda mogu se smatrati znakom da tržište vjeruje u izvedivost povrata održivosti.
(176)
Korisnik nije ni na koji način pokazao da je odgoda plaćanja društva Old Herold bila bitnije drukčija od uobičajene trgovačke prakse između korisnika i njegovih dobavljača. Čini se da je dospijeće od 40 dana standardna praksa, posebno uzimajući u obzir činjenicu da je ono korisniku odobreno nakon dogovora. Korisnik stoga više nije bio u financijskim poteškoćama. Sama svrha dogovora bila je pomoći korisniku s njegovim financijskim problemima.
(177)
Komisija prema tome zaključuje da se to produljenje dospijeća ne može smatrati doprinosom restrukturiranju iz vanjskih sredstava.
(178)
Bez ove odgode vlastiti doprinos korisnika u smislu Smjernica iz 1999. iznosi 131 milijuna SKK (3,4 milijuna EUR) i time odgovara 20 % od troškova restrukturiranja.
(179)
Smjernice iz 1999. nisu sadržavale nikakvu graničnu vrijednost koja bi označila da se vlastiti doprinos korisnika smatra značajnim.
(180)
Uzimajući u obzir praksu Komisije u primjeni Smjernica iz 1999. i promjenu politike Komisije u tom smislu i uvođenje graničnih vrijednosti u Smjernicama iz 2004. (53), Komisija smatra da je doprinos od 20 % prilično nizak. Takav se doprinos može prihvatiti prema Smjernicama iz 1999. samo ako su bili ispunjeni svi ostali uvjeti za odobravanje potpore. Komisija bi tada trebala uzeti u obzir kriterije poput toga je li društvo obavljalo poslovnu djelatnost u regiji koja prima pomoć, u kojoj mjeri izvori financiranja odražavaju tržišnu pouzdanost neovisno o samom korisniku i njegovim dioničarima u dugoročnoj održivosti društva, ili druge specifičnosti slučaja.
(181)
S obzirom na gore navedeno, Komisija u ovom predmetu ne može prihvatiti da je doprinos korisnika značajan. Komisija zaključuje da njezine sumnje u značaj doprinosa korisnika i ograničenost potpore na minimalno potrebnu nisu umanjene.
3.4. Sukladnost potpore: zaključak
(182)
Komisija zaključuje da potpora nije sukladna s unutarnjim tržištem kao potpora za sanaciju ili restrukturiranje. Osim toga, nijedno drugo izuzeće utvrđeno u UFEU-u nije primjenjivo na ovaj predmet.
VII. ZAKLJUČAK
(183)
Komisija smatra da je Slovačka Republika nezakonito dodijelila otpis poreznog dugovanja u korist trgovačkog društva Frucona Košice a.s. kršeći tako članak 108. stavak 3. UFEU-a. Ta potpora nije spojiva s unutarnjim tržištem ni prema kojem izuzeću utvrđenom u UFEU-u.
(184)
Iako je porezni ured obustavio provedbu otpisa u očekivanju odluke ovog postupka, Komisija smatra da je prednost za korisnika stvorena u trenutku kada je porezni ured odlučio otpisati dio svojih potraživanja i time korisniku dao na raspolaganje financijsku potporu. Taj trenutak bio je stupanje na snagu sporazuma vjerovnika 23. srpnja 2004. Prednost pred konkurentima korisnika nalazi se u činjenici da porezni ured nije naplatio svoja porezna potraživanja.
(185)
Kako bi se povratio status ex ante, državna potpora mora se vratiti. S obzirom na to da je prednost dodijeljena u trenutku stupanja na snagu sporazuma vjerovnika 23. srpnja 2004., iznos potpore koji treba povratiti puni je iznos otpisa kako je određen u sporazumu.
(186)
Međutim, Vrhovni sud Slovačke Republike odlučio je da su porezi za ceste u iznosu od 424 490 SKK bilo krivo uključeni u dogovor. Posljedično je glavni iznos duga u sporazumu umanjen za taj iznos i iznos duga poreznom uredu te unesen u sporazum kako je ispravljen u iznosu od 640 369 341 SKK.
(187)
Porezi za ceste koji su u međuvremenu smatrani otpisanima plaćeni su u cijelosti 2. kolovoza 2006. Tu uplatu treba uzeti u obzir pri izračunu iznosa potpore i pripadajućih kamata koje još uvijek treba vratiti,
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Odluka 2007/254/EZ stavlja se izvan snage.
Članak 2.
Državna potpora koju je Slovačka Republika provela u korist Frucona Košice a.s., ukupne vrijednosti 416 515 990 SKK, nije spojiva s unutarnjim tržištem.
Članak 3.
1. Slovačka Republika poduzima sve potrebne mjere da od korisnika vrati potporu koja mu je bila nezakonito dodijeljena, kako je navedena u članku 2., uzimajući u obzir da je 424 490 SKK koji se odnose na porez za ceste bilo uplaćeno na račun lokalnoga poreznog ureda 2. kolovoza 2006.
2. Povrat se izvršava bez odgode i u skladu s postupcima nacionalnog prava pod uvjetom da oni omogućavaju trenutačno i učinkovito izvršenje odluke.
3. Iznos koji treba vratiti uključuje kamate za cijelo razdoblje koje teče od dana kada je iznos stavljen na raspolaganje trgovačkom društvu Frucona Košice a.s., do njegova stvarnog povrata.
4. Kamate se obračunavaju u skladu s poglavljem V. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (54). Kamatna stopa primjenjuje se na zbirnoj osnovi za cijelo razdoblje iz stavka 3.
Članak 4.
Slovačka Republika obavješćuje Komisiju, u roku od dva mjeseca od objave ove Odluke, o mjerama poduzetima za postupanje u skladu s Odlukom. Ona dostavlja te informacije koristeći upitnik priložen u Prilogu ovoj Odluci.
Članak 5.
Ova je Odluka upućena Slovačkoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. listopada 2013.