ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. července 2006,
kterým se spojení označuje za slučitelné se společným trhem a s fungováním Dohody o EHP
(Věc č. COMP/M.3796 - OMYA/J.M.HUBER PCC)
(oznámeno pod číslem K(2006) 3163)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2007/164/ES)
Komise dne 19. července 2006 přijala rozhodnutí týkající se spojení podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (1), a zejména podle čl. 8 odst. 2 tohoto nařízení. Úplné znění rozhodnutí, které nemá důvěrnou povahu, lze nalézt v závazném jazykovém znění na internetové stránce generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž na následující adrese: http://ec.europa.eu/comm/competiton/index_en.html
I. SHRNUTÍ
(1)
Dne 4. dubna 2005 byla Komisi doručena žádost finského úřadu pro ochranu hospodářské soutěže o postoupení věci podle čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 139/2004 („nařízení o spojování“), ke které se dne 22. dubna 2005 připojily příslušné orgány Švédska, dne 26. dubna 2005 orgány Rakouska a 28. dubna 2005 orgány Francie, aby přezkoumala transakci.
(2)
Komise došla k názoru, že navrhovaná transakce představuje spojení ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení o spojování a že žádost splňuje požadavky stanovené v čl. 22 odst. 3 nařízení o spojování. Komise se proto rozhodla přezkoumat spojení a dne 18. května 2005 za tímto účelem přijala rozhodnutí podle čl. 22 odst. 3 nařízení o spojování určené Finsku, Švédsku, Rakousku a Francii. Uvedené členské státy předložily Komisi písemnosti, které měly k dispozici. Tyto informace byly doplněny podnikem Omya, který podal oznámení dne 4. srpna 2005.
(3)
V tomto případě zahájila Komise řízení dne 23. září 2005. Sdělení o námitkách („SN“) zaslala Komise oznamující straně dne 2. května 2006. Společnost Omya odpověděla dne 16. května 2006. Verze sdělení o námitkách Komise, která neobsahovala důvěrné údaje, byla poskytnuta dvěma zúčastněným stranám, společnostem SMI a Imerys, které předložily písemné připomínky.
(4)
Slyšení stran v této věci se uskutečnilo dne 18. května 2006.
(5)
Dne 17. května 2006 bylo přijato rozhodnutí podle čl. 10 odst. 3 určené oznamující straně za tím účelem, aby společnosti Omya byl poskytnut dostatek času pro zvážení podání opravných prostředků; tímto rozhodnutím byla prodloužena lhůta pro podání opravného prostředku o dva pracovní dny.
(6)
Po důkladném šetření Komise konstatovala, že oznámená transakce vzbuzuje obavy, co se týče její slučitelnosti se společným trhem.
(7)
Za účelem odstranění obav týkajících se horizontální soutěže na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry předložily společnosti Omya a J.M. Huber Corporation Komisi dne 23. května 2006 (doplněné dne 3. července 2006) soubor závazků, který je považován za dostačující pro vyřešení otázek v té oblasti hospodářské soutěže, která se týká tohoto slučování.
(8)
Proto bylo navrženo schválit oznámené spojení s výhradou splnění podmínek a povinností podle čl. 8 odst. 2 nařízení o spojování.
II. STRANY SPOJENÍ A SPOJENÍ
(9)
Omya AG (dále jen „společnost Omya“) je švýcarská rodinná společnost, která se zabývá výrobou a prodejem průmyslových surovin (2), včetně uhličitanu vápenatého (3), které se používají v celé řadě odvětví, mj. v papírenství, v průmyslovém odvětví barviv, ve výrobě umělých hmot, ocelářství, sklářství a zemědělství. Dodávky papírenskému průmyslu představují velkou část příjmů společnosti Omya.
(10)
V EHP dodává americká společnost J.M. Huber Corporation kaolin, PCC, vysrážené křemičitany a křemičitan sodný (PSS). Dceřiné společnosti společnosti Huber, které jsou předmětem této transakce, zahrnují celosvětové podnikání společnosti J.M. Huber Corporation (dále jen „společnost Huber PCC“) v oblasti výroby a dodávek plnidel z PCC pro papírenský průmysl. Nabytý podnik je tvořen dvanácti závody po celém světě, které vyrábějí PCC na místě, šest z nich se nachází v EHP. Továrny společnosti Huber vyrábějící PCC se nacházejí ve Finsku (tři továrny) a ve Švédsku, Francii a Portugalsku (v každé z těchto zemí jedna továrna).
III. PŘÍSLUŠNÝ TRH
A. Příslušný trh výrobku
(11)
Navrhovaná transakce se týká:
i)
obchodně dodávaných GCC;
ii)
obchodně dodávaných GCC užívaných jako nátěry;
iii)
obchodně dodávaných PCC;
iv)
plnidel z PCC na místě a
v)
obchodně dodávaných PCC užívaných jako nátěry.
(12)
Za účelem posouzení této transakce došla Komise k závěru, že v rámci výroby a dodávek průmyslových surovin papírenskému průmyslu uhličitany vápenaté jako plnidla (PCC, GCC a směsi GCC/PCC) a uhličitany vápenaté jako nátěry (PCC, GCC a směsi GCC/PCC) představují dva různé trhy pro příslušné výrobky.
B. Příslušné zeměpisné trhy
(13)
Za účelem posouzení této transakce došla Komise k závěru, že příslušné zeměpisné trhy se určují podle rozhodujících papíren s podobným reálným souborem alternativních dodávek. Továrny jsou považovány za reálnou alternativu zdroje zásobování papírny v závislosti na jejich logistice a vzdálenosti od této papírny. Vzdálenost, při jejímž překročení nemůže být továrna na zpracování minerálů považována za reálnou alternativu zdroje zásobování, závisí na zkušenosti s dodávkami každé továrny, na dostupných způsobech dopravy (silniční, železniční, lodní nebo jejich kombinace) a na druhu vyráběného uhličitanu vápenatého (PCC, GCC).
(14)
Příslušnými zeměpisnými trhy jsou:
a)
u obchodně dodávaných uhličitanů vápenatých se příslušný trh určí na základě vzdálenosti mezi továrnou na výrobu surovin a umístěním obsluhovaného zákazníka, jemuž továrna dodává, přičemž příslušná vzdálenost se bude pohybovat od 400 km do maximálně 2 000 km v závislosti na továrně, výrobku a způsobu dopravy;
b)
u obchodně dodávaných uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry se příslušný zeměpisný trh určí pomocí stejné metody jako u plnidel, přičemž se vzdálenost pohybuje od 400 km do 3 000 km, a
c)
v případě zákazníků, kteří mají možnost využít roztoky uhličitanu vápenatého na místě, je zeměpisný rozsah minimálně totožný s EHP.
IV. POSOUZENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
1. Uhličitany vápenaté používané jako plnidla
(15)
Komise zastává názor, že soutěžní ceny uhličitanů dodávaných pro papírenské účely závisí na umístění každého alternativního dodavatele, který je pro zákazníka nejvhodnější.
(16)
Pokud spojující se strany vlastní továrny, které si konkurují a jejichž oblasti prodeje se překrývají, může spojení způsobit zvýšení cen. V případě, že druhou nejvhodnější alternativou zákazníků jedné ze spojujících se stran je jedna z továren na zpracování surovin druhé spojující se strany, budou mít spojující se strany možnost a motivaci ke zvýšení cen. Pokud se však továrna, která konkuruje spojujícím se stranám, nachází dostatečně blízko k zákazníkovi, je pravděpodobné, že existence takovéto alternativy vytvoří dostatečný konkurenční tlak, aby nedošlo k cenovému účinku. U některých papíren je analýza hospodářské soutěže ovlivněna možností nasazení zařízení pro použití plnidel z PCC na místě. V tomto případě však na hospodářskou soutěž nemá vliv skutečnost, zda Komise považuje či nepovažuje použití plnidel z PCC na místě za reálnou alternativu, která omezuje obchodní dodávky plnidel z PCC či GCC.
(17)
Komise určila dvě široké kategorie zákazníků. První z nich sestává z papíren, které jsou v současnosti zásobovány zařízením pro plnidla z PCC na místě. Druhá kategorie sestává z papíren, kterým jsou dodávány obchodní produkty. Komise se v posouzení hospodářské soutěže soustředila na stávající zákazníky spojujících se stran.
(18)
Komise určila pro každého zákazníka soubor reálných alternativních továren na zpracování surovin, a to na základě maximálních dopravních vzdáleností, v rámci kterých může každá z továren zasílat dodávky. Tyto vzdálenosti vycházejí z rozsáhlé databáze, kterou Komise zřídila. Komise vypracovala s využitím údajů o dodávkách PCC a GCC za rok 2004 (4) ekonometrickou analýzu (model „discrete choice“), aby předpověděla míru pravděpodobnosti, že zákazník si v případě zvýšení cen současného dodavatele zvolí jiného dodavatele. Výsledky umožnily Komisi určit substituční vzorce mezi různými výrobci uhličitanu vápenatého pro papírenský průmysl.
Zákazníci plnidel na místě
(19)
Co se týče současných dodávek plnidel z PCC na místě, ať již jsou dodávány společností Huber či Omya, zjistilo se, že transakce nemá žádný okamžitý účinek. Dodavatelé plnidel z PCC na místě mají dlouhodobé smlouvy o výhradní dodávce s hostitelskými papírnami (zpravidla na 7 až 10 let), které továrně na PCC zaručují minimální objem. Roční změna ceny za celou dobu trvání smlouvy je určena pomocí cenového vzorce se základní cenou vyjednanou na začátku každé smlouvy. Vzorec obvykle závisí na nákladových faktorech, jako jsou cena vápence, elektřiny, výše mezd a inflace, jež nejsou ovlivněny transakcí. Zkoumalo se, zda by po uplynutí dlouhodobých smluv mohla transakce mít nepříznivý dopad na tyto zákazníky. Šetření ukázalo, že je velmi nepravděpodobné, že transakce bude mít zásadní dopad na obnovení stávajících smluv o dodávkách plnidel z PCC na místě.
(20)
Co se týče budoucích zákazníků na místě, v důsledku transakce bude o jednoho dodavatele, který prokázal schopnost řídit a uskutečňovat v EHP projekty dodávek plnidel z PCC namístě, méně. Avšak šetření ukázalo, že transakce by nevedla k významným změnám cen pro tyto zákazníky, neboť více důvěryhodných dodavatelů roztoků plnidel z PCC na místě by bylo schopno vyvinout konkurenční tlak. Toto platí také pro nátěrové hmoty na místě.
Stávající zákazníci - obchodníci
(21)
V případě zákazníků, kteří jsou zásobováni na obchodní bázi, a to i v případě, že mají možnost se spolehnout na dodávku plnidel z PCC na místě, Komise posuzovala, zda továrna na zpracování surovin, která se nachází v určité vzdálenosti od papírny, představuje reálnou alternativu pro plnidla z PCC nebo z GCC. Poté, co Komise přezkoumala možnosti stávajících zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají obchodně dodávaná plnidla z PCC, došla k závěru, že je nepravděpodobné, že by tito zákazníci byli nepříznivě ovlivněni transakcí, neboť mají v každém případě jiné reálné alternativy k PCC. Je proto nepravděpodobné, že by vyloučení společnosti Huber jakožto soutěžitele významně ohrozilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z PCC.
(22)
Dále je nutno uvést, u zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z GCC, není pravděpodobné, že společnost Huber představuje další nejlepší alternativu. Tito zákazníci mají buď alternativní možnost odběru plnidel z GCC a/nebo jiné alternativy, co se týče plnidel z PCC, které ve vztahu k továrnám na plnidla z PCC společnosti Huber zřejmě nejsou v hospodářské soutěži znevýhodněny. Výsledky ekonometrické analýzy kromě toho ukazují, že společnost Huber většinou nepředstavuje další nejlepší alternativu. Je proto nepravděpodobné, že by vyřazení společnosti Huber jakožto soutěžitele významně narušilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Omya, kteří odebírají plnidla z GCC.
(23)
Pro zákazníky společnosti Huber, kteří odebírají obchodně dodávané PCC, představují pravděpodobně různé továrny plnidel z GCC společnosti Omya reálné alternativy. Avšak společnost Imerys je zastoupena ve Švédsku, a to jak továrnou na plnidla z PCC (v Husumu), tak i továrnou na plnidla z GCC (v Tunadalu). Kromě toho továrny na plnidla z PCC patřící společnosti SMI jsou zastoupeny ve Finsku v Lappeenrata, Myllykoski a Äänekoski. Zdá se, že všechna tato alternativní řešení nepředstavují žádné konkurenční nevýhody ve srovnání s továrnami společnosti Huber na plnidla z PCC na místě, které se nacházejí ve Švédsku a ve Finsku. Výsledky ekonometrické analýzy kromě toho ukazují, že konkurenční tlak, který vyvíjejí dodavatelé obchodně dodávaných plnidel z GCC, je pravděpodobně nižší než konkurenční tlak, který vyvíjejí dodavatelé obchodně dodávaných plnidel z PCC na jiné dodavatele obchodně dodávaných plnidel z PCC. Je proto nepravděpodobné, že by vyřazení společnosti Omya jakožto soutěžitele významně narušilo hospodářskou soutěž v případě zákazníků společnosti Huber, kteří odebírají plnidla z PCC.
2. Uhličitany vápenaté používané jako nátěry
(24)
V oznámení o navrhovaném spojení zaujala společnost Omya stanovisko, že trh s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru nebude tímto spojením dotčen, neboť společnost Huber v současné době na tomto trhu nepůsobí. Nicméně šetření Komise ohledně trhu odhalilo že společnost Huber vyvíjela PCC vhodné pro použití ve směsích z GCC/PCC pro nátěrové barvy a nabízela dodávky nátěrů z PCC.
(25)
V důsledku toho považuje Komise společnost Huber za možného konkurenta na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru, který by se bez tohoto spojení velmi pravděpodobně stal účinnou konkurenční silou na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování.
(26)
Komise proto došla k závěru, že oznamované spojení by pravděpodobně značně narušilo účinnou hospodářskou soutěž, zejména posílením dominantního postavení společnosti Omya na trzích s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry pro dotčené zákazníky na jihu Finska.
(27)
Závěr Komise je založen na následujících argumentech.
(28)
Za prvé, společnost Omya již je dominantním dodavatelem kvalitních uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry pro většinu zákazníků v Evropě a ve Finsku. Společnost Omya dodala papírenskému průmyslu v EHP v roce 2004 podstatnou část všech uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry. Tato společnost vlastní nebo kontroluje přístup k významné části zásob surovin nezbytných pro výrobu kvalitních GCC používaných jako nátěry a může zásobovat papírny v celém EHP. S takovýmto dominantním postavením a kontrolou nad dodávkami surovin je společnost Omya nenahraditelným obchodním partnerem papíren, jež musejí nakupovat uhličitany vápenaté používané jako nátěry v Evropě, a zejména ve Finsku.
(29)
Za druhé, společnost Huber je schopna díky svojí technologii výroby přídavných látek z PCC užívaných jako nátěry vstoupit na trh výrobků pro potahování papíru. Komise zhodnotila zejména v jakém rozsahu 1) je technologie výroby přídavných látek z PCC společnosti Huber připravená pro uvedení na trh, 2) byla společnost Huber přesvědčena o obchodní životaschopnosti svých záměrů ve větším měřítku a 3) by společnost Huber byla schopna zajistit větší výrobní kapacitu v továrně na PCC dodávaných na místě v Kuusankoski za účelem vstupu na trh. Analýza Komise vzala také v úvahu 4) ztracené náklady společnosti Huber určené ke vstupu společnosti na trh s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry. Komise zastávala názor, že společnost Huber před tím, než zahájila jednání o spojení se společností Omya, plánovala významným způsobem vstoupit na trh s výrobky pro potahování papíru, což by ve vhodné chvíli učinila prostřednictvím svojí technologie výroby přídavných látek z PCC užívaných jako nátěry.
(30)
Umístění továrny v Kuusankoski by společnosti Huber umožnilo také zásobovat také řadu dalších zákazníků společnosti Omya, kteří sídlí v jižním Finsku. Tito zákazníci, kteří v současnosti odebírají dodávky uhličitanů vápenatých užívaných jako nátěry od společnosti Omya, by mohli zvážit odběr alespoň části dodávek od továrny společnosti Huber, která se nachází v Kuusankoski. Komise určila řadu zákazníků, pro které by továrna společnosti Huber v Kuusankoski byla výrazně blíže než nejbližší továrna společnosti SMI nebo společnosti Imerys (dále jen „dotčení zákazníci“).
(31)
Za třetí, společnost Huber by byla účinnou konkurenční silou, která by pravděpodobně výrazně omezila chování společnosti Omya na trhu s uhličitany vápenatými používanými k potahování papíru. Při zvážení struktury tohoto trhu ve Finsku a vzhledem ke skutečnosti, že jediný další soutěžitel, společnost SMI, zůstává co do podílu na trhu pouze malým subjektem a dopadají na něj nevýhody vyplývající z polohy, Komise se domnívá, že je velmi pravděpodobné, že výrobní kapacita společnosti Huber v Kuusankoski by významně omezila nabídku uhličitanů vápenatých používaných jako nátěry společnosti Omya určenému okruhu finských zákazníků. Komise má rovněž za to, že neexistují další možní soutěžitelé, kteří by mohli v jižním Finsku udržovat dostatečný konkurenční tlak.
(32)
Vzhledem k výše uvedeným důvodům došla proto Komise k závěru, že oznamované spojení by značně narušilo účinnou hospodářskou soutěž, zejména posílením dominantního postavení společnosti Omya na trzích s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry pro postižené zákazníky na jihu Finska.
3. Nulové dopady v důsledku koordinace či konglomerace
(33)
Komise dospěla nakonec k závěru, že je nepravděpodobné, že by tato transakce vyvolala obavy z konglomerace nebo zvýšila pravděpodobnost, že firmy budou schopné koordinovat svoje chování s důsledkem zvýšení cen nad konkurenční úroveň.
V. ZÁVAZKY
(34)
Aby byly odstraněny výše uvedené obavy o horizontální hospodářskou soutěž na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry, společnosti Omya a J.M. Huber Corporation předložily Komisi dne 23. května 2006 soubor závazků. Tento soubor obsahoval dva alternativní návrhy závazků. První návrh zahrnoval prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski a prodej technologie pro nátěry a přídavné látky, zatímco druhý se týkal pouze prodeje technologie.
(35)
Komise se rozhodla provést tržní test prvního alternativního návrhu (prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski ve Finsku a prodej technologie pro nátěry z PCC a přídavné látky společnosti Huber). Tržní test byl zaslán celkem 11 zákazníkům a 4 soutěžitelům, kteří se účastnili šetření této transakce, a ode všech byla doručena odpověď (5). Odpovědi na tržní test byly různé. Zatímco se zákazníci převážně domnívali, že závazky by byly s to odstranit obavy o hospodářskou soutěž, které uvedla Komise, soutěžitelé vyjádřili výhrady týkající se rozsahu navrhované náhrady a navrhli takové zlepšení závazků, aby dostatečným způsobem vyřešilo obavy o hospodářskou soutěž, na které poukázala Komise (6).
(36)
Co se týče prvního alternativního návrhu, Komise zhodnotila, zda by prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski spolu s nabízenou technologií umožnil vhodnému nabyvateli prodávaného souboru získat potenciál konkurenční síly na trhu s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry, která by byla srovnatelná s konkurenční silou, kterou by měla společnost Huber, pokud by k dané transakci nedošlo.
(37)
Komise dospěla k názoru, že první alternativní návrh (prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski ve Finsku a příslušné technologie), podle kterého by vhodný nabyvatel měl přístup jak k volné výrobní kapacitě, tak i k nezbytné technologii a úzké spolupráci se zákaznickou papírnou, uvádí nabyvatele do obdobné pozice, ve které se v současnosti nachází společnost Huber, včetně výhody, kterou má stávající dodavatel, který nemusí vybudovat nové výrobní zařízení v případě, že uspěje s nabídkou na obnovení smlouvy. Tato možnost by proto nejlépe zajistila životaschopnost prodeje a uvedení důvěryhodného konkurenčního výrobku na trh s uhličitany vápenatými používanými jako nátěry.
(38)
Kromě toho je Komise toho názoru, že hodnocení možností pokračovat jako konkurenční síla a obnovit hospodářskou soutěž se společností Omya a dalšími soutěžiteli na tomto trhu, které jsou spojené s továrnou na PCC dodávaných na místě v Kuusankoski a s prodávanou technologií, závisí z velké části na tom, kdo bude nabyvatelem. Vhodným nabyvatelem by se v tomto případě jevil subjekt z průmyslového odvětví, jež disponuje finančními prostředky a má prokazatelné odborné znalosti.
(39)
V důsledku toho došla Komise k závěru, že navrhovaný první alternativní závazek, a to prodej továrny na PCC na místě v Kuusankoski spolu s prodejem technologie nátěrových hmot společnosti Huber (se zlepšeními navrženými stranami dne 3. července 2006), by obnovil účinnou hospodářskou soutěž na trhu s uhličitany vápenatými pro dotčené zákazníky v jižním Finsku, a to obnovením konkurenčního tlaku na trhu s uhličitany vápenatými užívanými jako nátěry společnosti Omya, jenž vyplývá z technologie pro přídavné látky z PCC společnosti Huber. Tento konkureční tlak by se jinak v důsledku spojení podniků podle původního oznámení vytratil.
VI. ZÁVĚR
(40)
Z výše uvedených důvodů, které byly posouzeny jednotlivě a také v souvislostech, došla Komise k závěru, že závazky předložené společnostmi Omya a J.M. Huber jsou dostatečné pro vyřešení obav týkajících se hospodářské soutěže, které vyplývají z tohoto spojení podniků.
(41)
Rozhodnutí Komise proto prohlašuje oznámené spojení podniků za slučitelné se společným trhem a fungováním Dohody o EHP podle čl. 8 odst. 2 nařízení o spojování.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 19 de julio de 2006
por la que se declara una concentración compatible con el mercado común y con el funcionamiento del Acuerdo EEE
(Asunto COMP/M.3796 - OMYA/J.M. HUBER PCC)
[notificada con el número C(2006) 3163]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2007/164/CE)
El 19 de julio de 2006, la Comisión adoptó una Decisión sobre un caso de concentración entre empresas de conformidad con el Reglamento (CE) no 139/2004 del Consejo, de 20 de enero de 2004, sobre el control de las concentraciones entre empresas (1), y, en particular, con su artículo 8, apartado 2. Puede consultarse una versión no confidencial de la Decisión completa, en la lengua auténtica, en el sitio Internet de la Dirección General de Competencia: http://ec.europa.eu/comm/competiton/index_en.html
I. RESUMEN
(1)
El 4 de abril de 2005, la Comisión recibió una solicitud de remisión de conformidad con el artículo 22, apartado 1, del Reglamento (CE) no 139/2004 («Reglamento de concentraciones») de la Autoridad Finlandesa de Competencia, a la que se unieron posteriormente las autoridades competentes de Suecia el 22 de abril de 2005, de Austria el 26 de abril de 2005 y de Francia el 28 de abril de 2005, para que examinara dicha operación.
(2)
La Comisión constató que la operación propuesta constituía una concentración con arreglo al artículo 3, apartado 1, letra b), del Reglamento de concentraciones y que la solicitud cumplía los requisitos establecidos en el artículo 22, apartado 3, del Reglamento de concentraciones. Por lo tanto, la Comisión decidió examinar la concentración y, el 18 de mayo de 2005, adoptó diversas decisiones, de conformidad con el artículo 22, apartado 3, de dicho Reglamento, dirigidas a tal efecto a Finlandia, Suecia, Austria y Francia. Dichos Estados miembros presentaron a la Comisión la documentación a su disposición. Esa información fue completada por Omya, que presentó una notificación el 4 de agosto de 2005.
(3)
La Comisión inició el procedimiento en este caso el 23 de septiembre de 2005. El pliego de cargos de la Comisión fue enviado a la parte notificante el 2 de mayo de 2006. Omya presentó su respuesta el 16 de mayo de 2006. Una versión no confidencial de dicho pliego de cargos se puso a disposición de las dos partes interesadas, es decir, SMI e Imerys, que presentaron observaciones por escrito.
(4)
El 18 de mayo de 2006 se llevó a cabo una audiencia oral.
(5)
Con el fin permitir que Omya dispusiera de tiempo suficiente para considerar las medidas correctoras, el 17 mayo de 2006 se envió a la parte notificante una decisión basada en el artículo 10, apartado 3, mediante la que se ampliaba en dos días laborables el plazo concedido para la presentación de las medidas correctoras.
(6)
Tras una investigación en profundidad, la Comisión llegó a la conclusión de que la operación notificada planteaba dudas en cuanto a su compatibilidad con el mercado común.
(7)
Para eliminar los problemas de competencia horizontal en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado, Omya y J.M. Huber Corporation presentaron a la Comisión, el 23 de mayo de 2006, un paquete de compromisos (mejorados el 3 de julio de 2006), que se consideraron suficientes para resolver las dudas de competencia planteadas por esta concentración.
(8)
Por lo tanto, la Comisión propone autorizar la transacción notificada, pero sujeta a las condiciones y a las obligaciones derivadas del artículo 8, apartado 2, del Reglamento de concentraciones.
II. LAS PARTES Y LA OPERACIÓN
(9)
Omya AG («Omya») es una empresa familiar suiza que opera en el sector de la producción y venta de minerales industriales (2), incluidos los carbonatos cálcicos (3), utilizados en diversas industrias, como el papel, las pinturas, el plástico, el acero, el vidrio y la agricultura. Las ventas a la industria del papel representan una gran parte de los ingresos de Omya.
(10)
En el EEE, la empresa americana J.M. Huber Corporation opera en el sector del suministro de caolín, PCC y sílices y silicatos precipitados (PSS). Las filiales de Huber afectadas por la presente concentración comprenden las actividades mundiales de J.M. Huber Corporation («Huber PCC») en el sector de la producción y el suministro in situ de PCC de carga a la industria del papel. El negocio adquirido consiste en doce instalaciones in situ de PCC en todo el mundo, seis de las cuales están situados en el EEE. Las fábricas de PCC de Huber en el EEE están situadas en Finlandia (tres fábricas) y en Suecia, Francia y Portugal (una fábrica en cada uno).
III. MERCADO DE REFERENCIA
A. Mercado de productos de referencia
(11)
La operación propuesta afecta al suministro de los:
i)
GCC de carga del mercado libre,
ii)
GCC para estucado del mercado libre,
iii)
PCC de carga del mercado libre,
iv)
PCC de carga in situ, y
v)
PCC para estucado del mercado libre.
(12)
Para evaluar la presente operación, la Comisión ha llegado a la conclusión de que, en el ámbito de la producción y el suministro de minerales industriales a la industria del papel, los carbonatos cálcicos para operaciones de carga (PCC, GCC y las mezclas de GCC/PCC) y los carbonatos cálcicos para operaciones de estucado (PCC, GCC y las mezclas de GCC/PCC) constituyen dos mercados de productos de referencia diferentes.
B. Mercados geográficos de referencia
(13)
La Comisión concluyó que, a efectos de evaluación de la presente operación, los mercados geográficos de referencia se definen contando con que las fábricas de papel disponen de alternativas de suministro similares y realistas. Las fábricas de productos minerales se consideran como alternativas realistas de suministro para una fábrica de papel dependiendo de su logística y de la distancia a dicha fábrica de papel. La distancia más allá de la cual una fábrica de productos minerales determinada no puede considerarse como alternativa realista de suministro depende de la experiencia con los últimos envíos de cada fábrica, de los modos de transporte disponibles (carretera, ferrocarril, barco o una combinación de los mismos) y del tipo de carbonato cálcico producido (PCC o GCC).
(14)
Los mercados geográficos de referencia son los siguientes:
a)
en el caso de los carbonatos cálcicos de carga del mercado libre, el mercado geográfico de referencia se determina por la distancia entre la fábrica de productos minerales y la ubicación del cliente al que sirve, que variará entre 400 km y un máximo de 2 000 km, dependiendo de la fábrica, el producto y el modo de transporte;
b)
en el caso de los carbonatos cálcicos para estucado del mercado libre, el mercado geográfico de referencia se determina utilizando la misma metodología que en el caso de los de carga, con distancias que varían entre 400 y 3 000 km, y
c)
en el caso de los clientes que disponen de soluciones in situ por lo que se refiere al carbonato cálcico, el alcance geográfico equivale al menos al EEE.
IV. EVALUACIÓN COMPETITIVA
1. Carbonatos cálcicos para operaciones de carga
(15)
La Comisión considera que la valoración competitiva de los carbonatos para operaciones de carga de papel, depende de la ubicación de la segunda mejor alternativa para cada cliente.
(16)
Cuando las partes en la concentración tienen fábricas competidoras con zonas de ventas que se solapan, la fusión puede dar lugar a un aumento de los precios. Cuando la segunda mejor alternativa de un cliente de una de las partes en la concentración es la fábrica de productos minerales de la otra parte, ambas partes podrán y querrán subir los precios. Sin embargo, cuando una fábrica rival de las partes en la concentración esté suficientemente cerca del cliente, es probable que la presencia de esta alternativa represente una presión competitiva suficiente para que los precios no aumenten. Para algunas fábricas de papel, el análisis competitivo se ve afectado por la posibilidad de acoger in situ una fábrica de PCC de carga. No obstante, en el presente caso, el impacto competitivo no se ve afectado substancialmente por el hecho de que la Comisión considere que el PCC de carga in situ constituye o no una alternativa realista que condiciona el suministro comercial de PCC o GCC de carga.
(17)
La Comisión identificó dos grandes categorías de clientes. La primera categoría consistía en las fábricas de papel que se abastecen actualmente en una fábrica in situ de PCC de carga. La segunda categoría consistía en fábricas de papel que se abastecen en el mercado libre. La Comisión centró su evaluación competitiva en los clientes reales de las partes en la concentración.
(18)
La Comisión identificó, para cada cliente, varias fábricas de productos minerales que constituían alternativas realistas sobre la base de las distancias máximas de transporte de cada una de ellas. Estas distancias se calcularon a partir de la amplia base de datos creada por la Comisión. Utilizando los datos de transporte de PCC y GCC del año 2004 (4), la Comisión realizó también un estudio econométrico (modelo de elección discreta) para predecir la probabilidad de que un cliente seleccionara otra fábrica de productos minerales en caso de que su actual proveedor subiera sus precios. Los resultados permitieron a la Comisión determinar los proveedores de substitución entre los diversos productores de carbonato cálcico para la industria del papel.
Clientes de la producción in situ
(19)
Por lo que se refiere al actual suministro de PCC de carga producido in situ, independientemente de que el proveedor sea Huber u Omya, se llegó a la conclusión de que la concentración no tendría ningún efecto inmediato. Los proveedores de PCC de carga producido in situ tienen contratos exclusivos a largo plazo con las fábricas de papel (en general de siete a diez años), que garantizan un volumen mínimo para la fábrica de PCC. Una fórmula de precios con un precio de base negociado al principio de cada contrato determina el cambio de precio anual a lo largo de toda la duración del contrato. La fórmula depende en general de factores de coste, tales como los costes de la piedra caliza, la electricidad, los salarios y la inflación, que no se ven afectados por la concentración. El problema era saber si la concentración tendría un efecto negativo sobre estos clientes cuando el contrato a largo plazo expirara. La investigación puso de manifiesto que es muy improbable que la concentración tenga un impacto significativo en la renovación de los actuales contratos relativos al PCC de carga producido in situ.
(20)
Para los futuros clientes de la producción in situ, la concentración elimina a un proveedor con una capacidad demostrada de dirigir y gestionar proyectos de suministro in situ de PCC de carga en el EEE. No obstante, la investigación indicó que la concentración no daría lugar a cambios significativos en los precios para estos clientes, pues el número de proveedores creíbles de PCC de carga producido in situ sería suficiente para ejercer una presión competitiva. Esto es también válido por lo que se refiere a la producción in situ de PCC para estucado.
Clientes actuales del mercado libre
(21)
Para los clientes que se abastecen en el mercado libre, incluso si tienen la posibilidad de contar con PCC de carga in situ, la Comisión consideró que una fábrica de productos minerales situada a cierta distancia de una fábrica de papel constituye una opción realista tanto para el PCC de carga como para el GCC de carga. Tras examinar las opciones de los clientes actuales del mercado libre que compran a Omya PCC de carga, la Comisión ha llegado a la conclusión de que es improbable que esos clientes se vean afectados desfavorablemente por la concentración porque, en cada uno de los casos, esos clientes tenían otras alternativas realistas para el suministro de PCC. Por lo tanto, es poco probable que la eliminación de Huber como competidor impida la competencia de manera significativa para los clientes de PCC de carga de Omya.
(22)
Además, para los clientes de GCC de carga de Omya, es poco probable que Huber constituya la segunda mejor alternativa. Esos clientes disponen de una alternativa para el GCC de carga y/u otras alternativas para el PCC de carga que no parecen tener ninguna desventaja competitiva en comparación con las fábricas de PCC de carga de Huber. Por otra parte, los resultados del estudio econométrico muestran que, por término medio, Huber no es la segunda mejor alternativa. Por lo tanto, es poco probable que la eliminación de Huber como competidor impida perceptiblemente la competencia para los clientes de GCC de carga de Omya.
(23)
Para los clientes del mercado libre que compran PCC a Huber, varias fábricas de Omya de GCC de carga parece ser alternativas realistas. No obstante, Imerys está presente en Suecia, tanto en la producción de PCC de carga, en Husum, como de GCC de carga, en Tunadal. Por otra parte, las fábricas de SMÍS de PCC de carga están presentes en Finlandia, en Lappeenranta, Myllykoski y Äänekoski. Todas estas soluciones alternativas no parecen representar ninguna desventaja competitiva con respecto a las fábricas in situ de Huber de PCC de carga ubicadas en Suecia y Finlandia. Por otra parte, el estudio econométrico muestra que es probable que la presión competitiva de los proveedores del mercado libre de GCC de carga sea menor que la de los proveedores del mercado libre de PCC de carga sobre otros proveedores de carga. Por lo tanto, es poco probable que la eliminación de Omya como competidor impida perceptiblemente la competencia para los clientes de PCC de carga de Huber.
2. Carbonatos cálcicos para operaciones de estucado
(24)
En la notificación de la concentración propuesta, Omya alegaba que el mercado del estucado de papel no se vería afectado por esta operación porque Huber no operaba actualmente en ese mercado. No obstante, la investigación de mercado de la Comisión reveló que Huber ha desarrollado un PCC adecuado para su uso en mezclas de GCC/PCC para estucado y que había hecho ofertas para suministrar productos de PCC para estucado.
(25)
Por lo tanto, la Comisión considera a Huber como competidor potencial en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado de papel, que, en ausencia de la operación, muy probablemente se convertirían en una fuerza competitiva real en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado.
(26)
Por lo tanto, la Comisión concluye que la concentración propuesta impediría de manera significativa la competencia, en particular gracias a la consolidación de la posición dominante de Omya en los mercados de los carbonatos cálcicos para estucado para los clientes afectados del sur de Finlandia.
(27)
La conclusión de la Comisión se basa en los siguientes argumentos.
(28)
En primer lugar, Omya es ya el proveedor dominante de carbonatos cálcicos para estucado de la mayoría de los clientes de Europa y de Finlandia. En 2004, Omya suministró a la industria del papel del EEE una proporción muy elevada de todos los carbonatos cálcicos para estucado. Posee o controla el acceso a una parte muy amplia de las reservas del EEE de las materias primas necesarias para la producción de GCC para estucado y puede suministrar a las fábricas de papel de todo el EEE. Dada su posición dominante y su control de los suministros de materias primas, Omya es un socio comercial inevitable para las fábricas de papel de Europa, y en especial de Finlandia, que necesitan comprar carbonatos cálcicos para estucado.
(29)
En segundo lugar, Huber tiene la capacidad de introducirse en el mercado del estucado de papel gracias a su tecnología de aditivos para PCC para estucado. La Comisión evaluó en particular hasta qué punto: 1) la tecnología de aditivos para PCC de Huber estaba lista para su comercialización, 2) Huber creía en la viabilidad comercial de su propuesta a más amplia escala, y 3) Huber podía contar con la suficiente capacidad de producción de PCC en la fábrica in situ de Kuusankoski como para incorporarse al mercado. El análisis de la Comisión consideró también: 4) los costes no recuperables de Huber para incorporarse al mercado de los carbonatos cálcicos para estucado. La Comisión consideró que, antes de iniciar las negociaciones de fusión con Omya, Huber planeaba incorporarse al mercado del estucado de papel de una manera significativa y así lo habría hecho en su momento con su tecnología de los aditivos para PCC para estucado.
(30)
La ubicación de la fábrica de Kuusankoski permitiría a Huber abastecer también a ciertos clientes de Omya establecidos en el sur de Finlandia. Esos clientes, que actualmente se abastecen en carbonato cálcico para estucado en Omya, podrían pensar en la posibilidad de abastecerse, al menos parcialmente, en la fábrica de Kuusankoski de Huber. La Comisión identificó a varios clientes para los cuales la planta de Kuusankoski de Huber estaría perceptiblemente más cerca que la fábrica más cercana de SMI o Imerys («los clientes afectados»).
(31)
En tercer lugar, Huber sería una fuerza competitiva real que muy probablemente condicionaría perceptiblemente el comportamiento de Omya en el mercado de los carbonatos cálcicos para carga de papel. Dada la estructura del mercado en Finlandia y el hecho de que el otro único competidor, SMI, sigue teniendo una cuota de mercado pequeña y tiene la desventaja de su ubicación, la Comisión considera que es muy probable que la capacidad de Huber en Kuusankoski condicionara perceptiblemente la oferta de Omya de carbonatos cálcicos para estucado a los clientes finlandeses identificados. La Comisión considera también que no hay otros competidores potenciales que puedan mantener suficiente presión competitiva en el sur de Finlandia.
(32)
Por todas estas razones, la Comisión ha llegado a la conclusión de que la operación propuesta impediría perceptiblemente la competencia, gracias, sobre todo, a la consolidación de la posición dominante de Omya en los mercados de los carbonatos cálcicos para estucado frente a los clientes afectados del sur de Finlandia.
3. Ausencia de efecto coordinado o de conglomerado
(33)
Finalmente, la Comisión concluyó que es improbable que la presente operación plantee problemas de conglomerado o que aumente la probabilidad de que las empresas coordinen su comportamiento con el fin de aumentar los precios por encima de los niveles competitivos.
V. COMPROMISOS
(34)
Para eliminar los mencionados problemas de competencia horizontal en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado, Omya y J.M. Huber Corporation presentaron el 23 de mayo de 2006 sendos compromisos a la Comisión. El paquete incluía dos propuestas de compromiso alternativas: la primera consistía en la cesión de la fábrica in situ de PCC de Kuusankoski y de la tecnología de aditivos para estucado, y la segunda solo en la cesión de esta tecnología.
(35)
La Comisión decidió consultar por escrito a los operadores del mercado sobre el primer compromiso propuesto (la cesión de la fábrica in situ de PCC de Kuusankoski, Finlandia, y de la tecnología de aditivos para PCC para estucado de Huber). La consulta se envió a un total de once clientes y cuatro competidores que han participado en la investigación sobre esta operación, todos los cuales respondieron (5). Las respuestas eran de dos tipos. Mientras que los clientes consideraron en su mayoría que el compromiso podía eliminar los problemas de competencia detectados por la Comisión, los competidores manifestaron sus reservas en cuanto al alcance de la solución propuesta y sugirieron mejoras para que el compromiso eliminara las dudas de la Comisión en cuanto a la competencia (6).
(36)
Por lo que se refiere al primer compromiso, la Comisión evaluó si la cesión de la fábrica in situ de PCC de carga de Kuusankoski así como de la tecnología ofrecida permitiría a un comprador adecuado de ese paquete adquirir una fuerza competitiva en el mercado de los carbonatos de PCC para estucado comparable a la que Huber hubiera tenido en caso de no llevarse a cabo la actual concentración.
(37)
La Comisión llegó a la conclusión de que el primer compromiso (la cesión de la planta in situ de PCC de Kuusankoski y de la tecnología), por el que el comprador adecuado tendría acceso tanto a la capacidad de producción disponible como a la tecnología necesaria y colaboraría estrechamente con la fábrica de papel, colocaría al comprador en una posición similar a la que Huber posee actualmente, incluida la ventaja de un proveedor que no necesitaría construir nuevas instalaciones si consiguiera un contrato renovado. Por lo tanto, esta alternativa garantizaría mejor la viabilidad de la cesión y el lanzamiento de un producto competidor creíble en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado.
(38)
La Comisión consideró además que la evaluación de la capacidad y el incentivo de la fábrica in situ de PCC de Kuusankoski y de la tecnología vendida para continuar actuando como fuerza competidora y para restablecer la competencia en el mercado en competencia con Omya y otros competidores depende en gran medida de la identidad del comprador. Por lo tanto, un comprador adecuado en el presente caso sería un comprador industrial que cuente ya con los recursos financieros y la experiencia necesarios.
(39)
Por lo tanto, la Comisión concluye que el primer compromiso propuesto, la cesión de la fábrica in situ de PCC de Kuusankoski, así como la de la tecnología de estucado de Huber (dadas las mejoras propuestas por las partes el 3 de julio de 2006) restablecería la competencia efectiva en el mercado de los carbonatos cálcicos para estucado para los clientes afectados del sur de Finlandia, al restablecer la presión competitiva sobre los carbonatos cálcicos para estucado de Omya procedentes de la tecnología de aditivos para PCC de Huber, que, de otro modo, se perdería debido a la concentración, de acuerdo con la notificación original.
VI. CONCLUSIÓN
(40)
Por todas estas razones, consideradas individualmente o en conjunto, la Comisión ha llegado a la conclusión de que los compromisos presentados por Omya y J.M. Huber son suficientes para solucionar las dudas de competencia planteadas por esta concentración.
(41)
Por lo tanto, la decisión de la Comisión declara la concentración notificada compatible con el mercado común y con el funcionamiento del Acuerdo EEE, de conformidad con el artículo 8, apartado 2, del Reglamento de concentraciones.