NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 713/2005
ze dne 10. května 2005
o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu určitých širokospektrých antibiotik pocházejících z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na články 18 a 19 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
I. Předchozí šetření a stávající opatření
(1)
Rada uložila nařízením (ES) č. 2164/98 (2) konečné vyrovnávací clo z dovozu určitých širokospektrých antibiotik, jmenovitě trihydrátu amoxicilinu, trihydrátu ampicilinu a cefalexinu, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej (dále jen „dotyčný výrobek“), kódů KN ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 a ex 2941 90 00, pocházejících z Indie. Opatření měla formu valorického cla v rozmezí 0 % až 12 % uloženého na dovozy jednotlivě jmenovaných vývozců se zbytkovou celní sazbou 14,6 % uloženou na dovozy ostatních vývozců.
II. Žádost o kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum
(2)
Po zveřejnění oznámení o nadcházejícím pozbytí platnosti (3) platných konečných opatření obdržela Komise od výrobců ve spojení vyrábějících obdobný výrobek ve Společenství, společnosti Sandoz GmbH, Rakousko a společnosti Sandoz Industrial Products S.A., Španělsko (dále jen „žadatelé“), žádost o zahájení kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu nařízení (ES) č. 2164/98 podle čl. 18 odst. 2 a čl. 19 odst. 2 základního nařízení. Žadatelé představují podstatnou část, v tomto případě více než 40 %, celkové výroby určitých širokospektrých antibiotik ve Společenství.
(3)
Žádost byla podána na základě tvrzení, že pozbude-li opatření platnosti, subvence a újma působená výrobnímu odvětví Společenství zřejmě přetrvají nebo se obnoví a že úroveň platných opatření údajně není přiměřená pro vyrovnání subvencí, které tuto újmu působí.
(4)
Před zahájením kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu a v souladu s čl. 22 odst. 1 a čl. 10 odst. 9 základního nařízení upozornila Komise vládu Indie (dále jen „VI“), že obdržela náležitě doloženou žádost o přezkum. VI byla přizvána ke konzultacím s cílem vyjasnit situaci s ohledem na obsah žádosti a dospět k vzájemně přijatelnému řešení. VI pozvání Komise ke konzultacím odmítla.
III. Zahájení kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu
(5)
Komise prozkoumala důkazy předložené žadateli a shledala je dostatečnými pro odůvodněné zahájení přezkumu v souladu s ustanoveními čl. 18 odst. 2 a čl. 19 odst. 2 základního nařízení. Po konzultaci s poradním výborem zahájila Komise oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie (4) kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum nařízení Rady (ES) č. 2164/98.
IV. Období šetření
(6)
Šetření probíhalo od 1. dubna 2002 do 31. března 2003 (dále jen „období přezkumného šetření“ nebo „OŠ“). Zkoumání vývoje v souvislosti s újmou probíhalo v období od 1. ledna 1999 do konce období přezkumného šetření (dále jen „zvažované období“).
V. Strany dotčené šetřením
(7)
Komise o zahájení šetření oficiálně informovala žadatele, jiné známé výrobce ve Společenství, vyvážející výrobce, dovozce, dodavatele výrobců, uživatele a VI. Účastnící řízení měli možnost písemně předložit své stanovisko a vyžádat si slyšení. Písemné a ústní připomínky předložené účastníky byly zváženy a popřípadě zohledněny.
(8)
Vzhledem k očividně vysokému počtu vyvážejících výrobců dotyčného výrobku v Indii, kteří byli v žádosti jmenováni, bylo pro šetření subvencí zamýšleno využití technik výběru vzorku v souladu s článkem 27 základního nařízení.
(9)
Pouze omezený počet vyvážejících výrobců se však přihlásil a poskytl informace požadované pro výběr vzorku. Proto použití technik výběru vzorku nebylo považováno za nutné.
(10)
Komise zaslala dotazníky všem známým dotčeným stranám, které se přihlásily ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení přezkumu. Odpovědi byly obdrženy od pěti výrobců ve Společenství, sedmi vyvážejících výrobců, jednoho dovozce, dvou dodavatelů výrobců a VI.
(11)
Komise si vyžádala a ověřila všechny informace, které pokládala za nezbytné pro zjištění subvencování a újmy a pro zjištění, zda je pravděpodobné, že subvence a újma přetrvají nebo se obnoví, a zda by zachování či pozměnění opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství. Inspekce na místě byly uskutečněny v prostorách těchto účastníků řízení:
1.
Výrobci ve Společenství
Společnost DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Nizozemsko), která také odpověděla na dotazník Komise jménem společnosti DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Španělsko) a DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Španělsko). Tyto tři společnosti jsou dále společně označovány jako „DSM“.
Společnost Sandoz GmbH (dříve Biochemie GmbH), Kundl (Rakousko), která také odpověděla na dotazník Komise jménem společnosti Sandoz Industrial Products S.A. (dříve Biochemie S.A.), Barcelona (Španělsko). Obě společnosti jsou dále společně označovány jako „Sandoz“.
2.
Vláda Indie
Ministerstvo obchodu, New Delhi.
3.
Vyvážející výrobci v Indii
KDL Biotech Ltd. (dříve Kopran Ltd.), Mumbai,
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd, Chandigarh.
VI. Poskytnutí informací a připomínky k postupu
(12)
VI a ostatní účastnící řízení byly informovány o zásadních faktech a úvahách, podle kterých bylo zamýšleno navrhnout pokračování opatření. Také jim byla poskytnuta přiměřená doba na vyjádření. Někteří účastníci předložili své připomínky písemně. VI a tři vyvážející výrobci nadto předložili své postoje po poskytnutí informací při slyšeních a následně předložili podání, v nichž shrnuli své postoje. Všechna podání a připomínky byly vzaty náležitě v úvahu, jak je uvedeno níže.
(13)
VI a jeden vyvážející výrobce poukázali po poskytnutí informací během slyšení na to, že žadatelé nevyráběli jeden typ obdobného výrobku, cefalexin, a požadovali, aby bylo šetření, pokud jde o tento typ, anulováno.
(14)
V reakci na uvedené tvrzení je zapotřebí připomenout, že již v původním šetření bylo zjištěno, že všechny typy šetřeného výrobku (viz oddíl B níže) tvoří jedinou kategorii výrobku (5). Všechny typy spadají do stejné kategorie, jedná se o nerozplněná polosyntetická širokospektrá antibiotika, a mají stejné použití, které spočívá v jejich vložení do hotových dávkovacích forem, které jsou účinné při léčbě různých infekčních chorob. Tudíž vzhledem k tomu, že všechny typy tvoří pro účely tohoto řízení jeden výrobek, který vyrábějí žadatelé, musí být tento argument vyvrácen.
(15)
VI a jeden vyvážející výrobce tvrdili, že odpovědi nedůvěrné povahy, poskytnuté výrobci ve Společenství na dotazník, nebyly dostatečně detailní a nebyly vyplněny v souladu s článkem 29 základního nařízení. Objevila se prohlášení, že nedostatek informací v odpovědích nedůvěrné povahy zbavil spolupracující vývozce účinné možnosti bránit své zájmy s ohledem na analýzu újmy a příčinných souvislostí.
(16)
V této souvislosti by mělo být poznamenáno, že výrobní odvětví Společenství, jak je uvedeno v oddíle E níže, v rámci stávajícího šetření sestává pouze ze dvou účastníků, tj. Sandoz a DSM. Nadto jeden účastník vyrábí pouze trihydrát amoxicilinu a trihydrát ampicilinu, zatímco druhý vyrábí také cefalexin. Tyto konkrétní okolnosti zvýšily vzhledem k výrobnímu odvětví Společenství důvěrnou povahu jistých údajů poskytnutých během šetření. V každém případě spis, do něhož účastníci řízení mohli nahlížet, obsahuje odpovědi nedůvěrné povahy poskytnuté oběma spolupracujícími výrobci ve Společenství, přičemž důvěrné údaje byly poskytnuty v indexované formě za účelem umožnit dostatečné porozumění podstatě informací, které byly předloženy jako důvěrné. Odpovědi nedůvěrné povahy poskytnuté výrobci ve Společenství jsou tedy i nadále považovány za vyhovující ustanovením článku 29 základního nařízení. Nadto je zapotřebí poznamenat, že indexované údaje o újmě, poskytnuté a uvedené v oddíle F tohoto nařízení, poskytly všem účastníkům řízení dostatečně přesný obraz újmy a příčinných souvislostí, aby byli schopni posoudit analýzu a bránit své zájmy.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
I. Dotyčný výrobek
(17)
Výrobek, jehož se týká toto šetření, je totožný s výrobkem, jehož se týkalo nařízení Rady (ES) č. 2164/98, tedy trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej, kódů KN ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 a ex 2941 90 00 a pocházející z Indie (dále jen „dotyčný výrobek“).
II. Obdobný výrobek
(18)
V průběhu slyšení po poskytnutí informací poukázala VI a jeden vyvážející výrobce na fakt, že jeden výrobce ve Společenství během srovnávání dotyčného výrobku s obdobným výrobkem zmínil určité rozdíly ve „stabilitě, čistotě, složení, galenických vlastnostech atd.“ Nadto jediný spolupracující dovozce zmínil rozdíly ohledně rozpustnosti ve vodě.
(19)
Avšak oba výrobky, dotyčný výrobek i obdobný výrobek, musí vyhovovat stejnému mezinárodnímu lékopisu s určitými specifikacemi. Proto, přestože se neshodují ve všech znacích, jsou si velmi podobné, jak je vyžadováno čl. 1 odst. 5 základního nařízení.
(20)
V důsledku toho šetření potvrdilo, že trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin vyráběné a prodávané v rámci Společenství výrobci ve Společenství mají totožné nebo velmi podobné fyzikální znaky a použití jako dotyčný výrobek a jsou tedy výrobkem obdobným v souladu se smyslem čl. 1 odst. 5 základního nařízení.
C. SUBVENCE
I. Úvod
(21)
Na základě informací obsažených v žádosti o přezkum a odpovědí na dotazník Komise byly prošetřeny následující programy, které údajně zahrnují poskytování subvencí:
1. Celostátní programy
a)
program předběžných licencí;
b)
program „Duty Entitlement Passbook Scheme“;
c)
program zvláštních ekonomických zón/jednotek orientovaných na vývoz;
d)
program „Export Promotion Capital Goods“;
e)
programy týkající se daně z příjmu,
-
program osvobození vývozu od daně z příjmu,
-
daňové pobídky pro výzkum a vývoj;
f)
program vývozních úvěrů.
(22)
Výše uvedené programy a) až d) vychází ze zákona o zahraničním obchodu (vývoj a regulace) z roku 1992 (č. 22 z roku 1992), který vstoupil v platnost dne 7. srpna 1992 (dále jen „zákon o zahraničním obchodu“). Zákon o zahraničním obchodu opravňuje VI vydávat oznámení o vývozní a dovozní politice. Tato oznámení jsou shrnuta v dokumentech o vývozní a dovozní politice, které jsou každých pět let vydávány ministerstvem obchodu a pravidelně aktualizovány. Jeden z těchto dokumentů o vývozní a dovozní politice je relevantní pro období přezkumného šetření této věci: pětiletý plán vztahující se k době od 1. dubna 2002 do 31. března 2007 (dále jen politika „EXIM 02-07“). Kromě toho VI také stanoví postupy, jimiž se politika EXIM 02-07 řídí, v publikaci „Příručka postupů - 1. dubna 2002 až 31. března 2007, svazek I.“ (dále jen „PP I 02-07“) (6). Příručka postupů je také pravidelně aktualizována.
(23)
Programy týkající se daně z příjmu uvedené výše v písmeni e) vycházejí ze zákona o dani z příjmů z roku 1961, který je každoročně novelizován finančním zákonem.
(24)
Program vývozního úvěru uvedený výše v písmeni f) vychází z paragrafů 21 a 35A zákona o regulaci bankovnictví z roku 1949, který umožňuje Indické centrální bance (dále jen „ICB“) dávat pokyny komerčním bankám v oblasti vývozních úvěrů.
2. Regionální programy
(25)
Na základě informací obsažených v žádosti o přezkum a odpovědí na dotazník Komise přezkoumala Komise řadu programů, které jsou údajně prováděny regionálními vládami či orgány určitých indických států.
a)
Stát Paňdžáb,
-
program státu Paňdžáb týkající se průmyslových pobídek.
-
Tento program vychází z kodexu průmyslové politiky a pobídek vlády státu Paňdžáb.
b)
Stát Gudžarát,
-
program státu Gudžarát týkající se průmyslových pobídek,
-
vracení daně z elektřiny.
-
První program vychází z politiky státu Gudžarát týkající se průmyslových pobídek, zatímco druhý program vychází z bombajského zákona o dani z elektřiny z roku 1958.
c)
Stát Maharaštra,
-
souhrnný program pobídek vlády státu Maharaštra (dále jen „VSM“). Tento program vychází z rozhodnutí ministerstva průmyslu, energetiky a práce VSM.
(26)
Jeden program týkající se daně z příjmu (pobídka týkající se daně z příjmu pro výzkum a vývoj) a tři regionální programy (průmyslové pobídky státu Paňdžáb, průmyslové pobídky státu Gudžarát a vracení daně z elektřiny v Gudžarátu) nebyly v žádosti přezkum zmíněny. Komise proto v souladu s čl. 22 odst. 1 a čl. 11 odst. 10 základního nařízení upozornulaa VI na možné rozšíření rozsahu šetření za účelem zahrnout tyto programy. VI byla vyzvána ke konzultacím s cílem vyjasnit faktickou situaci, pokud jde o údajné programy, a dospět k oboustranně přijatelnému řešení. Po těchto konzultacích a při absenci oboustranně přijatelného řešení ve vztahu k těmto čtyřem programům zahrnula Komise tyto programy do šetření případů subvencování.
3. Obecné připomínky k subvencování po poskytnutí informací
(27)
Dva vyvážející výrobci tvrdili, že program předběžných licencí, program daňových pobídek pro výzkum a vývoj a program vývozních úvěrů by měly být z rozsahu stávajícího šetření vyňaty, protože přezkum by se měl zabývat pouze původně šetřenými programy. V tomto případě tyto tři programy a regionální programy nebyly v průběhu původního šetření šetřeny.
(28)
Příslušná ustanovení základního nařízení týkající se prozatímního přezkumu a přezkumu opatření před pozbytím platnosti nestanoví takto úzký přístup v rámci přezkumných řízení. Například prozatímní přezkum by mohl vést k posílení opatření v souladu s článkem 19 odst. 2 základního nařízení, pokud by stávající opatření nedostačovala k vyrovnání účinku napadnutelných subvencí. Článek 19 odst. 4 základního nařízení dále vyžaduje zkoumat, „zda se okolnosti ohledně subvencí … podstatně změnily“. Proto může prozatímní přezkum týkající se subvencování vést sám o sobě k úplnému přehodnocení rámce subvencování, nikoli pouze původně šetřených programů subvencování, z čehož by mohl mít potenciálně užitek dotyčný výrobek. Nadto se přezkum opatření před pozbytím platnosti nemusí zaměřovat pouze na původně šetřené programy. Článek 18 odst. 2 základního nařízení odkazuje na „přetrvání nebo obnovení subvencí“ obecně a nikoli na původně šetřené programy subvencí. Přezkumy proto nejsou omezeny na původně šetřené programy, ale vyžadují zjištění stávajícího a budoucího subvencování, včetně programů, které nebyly původně šetřeny. Pouze takový přístup vede k adekvátní analýze faktické situace týkající se subvencování během období přezkumného šetření. Jinak by vlády mohly pravidla týkající se subvencování účinně obcházet jednoduše přejmenováním programu nebo provedením mírných změn jeho struktury. To by mařilo cíl a účel vyrovnávacích opatření, kterým je vyrovnat subvence působící újmu.
II. Celostátní programy
1. Program předběžných licencí (dále jen „PPL“)
a) Právní základ
(29)
Detailní popis programu je obsažen v odstavcích 4.1.1 až 4.1.14 politiky EXIM 02-07 a v kapitolách 4.1 až 4.30 v PP I 02-07.
b) Způsobilost
(30)
PPL sestává z šesti podprogramů, jak je detailněji popsáno v bodě odůvodnění (31). Tyto podprogramy se mimo jiné liší v rozsahu způsobilosti. Výrobci-vývozci a obchodníci-vývozci, kteří jsou „připoutáni“ k pomocným výrobcům, jsou způsobilí pro PPL na fyzický vývoz a PPL na roční potřebu. Výrobci-vývozci poskytující dodávky konečnému vývozci jsou způsobilí pro PPL na dodávky meziproduktů. Hlavní dodavatelé dodávající v rámci kategorií „domnělého vývozu“ uvedených v odstavci 8.2 politiky EXIM 02-07, jako např. dodavatelé jednotky orientované na vývoz (dále jen „JOV“), jsou způsobilí pro PPL na domnělý vývoz. A dodavatelé meziproduktů výrobcům-vývozcům jsou způsobilí pro výhody „domnělého vývozu“ v rámci podprogramů předběžného příkazu k uvolnění (Advance Release Order, dále jen „ARO“) a tuzemského back-to-back akreditivu.
c) Praktické provádění
(31)
Předběžné licence mohou být vydávány na:
i) Fyzický vývoz: Toto je hlavní podprogram. Umožňuje bezcelní dovoz vstupních materiálů potřebných k výrobě určitého výsledného výrobku určeného na vývoz. „Fyzický“ v tomto kontextu znamená, že výrobek určený na vývoz musí opustit indické území. Bezcelní dovozní množství a vývozní povinnost zahrnující typ výrobku určeného na vývoz jsou uvedeny v licenci.
ii) Roční potřebu: Taková licence není spojena s určitým výrobkem určeným na vývoz, ale s širší skupinou výrobků (např. chemické a příbuzné výrobky). Držitel licence je oprávněn - do určité hodnoty stanovené jeho předchozí vývozní činností - bezcelně dovážet jakýkoli vstup potřebný k výrobě jakéhokoli položky spadající do dané skupiny výrobků. Může vyvážet jakýkoli výsledný výrobek spadající do dané skupiny výrobků, který byl vyroben s použitím takového materiálu osvobozeného od cla.
iii) Dodávky meziproduktů: Tento podprogram pokrývá případy, kdy dva výrobci chtějí vyrábět jeden výrobek určený na vývoz a rozdělí proces výroby. Výrobce-vývozce vyrábí meziprodukt. Smí bezcelně dovážet vstupní materiál a pro tento účel může získat PL na dodávky meziproduktů. Konečný vývozce dokončuje výrobu a je povinen hotový výrobek vyvézt.
iv) Domnělý vývoz: Tento podprogram umožňuje hlavnímu dodavateli bezcelně dovážet vstupy potřebné k výrobě zboží, které má být prodáno jako „domnělý vývoz“ kategoriím zákazníků uvedeným v odstavci 8.2. písm. b) až f), g), i) a j) v politice EXIM 02-07. Podle VI spadají pod domnělý vývoz transakce, při kterých dodávané zboží neopustí zemi. Za domnělý vývoz je považována celá řada kategorií dodávek za předpokladu, že je zboží vyrobeno v Indii, jako např. dodávky zboží pro JOV nebo pro společnost, která se nachází ve zvláštní ekonomické zóně (dále jen „ZEZ“).
v) ARO: Držitel PL, který si hodlá opatřit vstupy z domácích zdrojů místo přímého dovozu, má možnost opatřit si je oproti ARO. V takových případech jsou předběžné licence validovány jako ARO a převedeny na domácího dodavatele při dodávce v nich uvedených položek. Indosace ARO poskytuje domácímu dodavateli výhody domnělého vývozu, jak je uvedeno v odstavci 8.3 politiky EXIM 02-07 (tj. PPL na dodávky meziproduktů/domnělý vývoz, vrácení cla při domnělém vývozu a náhrada konečné spotřební daně). V rámci mechanismu ARO jsou daně a cla vraceny dodavateli místo finálnímu vývozci ve formě vrácení/náhrady cla. Vrácení daní/cla je možné v případě domácích vstupů i v případě dovezených vstupů.
vi) Tuzemský back-to-back akreditiv: Tento podprogram se opět týká domácích dodávek pro držitele PL. Držitel PL může požádat banku o otevření tuzemského akreditivu ve prospěch domácího dodavatele. Na licenci na přímý dovoz bude banka započítávat pouze hodnotu a množství položek opatřených z domácích zdrojů místo z dovozu. Domácí dodavatel bude mít nárok na výhody domnělého vývozu, jak je uvedeno v odstavci 8.3 politiky EXIM 02-07 (tj. PPL na dodávky meziproduktů/domnělý vývoz, vrácení cla při domnělém vývozu a náhrady konečné spotřební daně).
Bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření získali spolupracující vývozci pouze úlevy spadající pod čtyři podprogramy vztahující se k dotyčnému výrobku, tj. i) PPL na fyzický vývoz, ii) PPL na roční potřebu, iii) PPL na dodávky meziproduktů jako dodavatel konečnému vývozci a iv) PPL na domnělý vývoz jako dodavatel JOV/jednotkám v ZEZ. Tudíž není nezbytné zjišťovat napadnutelnost v) programu ARO a vi) programu těsně následujícího tuzemského akreditivu.
(32)
Pro účely ověření indickými úřady je držitel licence ze zákona povinen vést „pravdivou a řádnou evidenci spotřeby a využití dováženého zboží v rámci licence“ ve stanoveném formátu (kapitola 4.30 a dodatek 18 PP I 02-07), tj. registr skutečné spotřeby (dále jen „registr podle dodatku 18“).
(33)
U podprogramů i), iii) a iv) uvedené výše v bodě odůvodnění (31), jsou bezcelní dovozní množství i vývozní povinnost (včetně domnělého vývozu) stanoveny, pokud jde o množství a hodnotu, VI a zaznamenány na licenci. Kromě toho musí být v době dovozu a vývozu odpovídající transakce zaznamenány na licenci státními úředníky. Objem dovozů povolených v rámci tohoto programu je určen VI na základě standardních norem vstupů a výstupů (dále jen „SNVV“). SNVV existují pro většinu výrobků včetně dotyčného výrobku a jsou zveřejněny v PP II 02-07.
(34)
V případě podprogramu ii) uvedeného výše v bodě odůvodnění (31) (PPL na roční potřebu) je na licenci zaznamenána pouze hodnota bezcelního dovozního množství. Držitel licence je povinen „zachovat spojitost mezi dováženými vstupy a výsledným výrobkem“ (odst. 4.24A písm. c) PP II 02-07).
(35)
Dovážené vstupní materiály jsou nepřenosné a musí být použity k výrobě výsledného vyváženého výrobku. Vývozní povinnost musí být splněna v předepsané lhůtě po vydání licence (18 měsíců, lhůtu lze dvakrát prodloužit, pokaždé o 6 měsíců). V případě PPL na roční potřebu není prodloužení lhůty povoleno.
(36)
V průběhu přezkumného šetření bylo zjištěno, že množství vstupního materiálu dovezeného spolupracujícími vývozci podle bezcelního dovozního množství na základě SNVV bezcelně v rámci různých podprogramů překročilo množství materiálu nutného k výrobě referenčního množství výsledného vyváženého výrobku. SNVV týkající se dotyčného výrobku tedy nebyly přesné. Mimoto v období přezkumného šetření žádný ze spolupracujících vývozců nevedl řádný registr skutečné spotřeby, který by vycházel z reálné spotřeby. Ve čtyřech případech nebyl registr veden vůbec i přes zákonnou povinnost ho vést (viz bod odůvodnění (32) výše). Ve dvou případech nebyla společnostmi registrována žádná skutečná spotřeba. Ani šetření vývozci, ani VI nebyli schopni prokázat, že osvobození od dovozního cla nevedlo k nadměrné úlevě.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(37)
VI a pět spolupracujících vývozců předložili připomínky k PPL. Tvrdili, že PPL funguje jako povolený systém navracení nebo navracení u náhradních vstupů, který se údajně podobá systému aktivního zušlechťovacího styku ES a pro který existuje systém ověřování v souladu s ustanoveními příloh I, II a III základního nařízení, přičemž účelem tohoto systému ověřování je monitorování spojitosti mezi bezcelně dováženými vstupy a výslednými vyváženými výrobky. VI a dva vývozci dále tvrdili, vyrovnávací opatření, by se mohla vztahovat pouze na nadměrnou úlevu cla. Pokud jde o ověřovací systém, tvrdili, že stávající systém je adekvátní. V této souvislosti poukazovali na množství ověřovacích prvků, které má VI pro takové ověřování k dispozici, včetně: SNVV, informací o množství z dovozních a vývozních dokumentů, registru celních kaucí složených při dovozu a vývozu v rámci PPL, registru spotřeby, knihy Duty Entitlement Export Certification (dále jen kniha „DEEC“), ověření náhrad po uskutečnění dovozu a vývozu, doplňkové kontroly uplatňované indickými úřady v souvislosti se správou spotřebních daní a cel, pravidelné audity a soudní stíhání v případě „zneužití“. VI a jeden vývozce však připustili, že SNVV mohou „snížit objem toho, co je spotřebováno ve skutečnosti“. Nadto žádný z vývozců nepředložil dostatečný důkaz naplňování povinnosti vést registr skutečné spotřeby podle uložený politikou EXIM. Dva vývozci dále tvrdili, že vyšetřující úřad měl vypočítat nadměrnou úlevu sám. Dále se vyskytla tvrzení, že ES je vázáno výsledky předchozích šetření a nemůže tedy vůči PPL přijímat vyrovnávací opatření. Jeden vývozce předložil po slyšení následujícím po poskytnutí informací výpočet nadměrně vráceného cla.
e) Závěr
(38)
Osvobození od dovozního cla je subvencí ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení, tj. finanční příspěvek VI, která poskytla zvýhodnění šetřeným vývozcům.
(39)
Nadto PPL na fyzický vývoz, PPL na roční potřebu a PPL na dodávky meziproduktů jasně právně závisí na vývozní výkonnosti a tudíž se má za to, že jsou specifické a napadnutelné podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. Bez vývozního závazku nemůže společnost získat v rámci těchto programů žádné výhody.
(40)
PPL na domnělý vývoz je v režimech tohoto případu fakticky závislý na vývozní výkonnosti. Byl použit pouze jednou společností v menším rozsahu a pouze v rámci dodávek pro JOV nebo jednotky v ZEZ; obě kategorie jsou uvedeny v odstavci 8.2 písm. b) politiky EXIM 02-07. Tato společnost uvedla, že její zákazníci nakonec dotyčný výrobek vyvezli. Cílem JOV/ZEZ je vývoz, jak je uvedeno v odstavci 6.1 politiky EXIM 02-07. Domácí dodavatel tedy získává výhody v rámci PPL na domnělý vývoz, protože VI očekává výnosy z vývozu následně obdržené vývozcem nacházejícím se v JOV/ZEZ. Podle článku 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení se subvence považuje za závislou na vývozu, pokud se prokáže, že poskytnutí subvence, ačkoliv není právně závislé na vývozní výkonnosti, je ve skutečnosti vázáno na současný nebo očekávaný vývoz nebo výnosy z vývozu.
(41)
Žádný z těchto čtyř podprogramů použitých v rámci tohoto případu nemůže být považován za přípustný systém navracení či systém navracení u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Toto zjištění bylo potvrzeno po pečlivém posouzení podání následujících po poskytnutí informací. Nejsou v souladu s přísnými pravidly stanovenými v příloze I písm. i), příloze II (definice a pravidla navracení) a příloze III (definice a pravidla navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. VI neuplatnulaa účinně svůj ověřovací systém nebo postup za účelem potvrzení, zda a v jakém množství byly vstupy spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě programů navracení u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2 základního nařízení). SNVV týkající se dotyčného výrobku nebyly dostatečně přesné. Toto zjištění nezměnila žádná připomínka předložená po poskytnutí informací. Naopak i VI připustila, že SNVV byly nepřesné. Je tedy potvrzeno, že SNVV nemohou být samy o sobě považovány za ověřovací systém skutečné spotřeby, protože tyto nadměrně velkorysé standardní normy neumožňují VI ověřovat s dostatečnou přesností, jaké množství vstupů jsou spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku. Navíc VI neprovedla účinnou kontrolu založenou na řádně vedeném registru skutečné spotřeby (dále jen „registr podle dodatku 18“). Nadto neprovedla VI další přezkoumání založené na skutečných vstupech, přestože by takové přezkoumání bylo při absenci účinně uplatňovaného ověřovacího systému zpravidla nutné (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení), ani neprokázala, že neexistovaly nadměrné úlevy. Údajná srovnatelnost PPL se systémem aktivního zušlechťovacího styku ES je irelevantní, protože systém ES není předmětem stávajícího šetření.
(42)
Ostatní ověřovací prvky zmíněné při poskytnutí informací již buď neexistují (kniha DEEC byla politikou EXIM 02-07 zrušena) nebo zjevně při absenci účinné kontroly registrů skutečné spotřeby vycházejí z nadměrně velkorysých norem SNVV, což není postačující (informace o vývozních a dovozních dokumentech, registr celních kaucí, kontrola náhrad v rámci PPL). Zprávy indických úřadů o auditech týkajících se šetřených vyvážejících výrobců nebyly předloženy.
(43)
Jelikož PPL nebyl nikdy v minulosti analyzován na základě faktů srovnatelných s fakty zjištěnými v rámci stávajícího šetření, zejména z pohledu nepřesnosti norem SNVV týkajících se dotyčného výrobku, neexistuje žádný závazný precedent, který by bránula napadnutí tohoto programu.
(44)
Tyto čtyři podprogramy jsou tedy napadnutelné.
f) Výpočet výše subvence
(45)
Při neexistenci povoleného systému navracení nebo systému navracení u náhradních vstupů má napadnutelná výhoda podobu prominutí celkových dovozních cel obvykle splatných při dovozu vstupů. V rozporu s podáními učiněnými VI a dvěma vývozci nestanoví základní nařízení pouze vyrovnání „nadměrného“ promíjení poplatků. Podle čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a přílohy I bodu i) základního nařízení lze napadnout pouze nadměrné vrácení cla za předpokladu, že jsou splněny podmínky obsažené v přílohách II a III základního nařízení. Tyto podmínky však v tomto případě splněny nebyly. Proto v případě, že bude zjištěna absence adekvátního monitorovacího procesu, výše uvedenou výjimku pro programy navracení nelze použít a namísto údajného nadměrného vrácení se použije obvyklé pravidlo napadnutí výše nezaplaceného cla (ušlého příjmu). Jak je uvedeno v přílohách II části II a III části II základního nařízení, není výpočet takového nadměrného vrácení povinností vyšetřujícího orgánu. Naopak podle článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení musí tento orgán pouze získat dostatečné důkazy k vyvrácení vhodnosti údajného ověřovacího systému. Dále by mělo být poznamenáno, že další přezkoumání ze strany indických úřadů při neexistenci účinně uplatňovaného ověřovacího systému musí být provedeno včas, tj. při šetření týkajícím se uložení vyrovnávacího cla zpravidla před ověřením na místě. Výpočet nadměrného vrácení cla předložený jedním z vývozců po poskytnutí informací nebyl předložen včas, ani nebyl vypracován VI. Tudíž na něj nebude brán ohled.
(46)
Výše subvencí pro vývozce, kteří využili PPL, byla vypočtena na základě ušlého dovozního cla (základní clo a zvláštní dodatečné clo) z materiálu dovezeného v rámci zmíněných čtyř podprogramů pro dotyčný výrobek během období přezkumného šetření, jak je uvedeno v 31. bodě odůvodnění (čitatel). V souladu s článkem 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení byly poplatky nezbytně vynaložené za účelem získání subvence v případě oprávněné žádosti z výše subvencí odečteny. V souladu s článkem 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat dotyčného výrobku během období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků.
(47)
Během období přezkumného šetření využívalo výhod tohoto programu šest společností a získalo subvence mezi 22,0 % a 25,8 % (viz tabulka v bodě odůvodnění (154) níže).
2. Program Duty Entitlement Passbook (dále jen „DEPBS“)
a) Právní základ
(48)
Detailní popis DEPBS je obsažen v odstavci 4.3 politiky EXIM 02-07 a v kapitole 4 PP I 02-07.
b) Způsobilost
(49)
Pro tento program je způsobilý kterýkoli výrobce-vývozce nebo obchodník- vývozce.
c) Praktické provádění DEPBS
(50)
Způsobilý vývozce může zažádat o úvěry DEPBS, které jsou vypočteny jako procento hodnoty výrobků vyvezených v rámci tohoto programu. Tyto sazby DEPBS byly stanoveny indickými úřady na většinu výrobků včetně dotyčného výrobku. Jsou stanoveny na základě SNVV a berou v úvahu předpokládaný dovozní podíl vstupů ve vyváženém výrobku a daňové zatížení předpokládaného dovozu bez ohledu na to, zda bylo dovozní clo skutečně zaplaceno či nikoli.
(51)
Aby mohla společnost využívat výhod tohoto programu, musí vyvážet. V čase vývozní transakce musí vývozce podat úřadům v Indii oznámení, že probíhá vývoz v rámci DEPBS. Aby mohlo být zboží vyvezeno, indické celní úřady vydají během postupu odeslání vývozní přepravní doklad. Tento dokument obsahuje mimo jiné výši úvěru DEPBS, který má být poskytnut pro tuto vývozní transakci. V tomto okamžiku vývozce zná výši výhody, kterou obdrží. Jakmile celní úřady vydají vývozní přepravní doklad, je VI povinna poskytnout úvěr DEPBS. Příslušná sazba DEPBS pro výpočet výše výhody je sazba, která je použita v okamžiku podání vývozní deklarace. Tudíž neexistuje možnost pro pozdější změnu úrovně výhody.
(52)
Také bylo zjištěno, že v souladu s indickými účetními standardy mohou být úvěry DEPBS při splnění vývozní povinnosti zaúčtovány v obchodních účtech na základě časového rozlišení jako příjem.
(53)
Takové úvěry mohou být použity k zaplacení cla u následných dovozů jakéhokoliv volně dováženého zboží s výjimkou výrobních statků. Zboží dovezené na základě takových úvěrů může být prodáno na domácím trhu (přičemž podléhá dani z prodeje) nebo použito jinak.
(54)
Úvěry DEPBS jsou volně přenosné a jsou platné po dobu 12 měsíců od data vydání.
(55)
Žádost o úvěry DEPBS může pokrývat až 25 vývozních transakcí a v případě elektronické žádosti neomezený počet vývozních transakcí. Fakticky neexistují konečné termíny pro podání žádosti o úvěry DEPBS, protože časová období zmíněná v kapitole 4.47 PP I 02-07 počínají vždy nejnovější vývozní transakcí uvedenou v dané žádosti o DEPBS.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(56)
Při poskytnutí informací uvedli tři vývozci, kteří čerpali výhody podle tohoto programu, připomínky k analýze DEPBS, jak je uvedena výše. Prohlásili, že i) v rozporu s nálezy v bodech odůvodnění (53) a (59) musí být materiály dovážené na základě DEPBS údajně použity k výrobě pro vývoz a úvěr DEPBS může být údajně obdržen pouze v případě, že je vyváženo zboží, jehož vstupní materiály jsou zatíženy dovozním clem, ii) nová metodika výpočtu výše napadnutelných subvencí (důraz na vývozní transakci, viz níže bod odůvodnění (61) až (62)) by se neměla použít, protože výhoda je údajně poskytnuta pouze při využití úvěru a z důvodu, že nový přístup se diskriminačním způsobem odklání od dřívějšího precedentu ES, iii) DEPBS by měl být napadnut pouze do takové míry, do jaké byly takové úvěry získány na dotyčný výrobek, a iv) mělo by se zohlednit snížení sazby DEPBS, ke kterému došlo v únoru 2004.
e) Závěry k DEPBS
(57)
DEPBS poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Úvěr DEPBS je finančním příspěvkem VI, protože bude nakonec použit ke kompenzaci dovozního cla a bude tak snižovat výnosy VI z cla, které by bylo jinak splatné. Nadto úvěr DEPBS poskytuje vývozci výhodu, protože zlepšuje jeho likviditu.
(58)
Navíc DEPBS právně závisí na vývozní výkonnosti a proto je považován za specifický a napadnutelný podle čl. 3 odst. 4) písm. a) základního nařízení.
(59)
Tento program nelze považovat za povolený systém navracení nebo systém navracení u náhradních vstupů ve smyslu článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovuje přísným pravidlům uvedeným v příloze I písm. i), příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Vývozce nemá žádnou povinnost skutečně spotřebovat bezcelně dovezené zboží ve výrobním procesu a částka úvěru není vypočtena ve vztahu ke skutečně využitým vstupním materiálům. Navíc neexistuje systém nebo postup pro potvrzení, jaké vstupní materiály jsou spotřebovány ve výrobním procesu vyváženého výrobku nebo zda došlo k nadměrné platbě dovozního cla ve smyslu písm. i) přílohy I a příloh II a III základního nařízení. A v neposlední řadě je vývozce způsobilý obdržet výhody DEPBS bez ohledu na to, zda vůbec nějaké vstupní materiály doveze. Pro získání výhody stačí, aby vývozce prostě vyvezl zboží, aniž by prokazoval, že byl dovezen nějaký vstupní materiál. Dokonce i vývozci, kteří nakupují veškeré své vstupní materiály v místě a nedovážejí žádné zboží, které lze použít jako vstupní materiál, mají tedy přesto nárok na výhodu z DEPBS.
(60)
Nebylo tedy zdůvodněno ani tvrzení jednoho vývozce, že materiály dovážené podle tohoto programu musí být použity pro vývozní výrobu, ani tvrzení, že úvěry DEPBS lze získat pouze za podmínky, že použité vstupní materiály podléhají dovoznímu clu. V tomto kontextu by mělo být také poznamenáno, že VI nikdy nenapadla faktický popis DEPBS, jak je stanoven výše. Proto musí být tato tvrzení odmítnuta.
f) Výpočet výše subvence
(61)
V souladu s čl. 2 odst. 2 a čl. 5 základního nařízení byla výše napadnutelných subvencí vypočtena na základě výhody, kterou získal příjemce a která je zjištěna za období přezkumného šetření. V tomto ohledu se mělo za to, že výhoda je poskytnuta příjemci v okamžiku vývozní transakce podle tohoto programu. V současnosti se musí VI vzdát cla, které představuje finanční příspěvek ve smyslu článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Jak je uvedeno v bodu odůvodnění (51) výše, jakmile celní úřady vydají vývozní přepravní doklad, který mimo jiné obsahuje výši úvěru DEPBS, který má být udělen pro tuto vývozní transakci, nemá VI volnost rozhodování, zda poskytnout subvenci či nikoliv, a nemá možnost rozhodnout o výši subvence. Jak je také uvedeno výše ve stejném bodu odůvodnění, jakákoli změna sazeb DEPBS mezi skutečným vývozem a vydáním licence DEPBS nemá zpětný vliv na úroveň přiznané výhody. Dále, jak je uvedeno v bodu odůvodnění (52) výše, mohou společnosti v souladu s indickými účetními standardy zaúčtovávat úvěry DEPBS na základě časového rozlišení jako příjem ve stádiu vývozní transakce. A v neposlední řadě díky skutečnosti, že společnost ví, že obdrží subvenci na základě DEPBS i výhody na základě jiných programů, je společnost již ve výhodnější konkurenční pozici, protože může subvence zohlednit prostřednictvím nižších cen.
(62)
Odůvodněním pro zavedení vyrovnávacího cla je tedy napravení nekalých obchodních praktik založených na nezákonné konkurenční výhodě. Ve světle výše uvedeného se považuje za vhodné vyhodnotit výhodu plynoucí z DEPBS jako součet úvěrů získaných pro všechny vývozní transakce realizované podle tohoto programu v průběhu období šetření.
(63)
Připomínky k poskytnutí informací nevedly k revizi tohoto přístupu k výpočtu. Nová metodika již byla použita v nedávné minulosti Evropským společenstvím například v souvislosti s případem sad uhlíkových elektrod (7). Kromě toho principy právní určitosti a legitimních očekávání nebrání takové změně metodiky. Za prvé nový přístup nevede k úplnému přehodnocení programu, který byl vždy napadnutelný. Týká se pouze výpočtu výše subvence za účelem její těsnější vazby na faktickou situaci v průběhu daného období šetření. Za druhé je tento přístup mimo jiné důsledkem skutečností zjištěných Komisí v průběhu nedávných šetření, např. zaúčtovávání úvěrů DEPBS na základě časového rozlišení podle indických účetních standardů a fakticky neexistující konečné termíny pro žádost o takové úvěry podle politiky EXIM. Připomínky k poskytnutí informací dále potvrdily, že v okamžiku vývozní transakce realizované podle tohoto programu získal vývozce neodvolatelné právo na úvěry DEPBS. Takový okamžik je však rozhodující pro stanovení poskytnutí výhody, jak je uvedeno výše v bodě výčtu (61), nikoli následné využití, protože vývozce s takto přiznaným právem „je na tom již finančně lépe“.
(64)
Oproti tvrzení některých vyvážejících výrobců bylo při stanovení výše napadnutelného úvěru DEPBS nutno vzít v úvahu i úvěr DEPBS generovaný vývozem jiného výrobku než dotyčného výrobku. Podle DEPBS neexistuje žádný závazek, který omezuje využití úvěrů pro bezcelní dovoz vstupního materiálu vázaného na specifický výrobek. Naopak, úvěry DEPBS jsou volně přenosné, lze je dokonce prodat a využít pro dovozy jakéhokoli zboží, které lze dovézt bez omezení (vstupní materiály dotyčného výrobku patří do této kategorie) s výjimkou výrobních statků. V důsledku toho může dotyčný výrobek čerpat výhody ze všech generovaných úvěrů DEPBS.
(65)
Navíc snížení sazby DEPBS následně po období přezkumného šetření nemůže být vzato v úvahu, protože čl. 11 odst. 1 základního nařízení stanoví, že k informacím, které se týkají pozdějšího období, se zpravidla nepřihlíží. Kromě toho neexistuje záruka, že VI nezvýší sazby DEPBS v budoucnosti.
(66)
V případě, že byla podána oprávněná žádost, byly v souladu s čl. 7 odst. 1) písm. a) základního nařízení poplatky, které byly nezbytně vynaloženy, aby byla získána subvence, odečteny z takto zjištěných úvěrů, aby byla určena výše subvence (čitatel). V souladu s článkem 7 odst. 2 základního nařízení byla celková výše subvence přepočtena na celkový vývozní obrat v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Z tohoto programu čerpalo výhody v průběhu období přezkumného šetření pět společností, které získaly subvence ve výši 3,2 % až 8,0 % (viz tabulka v bodu odůvodnění (154) níže).
3. Program jednotek orientovaných na vývoz (dále jen „JOV“)/Program zvláštních ekonomických zón (dále jen „ZEZ“)
a) Právní základ
(67)
Informace o těchto programech jsou obsaženy v kapitolách 6 (JOV) a 7 (ZEZ) politiky EXIM 02-07 a PP I 02-07.
b) Eligibility
(68)
S výjimkou společností, které jsou pouze obchodníky, mohou všechny podniky, které v zásadě vyvážejí celou svou produkci zboží nebo služeb, být pokládány za ZEZ nebo JOV. Na rozdíl od služeb a zemědělství však podniky v průmyslových odvětvích musí splnit minimální limit základních prostředků (10 miliónů indických rupií), aby byly způsobilé jako JOV.
c) Praktické provádění
(69)
Program ZEZ je následníkem dřívějšího programu vývozních zpracovatelských zón (dále jen „VZZ“). ZEZ jsou specificky ohraničené bezcelní enklávy a jsou podle politiky EXIM 02-07 považovány za cizí území pro účely obchodních operací, cel a daní. V provozu je již 14 ZEZ a zřízení dalších 13 ZEZ bylo schváleno indickými úřady.
(70)
Na druhé straně JOV jsou geograficky pružnější a lze je zřídit kdekoli v Indii. Tento program je doplňkem programu ZEZ.
(71)
Žádost o status JOV nebo ZEZ musí zahrnovat informace pro období příštích pěti let, mimo jiné o plánovaných výrobních množstvích, plánované hodnotě vývozu, požadavcích dovozu a požadavcích na domácí zdroje. Pokud úřady akceptují žádost společnosti, budou společnosti oznámeny podmínky připojené k akceptaci. Dohoda o uznání společnosti jako ZEZ/JOV je platná na období pět let. Tato dohoda může být obnovena na další období.
(72)
Určujícím závazkem JOV nebo ZEZ, jak je stanoven v politice EXIM 02-07, je dosáhnout čistých devizových příjmů (dále jen „ČDP“), tj. v referenčním období (5 let) musí být celková hodnota vývozů vyšší než celková hodnota dovezeného zboží.
(73)
JOV/jednotky ZEZ mají právo na následující úlevy:
i)
prominutí dovozních poplatků u všech typů zboží (včetně výrobních statků, surovin, a spotřebního materiálu) nutných pro produkci, výrobu, zpracování nebo v souvislosti s nimi,
ii)
prominutí spotřební daně u zboží nakoupeného z domácích zdrojů,
iii)
náhrada centrální daně z prodeje zaplacené ze zboží opatřeného z místních zdrojů,
iv)
možnost prodat část produkce na domácím trhu při zaplacení příslušného cla z hotového výrobku jako výjimka obecného požadavku vyvézt celou produkci,
v)
prominutí daně z příjmu běžně splatné ze zisků realizovaných z vývozních prodejů v souladu s paragrafem 10A nebo paragrafem 10B zákona o dani z příjmu po dobu 10 let po zahájení své činnosti, avšak nejdéle do roku 2010,
vi)
možnost zahraničního vlastnictví kapitálu až do výše 100 %.
(74)
I když jsou úlevy z obou programů většinou srovnatelné, existují některé rozdíly. Například JOV může získat 50 % slevu ze cla splatného z prodeje na domácím trhu (prodej ve vnitrostátní celní oblasti), zatímco v ZEZ je splatných 100 % cla z takového prodeje. Jednotka JOV může prodat až 50 % svého obratu na domácím trhu při této snížené sazbě.
(75)
Jednotky působící v rámci těchto programů jsou vázány dohledem celních úředníků v souladu s paragrafem 65 celního zákona.
(76)
Ze zákona musí vést ve stanoveném formátu řádnou evidenci všech dovozů, spotřeby a využití veškerých dovezených materiálů a uskutečněných vývozů. Tyto doklady by měly být pravidelně předkládány podle potřeby příslušným orgánům (dále jen „čtvrtletní a roční zprávy“).
(77)
Podle odstavce 10.2 dodatku 14-I a odstavce 13.2 dodatku 14-II PP I 02-07 však „není vyžadováno, aby [JOV nebo jednotka ZEZ] určovaly vzájemný vztah mezi každou zásilkou dovozu a příslušným vývozem, převody na jiné jednotky, prodejem v rámci vnitrostátní celní oblasti nebo zásobami“.
(78)
Údaje o prodeji na domácím trhu jsou odesílány a evidovány na základě autocertifikace. Proces odesílání vývozních zásilek JOV probíhá pod dohledem pracovníka celního/finančního úřadu, který má stálé místo v JOV. Společnost musí nahradit VI mzdu takového stále celního pracovníka.
(79)
„Veškeré aktivity jednotek ZEZ v dané zóně, pokud není stanoveno jinak, včetně vývozu a zpětného dovozu zboží probíhají postupem autocertifikace“, jak uvádí odstavec 29 dodatku 14-II PP I 02-07. Nedochází tedy k žádným rutinním kontrolám vývozních zásilek jednotky ZEZ celními orgány.
(80)
V současném případě byla použita JOV jedním ze spolupracujících vývozců. Vzhledem k tomu, že ZEZ použita nebyla, není proto nutné analyzovat možnost napadnutelnosti tohoto programu. Spolupracující vývozce, který použil JOV, použil tento program na dovoz surovin a výrobních statků bez dovozního cla, aby nakoupil zboží na domácím trhu bez spotřební daně a aby dosáhl vrácení daně z prodeje a prodal část své produkce na domácím trhu. Využil tak všech výhod popsaných v bodu odůvodnění (73) výše podle i) až iv). Dotčený vývozce rovněž využil výhod podle ustanovení o prominutí daně z příjmu JOV. Protože však toto prominutí daně z příjmu spadá do programu prominutí daně z příjmu, který je obecně přístupnější, je jeho analýza uvedena v bodech odůvodnění (117) a (118) níže.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(81)
Po poskytnutí informací tvrdil jeden vyvážející výrobce, že program JOV by měl být napadnut, pokud vůbec, jen do té míry, do jaké clo z domácího prodeje plně nepokrývá částku prominutého dovozního cla ze vstupních materiálů používaných pro produkci prodávanou na domácím trhu (dále jen „nadměrná úleva“). Stanovisko tohoto vývozce je, že pokud jde o JOV, která se údajně podobá aktivnímu zušlechťovacímu styku ES, existuje systém ověřování v souladu s ustanoveními příloh I, II a III základního nařízení. Za tímto účelem tvrdil, že korelace podle zásilky vstupních materiálů a výsledné produkce na vývoz není indickými úřady vyžadována (viz bod odůvodnění (77)), protože to není povinné podle základního nařízení nebo Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních (dále jen „DSVO“) pro řádný systém ověřování. Kromě toho se vývozce odvolával na interní systém správy šarží, který poskytuje informace o souvislosti mezi vstupy a výstupy. Tento vývozce dále poukázal na to, že jeho prodej na domácím trhu představoval méně než 5 % jeho prodeje v šetřeném období. Tvrdil také, že pravidelné hodnocení měsíčních přiznání daně z prodeje prováděné VI je dostatečné pro splnění ověřovacích norem stanovených základním nařízením.
(82)
Dále tvrdil, že i) pro účely výpočtu by se neměla brát částka surovin dovezených v období přezkumného šetření, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 19 výroční zprávy této JOV, nýbrž částka surovin spotřebovaných v průběhu tohoto období, jak je uvedeno v bodu 20 této zprávy, a ii) období, pro které má být zjištěno ušetřené clo z dovozu výrobních statků, by mělo být založeno na době amortizace specifické pro společnost a nikoli na základě průměrné doby amortizace pro všechny spolupracující vyvážející výrobce. Dále tvrdil, že připočtený úrok (komerční sazba převládající v Indii v průběhu období šetření) by měl být snížen na váženou průměrnou sazbu v době založení této JOV v průběhu období přezkumného šetření.
e) Závěry k JOV
(83)
Osvobození JOV od dvou typů dovozního cla (dále jen „základní clo“ a „speciální dodatečné clo“) a vrácení daně z prodeje jsou finančními příspěvky VI ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Výnos vlády, který by jinak byl splatný, kdyby tento program neexistoval, je ušlým výnosem a tedy navíc poskytnutím výhody JOV ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení, protože JOV ušetřila likviditu tím, že nemusela zaplatit obvykle splatné clo a dosáhla vrácení daně z prodeje.
(84)
Osvobození od spotřební daně a jejího ekvivalentu dovozního cla (dále jen „dodatečné clo“), však nevede k ušlému příjmu, který by byl jinak splatný. Spotřební daň a dodatečné clo, pokud by byly zaplaceny, mohly být použity jako úvěr pro vlastní budoucí celní závazky (tzv. mechanismus „CENVAT“, mechanismus centralizované DPH). Proto tato cla nejsou konečná. Při úvěru „CENVAT“ je konečné clo uplatněno jen z přidané hodnoty, nikoli ze vstupních materiálů.
(85)
Pouze prominutí základního cla, speciálního dodatečného cla a vrácení daně z prodeje tedy zakládají subvence ve smyslu článku 2 základního nařízení. Právně závisí na vývozní výkonnosti, a proto jsou považovány za specifické a napadnutelné podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. Vývozní cíl JOV, jak je uvedeno v odstavci 6.1 politiky EXIM 02-07, je nutnou podmínkou k získání pobídek.
(86)
Dále v rozporu s tvrzením jednoho vývozce nemohou být tyto subvence považovány za povolené systémy navracení cla nebo navracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovují přísným pravidlům stanoveným v příloze I (písmena h) a i)), příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla pro navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Údajná srovnatelnost JOV se režimem aktivního zušlechťovacího styku ES je v tomto kontextu irelevantní, protože systém ES není předmětem tohoto šetření.
(87)
Jsou-li ustanovení o vrácení daně z prodeje a osvobození od dovozního cla používána pro nákup výrobních statků, nejsou již v souladu s pravidly pro povolené systémy navracení, protože toto zboží se nespotřebovává ve výrobním procesu, jak požaduje příloha I písmeno h) (vrácení daně z prodeje) a i) (prominutí dovozního cla). Vývozce se ohradil proti této analýze a argumentoval, že protože výrobní statky jsou nezbytné pro výrobu, nemohou být samy vyňaty z jakéhokoli povoleného systému navracení cla. Tato úvaha však není reflektována v jasné formulaci přílohy I písmene h) a i), výrobní statky se používají pro výrobu, avšak nejsou při ní spotřebovány. Proto se tento argument odmítá.
(88)
Kromě toho a také s ohledem na ostatní výhody plynoucí z tohoto programu přes pečlivé zkoumání tvrzení tohoto vývozce bylo potvrzeno, že VI nemá účinný ověřovací systém nebo postup pro potvrzení, zda a v jakých množstvích byly vstupní materiály, na jejichž opatření se nevztahovalo clo nebo daň z prodeje, spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě programů navracení u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2) základního nařízení).
(89)
JOV může prodat významné množství své výroby, až 50 % svého ročního obratu na domácím trhu. Proto ze zákona neexistuje žádná povinnost vyvézt celkové množství vyrobených výsledných výrobků. Navíc v důsledku postupu autocertifikace dochází k těmto domácím transakcím bez dohledu státních úřadů. V důsledku toho nepodléhá celní území JOV, alespoň částečně, fyzické kontrole indických úřadů. To však zvyšuje význam dalších ověřovacích prvků, zejména kontroly souvislosti mezi bezcelními dovozy vstupních materiálů a výslednými vývozními výrobky, aby se kvalifikovaly jako ověřovací systém navracení cla u náhradních vstupů. Zjistilo se, že subjekt JOV až do stávajícího šetření neprodal na domácím trhu 50 %, ale pouze 5 % svého ročního obratu v průběhu OŠ. To ale nemá žádný dopad na obecnější hodnocení adekvátnosti existujícího ověřovacího systému.
(90)
Pokud jde o další zavedené ověřovací kroky, mělo by se připomenout, jak bylo zmíněno výše v bodě odůvodnění (77) a potvrzeno tvrzeními vývozce, že JOV je již právně v pozici, kdy v žádném časovém okamžiku není povinna korelovat každou dovozní zásilku s cílem odpovídajícího výsledného výrobku. Pouze takové kontroly zásilek by však poskytly indickým úřadům dostatek informací o konečném místě určení vstupů za účelem kontroly, zda osvobození od cla/daně z prodeje nepřevyšuje vstupy pro produkci na vývoz. Měsíční daňová přiznání pro prodej na domácím trhu prováděná na základě vlastního posouzení, která jsou pravidelně hodnocena indickými úřady, nestačí. Interní systémy vedené bez zákonné povinnosti podle politiky EXIM, např. systém správy šarží, také nestačí pro nahrazení takového klíčového požadavku na ověřovací systém pro navracení cla. Navíc ověřovací systém pro navracení cla musí být navržen a vynucován státem a nemělo by být ponechán na uvážení vedení každé individuální dotčené společnosti, zda zavede informační systém. Byly požadovány zprávy o auditech indických úřadů jak od společnosti, tak od VI, ale nebyly poskytnuty, takže neexistuje důkaz o tom, že byly provedeny. Protože indická politika EXIM výslovně nestanoví, že JOV musí evidovat souvislost mezi vstupními materiály a výsledným výrobkem, je potvrzeno, že VI nezavedla žádný účinný kontrolní mechanismus ke stanovení toho, jaké vstupy byly spotřebovány ve vyvážené produkci a v jakých množstvích.
(91)
VI také ani neprovedla další přezkoumání na základě skutečně použitých vstupů, i když by při neexistenci účinného systému ověřování takové přezkoumání obvykle muselo být provedeno (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení), ani neprokázala, že nedošlo k nadměrné úlevě. Mělo by být připomenuto, že takové další přezkoumání musí být při takovém šetření v zásadě dokončeno před inspekcí na místě, aby mohly být závěry inspekce, pokud je považována za vhodnou, založeny na tomto dalším šetření, čl. 11 odst. 8 a čl. 26 odst. 1 základního nařízení.
f) Výpočet výše subvence
(92)
Obdobně při absenci povoleného systému navracení cla nebo navracení u náhradních vstupů je napadnutelnou výhodou prominutí celkového dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) obvykle splatného při dovozu a také vrácení daně z prodeje, obojí v průběhu období přezkumného šetření.
(93)
Žádost vývozce, aby se brala v úvahu pouze výše ušetřeného cla a daně z prodeje, které byly spojeny se vstupy spotřebovanými v průběhu období přezkumného šetření, byla zamítnuta. K poskytnutí výhody ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení dochází při nákupu vstupních materiálů, na které se nevztahuje clo nebo daň z prodeje, protože v tomto stádiu by tyto poplatky byly obvykle splatné.
i) Osvobození od dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) a vrácení daně z prodeje u surovin
(94)
Výše subvence pro vývozce, který využil JOV, byla vypočtena na základě ušlého dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) z dovezených materiálů pro výrobní odvětví, tj. nerozplněná léčiva a meziprodukty, a na základě vrácené daně z prodeje pro toto odvětví, obojí v průběhu období přezkumného šetření. Poplatky nezbytně vynaložené pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1) písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat vytvořený farmaceutickým odvětvím nerozplněných produktů (dále jen „odvětví“) v průběhu přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Získané rozpětí subvence tudíž činila 29,6 %.
ii) Prominutí dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) u výrobních statků
(95)
Na rozdíl od surovin nejsou výrobní statky fyzicky zabudované do hotového zboží. V souladu s čl. 7 odst. 3 základního nařízení byla výhoda šetřené společnosti vypočtena na základě výše nezaplaceného cla z dovezených výrobních statků rozloženého na dobu odpovídající běžné době amortizace pro takové výrobní statky v odvětví dotyčného výrobku. Pro určení takové běžné doby amortizace byl vypočten vážený průměr dob amortizace používaných všemi spolupracujícími vývozci. Žádost vyšetřované JOV použít dobu amortizace specifickou pro společnost musela být zamítnuta, protože výraz „běžný“ není synonymem pro „individuální“, ale pro „reprezentativní průměr“. Takto vypočtená částka, která připadá na období přezkumného šetření, byla upravena připočtením úroku v průběhu tohoto období pro zohlednění hodnoty výhody v čase a tím stanovení úplné výhody tohoto programu pro příjemce. Částka připočteného úroku byla založena na komerční úrokové sazbě v průběhu období přezkumného šetření v Indii. Žádost vývozce použít jeho nižší průměrnou sazbu nevedla k rozdílu ve výsledku, tj. rozpětí subvence zůstalo stejné. Poplatky nezbytně vynaložené pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 a čl. 7 odst. 3 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat vytvořený tímto odvětvím v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence je závislá na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto získané rozpětí subvence činila 1,3 %.
(96)
Celkové rozpětí subvence v rámci JOV pro dotčenou společnost tedy činí 30,9 %.
4. Program Export Promotion Capital Goods (dále jen „EPCG“)
a) Právní základ
(97)
Detailní popis EPCG je uveden v kapitole 5 politiky EXIM 02-07 a v kapitole 5 PP I 02-07.
b) Způsobilost
(98)
Pro tento program jsou způsobilí výrobci-vývozci, obchodníci-vývozci „vázaní“ na podpůrné výrobce a poskytovatele služeb.
c) Praktické provádění
(99)
Pod podmínkou povinnosti vývozu je dovoleno společnosti dovážet výrobní statky (nové a od dubna 2003 i použité výrobní statky až 10 let staré) za sníženou celní sazbu. Za tímto účelem VI vydá při požádání a zaplacení poplatku licenci EPCG. Od dubna 2000 program zajišťuje sníženou sazbu dovozního cla ve výši 5 % použitelnou na všechny výrobní statky dovezené podle tohoto programu. Do 31. března 2000 se používala efektivní celní sazba ve výši 11 % (včetně příplatku 10 %) a v případě dovozů vysoké hodnoty sazba v nulové výši. Aby byla splněna povinnost vývozu, musí být dovezené výrobní statky využity k výrobě určitého množství zboží na vývoz v průběhu určitého období.
(100)
Držitel licence EPCG může také pořídit výrobní statky z domácích zdrojů. V takovém případě může domácí výrobce výrobních statků využít výhody bezcelního dovozu dílů nutných pro výrobu tyto výrobní statky. Nebo může domácí výrobce požádat o výhodu domnělého vývozu s ohledem na dodávku výrobních statků držiteli licence EPCG.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(101)
Při poskytnutí informací VI a jeden vyvážející výrobce tvrdili, že i) doba amortizace použitá pro výrobní statky nebyla údajně adekvátně sdělena účastníkům řízení a ii) že nebylo dostatečně stanoveno, proč a do jaké míry byl připočten úrok, aby se došlo k částce napadnutelné subvence.
e) Závěr k programu EPCG
(102)
Program EPCG poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Snížení cla zakládá finanční příspěvek od VI, protože tato úleva snižuje příjmy z cla VI, které by byly jinak splatné. Navíc snížení cla poskytuje výhodu vývozci, protože poplatky ušetřené při dovozu zlepšují jeho likviditu.
(103)
Navíc je EPCG právně závisí na vývozní výkonnosti, protože takové licence nelze získat bez závazku vyvážet. Proto se považuje za specifický a napadnutelný podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení.
(104)
A konečně tento program nelze považovat za povolený systém navracení cla nebo systém navracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Výrobní statky nejsou zahrnuty do rozsahu takových povolených systémů, jak je uvedeno v příloze I, písmeni i) základního nařízení, protože nejsou spotřebovány ve výrobě vyvážených výrobků.
f) Výpočet výše subvence
(105)
Výše subvence byla vypočtena v souladu s čl. 7 odst. 3 základního nařízení rozložením nezaplaceného cla z dovážených výrobních statků na dobu odpovídající běžné době amortizace takových výrobních statků ve výrobním odvětví antibiotik. V souladu se zavedenou praxí byla takto vypočtená částka, která připadá na období přezkumného šetření, upravena připočtením úroku v průběhu tohoto období, aby se reflektovala úplná hodnota výhody v čase. Komerční úroková sazba v průběhu období šetření v Indii byla považována za vhodnou pro tento účel. Nezbytně vynaložené poplatky nutné pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 a 7 odst. 3 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Výhody z tohoto programu v průběhu období přezkumného šetření čerpaly čtyři společnosti. Získané subvence byly zanedbatelné.
(106)
Vzhledem k tomu, že EPCG v tomto případě nebude napaden, není nutné odpovídat na příslušné připomínky k poskytnutí informací.
5. Program vývozních úvěrů (dále jen „PVÚ“)
a) Právní základ
(107)
Podrobnosti tohoto programu jsou uvedeny v rámcovém oběžníku IECD č. 5/04.02.02/2002-03 (vývozní úvěr v cizí měně) a rámcovém oběžníku IECD č. 4/04.02.02/2002-03 (vývozní úvěr v rupiích) Indické centrální banky (dále jen „ICB“), který je určen všem komerčním bankám v Indii.
b) Způsobilost
(108)
Pro tento program jsou způsobilí výrobci/vývozci a obchodníci/vývozci.
c) Praktické provádění
(109)
Podle tohoto programu nastavuje ICB povinně maximální úrokové sazby použitelné pro vývozní úvěry, jak v indických rupiích nebo v cizí měně, které mohou komerční banky účtovat vývozci, „aby vývozcům zajistily dostupnost úvěru za mezinárodně konkurenční sazby“. PVÚ se skládá ze dvou podprogramů, programu vývozních úvěru před odesláním (dále jen „balící úvěr“), který pokrývá úvěry poskytované vývozci na financování nákupu, zpracování, výrobu, balení a/nebo odeslání zboží před vývozem, a program vývozního úvěru po odeslání, který zajišťuje půjčky provozního kapitálu za účelem financování vývozních pohledávek. ICB také vydává bankám pokyny, aby poskytly určitou částku svého čistého bankovního úvěru ve prospěch vývozních financí.
(110)
Na základě rámcového oběžníku ICB mohou vývozci obdržet vývozní úvěry za preferenční úrokové sazby ve srovnání s úrokovými sazbami běžných komerčních úvěrů (dále jen „hotovostní úvěry“), které jsou čistě stanoveny za tržních podmínek. V tomto ohledu rámcový oběžník o vývozním úvěru v rupiích poznamenává, že „maximální sazby úroků z úvěrů poskytnutým vývozcům, stanovené v tomto oběžníku, jsou nižší než maximální úrokové sazby z úvěrů běžně účtované jiným dlužníkům a jsou proto v tomto smyslu označeny jako zvýhodňující“. Rozdíl v sazbách se může pro společnosti s dobrým úvěrovým hodnocením snížit. Společnosti s vysokým hodnocením mohou vlastně získat vývozní úvěry a hotovostní úvěry za stejných podmínek.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(111)
Po poskytnutí informací argumentovali dva vývozci, kteří čerpali výhody podle tohoto programu, že PVÚ není napadnutelnou subvencí. Za tím účelem tvrdili, že i) napadnutelná subvence vyžaduje převod veřejných finančních prostředků, ii) sazby pro úvěry PVÚ jsou stanoveny podle tržních podmínek, protože různé komerční banky nabízejí významně odlišné úrokové sazby, a iii) úrokové sazby pro hotovostní úvěry jsou vyšší ve srovnání se sazbami vývozních úvěrů, protože financování vývozu je méně rizikové („provádí se samo“) a v případě vývozních úvěrů v cizích měnách v důsledku údajné nižší inflace volně směnitelných cizích měn ve srovnání s indickou rupií, což mělo údajně dopad na úrokové sazby.
(112)
Dále jeden vývozce tvrdil, a to bez poskytnutí jakéhokoli nového výpočtu rozpětí subvence, že pro účely výpočtu by se měly brát v úvahu sazby jiných bank a nikoliv bank identifikovaných v průběhu inspekce na místě jako bank poskytujících úvěry a že by v každém případě pro srovnání měly být použity pouze nejnižší sazby pro vývozní a hotovostní úvěry. Další vývozce argumentoval bez poskytnutí jakéhokoli důkazu, že výše úvěru by měla být snížena o 25 %, což údajně představuje vlastní kapitál, i když v účetnictví je identifikován jako cizí kapitál.
e) Závěr k PVÚ
(113)
Za prvé preferenční úrokové sazby úvěru PVÚ stanovené rámcovými oběžníky ICB uvedenými v bodě odůvodnění (107) mohou snížit úrokové náklady vývozce ve srovnání s úrokovými náklady čistě stanovenými tržními podmínkami a poskytují v tomto případě takovému vývozci výhodu ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení. K závěru, že byla poskytnuta výhoda, se došlo pouze v případě těch spolupracujících vývozců, u kterých byly tyto rozdíly v sazbách nalezeny. V rozporu s tvrzeními uvedenými výše tyto rozdíly v sazbách nelze vysvětlit čistým tržním chováním komerčních bank. Financování vývozu není samo o sobě bezpečnější než tuzemské financování. Obvykle je vlastně vnímáno jako rizikovější a rozsah požadovaných záruk pro určitý úvěr bez ohledu na předmět financování je čistě komerčním rozhodnutím dané komerční banky. Rozdíly v sazbách s ohledem na různé banky jsou výsledkem metodiky ICB stanovit maximální úvěrové sazby pro každou komerční banku individuálně. Kromě toho, kdyby nebylo rámcových oběžníků ICB, komerční banky by nemusely poskytovat půjčovatelům vývozního financování případně výhodnější úrokové sazby pro vývozní úvěry v cizí měně. Při shrnutí reakce na tato tvrzení by mělo být připomenuto, že cílem rámcových oběžníků ICB je poskytnout financování vývozu za „mezinárodně konkurenční sazby“ a sama ICB považuje sazby vývozních úvěrů za „zvýhodňující“. Za druhé a bez ohledu na skutečnost, že preferenční úvěry v rámci PVÚ jsou poskytovány komerčními bankami, je tato výhoda finančním příspěvkem vlády ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu iv) základního nařízení. V tomto kontextu by mělo být poznamenáno, že ani čl. 2 odst. 1 bod iv) základního nařízení, ani DSVO nevyžaduje pro zjištění subvence výdej veřejných finančních prostředků, např. odškodnění komerčních bank ze strany VI, ale pouze pokyn vlády vykonávat funkce uvedené v bodech i), ii) nebo iii) čl. 2 odst. 1 základního nařízení. ICB je veřejnoprávním subjektem a spadá tedy pod definici „vláda“, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 3 základního nařízení. Je to subjekt ve 100 % vlastnictví státu, realizuje cíle veřejné politiky, např. měnovou politiku, a její vedení je jmenováno VI. ICB dává pokyny soukromým subjektům, protože komerční banky jsou vázány uvedenými podmínkami, mimo jiné maximálními stropy úrokových sazeb pro úroky z vývozních úvěrů stanovenými v rámcových oběžnících ICB a ustanoveními ICB, že komerční banky musí poskytnout určitou částku svých čistých bankovních úvěrů ve prospěch vývozního financování. Tato povinnost zavazuje komerční banky k tomu, aby vykonávaly funkce zmíněné v čl. 2 odst. 1 písm. a) bodě i) základního nařízení, v tomto případě poskytovaly půjčky ve formě preferenčního financování vývozu. Takový přímý převod peněžních prostředků ve formě půjček za určitých podmínek by jinak byl svěřen vládě a výkon této funkce se v žádném smyslu neliší od jednání obvykle prováděného vládou v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) bodem iv) základního nařízení. Tato subvence je považována za specifickou a napadnutelnou, protože preferenční úrokové sazby jsou k dispozici pouze ve vztahu k financování vývozních transakcí, a proto jsou závislé na vývozní výkonnosti, viz čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení.
f) Výpočet výše subvence
(114)
Výše subvence byla vypočtena na základě rozdílu mezi úrokem placeným za vývozní úvěr využitý během období přezkumného šetření a částkou, která by byla zaplacena, pokud by byly uplatněny úrokové sazby stejné jako u běžných komerčních úvěrů využitých dotyčnou společností. Tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový vývozní obrat v období přezkumného šetření (jmenovatel) v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení, neboť subvence je závislá na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Pozdní požadavek vznesený jedním vývozcem, že výše úvěru, která byla ověřena při inspekci na místě, by měla být snížena o 25 %, neboť sestávala v této míře z vlastních finančních prostředků, což nebylo uvedeno před nebo dokonce během inspekce na místě, byl neopodstatněný, a proto nemůže být akceptován. Co se týče požadavku, aby byly u bank poskytujících úvěry použity nové informace namísto informací poskytnutých při inspekci na místě, musí být toto rovněž zamítnuto, neboť tyto informace nebyly poskytnuty včas a nebyly předmětem ověřování. V každém případě tento vývozce neobhájil své tvrzení, že pouze získal vývozní financování od komerčních bank za nejvýhodnějších podmínek. Výhod v rámci PVÚ využilo šest společností. Získaly subvence až do výše 2,3 %.
6. Programy daně z příjmu
a) Program osvobození od daně z vývozních příjmů (dále jen „PODVP“)
i) Paragraf 80HHC zákona o daních z příjmů z roku 1961 (dále jen „ZDP“)
(115)
Bylo zjištěno, že čtyři z šetřených vývozců získali výhodu částečného osvobození od placení daně z příjmu ze zisků nabytých z vývozního prodeje během období přezkumného šetření. Právní základ pro toto osvobození je uveden v paragrafu 80HHC ZDP.
(116)
Toto ustanovení zákona o daních z příjmů bylo zrušeno pro vyměřovací rok 2005-2006 (tj. pro finanční rok od 1. dubna 2004 do 31. března 2005) a dále. V důsledku toho 80HHC ZDP nepřinese žádné výhody žadatelům po 31. březnu 2004. I když čtyři z šetřených vývozců čerpali výhody z tohoto programu během období přezkumného šetření, vzhledem k tomu, že byl tento program zrušen, nebude v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení napadnut.
ii) Paragrafy 10A a 10B ZDP
(117)
Úplné osvobození nově zřízeného podniku v ZEZ, zóně volného obchodu, parku elektronických hardwarových technologií nebo parku softwarových technologií (paragraf 10A ZDP) nebo nově zřízené EOU (paragraf 10B ZDP) od daně z příjmů ze zisků plynoucích z vývozního prodeje během prvních deseti let výroby je dále v platnosti do 31. března 2010.
(118)
Jedna společnost využila během posledních deseti let výhod podle paragrafu 10B ZDP počínaje finančním rokem 1993-1994. Z tohoto důvodu nebude již tato společnost počínaje finančním rokem 2003-2004 způsobilá pro výhody podle paragrafu 10B ZDP. Proto v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení nebude tento program ve stávajícím případě napaden.
b) Daňové pobídky pro výzkum a vývoj (dále jen „DPVV“)
i) Právní základ
(119)
Podrobný popis DPVV je uveden v paragrafu 35 odst. 2AB ZDP.
ii) Způsobilost
(120)
Pro využívání výhod tohoto programu jsou způsobilé společnosti zabývající se podnikáním v oblasti biotechnologií nebo výrobou léků, farmaceutických výrobků, chemických látek, elektronických zařízení, počítačů a počítačového softwaru, telekomunikačních zařízení, vrtulníků, letadel nebo jakéhokoli jiného zboží nebo věcí, které mohou být oznámeny později.
iii) Praktické provádění
(121)
Pro jakékoli výdaje (kromě nákladů na pozemek nebo budovu) na zařízení pro vnitropodnikový výzkum a vývoj schválené ministerstvem VI pro vědecký a průmyslový výzkum je pro účely daně z příjmů povoleno odečtení částky rovnající se 150 % skutečně vynaložených nákladů. Takto se díky 50 % odečtení fiktivních výdajů (tj. výdajů nikoliv skutečně vynaložených) základ daně z příjmů a následně zatížení daní z příjmů uměle sníží.
(iv) Připomínky po poskytnutí informací
(122)
Po poskytnutí informací jeden vývozce, který získal výhody podle tohoto programu, učinula následující prohlášení. Tento program by neměl být napaden, neboť i) ačkoli jsou DPVV samozřejmě omezeny na určitá odvětví, má se za to, že není specifický ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení, protože jsou pro ně způsobilé všechny podniky v těchto odvětvích a ii) na výdaje vynaložené po 31. březnu 2005 se podle paragrafu 35 odst. 2AB pátého pododstavce ZDP nebudou výhody tohoto programu vztahovat.
v) Závěr k DPVV
(123)
Program DPVV poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Umělé snížení základu daně z příjmů podle paragrafu 35 odst. 2AB ZDP tvoří finanční příspěvek od VI, neboť snižuje výnos daní z příjmů VI, které by jinak musely být odvedeny. Navíc toto snížení daně z příjmů přinese společnosti prospěch, neboť zlepší její likviditu.
(124)
VI při oznámení namítla a znovu zdůraznila, aniž by toto opodstatnila, že způsobilost pro DPVV je založena na objektivních kriteriích, a proto je tento program nespecifický. Jasné znění paragrafu 35 odst. 2AB ZDP však potvrzuje, že DPVV jsou ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) základního nařízení právně specifické, a proto napadnutelné. Způsobilost pro tento program nepodléhá objektivním kriteriím, která jsou neutrální ve smyslu článku 3 odst. 2 písm. b) základního nařízení. Výhody podle tohoto programu jsou dostupné pouze pro určitá průmyslová odvětví vyjmenovaná v bodě odůvodnění (120) výše; VI nezpřístupnulaa tento program všem odvětvím. Na rozdíl od tvrzení jednoho vývozce vytváří takovéto omezení specifičnost, neboť kategorie „skupina výrobních odvětví“ v článku 3 odst. 2 základního nařízení popisuje synonymně omezení podle odvětví. Toto omezení není hospodářské povahy a nepoužívá se plošně, jako například počet zaměstnanců nebo velikost podniku.
(125)
Dále tvrzení, že výdaje vzniklé po 31. březnu 2005 jsou z tohoto programu vyňaty, nevede k tomu, že byl tento program nenapadnutelný ve smyslu čl. 15 odst. 1 základního nařízení. Nebylo prokázáno, že tento program byl již zrušen v době dokončování závěrů šetření v rámci přezkumného řízení, ani že vývozce už nebude získávat výhody z DPVV. Naopak, DPVV je v platnosti pro celý zdaňovací rok 2005/06 (tj. finanční rok 2004/05), a proto může nadále poskytovat další výhody. Vývozce navíc neopodstatnula své tvrzení, že VI nepředpokládá prodloužení tohoto programu. Tento program byl již v minulosti prodloužen (8). Neexistuje žádný náznak toho, že se takovéto prodloužení v dalším finančním zákonu neuskuteční, zejména proto, že VI ani při konzultacích, ani v připomínkách po poskytnutí informací nenaznačila, že dnem 31. března 2005 tento program i) skončí a ii) nebude nahrazen srovnatelným ustanovením o úlevách z daně z příjmů.
vi) Výpočet výše subvence
(126)
Výše subvence byla vypočtena na základě rozdílu mezi daní z příjmu splatnou za období přezkumného šetření při uplatnění ustanovení paragrafu 35 odst. 2AB ZDP a bez uplatnění tohoto ustanovení. Tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový obrat v období přezkumného šetření (jmenovatel) v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení, neboť tato subvence se vztahuje k veškerému prodeji, domácímu i vývoznímu, a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto bylo stanoveno rozpětí subvence 1,5 % pro jednu společnost, která získala výhody v rámci DPVV.
III. Regionální programy
1. Programy průmyslo vgéh pobíolek (dále jin „PPP“) vlád států Gudžarát a Pandžáb
(127)
Státy Gudžarát a Paňdžáb poskytují způsobilým průmyslovým podnikům pobídky ve formě osvobození a/nebo odkladu daně z prodeje a nákupu, aby podpořily rozvoj průmyslu v ekonomicky zaostalých oblastech těchto států. Protože tyto programy jsou ve skutečnosti shodné, jsou vyhodnocovány společně.
a) Právní základ
(128)
Podrobný popis těchto programů, tak jak jsou aplikovány vládou Gudžarátu (dále jen „VG“) a vládou Paňdžábu (dále jen „VP“) je uveden v usnesení VG č. INC-1090-1023-(2)-I(GR č.2) ze dne 16. října 1990 a v usnesení VP č. 15/43/96-5IB/2238 ze dne 20. března 1996.
b) Způsobilost
(129)
Způsobilé pro využívání výhod podle těchto programů jsou společnosti zřizující nový průmyslový závod nebo provádějící rozsáhlé rozšíření již existujícího průmyslového závodu v zaostalých oblastech. Existují však kompletní seznamy nezpůsobilých výrobních odvětví, které společnostem působícím v určitých hospodářských oblastech brání těchto pobídek využít.
c) Praktické provádění
(130)
Podle těchto programů musí společnosti investovat v zaostalých oblastech. Tyto oblasti, které reprezentují určité teritoriální celky v těchto dvou státech, jsou rozděleny podle svého ekonomického rozvoje do dvou různých kategorií, současně však existují oblasti, které jsou z využívání pobídkových programů vyloučeny nebo kterým bylo využívání pobídkových programů „zakázáno“. Hlavními kritérii pro zjištění výše pobídek jsou velikost investice a oblast, ve které se podnik nachází nebo bude nacházet.
(131)
Pobídky mohou být poskytnuty kdykoli, neboť neexistují žádná časová omezení ani pro podání žádosti o pobídky, ani pro splnění množstevních kritérií.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(132)
Po poskytnutí informací dva vývozci, kteří získali výhody podle PPP, prohlásili i), že PPP není vývozní subvence, ii) představuje pouze kompenzaci dodatečných výdajů vynaložených v důsledku neexistence příslušné infrastruktury ve vyjmenovaných zaostalých oblastech a iii) jeden vývozce prohlásil, že od 5. července 2003 již výhod tohoto programu nevyužívá.
e) Závěr k PPP
(133)
Tyto programy poskytují subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Tvoří finanční příspěvek VG a VP, neboť poskytnuté pobídky, v tomto případě osvobození od daně z prodeje a nákupu, snižují výnosy z daní, které by jinak byly splatné. Kromě toho tyto pobídky poskytují společnosti výhody, protože vylepšují její finanční situaci, neboť daň, která by jinak byla splatná, se neplatí.
(134)
Programy jsou dále regionálně specifické ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 3 základního nařízení, protože jsou dostupné pouze jistým společnostem, které investovaly v určité vymezené územní oblasti v působnosti dotčených států. Nejsou dostupné společnostem majícím sídlo mimo tyto oblasti a kromě toho se míra výhody liší podle příslušné oblasti.
(135)
VI toto hodnocení nesdílí. Nejdříve argumentovala tím, že mezinárodní obchod nepodléhá sám o sobě dani z prodeje, jak je již stanoveno v indické ústavě. Z toho podle VI dále vyplývá, že takové programy nezpůsobují únik výnosů, které by se jinak musely platit u vývozních transakcí, a neměly by tedy být napadnuty. Nicméně, a též v protikladu k tvrzením dvou vývozců předloženým v tomto ohledu po poskytnutí informací, tento program nebyl vyhodnocen jako vývozní subvence ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení, s přímým zaměřením na vývozy dotyčného výrobku, ale jako jinak specifická subvence (viz bod odůvodnění (134)). K tomu, aby byl program subvencí napadnutelný, není požadována přímá vazba mezi subvencí a vyváženým výrobkem. Podle čl. 1 odst. 1 základního nařízení postačuje zjistit přímou vazbu mezi subvencí a výrobní společností. Na základě toho, že „peníze jsou zastupitelné“, se všechny druhy takové domácí subvence odrazí prostřednictvím nižších cen rovněž ve vývozních transakcích, protože taková subvence vylepšila celkovou likviditu společnosti. Kromě toho VI neposkytla žádný důkaz, že všeobecné osvobození od daně z prodeje u vývozního prodeje platí také pro závazky v souvislosti s daní z nákupu vztahující se na vstupní materiály. Ve skutečnosti v tomto případě použily společnosti PPP též na kompenzaci závazků v souvislosti s daní z nákupu.
(136)
VI dále tvrdila, že ačkoli byly PPP nepochybně omezeny na určité zaostalé oblasti na území Paňdžábu a Gudžarátu, neměly by být považovány za specifické, neboť údajně neupřednostňují určité podniky v rámci těchto speciálně vymezených oblastí. Nicméně VI připustila, že ne všechny druhy výroby v rámci těchto vymezených území jsou způsobilé pro PPP. Ve skutečnosti oblastní omezení státního subvenčního programu pro všechny podniky ve zvlášť vymezených oblastech v rámci jeho území vytváří samo o sobě specifičnost. Takové programy jasně zvýhodňují určité podniky, protože společnost ve způsobilé oblasti může získat podporu, zatímco její konkurent sídlící v nezpůsobilé oblasti nemůže. Taková diferenciace není objektivní ve smyslu článku 3 odst. 2 písm. b) základního nařízení, a tudíž je specifická, neboť programy nejsou uplatňovány plošně po celém území státu.
(137)
Tvrzení jednoho vývozce, že prostřednictvím PPP údajně kompenzoval náklady vynaložené navíc z důvodu nedostatečné infrastruktury, nic nemění na vyhodnocení těchto programů jako napadnutelné subvence. Takové údajné náklady nebyly doloženy.
(138)
Vývozce, který tvrdil, že již není způsobilý pro výhody podle PPP, nepodložil toto tvrzení, například předložením potvrzení VG. Naopak ve svých zprávách o hospodaření za období 2002-2003 (tj. období přezkumného šetření) uvedl, že žádá o prodloužení výhod PPP do roku 2012. Je třeba poznamenat, že takovéto prodloužení je podle PPP státu Gudžarát možné. Tato společnost neposkytla žádný důkaz, že VG toto prodloužení zamítla.
(139)
Argumentace VI a tvrzení po poskytnutí informací proto nezměnily vyhodnocení, že tyto programy - osvobození od daně z prodeje a od daně z nákupu - jsou napadnutelné.
f) Výpočet výše subvence
(140)
Výše subvence byla vypočtena na základě částky daně z prodeje a nákupu běžně splatné v období přezkumného šetření, která však podle těchto programů zůstala nezaplacena. V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový prodej během období přezkumného šetření (jmenovatel), neboť tato subvence není závislá na vývozu a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. V tomto období využily výhod těchto programů tři společnosti. Získaly subvence ve výši 2,4 % (dvě společnosti) a 3,1 %.
2. Program osvobození od daně z elektřiny (dále jen „ODE“) vlády státu Gudžarát
(141)
Stát Gudžarát poskytuje způsobilým průmyslovým podnikům pobídky ve formě osvobození z platby daně z elektřiny za účelem podpory rozvoje průmyslu v ekonomicky zaostalých oblastech tohoto státu.
a) Právní základ
(142)
Podrobný popis programu osvobození od daně z elektřiny uplatňovaného vládou Gudžarátu (dále jen „VG“) je uveden v Bombajském zákonu o dani z elektřiny z roku 1958 a zejména v paragrafech 3 odst. 2 bodě vi) a 3 odst. 2 bodě vii) písm. a) a b) uvedeného zákona, ve znění úpravy provedené vyhláškou státu Gudžarát z roku 1960 o úpravě zákonů.
b) Způsobilost
(143)
Způsobilé jsou společnosti investující v zaostalých oblastech buď při založení nového průmyslového závodu anebo při kapitálových investicích většího rozsahu při rozšiřování stávajícího průmyslového závodu.
c) Praktické provádění
(144)
Tento program je k dispozici pouze pro společnosti, které investovaly v rámci vymezených územních oblastí v působnosti státu Gudžarát. Opravňuje též VG osvobodit jakékoli oblasti a jakékoli nové průmyslové podniky od povinnosti platit daň z elektřiny. Dále nové průmyslové podniky založené ve speciálně vymezených oblastech jsou po dobu pěti let ode dne zahájení výroby buď osvobozeny od daně z elektřiny nebo jim je uložena daň v poloviční výši obvyklé sazby.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(145)
Po poskytnutí informací jeden vývozce, který získal výhody podle tohoto programu, tvrdil, že k 4. červnu 2004 již údajně výhod tohoto programu nevyužíval. Kromě toho jiný vývozce tvrdil, že tento program nevyužíval. Je však třeba poznamenat, že co se týče tohoto druhého vývozce, nebyl tento program při určování výše jeho subvence v žádném případě zahrnut.
e) Závěr k ODE
(146)
Tento program je subvencí ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Tvoří finanční příspěvek VG, protože tato pobídka snižuje příjmy státu, které by jinak byly splatné. Kromě toho poskytuje výhody společnosti příjemce. Tento program je též regionálně specifický ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 3 základního nařízení, protože je dostupný pouze pro společnosti, které investovaly ve vymezených územních oblastech v působnosti státu Gudžarát. Dále kritéria a podmínky způsobilosti, kterým podléhá tato pobídka, nejsou jasně stanoveny zákonem, nařízením nebo jiným úředním dokumentem. Během inspekcí na místě se potvrdilo, že jedna společnost využívala tohoto programu po dobu devíti let. Přestože o to byla žádána, neposkytla tato společnost kromě Bombajského zákona o dani z elektřiny jiné informace, které by tuto analýzu mohly změnit.
(147)
VI tvrdila, že protože tento program nebyl napaden v jiném případě v roce 1999, protože jeho použití bylo považováno za plošné v rámci celého státu, neměl by být napadnut ani nyní. Za tímto účelem poskytla pouze oznámení ministerstva průmyslu, energetiky a práce vlády státu Maharaštra týkající se Bombajského zákona o dani z elektřiny z roku 1958. Tato informace se ale netýká státu Gudžarát. Kromě toho je třeba poznamenat, že podle tohoto oznámení nejsou výhody ODE zjevně dostupné ve všech okresech/oblastech státu Maharaštra, a proto musí být stále považován za regionálně specifický. Bylo zjištěno, že jeden šetřený vývozce sídlící v Gudžarátu využíval tento program během období přezkumného šetření. Z toho vyplývá, že u tento program lze v případě tohoto vývozce napadnout z důvodů uvedených v předchozím bodu odůvodnění.
(148)
Vývozce, který tvrdil, že již není způsobilý pro výhody podle ODE, nepodložil toto tvrzení například poskytnutím potvrzení od VG. Naopak ve svých zprávách o hospodaření za období 2002-2003 (tj. období přezkumného šetření) uvedl, že požaduje prodloužení výhod ODE do roku 2012, což v minulosti již úspěšně činil celkem po dobu devíti let, přestože by podle příslušných právních předpisů mělo období ODE trvat pouze pět let. Společnost neposkytla žádný důkaz, že VG toto prodloužení zamítla.
f) Výpočet výše subvence
(149)
Výhody pro vyvážejícího výrobce byly vypočteny na základě výše daně z elektřiny obvykle splatné během období přezkumného šetření, která však zůstala podle tohoto programu nezaplacena. V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla výše subvence (čitatel) přepočtena na celkový prodej během období přezkumného šetření (jmenovatel), neboť se vztahuje na veškerý prodej, domácí i vývozní, a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto bylo stanoveno rozpětí subvence ve výši 0,2 % pro jednu společnost, která získala výhody podle ODE.
3. Balíčkový program pobídek (dále jen „BPP“) vlády státu Maharaštra (dále jen „VM“)
(150)
Bylo zjištěno, že vyvážející výrobci nezískali v rámci BPP žádné napadnutelné výhody.
IV. Výše napadnutelných subvencí
(151)
Je běžnou praxí považovat pro účel zjištění sazby subvence společnosti, které jsou ve spojení, za jeden subjekt. Je tomu tak proto, že výpočet jednotlivých subvenčních sazeb by mohl podporovat obcházení vyrovnávacích opatření, a tím je učinit neúčinnými tím, že by bylo výrobcům ve spojení umožněno, aby směrovali své vývozy do Společenství přes společnost s nejnižší individuální sazbou. Aby se takovéto situaci předešlo, vypočte se nejprve individuální výše subvence pro každý program a pro každou společnost ve spojení a potom se vypočte vážený průměr výše těchto subvencí a přiřadí ke každé ze společností ve spojení.
(152)
Dva vyvážející výrobci byli považováni za společnosti ve spojení a byla jim přiřazena jedna sazba subvence neboť každý z nich je provozně v postavení, které umožňuje způsobit omezení pro druhou společnost. Podle jejich výročních zpráv jsou klíčové osoby ve vedení těchto dvou společností příbuzní a jsou schopni uplatnit „významný vliv“ ve společnosti toho druhého. Významný vliv podle indických účetních norem znamená účast na finančních a/nebo provozních rozhodnutích podniku. Podle indických účetních norem vede takový vliv k tomu, že jsou považovány za strany ve spojení. Dále podle evropského celního práva se za osoby ve spojení považují strany, které kontrolují jedna druhou nebo jsou členy jedné rodiny (9).
(153)
Po poskytnutí informací jeden z těchto vyvážejících výrobců nesouhlasil s výše uvedenou analýzou stran ve spojení. Aniž by poskytl další důkaz, tvrdil, že mezi těmito dvěma společnostmi neexistuje žádný obchodní vztah. Tento vyvážející výrobce však ani nenapadl faktický popis uvedený v bodě odůvodnění (152), ani neodůvodnil, proč by navzdory těmto skutečnostem obě společnosti nemohly být považovány za společnosti ve spojení. Proto nemůže být toto tvrzení zohledněno.
Výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení, vyjádřená podle hodnoty, se u šetřených vyvážejících výrobců pohybuje mezi 25,3% a 35,1%.
(154)
Z důvodu vysoké úrovně spolupráce je sazba subvence u všech nespolupracujících společností stanovena na úrovni společnosti s nejvyšší individuální sazbou, tj. 35,1 %.
PROGRAM →
PPL
DEPBS
JOV
EPCG
PVÚ
DPVV
BPP
GPPP
PPPP
ODE
Celkem
SPOLEČNOST ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd.
22,8
4,6
nula
zanedb.
1,0
nula
nula
nula
nula
nula
28,4
Nectar Lifesciences Ltd.
25,8
3,2
nula
zanedb.
2,3
nula
nula
nula
2,4
nula
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd.
22,0
3,3
nula
nula
zanedb.
nula
nula
nula
nula
nula
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.
nula
nula
30,9
nula
1,1
nula
nula
nula
nula
nula
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd.
25,6
8,0
nula
zanedb.
zanedb.
1,5
nula
nula
nula
nula
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd.
25,8
3,2
nula
zanedb.
2,3
nula
nula
nula
2,4
nula
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd.
24,8
nula
nula
nula
nula
nula
nula
3,1
nula
0,2
28,1
D. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPAKOVÁNÍ SUBVENCOVÁNÍ
(155)
V souladu s čl. 18 odst. 2 základního nařízení bylo šetřeno, zda subvence a újma pravděpodobně přetrvají nebo se obnoví, pokud opatření pozbude platnosti.
(156)
Jak bylo uvedeno v bodech odůvodnění (21) až (153) výše, bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření indičtí vývozci dotyčného výrobku pokračovali v získávání výhod z napadnutelného subvencování od indických úřadů. Rozpětí subvencí zjištěná během přezkumu jsou dokonce vyšší, než jak byla zjištěna během původního šetření, kdy se rozpětí pohybovala od 0 % do 15,3 % (bod odůvodnění (43) nařízení Rady (ES) č. 2164/98). Pouze program subvencování uvedený v bodech odůvodnění (115) a (116) výše (80 HHC ZDP) byl ukončen a v některých dalších případech jednotlivé společnosti přestaly být pro některé programy způsobilé. Toto se již odrazilo ve výpočtu sazeb subvencí. Zbývající příslušné programy subvencí poskytují opakované výhody a není žádný náznak, že tyto programy spějí v dohledné době ke konci anebo budou upraveny. Bez takového zásahu budou vývozci daného výrobku i nadále získávat napadnutelné subvence. Každý vývozce je způsobilý pro několik subvenčních programů. Za těchto okolností lze dojít k závěru, že subvencování bude pravděpodobně v budoucnu pokračovat.
(157)
Protože bylo prokázáno, že subvencování v době přezkumu pokračovalo a bude pravděpodobně pokračovat v budoucnu, je otázka pravděpodobnosti obnovení subvencování irelevantní.
E. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
I. Výroba Společenství
(158)
Během období přezkumného šetření vyráběli obdobný výrobek ve Společenství tito výrobci: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA a Antibioticos S.A. Společnost Sandoz požadovala kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum platných antisubvenčních opatření. Společnost DSM tento požadavek podpořila. Společnosti Sandoz a DSM při přezkumném šetření plně spolupracovaly. Ostatní výrobci ve Společenství ani nespolupracovali, ani neměli proti kombinovanému přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímnímu přezkumu námitky.
(159)
Jeden spolupracující výrobce ve Společenství ve zvažovaném období dovážel dva typy dotyčného výrobku z Indie a rovněž z ostatních třetích zemí. Tato činnost nemění jeho kvalifikaci jako výrobce ve smyslu čl. 9 odst. 1 základního nařízení. V porovnání s jeho výrobou obdobného výrobku ve Společenství představovalo množství dovezené z Indie během období přezkumného šetření pouze malou část, méně než 10 %. Dále jeho dovozy dotyčného výrobku z Indie jsou pouze dočasného charakteru, neboť v současné době restrukturalizuje svoji výrobu ve Společenství a začal již vyrábět typy obdobného výrobku, který mimo jiné dovážel z Indie.
II. Definice výrobního odvětví Společenství
(160)
Obdobné výrobky vyráběné spolupracujícími výrobci Společenství v průběhu období přezkumného šetření představovaly 70,5 % z celkové výroby Společenství obdobných výrobků. Tyto společnosti tudíž tvoří výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 9 odst. 1 základního nařízení. Dále se nazývají „výrobní odvětví Společenství“.
F. ANALÝZA SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
I. Úvod
(161)
Ve vyhodnocení objemových a cenových trendů byly použity příslušné statistiky Eurostatu pro kódy TARIC 2941101010, 2941102010 a 2941900030 společně s údaji získanými z ověřených odpovědí na dotazník poskytnutých výrobním odvětvím Společenství.
(162)
Údaje výrobního odvětví Společenství byly získány z ověřených odpovědí na dotazník poskytnutých spolupracujícími výrobci ve Společenství.
(163)
Je-li to nutné z důvodu důvěrnosti, používají se k demonstraci vývojových trendů indexy.
(164)
Po oznámení jeden vývozce tvrdil, že analýza újmy měla být založena na informacích pro trh Společenství po rozšíření k 1. květnu 2004, tedy včetně deseti nových členských států.
(165)
Protože čl. 11 odst. 1 základního nařízení uvádí, že informace vztahující se k období po OŠ, nebudou zpravidla zohledněny a protože rozšíření proběhlo po OŠ, musí být toto tvrzení odmítnuto. V každém případě poskytnuté informace naznačují, že v deseti nových členských státech není žádná výroba obdobného výrobku, která by mohla pozměnit situaci výrobního odvětví Společenství.
(166)
Kromě toho formou všeobecné připomínky jeden vývozce tvrdil bez dalšího zdůvodnění, že analýza újmy, tak jak byla zveřejněna, nevzala v úvahu všechny faktory uvedené v článku 8 základního nařízení a není založena na skutečných důkazech.
(167)
Konkrétní požadavky k jednotlivým aspektům analýzy újmy budou uvedeny níže v kontextu příslušné části analýzy. Nicméně jako reakce na tuto všeobecnou připomínku by se mělo poznamenat, že i) základem analýzy újmy byly ověřené skutečnosti podepřené důkazy a ii) jak je uvedeno níže, bylo provedeno vyhodnocení veškerých činitelů čl. 8 odst. 2 základního nařízení vztahující se k dovozu, všech 17 činitelů čl. 8 odst. 5 základního nařízení vztahujících se k situaci výrobního odvětví Společenství a veškerých jiných známých činitelů než dovoz subvencovaných výrobků čl. 8 odst. 7 základního nařízení.
II. Stanovení příslušného trhu Společenství
(168)
Aby se zjistilo, zda výrobní odvětví Společenství utrpělo újmu či nikoliv a za účelem zjištění spotřeby a různých hospodářských ukazatelů týkajících se situace výrobního odvětví Společenství, zkoumalo se, zda a do jaké míry musí být v analýze vzato v úvahu následné využití obdobného výrobku vyráběného výrobním odvětvím Společenství.
(169)
Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství prodává obdobný výrobek jak i) nezávislým zákazníkům, tak ii) pro další následné zpracování na přípravky ve stejné skupině společností (dále jen „subjekty ve spojení“). Prodeje nezávislým subjektům byly považovány za „volný trh“. Prodeje subjektům ve spojení pro další následné zpracování byly považovány kvůli nedostatku volného výběru dodavatele za vlastní spotřebu.
(170)
U následujících ekonomických ukazatelů vztahujících se k výrobnímu odvětví Společenství bylo zjištěno, že smysluplná analýza a vyhodnocení se musí zaměřit na situaci převažující na volném trhu: objem prodeje a prodejní ceny na trhu Společenství, podíl na trhu, růst, ziskovost, objem vývozu a ceny. Pokud to bylo možné a oprávněné, byly tyto zjištěné údaje následně porovnány s údaji pro závislý trh, aby se získal celý obrázek situace ve výrobním odvětví Společenství.
(171)
U ostatních ekonomických ukazatelů bylo ale na základě šetření zjištěno, že mohly být smysluplně zkoumány jedině vztažením k celé činnosti. Ve skutečnosti výroba (jak u závislého, tak u volného trhu), kapacita, vytížení kapacit, investice, zásoby, zaměstnanost, produktivita, mzdy a schopnost opatřit si kapitál závisejí na celé činnosti, ať už je výroba závislá nebo prodávaná na volném trhu.
(172)
Dva vývozci napadli analýzu, co se týče volného a závislého trhu. Tvrdili, že není objektivní ve smyslu čl. 8 odst. 2 základního nařízení.
(173)
Nicméně se má za to, že stávající šetření zjistilo jasné oddělení mezi volným a závislým trhem. Ve skutečnosti závislý kupující neměl jinou volbu, než kupovat od závislého dodavatele. Za takových okolností se musela analýza v prvé řadě zaměřit na volný trh, protože prodej na závislém trhu nepodléhal konkurenci výrobků prodávaných na volném trhu, a tudíž nebyl ovlivněn subvencovanými dovozy. Dále se je nutno poznamenat, že analýza újmy navzdory jasnému oddělení nevypustila závislý trh. Naopak, situace obou trhů byly postaveny vedle sebe, jak je uvedeno níže, aby se dosáhlo objektivního stanovení stavu výrobního odvětví Společenství jako celku. Proto musí být tato námitka zamítnuta.
III. Spotřeba Společenství
(174)
Při výpočtu zřejmé spotřeby dotyčného výrobku ve Společenství a obdobného výrobku Komise sečetla:
-
objem celkového dovozu dotyčného výrobku a obdobného výrobku do Společenství podle údajů Eurostatu,
-
objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství vyráběného výrobním odvětvím Společenství,
-
objem vlastní spotřeby obdobného výrobku ve výrobním odvětví Společenství,
-
a na základě informací obsažených v žádosti o přezkum odhadovaný objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství dalšími známými výrobci ve Společenství.
Jak ukazuje tato tabulka, spotřeba dotyčného výrobku a obdobného výrobku ve Společenství stoupla v daném období o 51 %.
Spotřeba
(v kg)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek a obdobný výrobek
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
index
100
131
131
153
151
(175)
VI a jeden vývozce prohlásili, že výše uvedené údaje o spotřebě měly být poskytnuty podrobněji, zejména měly být rozlišeny podle výrobců Společenství a měla být oddělena volná a vlastní spotřeba. Dále se tvrdilo, že nebyla ověřena důvěryhodnost údajů u výrobců Společenství nespadajících do výrobního odvětví Společenství.
(176)
Je nutno poznamenat, že výrobní odvětví Společenství se skládá pouze ze dvou stran, z nichž jen jedna působí na závislém trhu. Tudíž vzhledem k článku 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) není možné poskytnout další podrobnosti. Co se týče údajů o výrobcích ve Společenství nespadajících do výrobního odvětví Společenství, je třeba si uvědomit, že tito výrobci při šetření nespolupracovali. Při absenci jakýchkoli dalších informací týkajících se jejich přispění do spotřeby Společenství byly použity údaje poskytnuté v žádosti o přezkum. Navíc žádná strana neposkytla rozporuplné informace a ani ověřování nezpochybnilo jejich důvěryhodnost.
IV. Dovozy dotyčného výrobku do Společenství
1. Objem, cena a podíl dovozů z Indie na trhu
Dovozy
(v kg)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
index
100
129
196
277
259
(177)
Objem dovozů dotyčného výrobku během zvažovaného období značně vzrostl. Dovozy v období přezkumného šetření byly o 159 % vyšší než v roce 1999. Tyto dovozy stoupaly o hodně rychleji než všeobecný nárůst spotřeby, který činil 51 %, než nárůst dovozů z jiných třetích zemí než Indie (13 %) a než nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství (80 %) v průběhu stejného období. Co se týče statutu Indie jako rozvojové země a ustanovení čl. 14 odst. 4 základního nařízení, bylo zjištěno, že objem dovozů z Indie v období přezkumného šetření představoval výrazně více než 4 % celkových dovozů obdobného výrobku do Společenství.
Průměrná dovozní cena za 1 kg v EUR
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
index
100
98
102
106
102
(178)
Průměrná dovozní cena dotyčného výrobku mírně vzrostla, přičemž nejvyšší byla v roce 2002, a následně poklesla zpět na úroveň před rokem 2001.
Podíl na trhu ES
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
index
100
99
149
181
171
(179)
Podíl indických dovozů na trhu Společenství vzrostl během zvažovaného období o 71 %. Bylo namítnuto, že indexovaný vzestup by měl činit pouze 66 % namísto 71 %. Na základě procentního podílu na trhu zaokrouhleného dolů je toto tvrzení aritmeticky platné. Nicméně výše zmíněný index je vypočten správně. Pro účely přesné indexace nebylo procento podílu na trhu zaokrouhleno. To je patrné, pokud porovnáme indexované údaje a procentní body za roky 1999 a 2000. Dále byla tato metodika ve všech tabulkách tohoto nařízení aplikována stejným způsobem.
2. Cenové podbízení
(180)
Pro určení cenového podbízení byly analyzovány cenové údaje vztahující se k období přezkumného šetření. Za tímto účelem byly prodejní ceny výrobního odvětví Společenství pro jejich první nezávislé zákazníky na bázi ze závodu porovnány s prodejními cenami indických vývozních výrobců pro jejich první nezávislé zákazníky ve Společenství na bázi dovozu CIF (výlohy, pojištění a dopravné placeno), v obou případech po odečtení slev, rabatů a provizí.
(181)
Na základě odpovědí v dotazníku mohly být definovány různé podtypy dotyčného výrobku a obdobného výrobku pro účely porovnání založeného na typu výrobku (tj. trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin) a jeho variant (tj. prášková nebo kompaktní forma).
(182)
Prodejní ceny výrobního odvětví Společenství a dovozní ceny CIF vyvážejících výrobců byly porovnány na stejné úrovni obchodu, zejména obchodníků/distributorů v rámci trhu Společenství na základě cen váženého průměru podle podtypu výrobku. Během období přezkumného šetření byl téměř veškerý prodej vyvážejících výrobců do Společenství prováděn prostřednictvím obchodníků/distributorů.
(183)
Výsledky porovnání vyjádřené jako procento prodejních cen výrobního odvětví Společenství během období přezkumného šetření ukázaly značné rozpětí cenového podbízení. Na základě vyvážejících výrobců bylo zjištěno, že tato rozpětí se pohybují mezi 11,5 % a 17,1 %. V důsledku toho tato rozpětí cenového podbízení naznačuje neustálý cenový tlak vyvíjený indickými dovozy na trh Společenství navzdory existenci opatření.
V. Ekonomická situace výrobního odvětví Společenství
1. Výroba, kapacita a vytížení kapacit
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index výroby
100
121
127
154
160
Index kapacity
100
117
123
148
157
Index vytížení kapacit
100
103
103
104
102
(184)
Následkem stálého vzestupu spotřeby ve Společenství výroba obdobného výrobku ve výrobním odvětví Společenství ve zvažovaném období neustále rostla. Tento pozitivní trend začal být výraznější během období přezkumného šetření, kdy jeden ze spolupracujících výrobců Společenství zahájil výrobu jednoho typu obdobného výrobku ve Společenství, který předtím pouze dovážel.
(185)
Výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství vykazovala stejný pozitivní trend jako výroba. Toto je částečně z důvodu významných investic do nového výrobního závodu, které byly realizovány v průběhu období přezkumného šetření jedním ze spolupracujících výrobců Společenství.
(186)
Vytížení kapacit bylo během zvažovaného období stále na relativně vysoké úrovni. Takové vysoké vytížení je v tomto typu výrobního odvětví běžné, protože se při výrobě obdobného výrobku používá kontinuální dávkový proces a výrobní odvětví Společenství kromě toho vyrábí ještě pro vlastní potřebu.
(187)
Tři vývozci po poskytnutí informací tvrdili, že vývoj těchto činitelů nevykazuje žádný znak újmy. Nicméně je třeba si uvědomit, že závěr o újmě nebyl založen na těchto činitelích.
2. Objem prodeje, prodejní cena, podíl na trhu a růst
a) prodej na volném trhu
Prodej na volném trhu ve Společenství
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index objemu
100
170
162
192
180
Index průměrné prodejní ceny
100
94
94
94
95
Index podílu na trhu
100
130
123
125
120
(188)
Na základě příznivého vývoje spotřeby Společenství objem prodeje na volném trhu výrobního odvětví Společenství ve Společenství ve zvažovaném období stoupl. Objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu vykázal vyšší nárůst než nárůst spotřeby Společenství ve zvažovaném období. Nicméně mezi rokem 2000 a obdobím přezkumného šetření byl nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu nižší než nárůst spotřeby Společenství. Velký nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu v letech 1999 až 2000 lze připisovat zejména převzetí jiných výrobců Společenství výrobním odvětvím Společenství. Nicméně 80 % nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu ve Společenství během zvažovaného období byl méně zřejmý, než 159 % nárůst dovozu dotyčného výrobku během stejného období.
(189)
VI a čtyři vývozci poukazovali na celkový nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství jako na pozitivní příznak a tvrdili, že to nepotvrzuje zjištění o újmě. Dále byla předložena tvrzení, že relativní srovnání výsledků výrobního odvětví Společenství s jedním z indických vývozců je zavádějící z důvodu značného rozdílu ve velikosti konkurentů.
(190)
V reakci na tato tvrzení je třeba poznamenat, že vývoj objemu prodeje nebyl považován ve stávajícím případě za klíčový činitel naznačující rozsah utrpěné újmy. Nicméně, protože nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství lze ve velké míře připisovat jednomu převzetí v roce 2000, neboli integraci prodeje bývalého konkurenta, nikoliv novému prodeji, nemůže být ani považován za ukazatele neexistence újmy. Navíc v roce 2001 a během OŠ objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu poklesl.
(191)
Navzdory vzrůstající poptávce naznačené vzrůstající spotřebou Společenství průměrné prodejní ceny výrobního odvětví Společenství na volném trhu mezi rokem 1999 a 2000 poklesly. Toto ukazuje na cenový tlak vyvíjený konkurencí. Ačkoli poptávka dále rostla, zůstaly ceny prakticky stabilní na nižší úrovni až do konce období přezkumného šetření.
(192)
VI a tři vývozci tvrdili, že vývoj cen by měl být pro výrobní odvětví Společenství považován za pozitivní.
(193)
Toto tvrzení je nepřijatelné. Ve skutečnosti během zvažovaného období nemohlo výrobní odvětví Společenství nikdy dosáhnout nepoškozujících cenových úrovní.
(194)
Výrobní odvětví Společenství zvýšilo mezi roky 1999 a 2000 svůj podíl na trhu o 30 % na úkor podílu na trhu ostatních výrobců Společenství a vývozců z jiných třetích zemí než z Indie. Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu však od roku 2000 do období přezkumného šetření poklesl, když dosáhl své nejnižší úrovně od roku 1999. Toto období je totožné se značným zrychlením nástupu podílu dovozů z Indie.
(195)
Jeden vývozce argumentoval tím, že pokles podílu výrobního odvětví Společenství na trhu v roce 2001 a OŠ je ve světle vzestupu v roce 2000 nedůležitý, a dále poukazoval na jeho celkový vzestup podílu na trhu ve zvažovaném období.
(196)
Toto tvrzení nicméně nemůže být akceptováno, neboť se zakládá na izolovaném zaměření na rok 1999 oproti OŠ, což navíc zanedbává výjimečnou povahu vzestupu v roce 2000. Tento vývozce neposkytl žádné vysvětlení, proč by tento zjevně klesající vývoj podílu výrobního odvětví Společenství na volném trhu po roce 2000 neměl být považován za negativní.
(197)
V tomto kontextu dva další vývozci argumentovali tím, že vzhledem k pozitivnějšímu vývoji na závislém trhu je toto výsledkem vědomého rozhodnutí výrobního odvětví Společenství pro trh ziskovějších přípravků.
(198)
Tento argument nemůže být přijat, protože ignoruje zvýšené zásoby, které mohly být prodány na volném trhu.
b) závislý prodej
Závislý prodej ve Společenství
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index objemu
100
88
124
180
189
Index průměrné prodejní ceny
100
102
104
102
99
Index podílu na trhu
100
67
95
117
125
(199)
Zatímco objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu vzrostl ve zvažovaném období o 80 %, prodej na závislém trhu stoupl o 89 %. Zejména se dá vysledovat expanze výrobního odvětví Společenství na závislém trhu od roku 2001, zatímco jeho situace na volném trhu zůstala prakticky nezměněna. Toto se časově shoduje se silným nárůstem dovozů z Indie na volný trh, což naznačuje, že výrobní odvětví Společenství využilo možnosti změny trhu aspoň do jisté míry, aby se vyhnulo přímé konkurenci subvencovaných dovozů dotyčného výrobku za nízké ceny.
(200)
Obdobný vývoj se dá vysledovat porovnáním trendů v nárůstu podílu výrobního odvětví Společenství na trhu, jak na volném, tak na závislém. Toto opět naznačuje stoupající strategickou důležitost závislého trhu pro výrobní odvětví Společenství od roku 2001.
(201)
Zatímco ceny na volném trhu začaly klesat již v roce 2000, transferové ceny na závislém trhu pokračovaly v mírném nárůstu do roku 2001. Nicméně s časovým zpožděním počínaje rokem 2002 vykázaly ceny na závislém trhu rovněž sestupný trend. To by se dalo vysvětlit skutečností, že transferové ceny se nemění obvykle tak rychle, protože nejsou ovlivňovány přímou konkurencí. Bylo zaznamenáno, že celkový pohyb cen na volném trhu a závislých prodejů ve zvažovaném období je podobný.
3. Zásoby
Zásoby
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
100
74
100
141
161
(202)
Stavy zásob výrobního odvětví Společenství ke konci roku ve vztahu k výrobě poklesly o 26 % od roku 1999 do roku 2000, avšak potom ke konci období přezkumného šetření prudce stouply o více než 115 %. Tento vzestup se časově shodoval se zdvojnásobením indických dovozů ve stejném období.
(203)
VI a čtyři vývozci tvrdili, že vzestup skladových zásob nebyl abnormálně vysoký, a tak nenaznačoval újmu. Dále byla napadena metodika použití stavů zásob ke konci roku. Místo toho byly jako přiměřenější ukazatele navrhovány jiné přístupy, jako např. klouzavý průměr stavů zásob nebo zásoby vyjádřené počtem denních prodejů.
(204)
Jako reakce na toto tvrzení by mělo být uvedeno, že pro výpočet stavů zásob byla použita standardní metodika Společenství. Tento přístup je objektivní a je v souladu se závazky WTO. Požadavek na použití jiné metodiky byl neopodstatněný, proto byl návrh na zvolení jiné metodiky zamítnut. Navíc na základě ověřených skutečností nelze popřít, že stavy skladových zásob prudce stouply.
4. Ziskovost
a) prodej na volném trhu
Ziskovost
(Prodej na volném trhu ve Společenství)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
- 100
113
239
146
87
(205)
Ziskovost výrobního odvětví Společenství vyjádřená návratností čistého prodeje na volném trhu se značně zlepšila oproti ztrátové situaci z roku 1999. Po zavedení stávajících opatření v roce 1998 stoupala ziskovost až do roku 2001, avšak potom se s blížícím se obdobím přezkumného šetření prudce zhoršila. Kromě toho je příznačné, že výrobní odvětví Společenství nebylo v průběhu zvažovaného období ani jednou v pozici, kdy by mohlo dosáhnout alespoň polovinu ziskové marže, kterou by podle závěrů v původním šetření mohlo získat, kdyby nebylo subvencovaných dovozů, tj. 15 %. Vývoj ziskovosti a obzvláště její pokles od roku 2002 je považován za velmi důležitý, protože postihuje úroveň finančních zdrojů, které má výrobní odvětví Společenství k dispozici pro investice do vývoje a výzkumu, což je nutné pro další zlepšení výrobních procesů stávajících výrobků a pro vývoj nových výrobků.
(206)
VI a čtyři vývozci předložili komentáře k analýze ziskovosti. Tvrdili, že i) výrobní odvětví Společenství dosáhlo přiměřených úrovní ziskovosti, ii) že nepoškozující marže ziskovosti ve výši 10 % (viz bod odůvodnění (260)) by byla příliš vysoká a že namísto toho je postačujících 5 %, iii) že pokles ziskovosti může být hlavně přisuzován investiční politice výrobního odvětví Společenství, iv) že činnost jednoho subjektu související se zahájením výroby se posuzuje jako újma způsobená sama sobě a v) že údaje o vývoji ziskovosti měly být poskytnuty u každého výrobce ve Společenství.
(207)
Je zapotřebí zopakovat, že výrobní odvětví Společenství nebylo ani jednou během zvažovaného období v pozici, ve které by mohlo dosáhnout přiměřené ziskové marže, jak je uvedeno výše. Zhoršení od roku 2002 tedy ještě zhoršilo již tak neuspokojivou situaci. Dále vzhledem ke zvláštním okolnostem ve farmaceutickém odvětví je zisková marže ve výši 5 % považována za nedostatečnou. Výrobní odvětví Společenství poskytlo důkazy, že dokáže u srovnatelných nerozplněných léčiv dosáhnout úrovně zisku nad 10 %. Taková úroveň zisku je nutná, aby farmaceutické odvětví mělo trvale k dispozici nutné finanční zdroje k pokračování farmaceutické inovace, která se zde pojí s neodmyslitelnými ekonomickými riziky. Kromě toho nedostatečné ziskové marže, kterých dosáhlo výrobní odvětví Společenství, nemohou být jednoduše vysvětleny investiční politikou. Pouze jeden výrobce ve Společenství se ve zvažovaném období nacházel ve fázi zahájení výroby, ale žádná strana nedosáhla přiměřených ziskových marží. A v neposlední řadě vzhledem k článku 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) není možné poskytovat další údaje.
b) závislý prodej
Ziskovost
(závislý prodej ve Společenství)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
100
482
564
431
325
(208)
Trendy ziskovosti závislého prodeje mají stejný průběh, pouze na vyšší úrovni, neboli vzestup do roku 2001 a následný pokles. Rozdíly v úrovních ziskovosti lze připisovat zejména skutečnosti, že i) běžná prodejní režie a administrativní náklady (dále jen „PR&A“) na závislé prodeje jsou nižší, neboť nevyžadují náklady na marketing, a ii) vyšším transferovým cenám v porovnání s cenami na volném trhu. Bez vyšších úrovní ziskovosti dosažených při závislém prodeji by výrobní odvětví bylo v celkově horší finanční situaci.
5. Investice, návratnost investic, pohyb peněžních prostředků a schopnost opatřit si kapitál
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index investic
0
100
300
1 123
351
Index návratnosti investic
- 100
160
286
161
91
Index pohybu peněžních prostředků
100
186
71
160
33
(209)
Po roce 1999 výrobní odvětví Společenství nepřetržitě investovalo do výroby obdobného výrobku. Zejména v roce 2002 investovalo výrazně do nových výrobních technologií, aby zůstalo konkurenceschopné, zlepšilo ekologické a bezpečnostní standardy a zvýšilo výrobní kapacity.
(210)
Od roku 1999 do 2001, tj. po zavedení opatření, se návratnost investic zvýšila. Od té doby však silně poklesla. Přestože to může být částečně přisuzováno tomu, že se jeden nový výrobní závod nacházel ve fázi zahájení výroby, neuspokojivý stav ziskovosti způsobený cenovým tlakem konkurentů k této situaci přispěl.
(211)
Ve zvažovaném období je kolísání pohybu peněžních prostředků vytvořeného prodejem obdobného výrobku do jisté míry následkem investiční politiky výrobního odvětví Společenství v tomto období. Náhlý pokles pohybu peněžních prostředků mezi rokem 2002 a obdobím přezkumného šetření však nemůže být vysvětlen pouze tímto faktorem. K neuspokojivému vývoji pohybu peněžních prostředků přispěl rovněž cenový tlak vytvořený konkurencí.
(212)
Výrobní odvětví Společenství nezaznamenalo žádné významné problémy s opatřováním kapitálu.
(213)
Po poskytnutí informací VI a vývozci tvrdili, že i) výše uvedené údaje měly být poskytnuty zvlášť pro každého výrobce ve Společenství, ii) schopnost opatřit si kapitál nepodporovala závěr o újmě a iii) pohyb peněžních prostředků se vzhledem k trendům návratnosti investic a ziskovosti údajně takto nemohl vyvinout, a měl by tedy být přehodnocen a iv) bez dalšího zdůvodnění bude analýza nedostatečná.
(214)
V reakci na tato tvrzení bychom si měli uvědomit, že v souladu s článkem 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) nemohou být údaje poskytnuty zvlášť pro každého výrobce ve Společenství. Co se týče schopnosti opatřit si kapitál, nebyl učiněn žádný negativní závěr ohledně újmy. Co se týče tvrzení ohledně pohybu peněžních prostředků, po pečlivém opětovném přezkoumání byl výše uvedený příslušný index potvrzen. Ohledně všeobecného tvrzení nedostatečné analýzy s ohledem na výše zmíněné faktory je třeba vzít v úvahu, že i) zjištění újmy se nezakládá hlavně na těchto ukazatelích a ii) že toto tvrzení nedoložilo, proč by další rozbor mohl celkový nález ještě změnit.
6. Zaměstnanost, produktivita a mzdy
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index zaměstnanosti
100
101
101
187
185
Index produktivity
100
120
127
83
86
Index mezd
100
103
106
185
178
(215)
Zaměstnanost u obdobného výrobku zůstala stejná do roku 2001, ale v roce 2002 značně stoupla v důsledku otevření nového výrobního závodu ve Společenství jedním ze spolupracujících výrobců ve Společenství. Celkové náklady na mzdy sledovaly stejný trend. Produktivita na pracovníka však, přestože do roku 2001 stoupala, v roce 2002 klesla. Toto lze jasně připisovat skutečnosti, že se jeden nový výrobní závod nacházel ve fázi zahájení výroby. Během šetření nebyl nalezen žádný důkaz o snížení efektivity.
(216)
VI a čtyři vývozci tvrdili, že trendy zaměstnanosti, produktivity a mezd nepodporují ve stávajícím případě závěr o způsobení podstatné újmy.
(217)
Je však třeba uvést, že u zaměstnanosti a produktivity žádný takový závěr učiněn nebyl. U mezd stoupla pouze jejich celková výše. V průměru na jednoho zaměstnance mzdy dokonce mírně poklesly (viz tabulka níže). To ukazuje, že i) nenastal žádný pozitivní vývoj v přepočtu na jednoho pracovníka a ii) snahu výrobního odvětví Společenství o úsporu nákladů.
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index mezd na zaměstnance
100
103
105
99
96
7. Výše subvence a překonání dřívějšího subvencování
(218)
Podle objemu a zejména cen subvencovaných dovozů z Indie nemůže být dopad stávající výše subvencí, která je značná, považován za zanedbatelný.
(219)
V této souvislosti VI a tři vývozci tvrdili, že rozpětí subvencí je nadsazené.
(220)
Nicméně, jak je uvedeno v bodech odůvodnění (153) a (154) výše, ukázalo šetření, že výše napadnutelných subvencí vyjádřená v hodnotách pro šetřené vývozní výrobce se pohybuje mezi 25,3 % a 35,1 %. Toto je jasné zjištění značného subvencování.
(221)
Situace výrobního odvětví Společenství se ve zvažovaném období zlepšila, nicméně výrobní odvětví dřívější subvencování ještě zcela nepřekonalo a je nadále oslabeno.
VI. Závěrečné zhodnocení ekonomické situace výrobního odvětví Společenství
(222)
Mezi rokem 1999 a obdobím přezkumného šetření objem dovozu subvencovaných výrobků dotyčného výrobku značně stoupl o 159 % a jejich podíl na trhu Společenství vzrostl o 70 %. Tento vývoj je v protikladu s mnohem méně příznivým vývojem u vývozců z ostatních zemí a výrobního odvětví Společenství. Dovoz z ostatních zemí na trh Společenství vzrostly ve zvažovaném období pouze o 7 % a jejich podíl na trhu dokonce poklesl o 29 %. Objem prodeje výrobního odvětví Společenství vzrostl o 80 % a jeho podíl na trhu vzrostl ve zvažovaném období o 20 %. Tento pozitivní vývoj však lze v podstatě připsat převzetí ostatních výrobců výrobním odvětvím Společenství v roce 2000. Od roku 2001 trend ve vývoji podílu na trhu u výrobního odvětví Společenství dokonce klesá. Obzvláště je možné pozorovat, že od roku 2000 výrobní odvětví Společenství neudrželo v relativních hodnotách krok se vzestupem spotřeby Společenství a silným vývojem svých indických konkurentů na trhu Společenství.
(223)
V této souvislosti je třeba upozornit na to, že průměrné ceny dovážených subvencovaných výrobků z Indie byly ve zvažovaném období pořád nižší než ceny výrobního odvětví Společenství. Navíc v průběhu období přezkumného šetření se ceny subvencovaných výrobků dovážených z dotčené země podbízely cenám výrobního odvětví Společenství. Na základě váženého průměru se cenové podbízení v průběhu období přezkumného šetření pohybovalo mezi 11,5 % a 17,1 %.
(224)
V důsledku tohoto cenového tlaku vyvíjeného dovozem subvencovaných indických výrobků nebylo výrobní odvětví Společenství ani jednou během zvažovaného období v pozici, kdy mohlo dosáhnout cenové úrovně, které by mu nezpůsobovaly újmu. Přestože se ziskovost výrobního odvětví Společenství po uložení opatření zpočátku zlepšila, od roku 2001 se zhoršuje a její skutečná úroveň je značně pod úrovní, jaké by mohla dosáhnout, nebýt dovozu subvencovaných výrobků, tj. 10 % z obratu (viz bod odůvodnění (260)). Nicméně pouze přijatelná úroveň ziskovosti umožní, aby výrobní odvětví Společenství zůstalo udržitelně životaschopné.
(225)
Tato negativní tendence pro výrobní odvětví Společenství se dále odráží v situaci znázorněné vývojem návratnosti investic a pohyb peněžních prostředků.
(226)
Co se týče závislého prodeje, možnost výrobního odvětví Společenství prodávat část své produkce na závislém trhu mu poskytla příležitost udržet si vysokou úroveň vytížení kapacit. Vysoké vytížení kapacit přispívá k úsporám výrobních nákladů při hromadné výrobě. Dále, jak je uvedeno výše, vývoj objemu prodeje, cen a podílu na trhu mezi volným a závislým trhem se významně nelišil. Bez vyšších zisků dosažených z závislého prodeje by bylo výrobní odvětví v horší finanční situaci. Vlastní spotřeba tudíž ke způsobení újmy nepřispěla. Naopak, bez závislého trhu by újma způsobená výrobnímu odvětví Společenství mohla být ještě horší.
(227)
Dva vývozci tvrdili, že nelze učinit závěr, že prodej na závislém trhu nepřispěl k újmě výrobního odvětví Společenství, neboť ceny závislého prodeje jsou údajně nespolehlivé, tj. ziskovost závislých prodejů je uměle příliš vysoká.
(228)
Nicméně vyšší ziskovost na závislém trhu nebyla hlavně výsledkem vyšších transferových cen, ale obzvláště důsledkem nižší PR&A (viz bod odůvodnění (208)). Dále toto tvrzení opomíjí účinek úspor z hromadné výroby. Takže nemůže změnit závěr, že závislé prodeje nepřispěly k újmě.
(229)
V důsledku toho se potvrdilo, že celkově výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu ve smyslu čl. 8 odst. 1 základního nařízení. Je třeba si uvědomit, že v čl. 8 odst. 5 základního nařízení se neuvádí, že ke stanovení podstatné újmy je nutné, aby všechny hospodářské činitele byly negativní. Ne všechny hospodářské ukazatele mají také stejnou váhu. Ziskovost je však jeden z klíčových hospodářských ukazatelů, protože představuje konečný cíl každého hospodářského podnikání. Ve stávajícím případě byly zjištěny nedostatečné úrovně ziskovosti. Dalším důležitým ukazatelem újmy, který má hlavní dopad na ziskovost, jsou cenové úrovně. Během zvažovaného období nebylo výrobní odvětví Společenství nikdy v pozici, v které by mohlo dosáhnout cenových úrovní na volném trhu, které by mu nezpůsobovaly újmu, což bylo zapříčiněno vnějším cenovým tlakem zejména dovozu silně subvencovaných indických výrobků.
VII. Účinek dovozu subvencovaných výrobků
(230)
V roce 2000 ztratila Indie na přechodnou dobu, s největší pravděpodobností v důsledku zavedení opatření, svou pozici druhého největšího vývozce na trh Společenství, zatímco zejména ománští vývozci získali podíl na trhu. Od té doby však indičtí vývozci nejen znovu získali svoji pozici, ale v období přezkumného šetření dokonce převzali vedení jakožto největší vývozce do Společenství.
(231)
Tento nárůst objemu dovozu subvencovaných výrobků z Indie, obzvláště od roku 2002, se objevil společně s tím, že v roce 2002 ziskovost výrobního odvětví Společenství poklesla v porovnání s rokem 2001 o 36 %. Bylo zjištěno, že jeden výrobce ve Společenství v této době otevřel nový závod a nacházel se ve fázi zahájení výroby, což mohlo mít vliv na jeho ziskovost v tomto období. Ukázalo se však také, že další výrobce ve Společenství, který se nacházel ve fázi zahájení výroby, musel čelit značnému poklesu ziskovosti, a to o 17 % v porovnání s rokem 2001, což se v průběhu období přezkumného šetření ještě zhoršilo. Navíc, jak je uvedeno v bodu odůvodnění (207), nebylo výrobní odvětví Společenství ani jednou v takové pozici, aby dosáhlo cenových úrovní, které by mu nezpůsobovaly újmu. Naopak, počínaje rokem 2002 muselo výrobní odvětví Společenství opět upravit ceny směrem dolů, aby svůj podíl na trhu obhájilo.
(232)
Po poskytnutí informací tři vývozci uvedli, že jak podíl indického dovozu na trhu Společenství (2,5 % během OŠ), tak objem dovozu ve vztahu k celkovému dovozu (8,4 % během OŠ), které oba slabě poklesly ve srovnání s rokem 2002, jsou příliš malé a okrajové, než aby měly nějaký poškozující dopad, a to obzvláště vzhledem k velkému podílu na trhu, který má výrobní odvětví Společenství. Dále je předpoklad, že analýza vyjádřená v relativních údajích by byla zavádějící, protože Indie začínala na velmi nízké úrovni 1,5 % podílu na trhu a 3,7 % objemu dovozu v roce 1999.
(233)
V reakci na toto tvrzení by se mělo vzít v úvahu, že jak indický podíl na trhu, tak objem dovezených výrobků během OŠ výrazně přesahují limity nepatrnosti uvedené v čl. 10 odst. 11 a čl. 14 odst. 4 základního nařízení, což může mít příčinný účinek. Podle čl. 8 odst. 6 základního nařízení lze příčinný účinek prokázat buď objemem dovozu anebo cenami subvencovaných dovozů. Takovýto cenový dopad lze v tomto případě jasně vypozorovat. Jak bylo již zjištěno v průběhu původního šetření, šetřený výrobek, tj. nerozplněná komodita, je vysoce cenově citlivá a reaguje rychle na jakýkoli tlak dolů. V takových případech mohou i malá množství ovlivnit ceny na trhu. V podstatě se dá říci, že indické ceny ve zvažovaném období v tomto případě v průměru stanovily orientační hladinu cenového tlaku.
(234)
Potvrdilo se tudíž, že dovoz subvencovaných výrobků z Indie měl během zvažovaného období značný negativní dopad na situaci výrobního odvětví Společenství, obzvláště co se týče ziskovosti.
VIII. Dopad jiných faktorů
1. Dovoz z jiných třetích zemí
Dovoz ze třetích zemí
1999
2000
2001
2002
OŠ
Objem (kg)
Indie
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Index
100
129
196
277
259
Omán
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Index
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Index
100
25
149
932
631
Čína
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Index
0
100
559
1 938
1 615
Jižní Korea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Index
100
380
203
275
227
Singapur
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Index
0
100
2 789
1 363
820
Průměrná dovozní cena za 1 kg (EUR)
Indie
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Index
100
98
102
106
102
Omán
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Index
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Index
100
154
145
135
65
Čína
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Index
0
100
61
36
31
Jižní Korea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Index
100
108
108
131
138
Singapur
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Index
0
100
75
75
67
(235)
Dovozy dotyčného výrobku z jiných zemí než z Indie stouply mezi rokem 1999 a obdobím přezkumného šetření pouze o 7 %, tj. značně méně než vzestup spotřeby Společenství. Tyto země, Omán, USA, Čína, Jižní Korea a Singapur, jsou hlavními dodavateli na trh Společenství. Jejich průměrné dovozní ceny však byly značně vyšší než indické dovozní ceny a kromě dovozních cen z Ománu, také než ceny výrobního odvětví Společenství. Dovozní ceny z Ománu jsou na srovnatelné úrovni s cenami výrobního odvětví Společenství, avšak vzestup podílu na trhu u Ománu ve zvažovaném období byl daleko méně výrazný, než tomu bylo u ostatních třetích zemí.
(236)
Po poskytnutí informací přišla VI a dva vývozci s tvrzením, že vyrovnávací clo platné pro dovoz indických výrobků mělo být při porovnávání průměrných prodejních cen vzato v úvahu. Toto by údajně vedlo k prakticky obdobným indickým a ománským cenovým úrovním. Dále bylo uvedeno, že průměrné ceny z některých třetích zemí, zejména USA a Číny ve zvažovaném období značně poklesly, zatímco mimo jiné indické ceny stouply. Další vývozce tvrdil, že snížení objemu indických dovozů mezi rokem 2002 a obdobím přezkumného šetření nebylo v analýze náležitě zohledněno, že jiné třetí země byly hlavními dodavateli a že průměrné ceny z Jižní Korey a Indie byly obdobné od roku 1999 do roku 2001.
(237)
Co se týče původního platného vyrovnávacího cla, je třeba poznamenat, že velká většina dovozů z Indie podléhala buď nulové celní sazbě nebo celní sazbě, která stále ještě vede k nižším průměrným cenám po vyložení než průměrná úroveň ománských cen. Ománské dovozy tedy v průměru nevyvíjely stejný stupeň cenového tlaku. Kromě toho dovozní ceny ze všech ostatních třetích zemí byly ve zvažovaném období v průměru vyšší než indická cenová úroveň, což opět označuje Indii jako hlavní zdroj cenového tlaku. Co se týče objemu, tvrzení, že Indie nebyla jediným zdrojem značného objemu dovozu během celého zvažovaného období, je správné. Je však třeba si uvědomit, že Indie je jediná země podléhající opatřením. To mělo jistě dopad na obchodní tok dotyčného výrobku a navíc navzdory opatřením indické dovozy od roku 2001 silně rostly a Indie získala svoji pozici druhého největšího vývozce v roce 2002 a během OŠ se dokonce stala největším vývozcem. Tudíž tento malý pokles indických dovozů mezi rokem 2002 a OŠ neměl na trh žádný dopad, což nakonec odměnilo indickou cenovou politiku. Tyto argumenty tedy nemohou být přijaty. Potvrdilo se proto, že dovoz z třetích zemí nemohly způsobit újmu výrobního odvětví Společenství, která by narušila příčinnou vazbu mezi dovozem subvencovaných výrobků z Indie a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.
2. Vývoj spotřeby trhu Společenství
(238)
Spotřeba šetřeného výrobku na trhu Společenství stoupla během zvažovaného období o 51 %. Újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství nelze tedy připisovat snížení poptávky na trhu Společenství.
3. Vývozní činnost výrobního odvětví Společenství
(239)
Vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství vzrostla ve zvažovaném období o 16 %. Vývozní ceny výrobního odvětví Společenství byly v průměru o 10 % - 15 % vyšší než prodejní ceny ve Společenství. Vývozní činnost výrobního odvětví Společenství tedy nemohla přispět k újmě.
(240)
V této souvislosti přišla VI a jeden vývozce s tvrzením, že výrobní odvětví Společenství ve svých odpovědích v dotazníku uvádělo tvrdou konkurenci v důsledku indických konkurentů na trzích třetích zemí, což znamenalo pro výrobní odvětví Společenství nižší ceny a ztrátu podílu na trhu ve třetích zemích, což na první pohled odporuje výše uvedeným zjištěním. Na základě tohoto hodnocení předloženého výrobním odvětvím Společenství tedy na trhu Společenství údajně neexistuje žádná újma, ani žádná příčinná souvislost s indickými dovozy.
(241)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že při celosvětovém růstu trhu takovýchto výrobků neexistuje žádný rozpor mezi jakýmkoli poklesem vývozních cen a ztrátou podílu výrobního odvětví Společenství na trhu ve třetích zemích a tím, že objem takových vývozů ve skutečnosti stoupl a že jejich ceny byly vyšší než ceny výrobního odvětví Společenství u prodejů ve Společenství. Ačkoli tedy vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství mohla být bez konkurence nízkých subvencovaných cen indických vývozů na trzích třetích zemí lepší, neexistuje žádný náznak, že by výrobní odvětví Společenství kvůli své vývozní výkonnosti nepodléhalo poškozující cenové konkurenci na trhu Společenství způsobené zejména dovozem levných nízkými subvencovaných výrobků z Indie. Tento argument by tedy měl být zamítnut.
4. Konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství
(242)
Výrobní odvětví Společenství je v případě daného výrobku důležitým konkurentem, jak již bylo prokázáno jeho podílem na trhu, a neustále investuje, aby jeho výroba i nadále odpovídala nejmodernějším standardům. Pokles produktivity na pracovníka v přepočtu na kg a po roce 2001 lze výlučně připisovat skutečnosti, že se nový výrobní závod jednoho výrobce ve Společenství nacházel ve fázi zahájení výroby. Je tedy pouze dočasné povahy. V důsledku toho nebyl zjištěn žádný důkaz, že nedostatek konkurenceschopnosti mohl narušit příčinnou souvislost mezi dovozy z Indie a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.
5. Vlastní spotřeba
(243)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění (226), předpokládá se, že vlastní spotřeba k újmě nepřispěla. Naopak, bez závislého trhu mohla být újma výrobního odvětví Společenství ještě horší.
G. PRAVDĚPODOBNOST PŘETRVÁNÍ NEBO OBNOVENÍ ÚJMY
(244)
V souladu s čl. 18 odst. 2 základního nařízení bylo zkoumáno, subvence a újma zřejmě přetrvají nebo se obnoví, pokud platná opatření pozbudou platnosti.
(245)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění (161) až (243) výše, bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření a navzdory platným opatřením výrobní odvětví Společenství i nadále vykazovalo újmu způsobenou subvencovaným dovozem dotyčného výrobku. Míra odstranění újmy zjištěná během stávajícího šetření se pohybovala mezi 17,3 % a 48,1 % a je vyšší, než míra zjištěná při původním šetření (mezi 12,6 % a 28,9 %) navzdory tomu, že v tomto přezkumu byla přiměřená zisková marže pro výrobní odvětví Společenství snížena o jednu třetinu ve srovnání s původním šetřením (viz bod odůvodnění (260) níže). V rámci šetření se též zjistilo, že navzdory domácímu prodeji a vývozu do jiných zemí existuje v Indii u šetřených výrobků dosud značná rezervní kapacita, obzvláště u vývozců, kteří podléhají ve Společenství relativně vysokým celním sazbám. Bylo tedy možno udělat logický závěr, že pokud opatření pozbude platnosti, subvencované nízké ceny dovozů z Indie dále porostou a následkem toho újma pravděpodobně v budoucnu přetrvá.
(246)
Protože v důsledku dovozu subvencovaných výrobků a navzdory existenci opatření je výrobnímu odvětví Společenství nadále působena podstatná újma, nebylo nutné pravděpodobnost obnovení újmy dále analyzovat.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
I. Úvod
(247)
Bylo zkoumáno, zda existují závažné důvody, které by vedly k závěru, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství pokračovat v uplatňování opatření. Za tímto účelem a podle čl. 31 odst. 1 základního nařízení byl zvážen pravděpodobný dopad opatření u všech stran dotčených tímto šetřením. Za účelem vyhodnocení, zda je v zájmu Společenství, aby opatření pokračovala, byly uživatelům a dovozcům daného výrobku a rovněž dodavatelům surovin používaným ve výrobě obdobného výrobku zaslány dotazníky.
II. Zájem výrobního odvětví Společenství
(248)
Jak bylo ukázáno výše, výrobní odvětví Společenství vyrábějící obdobný výrobek neustále zvyšuje výrobu. Toto umožnil stálý vzrůst investic vynaložených výrobním odvětvím Společenství z důvodu udržení si konkurenceschopnosti, protože patří u šetřeného výrobku mezi hlavní konkurenty. Je třeba si uvědomit, že v období přezkumného šetření výrobní odvětví Společenství rozšiřovalo svá výrobní zařízení, založilo v rámci Společenství jeden nový závod a připravovalo plány pro založení dalšího nového zařízení ve Společenství. Tento proces neustálých investic vynaložených výrobním odvětvím Společenství je mařen obzvláště neuspokojivým vývojem jeho ziskovosti zapříčiněným neustálým cenovým tlakem vyvíjeným indickými dovozy dotyčného výrobku na trh Společenství.
Předpokládá se, že bez zavedených opatření k nápravě účinků dovozu subvencovaných výrobků bude výrobní odvětví Společenství i nadále čelit cenovému podbízení, a tedy stlačení cen s jeho negativním dopadem na ziskovost, návratnost investic a pohyb peněžních prostředků. Nakonec by to dokonce mohlo ohrozit životaschopnost výrobního odvětví Společenství. Dospělo se tedy k závěru, že ukončení opatření nebude v zájmu výrobního odvětví Společenství.
III. Zájmy dovozců/obchodníků
(249)
Dotazníky byly zaslány všem známým dovozcům/obchodníkům dotyčného výrobku, avšak odpověděl pouze jeden z devatenácti. Nicméně spolupracující dovozce nekomentoval pravděpodobný dopad přetrvání opatření na jeho podnik. Na základě obdržených informací se zdá, že dovozci/obchodníci ve Společenství nakupují šetřený výrobek z různých zdrojů. Protože neexistují žádné podstatné rozdíly v kvalitě mezi výrobkem dovezeným z Indie a výrobkem získaným z jakýchkoli jiných zdrojů, předpokládá se, že dovozci/obchodníci ve Společenství by, pokud mají opatření pokračovat, neměli problémy získat výrobek z různých jiných zdrojů. Spolupracující dovozce se navíc aktivně podílí na obchodování mnoha různých dalších výrobků a není tedy na dotyčném výrobku životně závislý. Ačkoli jeho prodeje dotyčného výrobku během zvažovaného období silně vzrostly (sedmkrát v objemu), představují tyto prodeje pouze malou část jeho celkového obratu (asi 1,4 % v období přezkumného šetření). Tento dovozce rovněž nenaznačil, že přetrvání opatření bude mít dopad na zaměstnanost, neboť dovozní činnost není náročná na pracovní sílu.
(250)
Ačkoli dovozci/obchodníci nejsou pravděpodobně nakloněni opatřením, lze na základě dostupných informací učinit závěr, že takový možný zájem ve prospěch ukončení opatření nepřevyšuje skutečný zájem výrobního odvětví Společenství, aby se pokračovalo v narovnání nekalých a poškozujících indických obchodních praktik, jak bylo shrnuto v bodu odůvodnění (248).
IV. Zájem dodavatelů
(251)
K vyhodnocení pravděpodobného dopadu, který by mohlo způsobit pokračování vyrovnávacích opatření na dodavatele výrobního odvětví Společenství, byly dotazníky zaslány všem takovým známým dodavatelům. Bylo zasláno celkem šest dotazníků a vrátily se dva. Tito dodavatelé, kteří dodávají výrobnímu odvětví Společenství zejména glukózu a dextrózu, jsou pro pokračování opatření. Přestože výrobní odvětví Společenství nepatří mezi nejdůležitější zákazníky těchto dodavatelů, přesto tento obchod přispívá k zaměstnanosti a ziskovosti dodavatelů. Pokud by výrobní odvětví Společenství výrobu obdobného výrobku omezilo nebo dokonce zastavilo, byly by takovéto výhodné obchodní vztahy ohroženy.
(252)
Z těchto důvodů a bez jakýchkoli informací v opačném smyslu se došlo k závěru, že pokračování opatření by bylo v souladu se zájmy dodavatelů.
V. Zájem uživatelů
(253)
Dotazníky byly zaslány také pěti známým uživatelům dotyčného výrobku ve Společenství, tj. farmaceutickým společnostem. Komise požadovala kromě jiných informací jejich komentář k tomu, zda pokračování platných opatření bude v zájmu Společenství a jak je tato opatření budou dále ovlivňovat. Žádné odpovědi na dotazník se nevrátily a žádný komentář tedy není znám. Pokud zvážíme, že uživatelé mohli získat šetřený výrobek nikoli pouze z Indie, ale rovněž z dalších zdrojů a při nedostatku dalších informací týkajících se ekonomického dopadu opatření na podniky uživatelů (např. zaměstnanost, ziskovost, investiční politika), nebylo možné zjistit žádné zájmy uživatelů rovnocenné důležitosti.
(254)
Ačkoli - navzdory svému mlčení - by uživatelé nemuseli být opatřením nakloněni, na základě informací získaných od spolupracujících účastníků řízení neexistuje opodstatněný zájem uživatele na ukončení opatření, který by převážil skutečný zájem výrobního odvětví Společenství pokračovat v narovnání nekalých poškozujících indických obchodních praktik, jak bylo shrnuto v bodu odůvodnění (248).
(255)
Jeden vývozce tvrdil, že nebyly náležitě vzaty v úvahu zájmy spotřebitelů ve Společenství, a tedy analýza zájmů Společenství nebude plně v souladu s článkem 31 základního nařízení. Objevila se tvrzení, že zájmy spotřebitelů by mohly být negativně ovlivněny, pokud by výrobci přípravků postoupili dál jakékoli údajné cenové zvýšení z důvodu zvýšených nákladů při výrobě konečných dávkovacích forem.
(256)
V reakci na toto tvrzení je třeba připomenout, že žádná organizace spotřebitelů v průběhu šetření nevznesla své připomínky. Kromě toho spotřebitelé ve Společenství jsou obecně zdravotně pojištěni. Není k dispozici žádný důkaz, zda by poplatky zdravotního pojištění mohly být výrazně negativně ovlivněny údajným zvýšením nákladů určitých antibiotických přípravků. Není také jasné, do jaké míry jsou výrobci určitých antibiotických přípravků, tj. uživatelé, v pozici, ve které by mohli postoupit dále zvýšení nákladů. Za takových okolností není možné zjistit žádný odmítavý postoj spotřebitelů ve Společenství rovnocenné důležitosti.
VI. Závěr
(257)
Po prošetření různých zapojených zájmů se předpokládá, že z celkového spektra zájmů Společenství žádný zájem nepřevažuje zájem výrobního odvětví Společenství týkající se udržení opatření v platnosti. Očekává se, že účinek pokračování opatřeních poskytne výrobnímu odvětví Společenství příležitost k vylepšení jeho ziskovosti na přiměřenou úroveň a k udržení investičního programu v rámci Společenství s pozitivními účinky na zaměstnanost a konkurenční trh. Na druhou stranu na základě dostupných informací nebyly zjištěny žádné protichůdné zájmy jiných dotčených subjektů Společenství (tj. dovozců/obchodníků, dodavatelů, uživatelů a spotřebitelů) rovnocenné důležitosti.
I. VYROVNÁVACÍ OPATŘENÍ
(258)
Vzhledem k závěrům stanoveným ohledně pokračujícího subvencování, újmy a zájmu Společenství, se považuje za vhodné vyrovnávací opatření týkající se dovozu dotyčného výrobku z Indie zachovat. Pro účely určení úrovně těchto opatření byly vzaty v úvahu subvenční sazby zjištěné v období přezkumného šetření a výše cla nutného k odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
I. Míra odstranění újmy
(259)
Nutné zvýšení ceny za účelem odstranění újmy bylo určeno pro každou společnost zvlášť porovnáním vážené průměrné dovozní ceny dotyčného výrobku s nepoškozující cenou obdobného výrobku prodávaného výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství. Cenový rozdíl byl vyjádřen jako procento z dovozní hodnoty CIF.
(260)
Nepoškozující cena byla získána tak, že byly použity vážené průměrné výrobní náklady výrobního odvětví Společenství společně se ziskovou marží ve výši 10 %. Tato zisková marže, která je o třetinu nižší než marže uplatněná v původním šetření (viz bod odůvodnění (205) výše) odráží dosažitelnou ziskovou marži u podobných skupin výrobků výrobního odvětví Společenství nepodléhajících nekalé konkurenci. Vzhledem ke zvýšené konkurenci bylo tato marže považována za přijatelné a přiměřené minimum místo ziskové marže ve výši 15 % stanovené v původním šetření. Tento zisk by umožnil výrobnímu odvětví Společenství dále investovat do vývoje a výzkumu, aby zůstalo konkurenceschopné.
II. Forma a úroveň opatření
(261)
Při absenci zvláštních okolností bylo považováno za vhodné uložení standardního typu cla, tj. podle hodnoty.
(262)
S ohledem na úroveň cla v případě čtyř ze spolupracujících vývozců byla sazba subvence vyšší než míra odstranění újmy. V souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení bylo proto menší clo odrážející míru odstranění újmy považováno za postačující k odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství, pokud jde o dovoz od těchto čtyř vývozců. Sazby cla vztahující se na dovoz od těchto vývozců by se měly pohybovat mezi 17,3 % a 30,3 %. Co se týče dalších tří vývozců, byly míry odstranění újmy vyšší než zjištěné sazby subvencí, takže opatření týkající se těchto společností by se měla zakládat na sazbách subvencí. Celní sazby vztahující se na dovoz od těchto vývozců by se měly pohybovat mezi 25,3 % a 32 %. Vezmeme-li v úvahu, že úroveň spolupráce indických vývozců byla vysoká (přes 80 %), měla by úroveň cla pro všechny ostatní společnosti být nastavena na úroveň s nejvyšší individuální celní sazbou, tj. 32 %.
(263)
Individuální vyrovnávací celní sazby uvedené v tomto nařízení odrážejí situaci zjištěnou během přezkumu ve vztahu ke spolupracujícím vývozcům. Vztahují se proto výhradně na dovoz dotyčného výrobku vyráběného těmito společnostmi. Dovoz dotyčného výrobku vyráběného kteroukoli jinou společností, která nebyla konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení, včetně subjektů, které jsou s uvedenými společnostmi ve spojení, nemůže těžit z těchto sazeb a bude podléhat celním sazbám vztahujícím se na „všechny ostatní společnosti“.
(264)
Jakákoli žádost o uplatnění těchto individuálních vyrovnávacích celních sazeb (např. po změně názvu subjektu anebo po založení nových výrobních nebo prodejních subjektů) by měla být bezodkladně adresována Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro obchod, ředitelství (10) se všemi příslušnými informacemi obzvláště o jakékoli změně činnosti společnosti spojené s výrobou, domácím a vývozním prodejem např. v souvislosti se změnou názvu nebo se změnou výrobních či prodejních subjektů. V případě potřeby a po konzultaci s poradním výborem bude nařízení odpovídajícím způsobem změněno aktualizací seznamu společností těžících z individuálních celních sazeb,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo z dovozu trihydrátu amoxicilinu, trihydrátu ampicilinu a cefalexinu, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej, kódů KN ex 2941 10 10 (kód TARIC 2941101010), ex 2941 10 20 (kód TARIC 2941102010) a ex 2941 90 00 (kód TARIC 2941900030), pocházejících z Indie.
2. Sazby cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro dovoz výrobků vyrobených v Indii níže uvedenými společnostmi tyto:
-
17,3 % pro KDL Biotech Ltd., Mumbai (doplňkový kód TARIC: A580),
-
28,1 % pro Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh (doplňkový kód TARIC: A581),
-
25,3 % pro Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi (doplňkový kód TARIC: A582),
-
30,3 % pro Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi (doplňkový kód TARIC: 8221),
-
28,1 % pro Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad (doplňkový kód TARIC: A583),
-
28,1 % pro Surya Pharmaceuticals Ltd., Chandigarh (doplňkový kód TARIC: A584),
-
32 % pro všechny ostatní společnosti (doplňkový kód TARIC: 8900).
3. Není-li uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. května 2005.
REGLAMENTO (CE) No 713/2005 DEL CONSEJO
de 10 de mayo de 2005
por el que se establece un derecho compensatorio definitivo sobre las importaciones de determinados antibióticos de amplio espectro originarios de la India
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 2026/97 del Consejo, de 6 de octubre de 1997, sobre la defensa contra las importaciones subvencionadas originarias de países no miembros de la Comunidad Europea (1) («Reglamento de base»), y, en particular, sus artículos 18 y 19,
Vista la propuesta presentada por la Comisión previa consulta al Comité consultivo,
Considerando lo siguiente:
A. PROCEDIMIENTO
I. Investigación anterior y medidas existentes
(1)
Mediante el Reglamento (CE) no 2164/98 (2), el Consejo estableció un derecho compensatorio definitivo sobre las importaciones de determinados antibióticos de amplio espectro, a saber, trihidrato de amoxicilina, trihidrato de ampicilina y cefalexina, no presentados en dosis ni en envases destinados a su venta al por menor («producto afectado»), clasificados respectivamente en los códigos NC ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 y ex 2941 90 00, originarios de la India. Las medidas consistieron en un derecho ad valorem comprendido entre el 0 % y el 12 % sobre las importaciones de determinados exportadores individuales, con un tipo de derecho residual del 14,6 % sobre las importaciones de otros exportadores.
II. Solicitud de reconsideración combinada por expiración y provisional
(2)
Tras la publicación de un anuncio de expiración inminente (3) de las medidas definitivas en vigor, la Comisión recibió una solicitud de inicio de una reconsideración combinada de expiración y provisional del Reglamento (CE) no 2164/98 con arreglo al artículo 18, apartado 2, y al artículo 19, apartado 2, del Reglamento de base, de los productores comunitarios vinculados del producto similar, Sandoz GmbH, Austria, y Sandoz Industrial Productos SA, España («los solicitantes»). Los solicitantes representan una importante proporción, en este caso más del 40 %, de la producción comunitaria total de determinados antibióticos de amplio espectro.
(3)
La solicitud se basaba en las razones de que la expiración de las medidas podría dar lugar a la continuación o la reaparición de las subvenciones y del perjuicio a la industria comunitaria y de que el nivel de las medidas en vigor era presuntamente inapropiado para contrarrestar las subvenciones que estaban causando el perjuicio.
(4)
Antes del inicio de la reconsideración combinada de expiración y provisional, y de conformidad con el artículo 22, apartado 1, y el artículo 10, apartado 9, del Reglamento de base, la Comisión notificó al Gobierno de la India que había recibido una solicitud de reconsideración debidamente documentada. Se invitó al Gobierno de la India a celebrar consultas con objeto de aclarar la situación por lo que se refiere al contenido de la denuncia y de llegar a una solución mutuamente acordada. El Gobierno de la India declinó la invitación de la Comisión de celebrar consultas.
III. Inicio de una reconsideración combinada de expiración y provisional
(5)
La Comisión examinó las pruebas presentadas por los solicitantes y las consideró suficientes para justificar el inicio de una reconsideración de conformidad con lo dispuesto en el artículo 18, apartado 2, y el artículo 19, apartado 2, del Reglamento de base. Tras consultar al Comité Consultivo, la Comisión mediante un anuncio publicado en el Diario Oficial de la Unión Europea (4), inició una reconsideración combinada de expiración y provisional del Reglamento (CE) no 2164/98 del Consejo.
IV. Período de investigación
(6)
La investigación abarcó el período comprendido entre el 1 de abril de 2002 y el 31 de marzo de 2003 («período de investigación de reconsideración», «PI»). El análisis de las tendencias pertinentes para la evaluación del perjuicio abarcó el período comprendido entre el 1 de enero de 1999 y el final del período de investigación de reconsideración («el período considerado»).
V. Partes afectadas por la investigación
(7)
La Comisión informó oficialmente a los solicitantes, a los demás productores comunitarios conocidos, a los productores exportadores, a los importadores, a los proveedores en fases anteriores, a los usuarios y al Gobierno de la India del inicio de la investigación. Las partes interesadas tuvieron la oportunidad de presentar sus opiniones por escrito y de solicitar ser oídas. Las alegaciones orales y escritas presentadas por las partes fueron consideradas y, en su caso, tenidas en cuenta.
(8)
A la vista del número aparentemente considerable de productores exportadores del producto afectado en la India cuyos nombres figuraban en la solicitud, se previó la utilización de técnicas de muestreo para la investigación sobre las subvenciones de conformidad con el artículo 27 del Reglamento de base.
(9)
No obstante, sólo un número limitado de productores exportadores se dieron a conocer y suministraron la información solicitada para el muestreo. En consecuencia, la utilización de técnicas de muestreo no fue considerada necesaria.
(10)
La Comisión envió cuestionarios a todas las partes notoriamente afectadas que se dieron a conocer en los plazos establecidos en el anuncio de inicio. Se recibieron respuestas de cinco productores comunitarios, siete productores exportadores, un importador, dos proveedores en fases anteriores y el Gobierno de la India.
(11)
La Comisión recabó y comprobó toda la información que consideró necesaria para la produjese una continuación o una reaparición de las subvenciones y el perjuicio y si el mantenimiento o la modificación de las medidas iría en contra del interés de la Comunidad. Se llevaron a cabo inspecciones in situ en los locales de las siguientes empresas:
1)
Productores comunitarios
DSM Anti-Infectives BV, Delft (Países Bajos), que también contestó al cuestionario de la Comisión en nombre de DSM Anti-Infectives Deretil SA, Almería (España) y DSM Anti-Infectives Chemferm SA, Santa Perpetua de Mogoda (España). Estas tres empresas serán denominadas conjuntamente en lo sucesivo «DSM».
Sandoz GmbH (anteriormente Biochemie GmbH), Kundl (Austria), que también contestó al cuestionario de la Comisión en nombre de Sandoz Industrial Products SA (anteriormente Biochemie SA), Barcelona (España). Ambas empresas serán denominadas conjuntamente en lo sucesivo «Sandoz».
2)
Gobierno de la India
Ministerio de Comercio, Nueva Delhi.
3)
Productores exportadores en la India
KDL Biotech Ltd. (anteriormente Kopran Ltd.), Mumbai,
Orchid Pharmaceuticals y Chemicals Ltd., Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd., Nueva Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd., Nueva Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.
VI. Comunicación de información y comentarios sobre el procedimiento
(12)
Se informó al Gobierno de la India y a las demás partes interesadas de los hechos y las consideraciones esenciales sobre cuya base se pretendía proponer la continuación de las medidas y se les concedió un plazo de tiempo razonable para presentar sus observaciones. Algunas partes presentaron sus comentarios por escrito. Además, el Gobierno de la India y tres productores exportadores presentaron sus posiciones en audiencias posteriores a la comunicación de la información, seguidas por declaraciones posteriores a las audiencias en las que se resumían sus posiciones. Todas las observaciones y comentarios fueron debidamente tenidos en consideración tal como se expone a continuación.
(13)
El Gobierno de la India y un productor exportador señalaron durante una audiencia posterior a la comunicación de la información que los solicitantes no producían un tipo del producto similar, a saber, la cefalexina, y alegaron que, en consecuencia, por lo que respecta a este tipo el inicio de la investigación deberá anularse.
(14)
En respuesta a esta observación, debe recordarse que ya en la investigación original se determinó que todos los tipos del producto objeto de la investigación (véase la sección B) constituyen una única categoría de producto (5). Todos los tipos pertenecen a la misma categoría, a saber, antibióticos semisintéticos de amplio espectro a granel, y tienen la misma utilización, la de ser incorporados a formas farmacéuticas terminadas que son efectivas para tratar diversas enfermedades infecciosas. Por ello, ya que a efectos del presente procedimiento todos los tipos forman un solo producto, que es producido por los solicitantes, este argumento debe ser rechazado.
(15)
El Gobierno de la India y un productor exportador sostuvieron que las respuestas no confidenciales de los productores comunitarios al cuestionario no fueron suficientemente pormenorizadas y no fueron presentadas de conformidad con el artículo 29 del Reglamento de base. Se alegó que la falta de información en las respuestas no confidenciales al cuestionario negó a los exportadores que cooperaron la oportunidad efectiva de defender sus intereses en relación con el perjuicio y el análisis de los vínculos causales.
(16)
En este contexto debe observarse que, tal como se expone en la sección E., la industria comunitaria en la presente investigación sólo consta de dos partes, a saber, Sandoz y DSM. Además, una parte sólo produjo trihidrato de amoxicilina y trihidrato de ampicilina, mientras que la otra produjo también cefalexina. Estas circunstancias particulares respecto de la industria comunitaria incrementaron el carácter confidencial de ciertos datos suministrados durante la investigación. En cualquier caso, el registro que puede ser inspeccionado por las partes interesadas contiene las respuestas no confidenciales al cuestionario de los dos productores comunitarios que cooperaron, donde los datos confidenciales han sido suministrado en forma de índice para permitir una comprensión razonable del contenido esencial de la información suministrada confidencialmente. Por ello, se considera que las respuestas no confidenciales al cuestionario de los productores comunitarios siguen ateniéndose a lo dispuesto por el artículo 29 del Reglamento de base. Por otra parte, cabe señalar que los datos en forma de índice comunicados y expuestos en la sección F. del presente Reglamento suministraron a todas las partes interesadas una descripción suficientemente precisa del perjuicio y de la situación de causalidad, permitiéndoles evaluar el análisis y defender sus intereses.
B. PRODUCTO AFECTADO Y PRODUCTO SIMILAR
I. Producto afectado
(17)
El producto contemplado por la presente reconsideración es el mismo producto que el contemplado por el Reglamento (CE) no 2164/98 del Consejo, a saber, trihidrato de amoxicilina, trihidrato de ampicilina y cefalexina no presentados en dosis ni en envases para la venta al por menor, clasificados en los códigos NC ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 y ex 2941 90 00, y originarios de la India («el producto afectado»).
II. Producto similar
(18)
Durante la audiencia posterior a la comunicación de la información, el Gobierno de la India y un productor exportador hicieron observar que un productor comunitario mencionó ciertas diferencias en «la estabilidad, la pureza, la determinación, las propiedades galénicas, etc.» al comparar el producto afectado y el producto similar. Por otra parte, el único importador que cooperó mencionó diferencias en relación con respecto a la solubilidad en el agua.
(19)
No obstante, tanto el producto afectado como el producto similar tienen que corresponder a las mismas farmacopeas internacionales con ciertas especificaciones. Así, aunque no sean iguales en todos los aspectos, tienen características muy parecidas, tal como lo exige el artículo 1, apartado 5, del Reglamento de base.
(20)
En consecuencia, la investigación confirmó que el trihidrato de amoxicilina, el trihidrato de ampicilina y la cefalexina producidos y vendidos en la Comunidad por los productores comunitarios tenían características físicas y utilizaciones idénticas o muy parecidas a las del producto afectado, por lo que eran un producto similar a efectos del artículo 1, apartado 5, del Reglamento de base.
C. SUBVENCIONES
I. Introducción
(21)
Sobre la base de la información contenida en la solicitud de reconsideración y de las respuestas al cuestionario de la Comisión, se investigaron los sistemas siguientes que implican presuntamente la concesión de subvenciones:
1) Sistemas a escala nacional:
a)
sistema de licencias previas;
b)
sistema de cartilla de derechos;
c)
sistema de zonas económicas especiales/unidades orientadas a la exportación;
d)
sistema de bienes de capital para fomentar la exportación;
e)
sistemas de exención del impuesto sobre los beneficios:
-
sistema de exención del impuesto sobre los beneficios de las ventas de exportación,
-
incentivo fiscal para investigación y desarrollo;
f)
sistema de crédito de exportación.
(22)
Los sistemas a) a d) contemplados en el considerando 21 se basan en la Ley de Comercio Exterior (desarrollo y reglamento) de 1992 (no 22 de 1992), que entró en vigor el 7 de agosto de 1992. La Ley de Comercio Exterior autoriza al Gobierno de la India a expedir notificaciones sobre la política de exportación e importación. Dichas notificaciones se encuentran resumidas en los documentos de «Política de exportación e importación», publicados por el Ministerio de Comercio cada cinco años y que se actualizan regularmente. Un documento de la política de exportación e importación resulta pertinente para el período de investigación de reconsideración del presente asunto, a saber, el plan quinquenal relativo al período comprendido entre el 1 de abril de 2002 y el 31 de marzo de 2007 («Política EXIM 2002-2007»). Además, el Gobierno de la India también expone los procedimientos que regulan la Política EXIM 2002-2007 en el «Manual de procedimientos - 1 de abril de 2002 a 31 de marzo de 2007 (volumen I)» («Manual de procedimientos I 2002-2007») (6). El Manual de procedimientos también se actualiza regularmente.
(23)
Los sistemas de exención del impuesto sobre los beneficios mencionados en la letra e) del considerando 21 se basan en la Ley del Impuesto sobre los Beneficios de 1961, modificada anualmente por la Ley de Finanzas.
(24)
El sistema de crédito de exportación mencionado en la letra f) del considerando 21 se basa en las secciones 21 y 35A de la Ley de Reglamentación Bancaria de 1949, que autoriza al Banco de Reserva de la India («BRI») a dirigir a los bancos comerciales en el campo de los créditos de exportación.
2) Sistemas regionales
(25)
Con arreglo a la información que figura en la solicitud de reconsideración y las respuestas al cuestionario de la Comisión, la Comisión también investigó varios sistemas que son presuntamente concedidos por los gobiernos o autoridades regionales en determinados Estados indios:
a)
Estado de Punjab:
-
sistema de incentivos industriales de Punjab.
-
Este sistema se basa en el Código de Políticas e Incentivos Industriales del Gobierno de Punjab.
b)
Estado de Gujarat:
-
sistema de incentivos industriales de Gujarat,
-
devolución de los derechos sobre la electricidad.
-
El primer sistema se basa en la política de incentivos industriales de Gujarat, mientras que el segundo sistema se basa en la Ley del Derecho sobre la Electricidad de Bombay de 1958.
c)
Estado de Maharashtra:
-
sistema de incentivos del Gobierno de Maharashtra. Este sistema se basa en las resoluciones del Departamento de Industria, Energía y Trabajo del Estado de Maharashtra.
(26)
Un sistema del impuesto sobre los beneficios (incentivo del impuesto sobre los beneficios para investigación y desarrollo) y tres sistemas regionales (incentivos industriales de Punjab, incentivos industriales de Gujarat y devolución de los derechos sobre la electricidad de Gujarat) no se mencionaron en la solicitud de reconsideración. En consecuencia, con arreglo al artículo 22, apartado 1, y al artículo 11, apartado 10, del Reglamento de base, la Comisión notificó al Gobierno de la India la posibilidad de que se ampliara el alcance de la investigación a fin de que incluyera estos sistemas. Se invitó al Gobierno de la India a celebrar consultas con objeto de aclarar la situación por lo que se refiere a los sistemas alegados y de llegar a una solución mutuamente acordada. Tras estas consultas, y a falta de una solución mutuamente acordada en relación con estos cuatro sistemas, la Comisión incluyó dichos sistemas en la investigación de las subvenciones.
3) Comentarios generales sobre subvenciones posteriores a la comunicación de información
(27)
Dos productores exportadores afirmaron que el sistema de licencias previas, el incentivo del impuesto sobre los beneficios para investigación y desarrollo y el sistema de crédito de exportación deben excluirse del alcance de la presente investigación, porque una reconsideración sólo debe contemplar los sistemas originalmente investigados. En este caso, estos tres sistemas y los sistemas regionales investigados no fueron investigados durante la investigación original.
(28)
No obstante, las disposiciones pertinentes del Reglamento de base relativas a las reconsideraciones provisionales y de expiración no estipulan un planteamiento tan estrecho en las reconsideraciones. Por ejemplo, una reconsideración provisional podría llevar a incrementar las medidas, de conformidad con el artículo 19, apartado 2, del Reglamento de base, si las ya existentes fueran insuficientes para contrarrestar una subvención sujeta a medidas compensatorias. El artículo 19, apartado 4, del Reglamento de base exige además que se lleve a cabo un examen para «considerar […] si las circunstancias relativas a las subvenciones […] han cambiado significativamente». De este modo, una reconsideración provisional relativa a las subvenciones puede llevar per se a una completa reevaluación del marco de las subvenciones, y no sólo de los sistemas de subvenciones investigados originalmente, lo que podría beneficiar al producto afectado. Por otra parte, una reconsideración por expiración no debe centrarse únicamente en los sistemas investigados originalmente. El artículo 18, apartado 2, del Reglamento de base se refiere a «la continuación o la reaparición de la subvención» en general, y no a los sistemas de subvención investigados originalmente. En consecuencia, las reconsideraciones no se limitan a los sistemas investigados originalmente, sino que requieren una determinación de las subvenciones presentes y futuras, incluidos los programas no investigados originalmente. De hecho, sólo este planteamiento lleva a un análisis adecuado de los hechos relativos a las subvenciones durante un determinado período de investigación de reconsideración. De lo contrario, los Gobiernos podrían protegerse eficazmente contra las disciplinas relativas a las subvenciones cambiando simplemente el nombre de un sistema o efectuando ligeros cambios estructurales en él. Ello frustraría el objeto y el propósito de las medidas compensatorias, que es compensar los efectos perjudiciales de las subvenciones.
II. Sistemas a escala nacional
1. Sistema de licencias previas (Advance Licence Scheme, «ALS»)
a) Fundamento jurídico
(29)
La descripción pormenorizada del sistema figura en los puntos 4.1.1 a 4.1.14 de la Política EXIM 2002-2007 y en los capítulos 4.1 a 4.30 del Manual de procedimientos I 2002-2007.
b) Criterios de acceso al sistema
(30)
El sistema de licencias previas se compone de seis subsistemas, que se describen más pormenorizadamente en el considerando 31. Estos subsistemas difieren entre otras cosas en el alcance de sus criterios de acceso. Los exportadores fabricantes y los exportadores comerciantes «vinculados» a los fabricantes auxiliares pueden acogerse a los subsistemas de «exportaciones físicas» y «requisito anual» del sistema de licencias previas. Los exportadores fabricantes que efectúan suministros al exportador final pueden acogerse al subsistema de «suministros intermedios» del sistema de licencias previas. Los principales contratistas que efectúan suministros a las categorías de «transacciones asimiladas a exportaciones» mencionadas en el punto 8.2 de la Política EXIM 2002-2007, como, por ejemplo, los proveedores de una unidad orientada a la exportación, pueden acogerse al subsistema de «transacciones asimiladas a exportaciones» del sistema de licencias previas. En su caso, los proveedores intermedios de insumos a los exportadores fabricantes pueden acceder a las «transacciones asimiladas a exportaciones» con arreglo a los subsistemas de «autorización previa de licencias» y «crédito documentario nacional subsidiario».
c) Aplicación práctica
(31)
Pueden expedirse licencias previas para:
i) Exportaciones físicas: Éste es el principal subsistema. Permite la importación libre de derechos de insumos destinados a la producción de un producto específico para la exportación. «Físico» en este contexto quiere decir que el producto para la exportación tiene que abandonar el territorio indio. En la licencia se especifican las importaciones autorizadas y las exportaciones obligatorias, incluido el tipo del producto de exportación.
ii) Requisito anual: Este sistema no está vinculado a un producto de exportación específico, sino a un grupo más amplio de productos (por ejemplo, productos químicos y conexos). El titular de la licencia puede importar libre de impuestos, hasta cierto límite fijado en función de la cuantía de sus exportaciones, cualquier insumo que vaya a ser utilizado en la fabricación de cualquiera de los artículos que se incluye en dicho grupo de productos. Puede elegir exportar cualquier producto resultante que se incluya en el grupo de productos utilizando este insumo libre de derechos.
iii) Suministros intermedios: Este subsistema contempla los casos en que dos fabricantes pretenden producir un único producto de exportación y dividir el proceso de producción. El fabricante exportador produce el producto intermedio. Puede importar insumos libres de impuestos y puede obtener para este fin un sistema de licencias previas para suministros intermedios. El último exportador finaliza la producción y está obligado a exportar el producto acabado.
iv) Transacciones asimiladas a exportaciones: Este subsistema permite a un contratista principal importar insumos libres de impuestos que se requieren para fabricar productos que vayan a ser vendidos como «transacciones asimiladas a exportaciones» a las categorías de consumidores mencionadas en las letras b) a f), g), i) y j) del punto 8.2 de la Política EXIM 2002-2007. Según el Gobierno de la India, por transacciones asimiladas a exportaciones se entienden las transacciones en las que las mercancías suministradas no salen del país. Varias categorías de suministros se consideran transacciones asimiladas a exportaciones a condición de que las mercancías sean fabricadas en la India, por ejemplo, el suministro de mercancías a una unidad orientada a la exportación o a una empresa situada en una zona económica especial.
v) Autorizaciones previas de licencias: El titular de una licencia previa que pretenda obtener los insumos en el mercado interior en vez de importarlos directamente tiene la posibilidad de abastecerse mediante autorizaciones previas de licencias. En estos casos las licencias previas se validan como autorizaciones previas de licencias y se adjudican al proveedor tras la entrega de los productos especificados en las mismas. La adjudicación de las autorizaciones previas de licencias permite al proveedor nacional beneficiarse de las transacciones asimiladas a exportaciones tal como se expone en el punto 8.3 de la Política EXIM 2002-2007 (a saber, sistema de licencia previa para suministros intermedios/transacciones asimiladas a exportaciones, y devolución y reembolso del impuesto especial final en las transacciones asimiladas a exportaciones). El mecanismo de autorizaciones previas de licencias consiste en reembolsar los impuestos y derechos al fabricante del producto, en vez de reembolsárselos al exportador final en forma de devolución/reembolso de derechos. El reembolso de los impuestos/derechos es válido tanto para los insumos nacionales como para los importados.
vi) Crédito documentario nacional subsidiario: Este subsistema contempla también los suministros nacionales al titular de una licencia previa. El titular de una licencia previa puede acudir a un banco para abrir un crédito documentario nacional a favor de un proveedor nacional. El banco sólo invalidará la licencia, en caso de importación directa, por lo que respecta al valor y el volumen de los productos que se obtengan a nivel nacional en vez de ser importados. El proveedor nacional podrá beneficiarse de las transacciones asimiladas a exportaciones tal como figura en el punto 8.3 de la Política EXIM 2002-2007 (a saber, sistema de licencia previa para suministros intermedios/transacciones asimiladas a exportaciones, y devolución y reembolso del impuesto especial final en las transacciones asimiladas a exportaciones).
Se comprobó que durante el período de investigación de reconsideración, los exportadores que cooperaron sólo obtuvieron concesiones con arreglo a cuatro subsistemas vinculados al producto afectado, a saber: i) sistema de licencia previa para las exportaciones físicas, ii) sistema de licencia previa para el requisito anual, iii) sistema de licencia previa para los suministros intermedios como proveedores a un exportador final y iv) sistema de licencia previa para transacciones asimiladas a exportaciones como proveedores a unidades orientadas a la exportación/unidades situadas en zonas económicas especiales. Por ello no resulta necesario establecer la sujeción a medidas conservatorias de: v) el sistema de autorizaciones previas de licencias y vi) el sistema de crédito documentario nacional subsidiario.
(32)
A efectos de la verificación por parte de las autoridades indias, el titular de una licencia está jurídicamente obligado a mantener «una contabilidad veraz y apropiada del consumo de licencias y del uso de los bienes importados» en un formato concreto (capítulo 4.30 y apéndice 18 del Manual de procedimientos I 2002-2007), es decir, un registro real del consumo («registro del apéndice 18»).
(33)
Por lo que respecta a los subsistemas i), iii) y iv) enumerados en el considerando 31, tanto el volumen como el valor de las importaciones autorizadas y de las exportaciones obligatorias (incluidas las transacciones asimiladas a exportaciones) son establecidos por el Gobierno de la India y están documentados en la licencia. Además, en el momento de la importación y de la exportación, los funcionarios encargados deben anotar las transacciones correspondientes en la licencia. El volumen de las importaciones autorizadas con arreglo a este sistema es determinado por el Gobierno de la India con arreglo a las normas comunes de insumos/volumen de producción («SION»). Las normas SION existen para la mayoría de los productos, incluido el producto afectado, y están publicadas en el volumen II del Manual de procedimientos I 2002-2007.
(34)
En el caso del subsistema ii) que figura en el considerando 31 (sistema de licencia previa para el requisito anual), sólo el valor de la importación autorizada está documentado en la licencia. El titular de la licencia está obligado a «mantener el nexo entre los insumos importados y el producto resultante» (punto 4.24A(c) del Manual de procedimientos I 2002-2007).
(35)
Los insumos importados no son transferibles y deben utilizarse para fabricar el producto destinado a la exportación. La obligación de exportación debe cumplirse dentro de un plazo establecido después de haber sido expedida la licencia (18 meses con posibilidad de dos prórrogas de 6 meses cada una). En el caso de un sistema de licencia previa para el requisito anual, no se permitirá ninguna prórroga del plazo.
(36)
En la investigación de reconsideración se comprobó que los insumos importados libres de impuestos de conformidad con la asignación de importación de las normas SION y con arreglo a los diversos subsistemas, los exportadores que cooperaron habían importado con franquicia más insumos de los necesarios para producir la cantidad de referencia del producto destinado a la exportación. Así pues, las normas SION para el producto afectado no eran suficientemente precisas. Por otra parte, durante el período de investigación de reconsideración, ninguno de los exportadores que cooperaron llevó un registro correcto de consumo real basado en el consumo efectivo. En cuatro casos, dicho registro no fue llevado en absoluto pese a que existía la obligación jurídica de hacerlo (véase el considerando 32). En dos casos las empresas no registraron ningún consumo real. Ni los exportadores investigados ni el Gobierno de la India pudieron demostrar que la exención de derechos de importación no había dado lugar a una remisión excesiva.
d) Comentarios sobre la comunicación de información
(37)
El Gobierno de la India y cinco exportadores que cooperaron presentaron comentarios sobre el sistema de licencia previa. Alegaron que el sistema de licencia previa funciona como un sistema autorizado de devolución o de devolución en caso de sustitución, que se asemeja presuntamente al régimen de perfeccionamiento activo de la CE, con un sistema de verificación que se atiene a las disposiciones existentes de los anexos I, II y III del Reglamento de base para supervisar el nexo entre los insumos importados con franquicia de derechos y los productos de exportación resultantes. El Gobierno de la India y dos exportadores alegaron además que sólo podía ser compensada una remisión excesiva de derechos. Por lo que respecta a un sistema de verificación, insistieron en que ya existía un sistema adecuado de verificación. En este contexto se remitieron a varios elementos de verificación de que disponía el Gobierno de la India para dicha verificación, entre los que se incluían: las normas SION, información cuantitativa sobre documentos de importación y exportación, un registro bajo control aduanero de las importaciones y exportaciones con arreglo al sistema de licencia previa, un registro de consumo, un libro de certificación de exportación de cartilla de derechos («libro DEEC»), una verificación de los reembolsos después de la realización de la importación y la exportación, controles adicionales en el contexto de la administración india de derechos especiales y derechos de aduana, auditorías periódicas y acciones judiciales en caso de «desvío». No obstante, el Gobierno de la India y un exportador admitieron que las normas SION «pueden reducir lo que se ha consumido realmente». Por otra parte, ningún exportador suministró suficientes pruebas de que hubiera cumplido su obligación de llevar adecuadamente el registro de consumo establecido por la Política EXIM. Por otra parte, dos exportadores alegaron que la autoridad de investigación debería haber calculado por sí misma la remisión excesiva. Por último, se ha alegado que la CE está obligada por anteriores precedentes a no compensar el sistema de licencia previa. Un exportador, tras la audiencia posterior a la comunicación de la la información, suministró un cálculo de los derechos cuyo reembolso había sido excesivo.
e) Conclusión
(38)
La exención de derechos de importación constituye una subvención a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base, ya que es una contribución financiera del Gobierno de la India que otorgó un beneficio a los exportadores investigados.
(39)
Además, el sistema de licencias previas de exportaciones físicas, el sistema de licencias previas de requisito anual y el sistema de licencias previas de suministros intermedios están supeditados por ley a la cuantía de las exportaciones y, por tanto, son específicos y están sujetos a medidas compensatorias de conformidad con el artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base. Sin un compromiso de exportación, una empresa no puede beneficiarse de estos sistemas.
(40)
Las transacciones asimiladas a exportaciones del sistema de licencia previa con arreglo a las modalidades del presente caso dependen de facto de la cuantía de las exportaciones. Sólo fueron utilizadas por una empresa en muy escasa medida y sólo al suministrar unidades orientadas a la exportación o unidades en una zona económica especial, categorías ambas mencionadas en el punto 8.2(b) de la Política EXIM 2002-2007. Esta empresa declaró que sus clientes acababan por exportar el producto afectado. El objetivo de las unidades orientadas a la exportación y de las zonas económicas especiales es la exportación, tal como se establece en el punto 6.1 de la Política EXIM 2002-2007. De este modo, un proveedor nacional se beneficia de las transacciones asimiladas a exportaciones del sistema de licencia previa, porque el Gobierno de la India prevé los ingresos de exportación posteriormente recibidos por un exportador situado en una unidad orientada a la exportación o en una zona económica especial. Con arreglo al artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base, una subvención se considerará dependiente de las exportaciones cuando los hechos demuestren que la concesión de una subvención, aunque no dependa jurídicamente de la cuantía de las exportaciones, está de hecho vinculada a ingresos de exportación reales o previstos.
(41)
Ninguno de los cuatro subsistemas utilizados en el presente caso puede considerarse un sistema admisible de devolución de derechos o de devolución en casos de sustitución a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. Esta conclusión se ha visto confirmada tras una cuidadosa consideración de las observaciones presentadas tras la comunicación de la información, que no se ajusta a las estrictas normas establecidas en la letra i) del anexo I, en el anexo II (definición y normas de devolución) y en el anexo III (definición y normas de devolución en casos de sustitución) del Reglamento de base. El Gobierno de la India no aplicó eficazmente su sistema o procedimiento de verificación con el objeto de comprobar si los insumos se habían utilizado para fabricar el producto exportado y en qué cantidad (anexo II, punto II.4, del Reglamento de base y, en el caso de los sistemas de devolución en caso de sustitución, anexo III, punto II.2, del Reglamento de base). Las normas SION para el producto afectado no eran suficientemente precisas. Ningún comentario a la comunicación de información ha hecho cambiar esta conclusión. Por el contrario, el Gobierno de la India llegó incluso a admitir que las normas SION no eran precisas. Así, queda confirmado que las normas SION no pueden ser consideradas como un sistema de verificación del consumo real, dado que la concepción de esas normas comunes, excesivamente generosas, no permite al Gobierno de la India verificar con suficiente precision qué cantidad de insumos fueron consumidos en la producción destinada a la exportación. Por otra parte, el Gobierno de la India no efectuó un control eficaz basado en un registro de consumo real llevado correctamente («registro del apéndice 18»). Además, el Gobierno de la India no efectuó ningún examen posterior basado en los insumos realmente utilizados, cuando debería haberlo hecho al no haber aplicado un sistema de verificación eficaz (anexo II, punto II.5, y anexo III, punto II.3, del Reglamento de base) ni haber demostrado que no se había producido una remisión excesiva. La supuesta comparabilidad del sistema de licencia previa con el régimen de perfeccionamiento activo de la CE carece de relevancia, dado que el régimen CE no es objeto de la presente investigación.
(42)
Los demás elementos de verificación alegados en el momento de la comunicación de información ya no existen (el libro DEEC fue suprimido por la Política EXIM 2002-2007) o bien se basan aparentemente, a falta de un control efectivo de los registros de consumo real, en las excesivamente generosas normas SION, que no son suficientes (información sobre los documentos de importación y exportación, registro bajo control aduanero, control de reembolsos del sistema de licencia previa). No se han suministrado informes de auditoría de las autoridades indias con respecto a los productores exportadores objeto de la investigación.
(43)
Por último, dado que el sistema de licencia previa nunca se había analizado sobre la base de hechos comparables con aquellos a que se refiere la presente investigación, en concreto la imprecisión de las normas SION en lo que respecta al producto afectado, no existe ningún precedente de compromiso de no sujetar el sistema a medidas compensatorias.
(44)
Por consiguiente, estos cuatro subsistemas pueden ser sujetos a medidas compensatorias.
f) Cálculo del importe de la subvención
(45)
A falta de sistemas de devolución de derechos o de sistemas de devolución en casos de sustitución autorizados, el beneficio sujeto a medidas compensatorias es la remisión de los derechos de importación totales normalmente devengados por la importación de insumos. Contrariamente a las observaciones efectuadas tras la comunicación de la información por el Gobierno de la India y dos exportadores, el Reglamento de base no sólo dispone la imposición de medidas compensatorias sobre un exceso de devolución de derechos. De conformidad con el artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y el anexo I, letra i), del Reglamento de base un exceso de remisión de derechos sólo puede estar sujeto a medidas compensatorias cuando se cumplen las condiciones de los anexos II y III del Reglamento de base. No obstante, estas condiciones no se cumplieron en el presente caso. Por ello, si se comprueba la ausencia de un adecuado proceso de supervisión, no será aplicable la excepción antes mencionada a los sistemas de devolución, y se aplicará la regla normal de la sujeción a medidas compensatorias del importe (que no incluye los ingresos) de los derechos no pagados, en vez de una supuesta remisión excesiva. Tal como se establece en el anexo II, punto II, y en el anexo III, punto II, del Reglamento de base, no corresponde a la autoridad investigadora calcular dicho exceso de remisión. Por el contrario, de conformidad con el artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base, dicha autoridad sólo tiene que hallar pruebas suficientes para refutar la presunta adecuación de un sistema de verificación. Debe también tenerse en cuenta que, a falta de un sistema de verificación efectivamente aplicado, las autoridades indias deben efectuar un examen complementario a su debido tiempo, esto es, normalmente antes de la verificación in situ en el marco de la investigación del derecho compensatorio. El cálculo de una excesiva remisión de derechos efectuado por un exportador después de la comunicación de la información ni ha sido efectuado a su debido tiempo ni por el Gobierno de la India, por lo que no debe ser tenido en cuenta.
(46)
Los importes de subvención concedidos a los exportadores que utilizaron el sistema de licencia previa se calcularon sobre la base de los derechos de importación no percibidos (derecho de aduana de base y derecho aduanero adicional especial) sobre los insumos importados con arreglo a los cuatro subsistemas utilizados para el producto afectado durante el período de investigación de reconsideración, tal como se establece en el considerando 31 (numerador). De conformidad con el artículo 7, apartado 1, letra a), del Reglamento de base, cuando se efectuaron alegaciones justificadas, los gastos que se tuvieron que afrontar necesariamente para obtener la subvención se dedujeron de los importes de subvención. De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, estos importes de subvención se asignaron al volumen de negocios de exportación generado por el producto afectado durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención depende de la cuantía de las exportaciones y no fue concedida por referencia a las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas.
(47)
Seis empresas se beneficiaron de este sistema durante el período de investigación de reconsideración y obtuvieron subvenciones que oscilaron entre el 22,0 % y el 25,8 % (véase el cuadro del considerando 154).
2) Sistema de cartilla de derechos (Duty Entitlement Passbook Scheme, «DEPBS»)
a) Fundamento jurídico
(48)
La descripción detallada del sistema figura en el punto 4.3 de la Política EXIM 2002-2007 y en el capítulo 4 del Manual de procedimientos I 2002-2007.
b) Criterios de acceso al sistema
(49)
Cualquier productor exportador o comerciante exportador puede acogerse a este sistema.
c) Aplicación práctica del sistema de cartilla de derechos
(50)
Un exportador seleccionable puede solicitar créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos calculados como un porcentaje del valor de los productos exportados. Las autoridades indias han establecido los tipos de dichos créditos para la mayoría de los productos, incluido el producto afectado. Se determinan a partir de las Normas comunes de exportación e importación (SION), teniendo en cuenta el presunto porcentaje de insumos importados en el producto que se exporta y la aplicación de derechos de aduana a esas presuntas importaciones, independientemente de si se han pagado realmente o no.
(51)
Para acogerse al sistema, la empresa debe exportar. En el momento de la exportación, el exportador debe presentar al Gobierno de la India una declaración que indique que la exportación está acogida al sistema de cartilla de derechos. Para que las mercancías puedan exportarse, las autoridades aduaneras indias han de emitir, durante el procedimiento de expedición, un conocimiento de embarque en el que debe constar, entre otras cosas, el importe del crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos que se concede para la exportación. En ese momento, el exportador conoce el beneficio que obtendrá. Cuando las autoridades aduaneras han expedido el conocimiento de embarque, el Gobierno de la India no tiene poder discrecional sobre la concesión de un crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos. El tipo del sistema de cartilla de derechos aplicable para calcular el beneficio es el que se aplica en el momento de efectuar la declaración de exportación. Por tanto, no hay posibilidad de introducir enmiendas retroactivas en lo que respecta a la cuantía del beneficio.
(52)
También se comprobó que, de conformidad con las normas contables indias, los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos pueden anotarse, según el principio del devengo, como ingresos en cuentas comerciales, tras el cumplimiento de la obligación de exportación.
(53)
Esos créditos pueden utilizarse para el pago de derechos de aduana sobre importaciones posteriores de cualquier mercancía que pueda importarse sin restricciones, con la salvedad de los bienes de capital. Las mercancías importadas con esos créditos pueden venderse en el mercado interior (sujetas al impuesto sobre las ventas) o utilizarse de otro modo.
(54)
Los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos son libremente transferibles y válidos durante un período de 12 meses a partir de la fecha de emisión.
(55)
Las solicitudes de créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos pueden cubrir hasta 25 transacciones de exportación y, si se presentan electrónicamente, una cantidad ilimitada. De facto, no se aplican plazos estrictos, porque los plazos mencionados en el capítulo 4.47 del Manual de procedimientos I 2002-2007 se cuentan siempre a partir de la transacción de exportación más reciente incluida en la solicitud.
d) Comentarios tras la comunicación de la información
(56)
Tras la comunicación de la información, tres exportadores que se beneficiaron de este sistema efectuaron comentarios sobre el análisis del sistema de cartilla de derechos tal como figura anteriormente. Afirmaron que: i) contrariamente a las conclusiones de los considerandos 53 y 59, los insumos importados con arreglo al sistema de cartilla de derechos tenían presuntamente que utilizarse para la producción destinada a la exportación, y el crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos sólo puede presuntamente ser obtenido si los productos exportados pagan derechos de importación por los insumos incorporados a los mismos; ii) el nuevo método de cálculo para los importes sujetos a medidas compensatorias (que se centra en las transacciones de exportación: véanse los considerandos 61 a 62 no debería utilizarse, porque sólo la utilización del crédito confiere un beneficio y porque el nuevo planteamiento se aparta de manera discriminatoria de los precedentes comunitarios; iii) el sistema de cartilla de derechos sólo debería estar sujeto a medidas compensatorias en la medida en que se obtengan créditos para el producto afectado; iv) debería tenerse en cuenta una reducción de los tipos del sistema de cartilla de derechos que tuvo lugar en febrero de 2004.
e) Conclusiones sobre el sistema de cartilla de derechos
(57)
El sistema de cartilla de derechos suministra subvenciones a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y el artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. Un crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos es una contribución financiera del Gobierno de la India, ya que el crédito acabará por utilizarse para compensar los derechos de importación, reduciendo de este modo los ingresos aduaneros normalmente exigibles por el Gobierno de la India. Por otra parte, el crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos supone un beneficio para el exportador, ya que mejora su liquidez.
(58)
Además, el sistema de cartilla de derechos está supeditado por ley a la cuantía de las exportaciones y, por tanto, es específico y está sujeto a medidas compensatorias de conformidad con el artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base.
(59)
Dicho sistema no puede considerarse un sistema admisible de devolución de derechos o de devolución en casos de sustitución a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. No se ajusta a las normas estrictas establecidas en el anexo I, letra i), en el anexo II (definición y normas de devolución) y en el anexo III (definición y normas de devolución en casos de sustitución) del Reglamento de base. No obstante, en este caso el exportador no tiene obligación alguna de utilizar realmente las mercancías importadas libres de derechos en el proceso de fabricación, y el importe del crédito no se calcula en función de los insumos realmente utilizados. Por otra parte, no existe ningún sistema o procedimiento que permita verificar qué insumos se utilizan en el proceso de fabricación del producto exportado o si se ha producido un pago excesivo de los derechos de importación a efectos de lo dispuesto en el anexo I, letra i), y en los anexos II y III del Reglamento de base. Por último, los productores exportadores pueden beneficiarse del sistema de cartilla de derechos independientemente de si importan o no insumos. Para obtener el beneficio, basta simplemente con que un exportador exporte mercancías, sin tener que demostrar que había importado insumos. Así, incluso los exportadores que adquieren todos sus insumos en el mercado interior y no importan mercancías que puedan utilizarse como tales, pueden también beneficiarse de las ventajas otorgadas por este sistema.
(60)
No se han documentado suficientemente, ni la alegación efectuada por un exportador en el sentido de que los materiales importados con arreglo a este sistema tienen que utilizarse para la producción destinada a la exportación, ni la alegación de que los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos sólo pueden ser obtenidos con la condición de que los insumos utilizados estén gravados por un derecho de importación. En este contexto también debe observarse que el Gobierno de la India nunca ha puesto en tela de juicio la descripción fáctica del sistema de cartilla de derechos anteriormente expuesta. En consecuencia, se rechazaron estas alegaciones.
f) Cálculo del importe de la subvención
(61)
De conformidad con el artículo 2, apartado 2, y con el artículo 5 del Reglamento de base, el importe de las subvenciones sujetas a medidas compensatorias debe calcularse en función del beneficio obtenido por el beneficiario durante el período de investigación. A este respecto, se consideró que el beneficiario obtenía el beneficio en el momento de efectuar una transacción de exportación acogida al sistema. En ese momento, el Gobierno de la India puede condonar los derechos de aduana, lo cual constituye una contribución financiera a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. Como se afirma en el considerando 51, una vez que las autoridades aduaneras han expedido un conocimiento de embarque en el cual, entre otras cosas, consta el importe del crédito con arreglo al sistema de cartilla de derechos que se concede para la exportación, el Gobierno de la India no tiene poder discrecional sobre la concesión de la subvención ni el importe de la misma. Asimismo, según se señala en el mismo considerando, los cambios de los tipos del sistema de cartilla de derechos entre la exportación real y la emisión de la licencia del sistema de cartilla de derechos no tienen efectos retroactivos en el beneficio concedido. Además, como se indica en el considerando 52, de acuerdo con las normas contables indias, las empresas pueden anotar los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos, según el principio del devengo, como ingresos en la fase de exportación. Por último, el hecho de que una empresa sepa que percibirá una subvención del sistema de cartilla de derechos y esté acogida claramente a otros sistemas implica que esa empresa está en una posición más ventajosa, ya que puede aprovechar las subvenciones, para ofrecer precios más bajos.
(62)
La razón para establecer un derecho compensatorio es corregir las prácticas comerciales desleales basadas en ventajas ilícitas. Por ello, se considera adecuado evaluar el beneficio del sistema de cartilla de derechos como la suma de los créditos obtenidos en todas las transacciones de exportación acogidas al sistema durante el período de investigación.
(63)
Los comentarios sobre la comunicación de información no han llevado a una revisión de este planteamiento del cálculo. El nuevo método ya ha sido utilizado recientemente por las Comunidades Europeas, por ejemplo en el contexto del caso relativo a los sistemas de electrodos de grafito (7). Por otra parte, los principios de certeza jurídica y las legítimas expectaciones no impiden este cambio de método. En primer lugar, el nuevo planteamiento no desemboca en una completa reevaluación del sistema, el cual, de hecho, siempre ha estado sujeto a medidas compensatorias. Sólo afecta al cálculo del importe de la subvención para vincularlo más estrechamente con los hechos durante un período de investigación dado. En segundo lugar, este planteamiento es consecuencia entre otras cosas de los hechos comprobados por la Comisión en el transcurso de recientes investigaciones, como por ejemplo la anotación de los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos según el principio del devengo de conformidad con las normas contables indias y la no existencia de facto de plazos de aplicación para dichos créditos con arreglo a la Política EXIM. Por otra parte, los comentarios sobre la comunicación de información han confirmado que en el momento de la transacción de exportación efectuada con arreglo a este sistema, un exportador obtuvo el derecho irrevocable a unos créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos. No obstante, es dicho momento el que resulta decisivo para determinar que se ha conferido un beneficio, tal como se establece en el considerando 61, y no la utilización posterior, puesto que un exportador que ya posee ese derecho se halla en una situación financiera más favorable.
(64)
Contrariamente a la declaración de algunos productores exportadores, al determinar el importe de los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos sujetos a medidas compensatorias también deben ser tenidos en cuenta los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos generados por la exportación de productos distintos del producto afectado. Sin embargo, en el sistema de cartilla de derechos no existe ninguna condición que limite el uso de los créditos a la importación con franquicia de insumos vinculados a un producto específico. Al contrario, los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos son libremente transferibles y pueden incluso venderse y utilizarse para importar cualquier mercancía cuya importación no esté restringida (los insumos del producto afectado pertenecen a esta categoría), con la salvedad de los bienes de capital. Por consiguiente, el producto afectado puede acogerse a todos los créditos con arreglo al sistema de cartilla de derechos.
(65)
Por otra parte, las reducciones de los tipos del sistema de cartilla de derechos posteriores al período de investigación de reconsideración no pueden ser tenidas en cuenta, ya que el artículo 11, apartado 1, del Reglamento de base establece que la información relativa a un período posterior al período de investigación no será tenida normalmente en cuenta. Por otra parte, no existe ninguna garantía de que el Gobierno de la India no incremente en el futuro los tipos de los derechos del sistema de cartilla de derechos.
(66)
Cuando se efectuaron alegaciones justificadas, los costes necesariamente incurridos para obtener la subvención se dedujeron de los créditos establecidos para obtener los importes de la subvención (numerador), de conformidad con el artículo 7, apartado 1, letra a), del Reglamento de base. De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, estos importes de subvención se repartieron entre el volumen total de negocios de las exportaciones durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención depende de la cuantía de las exportaciones y no fue concedida por referencia a las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. Cinco empresas se beneficiaron de este sistema durante el período de investigación de reconsideración y obtuvieron subvenciones que oscilaron entre el 3,2 % y el 8,0 % (véase el cuadro del considerando 154).
3) Sistema de unidades orientadas a la exportación/sistema de zonas económicas especiales (Export Oriented Units Écheme, «EOUS»/Special Economic Zones Écheme, «SEZS»)
a) Fundamento jurídico
(67)
Los pormenores de estos sistemas figuran en los capítulos 6 (sistema de unidades orientadas a la exportación) y 7 (sistema de zonas económicas especiales), respectivamente, de la Política EXIM 2002-2007 y del Manual de procedimientos I 2002-2007.
b) Criterios de acceso al sistema
(68)
Con la excepción de las empresas puramente comerciales, todas las empresas que, en principio, se comprometen a exportar la totalidad de su producción de bienes o servicios pueden ser creadas con arreglo al sistema de zonas económicas especiales o con arreglo al sistema de unidades orientadas a la exportación. No obstante, al contrario que los servicios y la agricultura, los compromisos en los sectores industriales tienen que alcanzar un umbral mínimo de inversión de activo fijo (10 millones de rupias indias) para poder acogerse al sistema de unidades orientadas a la exportación.
c) Aplicación práctica
(69)
El sistema de zonas económicas especiales es el sucesor del anterior «sistema de zonas francas industriales». Las zonas económicas especiales son enclaves libres de derechos específicamente delineados y considerados por la Política EXIM 2002-2007 como territorio extranjero a efectos de operaciones comerciales, derechos e impuestos. Ya existen en la India 14 zonas económicas especiales, y otras 13 zonas económicas especiales han sido aprobadas por las autoridades indias de cara a su creación.
(70)
Las unidades orientadas a la exportación, por otra parte, son geográficamente más flexibles y pueden ser creadas en cualquier parte de la India. Este sistema es complementario del sistema de zonas económicas especiales.
(71)
Una solicitud para el estatuto de unidad orientada a la exportación o de zona económica especial deberá incluir detalles correspondientes a los cinco años siguientes sobre, entre otras cosas, el volumen de producción previsto, el valor proyectado de las exportaciones, las necesidades de importación y las necesidades del mercado nacional. Si las autoridades aceptan la solicitud de la empresa, comunicará a la empresa los requisitos que debe cumplir para recibir la autorización. El reconocimiento de una empresa como establecida en una zona económica especial o como unidad orientada a la exportación es válido durante un período de cinco años, y puede ser renovado varias veces.
(72)
Una obligación fundamental de una unidad orientada a la exportación o de una zona económica especial, tal como figura en la Política EXIM 2002-2007, es conseguir ganancias netas de divisas; es decir, en un período de referencia (cinco años), el valor total de las exportaciones tiene que superar el valor total de los productos importados.
(73)
Las unidades orientadas a la exportación y las zonas económicas especiales tienen derecho a los siguientes beneficios:
i)
exención de los derechos de importación aplicables a las mercancías de todo tipo (incluidos los bienes de capital, las materias primas y los bienes fungibles) necesarias para la manufactura, la producción y el tratamiento, o relacionadas con ellos,
ii)
exención del impuesto especial sobre las mercancías obtenidas en el mercado interior,
iii)
reembolso del impuesto estatal sobre las ventas devengado por las mercancías adquiridas en el mercado interior,
iv)
posibilidad de vender una parte de la producción en el mercado interior contra el pago de los derechos aplicables, como excepción al requisito general de exportar la totalidad de la producción,
v)
exención del impuesto sobre los beneficios normalmente devengado por los beneficios obtenidos en las ventas de exportación, de conformidad con la sección 10A o la sección 10B de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios, durante un período de diez años hasta 2010,
vi)
posibilidad de un 100 % de participación extranjera en el capital social.
(74)
Aunque las concesiones con arreglo a ambos sistemas sean en gran medida comparables, existen algunas diferencias. Por ejemplo, sólo una unidad orientada a la exportación puede obtener una reducción del 50 % de los derechos devengados por las ventas interiores, mientras que en una zona económica especial debe pagarse el 100 % de los derechos sobre dichas ventas. Una unidad orientada a la exportación puede vender en el mercado interior hasta el 50 % de su volumen de negocios a ese tipo reducido.
(75)
Las unidades que realizan sus actividades con arreglo a estos sistemas están sometidas a la vigilancia de funcionarios de aduanas con arreglo a lo dispuesto en la sección 65 de la Ley de Aduanas.
(76)
Las unidades orientadas a la exportación o las empresas establecidas en una zona económica especial deben mantener, en el formato especificado, un registro adecuado de todas las importaciones afectadas y del consumo y la utilización de todos los materiales importados, así como de todas las exportaciones realizadas. Estos registros deben ser presentados periódicamente, según se requiera, a las autoridades competentes («informes intermedios trimestrales y anuales»).
(77)
No obstante, «en ningún momento se exigirá que [una unidad orientada a la exportación o una unidad establecida en una zona económica especial] vincule cada importación con sus exportaciones, transferencias a otras unidades, ventas interiores o existencias», punto 10.2 del apéndice 14-I y punto 13.2 del apéndice 14-II del Manual de procedimientos I 2002-2007.
(78)
Las ventas interiores son expedidas y registradas con arreglo a un sistema de autocertificación. El proceso de expedición de envíos de exportación de una unidad orientada a la exportación es supervisado por un funcionario de aduanas o impuestos especiales destinado permanentemente en la unidad orientada a la exportación. La empresa está obligada a reembolsar el sueldo de este funcionario permanente al Gobierno de la India.
(79)
«Todas las actividades de las unidades establecidas en zonas económicas especiales dentro de dichas zonas, salvo que se especifique lo contrario, incluida la exportación y la reimportación de mercancías, se realizarán mediante el procedimiento de autocertificación» afirma el punto 29 del apéndice 14-II del Manual de procedimientos I 2002-2007. De este modo, no se produce ningún examen rutinario de los envíos de exportación de una unidad establecida en una zona económica especial por parte de las autoridades aduaneras.
(80)
En el caso actual, el sistema de unidades orientadas a la exportación fue utilizado por uno de los exportadores que cooperaron. Al no utilizarse el sistema de zonas económicas especiales, no resulta necesario analizar la sujeción a medidas compensatorias de este sistema. El exportador cooperante que se acogió al sistema de unidades orientadas a la exportación utilizó el sistema para importar materias primas y bienes de capital libres de derechos de importación, para conseguir mercancías libres de derechos especiales en el mercado interior y obtener el reembolso del impuesto sobre las ventas y para vender parte de su producción en el mercado interior. De este modo, pudo acceder a todos los beneficios descritos en el considerando 73 de i) a iv). El exportador afectado también tuvo acceso a los beneficios con arreglo a las disposiciones de exención del impuesto sobre los beneficios del sistema de unidades orientadas a la exportación. No obstante, dado que la citada exención del impuesto sobre los beneficios está incluida en el sistema, accesible de manera más general, de exención del impuesto sobre los beneficios, su análisis figura en los considerandos 117 y 118.
d) Comentarios sobre la comunicación de información
(81)
Tras la comunicación de información, un productor exportador alegó que si el sistema de unidades orientadas a la exportación debiera estar sujeto a medidas compensatorias, ello debería ser, como mucho, únicamente en la medida en que los derechos pagados por las ventas interiores no cubrieran plenamente el importe de los derechos de importación objeto de exención sobre los insumos utilizados para la producción vendida en el mercado interior («exceso de remisión»). El exportador opina que, con respecto al sistema de unidades orientadas a la exportación, que presuntamente se asemeja al régimen de perfeccionamiento activo de la CE, existe un sistema de verificación de conformidad con lo dispuesto en los anexos I, II y III del Reglamento de base. A este efecto, alega que las autoridades indias no exigen que haya una correlación, para cada envío, entre las materia primas y el producto obtenido destinado a la exportación (véase el considerando 77), al no ser obligatorio con arreglo al Reglamento de base o al Acuerdo OMC sobre Subvenciones y Medidas Compensatorias para un verdadero sistema de verificación. Por otra parte, el exportador mencionó su sistema interno de hojas de control de lotes que proporciona información sobre el vínculo entre los insumos y la producción. El exportador también señaló que sus ventas interiores constituían menos del 5 % de sus ventas durante el período de investigación. También alegó que la evaluación periódica por el Gobierno de la India de los ingresos mensuales correspondientes a los impuestos sobre las ventas es suficiente para cumplir las normas de verificación establecidas por el Reglamento de base.
(82)
También alegó que: i) a efectos de cálculo no debería utilizarse el importe de las materias primas importadas durante el período de investigación de reconsideración, tal como se expone en el considerando 19 del informe intermedio anual de esta unidad orientada a la exportación, sino el importe de las materias primas consumidas durante este período, tal como se establece en el considerando 20 de este informe; ii) el período de reparto de los derechos economizados en la importación de los bienes de equipo debía basarse en el período de inversión propio de la empresa y no en un período de amortización media para todos los productores exportadores que cooperaron. Por otra parte, alegó que el interés añadido (tipo comercial «rate» vigente en la India durante el período de investigación) debería reducirse al tipo medio ponderado de financiación de esta unidad orientada a la exportación durante el período de investigación de reconsideración.
e) Conclusiones sobre el sistema de unidades orientadas a la exportación
(83)
Las exenciones de una unidad orientada a la exportación de dos tipos de derechos de importación («derecho básico de aduana» y «derecho especial adicional de aduana») y el reembolso del impuesto sobre las ventas son contribuciones financieras del Gobierno de la India a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. El Gobierno renuncia a los ingresos que podría obtener en ausencia de este sistema, concediendo así un beneficio a las unidades orientadas a la exportación a efectos del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base, ya que les es posible ahorrar liquidez al no tener que pagar los derechos normalmente devengados y al obtener un reembolso del impuesto sobre las ventas.
(84)
No obstante, la exención del impuesto especial y su equivalente aduanero («derechos adicional de aduana»), no implica la renuncia a los ingresos normalmente devengados. Los derechos especiales y los derechos adicionales de aduanas, en caso de ser pagados, podrían ser utilizados como crédito para el pago de obligaciones (el denominado «mecanismo CENVAT»). Por ello, estos derechos no son definitivos. Con los créditos «CENVAT» sólo el valor añadido, y no los insumos, paga un derecho definitivo.
(85)
Así, sólo la exención del derecho básico de aduana y el reembolso del derecho sobre las ventas constituyen subvenciones a efectos del artículo 2 del Reglamento de base. Además, están supeditados por ley a la cuantía de las exportaciones y, por tanto, son específicos y están sujetos a medidas compensatorias de conformidad con el artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base. El objetivo de exportación de una unidad orientada a la exportación establecido en el punto 6.1 de la Política EXIM 2002-2007 es una conditio sine qua non para obtener los incentivos.
(86)
Por otra parte, estas subvenciones, contrariamente a la alegación efectuada por un exportador, no pueden considerarse un sistema admisible de devolución de derechos o de devolución en casos de sustitución a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. No se ajustan a las estrictas normas establecidas en las letras h) e i) del anexo I, el anexo II (definición y normas de devolución) y el anexo III (definición y normas de devolución en casos de sustitución) del Reglamento de base. La supuesta comparabilidad del sistema de unidades orientadas a la exportación con el régimen de perfeccionamiento activo de la CE carece de relevancia en este contexto dado que el régimen de la CE no está sujeto a la presente investigación.
(87)
En la medida en que las disposiciones relativas al reembolso del impuesto sobre las ventas y a la exención del derecho de importación se utilizan para adquirir bienes de capital, ya no se atienen a las normas para los sistemas permitidos de devolución, porque esos bienes no son consumidos en el proceso de producción, como se requiere en el anexo I, letras h) (reembolso del impuesto sobre las ventas) e i) (remisión de los derechos de importación). El exportador se opuso a este análisis y alegó que, dado que los bienes de capital son necesarios para la producción, no pueden ser excluidos per se de cualquier devolución de derechos que esté permitida. No obstante, este razonamiento no está reflejado en la redacción, muy clara, del anexo I, letras h) e i), ya que los bienes de capital se utilizan para la producción, y no se consumen en ella. En consecuencia, se rechaza la alegación.
(88)
Por otra parte, y también en relación con los demás beneficios disponibles con arreglo a este sistema, pese a una cuidadosa consideración de las declaraciones del exportador, se confirmó que el Gobierno de la India no posee un procedimiento o un sistema efectivos de verificación para confirmar si se consumieron insumos libres del impuesto sobre las ventas, y en qué cantidades, en la producción del producto exportado (anexo II, punto II.4, del Reglamento de base y, en el caso de los sistemas de devolución de insumos de sustitución, anexo III, punto II.2, del Reglamento de base).
(89)
Una unidad orientada a la exportación puede vender un porcentaje significativo de su producción, hasta el 50 % de su volumen anual de negocios, en el mercado interior. En consecuencia, no existe una obligación jurídica de exportación del importe total de los productos fabricados resultantes. Por otra parte, debido al procedimiento de autocertificación, estas transacciones interiores se producen sin la supervisión y el control de un funcionario gubernamental. En consecuencia, las instalaciones aduaneras de una unidad orientada a la exportación no están sujetas, al menos en parte, a un control físico por parte de las autoridades indias. Ello, no obstante, incrementa la importancia de disponer de nuevos elementos de verificación, particularmente para controlar el vínculo entre los insumos libres de derechos y los productos de exportación resultantes con objeto de que el sistema se pueda considerar un sistema de verificación de devolución de derechos. Se consideró que las unidades orientadas a la exportación objeto de la presente investigación no vendieron en el mercado interior el 50 % de su volumen anual de negocios durante el período de investigación, sino sólo en torno al 5 %. No obstante, ello no afecta a la evaluación más general de la adecuación del sistema de verificación vigente.
(90)
Por lo que respecta a las otras medidas de verificación vigentes debe recordarse, tal como se mencionó en el considerando 77 y se confirmó por las declaraciones del exportador, que una unidad orientada a la exportación ya no está obligada de iure en ningún momento a vincular cada importación con el destino del producto resultante correspondiente. No obstante, sólo dichos controles de importación proporcionarían a las autoridades indias suficiente información sobre el destino final de los insumos para permitirles verificar que las exenciones de derechos o del impuesto sobre las ventas no sobrepasan la producción de insumos para la exportación. Los ingresos fiscales mensuales de las ventas interiores, calculados mediante una autoevaluación, que son evaluados periódicamente por las autoridades indias, no son suficientes. Los sistemas internos de las empresas, que no responden a ninguna obligación jurídica con arreglo a la Política EXIM, como por ejemplo un sistema de hojas de control de lotes, no bastan para sustituir el requisito clave de un sistema de verificación de devolución de derechos. Por otra parte, un sistema de verificación de devolución de derechos tiene que ser concebido y aplicado por un Gobierno y no debe quedar a discreción de los directivos de cada empresa individual afectada y de sus sistemas de información. Fueron solicitados informes de auditoría de las autoridades indias tanto de la empresa como del Gobierno de la India, pero nunca llegaron a ser comunicados ni justificados. En consecuencia, se confirma que, al no exigir explícitamente la Política india EXIM que una unidad orientada a la exportación registre el vínculo entre los insumos y el producto resultante, el Gobierno de la India no ha creado ningún mecanismo efectivo de control para determinar qué insumos son consumidos en la producción destinada a la exportación, y en qué cantidades.
(91)
Además, el Gobierno de la India no efectuó ningún examen posterior basado en los insumos realmente utilizados, cuando debería haberlo hecho al no haber aplicado un sistema de verificación eficaz (anexo II, punto II.5, y anexo III, punto II.3, del Reglamento de base) ni haber demostrado que no se había producido una remisión excesiva. Debe recordarse que este nuevo examen debe efectuarse en principio antes de que se lleve a cabo la inspección in situ, de modo que pueda efectuarse una verificación, en caso de considerarse apropiada, para fundamentar las conclusiones en dicho nuevo examen (artículo 11, apartado 8, y artículo 26, apartado 1, del Reglamento de base).
f) Cálculo del importe de la subvención
(92)
En consecuencia, a falta de un sistema autorizado de devolución de derechos o de un sistema de devolución en casos de sustitución, las medidas compensatorias corresponden a la remisión del importe total de los derechos (derecho básico de aduana y derecho adicional especial de aduana) normalmente devengados en el momento de la importación, así como al reembolso del impuesto sobre las ventas, durante el período de investigación de reconsideración.
(93)
Fue rechazada la solicitud del exportador de que sólo se tuviera en cuenta el importe de los derechos y los impuestos sobre las ventas que se hubieran ahorrado, vinculados a los insumos consumidos durante el período de investigación de reconsideración. La concesión del beneficio a efectos del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base ya se produce en el momento de adquirir los insumos sin pago de derechos o del impuesto sobre las ventas, dado que en esa fase los derechos se devengan normalmente.
i) Exención de los derechos de importación (derecho básico de aduana y derecho adicional especial de aduana) y reembolso del impuesto sobre las ventas relativo a las materias primas
(94)
El importe de la subvención concedida al exportador que utilizó el sistema de unidades orientadas a la exportación se calculó sobre la base de los derechos de importación no recaudados (derecho básico de aduana y derecho adicional especial de aduana) por los insumos importados para el sector de la producción, a saber, medicamentos a granel y productos intermedios, y el impuesto sobre las ventas reembolsado para este sector, ambos durante el período de investigación de reconsideración. Los costes contraídos necesariamente para obtener la subvención fueron deducidos de esta cantidad, de conformidad con el artículo 7, apartado 1, letra a), del Reglamento de base, para llegar al importe de la subvención (numerador). De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, el importe de esta subvención fue repartido entre el volumen de negocios generado por el sector farmacéutico a granel (el «sector») durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención depende de la cuantía de las exportaciones y no fue concedida en relación con las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. El margen de subvención así obtenido fue del 29,6 %.
ii) Exención de los derechos de importación (derecho básico de aduana y derecho adicional especial de aduana) sobre los bienes de capital
(95)
A diferencia de las materias primas, los bienes de capital no se incorporan físicamente al producto acabado. Por tanto, el beneficio para la empresa investigada se ha calculado a partir del importe de los derechos de aduana no pagados devengados por los bienes de capital importados, repartiendo esta cantidad a lo largo de un período que corresponde al período normal de amortización de dichos bienes de capital en la industria del producto en cuestión, de conformidad con el artículo 7, apartado 3, del Reglamento de base. Para determinar dicho período normal de amortización, se ha calculado una media ponderada de los períodos de amortización utilizados por todos los exportadores que cooperaron. La solicitud de las unidades orientadas a la exportación objeto de la investigación de utilizar el período de amortización específico de la empresa tuvo que ser rechazada, ya que «normal» no es sinónimo de «individual», sino de «media representativa». La cantidad así calculada atribuible al período de investigación se adaptó posteriormente añadiendo los intereses durante el período de investigación, a fin de reflejar el valor del beneficio en el tiempo, calculando así el beneficio total de este sistema para el beneficiario. El importe del interés añadido se basó en el tipo de interés comercial vigente en la India durante el período de investigación de reconsideración. La solicitud del exportador de utilizar su tipo medio inferior no produjo ninguna diferencia, es decir, el margen de subvención siguió siendo el mismo. Los gastos contraídos necesariamente para obtener la subvención fueron deducidos de esta cantidad, de conformidad con el artículo 7, apartado 1, letra a), del Reglamento de base, para obtener el importe de la subvención (numerador). De conformidad con el artículo 7, apartados 2 y 3, del Reglamento de base, el importe de esta subvención fue repartido entre el volumen de negocios de exportación generado por el sector durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención depende de la cuantía de las exportaciones y no fue concedida en relación con las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. El margen de subvención así obtenido fue del 1,3 %.
(96)
Así, el margen total de subvención con arreglo al sistema de unidades orientadas a la exportación para la compañía en cuestión asciende a 30,9 %.
4) Sistema de bienes de capital para fomentar la exportación (Export Promotion Capital Goods Scheme, «EPCGS»)
a) Fundamento jurídico
(97)
La descripción detallada del sistema figura en el capítulo 5 de la Política EXIM 2002-2007 y en el capítulo 5 del Manual de procedimientos I 2002-2007.
b) Criterios de acceso al sistema
(98)
Pueden acogerse al sistema los productores exportadores y los comerciantes exportadores vinculados a fabricantes y proveedores de servicios.
c) Aplicación práctica
(99)
A reserva de una obligación de exportación, se permite a una empresa importar bienes de capital (bienes de capital nuevos y -desde abril de 2003- de segunda mano hasta un máximo de diez años) a un tipo reducido de derecho. A este fin, el Gobierno de la India, previa solicitud y pago de una tasa, expide una licencia del sistema de bienes de capital para fomentar la exportación. Desde abril de 2000 el sistema aplica un tipo reducido de derecho de importación del 5 % a todos los bienes de capital importados con arreglo al sistema. Hasta el 31 de marzo de 2000, se aplicaba un tipo efectivo de derecho del 11 % (incluido un recargo del 10 %) y, en caso de importaciones de elevado valor, un derecho nulo. Para satisfacer la obligación de exportación, los bienes de capital importados deben utilizarse para fabricar mercancías destinadas a la exportación.
(100)
El titular de la licencia de bienes de capital para fomentar la exportación puede también obtener dichos bienes de capital en el mercado nacional. En tal caso, el fabricante nacional de bienes de capital puede aprovechar el beneficio para la importación, libre de derechos, de componentes necesarios para la fabricación de tales bienes de capital. Alternativamente, el fabricante nacional puede solicitar el beneficio vinculado a la exportación prevista para el suministro de bienes de capital a un titular de una licencia del sistema de bienes de capital para fomentar la exportación.
d) Comentarios sobre la comunicación de información
(101)
Tras la comunicación de información, el Gobierno de la India y un productor exportador afirmaron que: i) el período de amortización utilizado para los bienes de capital no había sido presuntamente comunicado de manera adecuada a las partes interesadas; ii) no se había explicado suficientemente por qué y en qué medida se había añadido interés para obtener el importe de la subvención sujeto a medidas compensatorias.
e) Conclusiones sobre el sistema de bienes de capital para fomentar la exportación
(102)
El sistema de bienes de capital para fomentar la exportación proporciona subvenciones a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. La reducción del derecho constituye una contribución financiera del Gobierno de la India, ya que esta concesión reduce los ingresos por derechos del Gobierno de la India que se devengarían en caso contrario. Por otra parte, la reducción de derechos concede un beneficio al exportador, ya que los derechos ahorrados en el momento de la importación mejoran su liquidez.
(103)
Por otra parte, el sistema de bienes de capital para fomentar la exportación depende compromiso de cara a exportar. En consecuencia, se llegó a la conclusión de que es específico y está sujeto a medidas compensatorias de conformidad con el artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base.
(104)
Dicho sistema no puede considerarse un sistema admisible de devolución de derechos o de devolución en casos de sustitución a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), del Reglamento de base. Los bienes de capital no están contemplados por estos sistemas autorizados, tal como se expone en el anexo I, letra i), del Reglamento de base, porque no se consumen en la producción de los productos exportados.
f) Cálculo del importe de la subvención
(105)
El importe de la subvención se calculó, de conformidad con el artículo 7, apartado 3, del Reglamento de base, sobre la base del derecho de aduana no pagado sobre los bienes de capital importados repartidos a lo largo de un período que refleja el período normal de amortización de dichos bienes de capital en la industria de los antibióticos. De conformidad con la práctica establecida, el importe así calculado, atribuible al período de investigación de reconsideración, ha sido ajustado añadiendo interés durante este período para reflejar el pleno valor del beneficio a lo largo del tiempo. El tipo del interés comercial durante el período de investigación de reconsideración en la India fue considerado apropiado a este efecto. Los gastos contraídos necesariamente para obtener la subvención fueron deducidos de esta cantidad, de conformidad con el artículo 7, apartado 1, letra a), del Reglamento de base, para obtener el importe de la subvención (numerador). De conformidad con el artículo 7, apartados 2 y 3, del Reglamento de base, el importe de esta subvención fue repartido entre el volumen de negocios de exportación generado por el sector durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención depende de la cuantía de las exportaciones y no fue concedida en relación con las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. Cuatro empresas se beneficiaron de este sistema durante el período de investigación. Las subvenciones obtenidas fueron desdeñables.
(106)
Dado que el sistema de bienes de capital para fomentar la exportación no estará sujeto a medidas compensatorias en el caso que nos ocupa, no es necesario responder a los comentarios correspondientes sobre la comunicación de información.
5) Sistema de crédito de exportación (Export Credit Scheme, «ECS»)
a) Fundamento jurídico
(107)
Los pormenores del sistema figuran en la Circular general IECD no 5/04.02.02/2002-03 (Crédito de exportación en divisas) y en la Circular general IECD no 4/04.02.02/2002-03 (Crédito de exportación en rupias) del Banco de Reserva de la India, dirigidas a todos los bancos comerciales de la India.
b) Criterios de acceso al sistema
(108)
Los exportadores fabricantes y los exportadores comerciantes pueden acogerse a este sistema.
c) Aplicación práctica
(109)
Con arreglo a este sistema, el Banco de Reserva de la India establece obligatoriamente límites máximos de tipos de interés aplicables a los créditos de exportación, tanto en rupias indias como en divisas, que los bancos comerciales pueden aplicar a un exportador «con vistas a suministrar crédito a los exportadores a tipos internacionalmente competitivos». El sistema de crédito de exportación se compone de dos subsistemas, el sistema de crédito de exportación anterior al envío («packing credit»), que incluye los créditos concedidos a un exportador para financiar la compra, transformación, fabricación, envasado y/o envío de las mercancías antes de la exportación, y el sistema de crédito de exportación posterior al envío, que concede créditos de explotación con el objetivo de financiar los créditos destinados a la exportación. El Banco de Reserva de la India también insta a los bancos a proporcionar cierta cantidad de su crédito bancario neto de cara a la financiación de la exportación.
(110)
Como consecuencia de estas Circulares generales del Banco de Reserva de la India los exportadores pueden obtener créditos de exportación a tipos preferenciales de interés comparados con los tipos de interés para los créditos comerciales ordinarios («créditos de caja»), que son determinados exclusivamente por las condiciones del mercado. A este respecto la Circular general sobre crédito de exportación en rupias señala que «los límites máximos de interés de los créditos concedidos a los exportadores con arreglo a la presente Circular son inferiores a los tipos máximos de interés normalmente cobrados a los demás prestatarios, por lo que son designadas como concesionales en este sentido». La diferencia entre los tipos podría disminuir para las empresas con un buen índice de solvencia. De hecho, las empresas con elevados índices de solvencia podrían obtener créditos de exportación y créditos de caja en las mismas condiciones.
d) Comentarios posteriores a la comunicación de información
(111)
Tras la comunicación de información dos exportadores, que se beneficiaron de este sistema, alegaron que el sistema de crédito de exportación no es una subvención sujeta a medidas compensatorias. A este efecto, alegaron que: i) una subvención sujeta a medidas compensatorias requiere la transferencia de fondos públicos; ii) los tipos de los créditos del sistema de crédito de exportación se fijan en condiciones de mercado, porque los diferentes bancos comerciales ofrecen tipos de interés considerablemente diferentes; iii) los tipos de interés de los créditos de caja son más elevados que los de los créditos de exportación, porque la financiación de la exportación es menos arriesgada («efectiva automáticamente») y, en el caso de los créditos de exportación en divisas, debido a la inflación presuntamente más baja de las divisas libremente convertibles frente a la rupia india, que se alegó tuvo un impacto en los tipos de interés.
(112)
Por otra parte, un exportador alegó, sin suministrar ningún nuevo cálculo del margen de la subvención, que a efectos del cálculo deberían utilizarse los tipos de otros bancos, y no los de los bancos identificados durante la inspección in situ como bancos de crédito y, en cualquier caso, sólo deberían utilizarse para la comparación los tipos más bajos tanto para los créditos de exportación como para los créditos de caja. Otro exportador alegó sin suministrar pruebas que el importe del préstamo debía reducirse en un 25 %, lo que presuntamente representa el capital propio, aunque en la contabilidad figure como capital exterior.
e) Conclusión sobre el sistema de crédito de exportación
(113)
En primer lugar, los tipos preferenciales de interés de un crédito con arreglo al sistema de crédito de exportación establecidos por las Circulares generales del Banco de Reserva de la India mencionadas en el considerando 107 pueden disminuir los costes por pago de intereses de un exportador frente a los costes de los establecidos exclusivamente en función de las condiciones de mercado y otorgar en este caso un beneficio a dicho exportador a efectos del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. Sólo en el caso de los exportadores que cooperaron, cuando se comprobó la existencia de dichas diferencias entre los tipos, se concluyó que se había otorgado un beneficio. Contrariamente a las declaraciones anteriormente expuestas, esas diferencias entre los tipos no pueden ser explicadas exclusivamente por el comportamiento de los bancos comerciales en el mercado. La financiación de las exportaciones no es per se más segura que la financiación interior. De hecho, es considerada habitualmente más arriesgada, y la importancia de la garantía requerida para un crédito determinado, independientemente del objeto de la financiación, es una decisión puramente comercial de un banco comercial determinado. Las diferencias entre los tipos respecto de bancos diferentes son consecuencia del método del Banco de Reserva de la India de establecer tipos máximos de interés en los préstamos para cada banco comercial individualmente. Por otra parte, de no ser por las Circulares generales del Banco de Reserva de la India, los bancos comerciales no estarían obligados a pasar previamente por prestamistas de financiación de las exportaciones cualesquiera tipos de interés posiblemente más ventajosos para los créditos de exportación en divisas. Resumiendo la respuesta a estas declaraciones, debe recordarse que el objetivo de las Circulares generales del Banco de Reserva de la India es suministrar la financiación de la exportación a «tipos internacionalmente competitivos», y que el propio Banco de Reserva de la India considera «concesionales» los tipos de los créditos de exportación. En segundo lugar, y pese al hecho de que los créditos preferenciales con arreglo al sistema de crédito de exportación son concedidos por bancos comerciales, este beneficio es una contribución financiera de un Gobierno a efectos del artículo 2, apartado 1, inciso iv), del Reglamento de base. En este contexto, debe tenerse en cuenta que ni el artículo 2, apartado 1, inciso iv), del Reglamento de base ni el Acuerdo OMC sobre Subvenciones y Medidas Compensatorias exigen que se retiren fondos de la contabilidad pública, por ejemplo mediante un reembolso a los bancos comerciales por el Gobierno de la India, para determinar la existencia de una subvención, bastando con que el Gobierno de instrucciones para que se lleven a cabo funciones de los tipos mencionados en el artículo 2, apartado 1, incisos i), ii) o iii), del Reglamento de base. El Banco de Reserva de la India es un organismo público, por lo que encaja con la definición de «poderes públicos» establecida en el artículo 1, apartado 3, del Reglamento de base. Es de propiedad gubernamental en un 100 %, persigue objetivos de política estatal, como la política monetaria, y sus directivos son nombrados por el Gobierno de la India. El Banco de Reserva de la India tiene autoridad sobre organismos privados, dado que los bancos comerciales deben respetar sus condiciones, entre otras los límites máximos de los tipos de interés para los créditos de exportación exigidas en las Circulares generales del Banco de Reserva de la India y en las disposiciones del Banco de Reserva de la India según las cuales los bancos comerciales deben suministrar cierto importe de su crédito bancario neto de cara a la financiación de la exportación. Esta autoridad obliga a los bancos comerciales a realizar las funciones mencionadas en el artículo 2, apartado 1, letra a), inciso i), del Reglamento de base, en este caso préstamos en forma de financiación preferencial de la exportación. Esta transferencia directa de fondos en forma de préstamos con arreglo a ciertas condiciones correspondería normalmente a los poderes públicos, y la práctica seguida no difiere realmente de las prácticas normalmente seguidas por los poderes públicos [artículo 2, apartado 1, letra a), inciso iv), del Reglamento de base]. Se considera que esta subvención es específica y está sujeta a medidas compensatorias, dado que los tipos preferenciales de interés sólo están disponibles en relación con la financiación de las transacciones de exportación, por lo que dependen de la cuantía de las exportaciones [artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base].
f) Cálculo del importe de la subvención
(114)
El importe de la subvención ha sido calculado sobre la base de la diferencia entre el interés pagado por los créditos de exportación utilizados durante el período de investigación de reconsideración y el importe pagadero si fueran aplicables los mismos tipos de interés que para los créditos comerciales ordinarios utilizados por la empresa particular. De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, el importe de la subvención total (numerador) se asignó al total de las ventas de exportación durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que la subvención no se había concedido según las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. La solicitud efectuada posteriormente por un exportador de que el importe del crédito verificado durante la inspección in situ debía reducirse un 25 % porque se componía presuntamente de fondos propios en este porcentaje, cosa no mencionada antes o incluso durante la inspección in situ, no fue documentada y, en consecuencia, no puede ser aceptada. Por lo que respecta a la solicitud de utilizar nueva información respecto de los bancos de crédito en vez de la información suministrada durante la inspección in situ, también debe ser denegada, porque dicha información no fue suministrada a su debido tiempo y no fue objeto de una verificación. En cualquier caso, este exportador no documentó su alegación de que sólo obtuvo financiación de exportación de bancos comerciales en condiciones sumamente favorables. Seis empresas obtuvieron beneficios con arreglo al sistema de crédito de exportación, logrando subvenciones de hasta el 2,3 %.
6) Sistemas de exención del impuesto sobre los beneficios
a) Sistema de exención del impuesto sobre los beneficios de las ventas de exportación
i) Sección 80HHC de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios de 1961
(115)
Se comprobó que, durante el período de investigación de reconsideración, cuatro de los exportadores investigados obtuvieron una exención parcial del impuesto sobre los beneficios de las ventas de exportación. El fundamento jurídico de esa exención está en la sección 80HHC de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios de 1961.
(116)
La sección 80HHC de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios de 1961 fue derogada a partir del ejercicio fiscal 2005-2006 (es decir, el ejercicio comprendido entre el 1 de abril de 2004 y el 31 de marzo de 2005). Por consiguiente, el beneficiario no obtiene ningún beneficio del sistema desde el 31 de marzo de 2004. Si bien cuatro de los exportadores investigados se beneficiaron de este sistema en el período de investigación de reconsideración, al haberse derogado este sistema, no estará en consecuencia sujeto a medidas compensatorias, de conformidad con el artículo 15, apartado 1, del Reglamento de base.
ii) Secciones 10A y 10B de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios
(117)
La plena exención del impuesto sobre los beneficios por lo que respecta a los beneficios derivados de las ventas de exportación de una empresa recién establecida en una zona económica especial, una zona de libre comercio, un parque tecnológico de equipo físico electrónico o un parque tecnológico de equipo lógico electrónico (sección 10A de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios) o una unidad orientada a la exportación recién establecida (sección 10B de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios) durante los diez primeros años de producción seguirá vigente hasta el 31 de marzo de 2010.
(118)
Una empresa obtuvo durante los diez últimos años beneficios con arreglo a la sección 10B de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios, dando comienzo en el ejercicio financiero 1993-1994. Por esta razón, esta empresa ya no podrá acceder a los beneficios con arreglo a la sección 10B de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios a partir del ejercicio financiero 2003-2004. Por consiguiente, de conformidad con el artículo 15, apartado 1, del Reglamento de base, este sistema no está sujeto a medidas compensatorias.
b) Incentivo fiscal para investigación y desarrollo (Income Tax Incentive for Research and Development, «ITIRAD»)
i) Fundamento jurídico
(119)
La descripción pormenorizada del incentivo fiscal para investigación y desarrollo figura en la sección 35(2AB) de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios.
ii) Condiciones de acceso al sistema
(120)
Las empresas que se dedican a la biotecnología o a la fabricación de medicamentos, productos farmacéuticos, productos químicos, equipo electrónico, ordenadores y equipo lógico para ordenadores, equipos de telecomunicación, helicópteros, aeronaves o cualesquiera otros productos o artículos que sean notificados podrán acogerse a este sistema.
iii) Aplicación práctica
(121)
Para cualquier gasto (salvo la compra de terrenos o de edificios) relativo a instalaciones internas de investigación y desarrollo aprobado por el Ministerio de Investigación Científica e Industrial de la India, se autoriza la deducción de un importe igual al 150 % de los costes de facto contraídos a efectos del impuesto sobre los beneficios. Así, mediante una deducción del 50 % de los gastos ficticios (es decir, los gastos no contraídos realmente), la base imponible y, posteriormente, la carga del impuesto sobre los beneficios se reduce artificialmente.
iv) Comentarios sobre la comunicación de información
(122)
Tras la comunicación de la información, un exportador, que pudo acogerse a este sistema, declaró que este sistema no debería estar sujeto a medidas compensatorias, dado que: i) aunque el incentivo fiscal para investigación y desarrollo se limita de hecho a ciertos sectores, se alega que no es específico a efectos del artículo 3, apartado 2, del Reglamento de base, ya que todas las empresas de esos sectores pueden acogerse a él; ii) los gastos contraídos posteriormente al 31 de marzo de 2005 no se beneficiarán de este sistema con arreglo a la sección 35(2AB), subsección 5, de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios.
v) Conclusión sobre el incentivo fiscal para investigación y desarrollo
(123)
El incentivo fiscal para investigación y desarrollo suministra subvenciones a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. La reducción artificial de la base imponible con arreglo a la sección 35(2AB) de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios constituye una contribución financiera del Gobierno de la India, dado que éste renuncia a unos ingresos procedentes del impuesto sobre los beneficios que serían normalmente pagaderos. Por otra parte, la reducción del impuesto sobre los beneficios otorga un beneficio a la empresa, al mejorar su liquidez.
(124)
El Gobierno de la India alegó y reiteró tras la comunicación de la información, sin documentarlo, que el acceso al incentivo fiscal para investigación y desarrollo se basa en criterios objetivos, por lo que el sistema no es específico. No obstante, la redacción de la sección 35(2AB) de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios señala muy claramente que el incentivo fiscal para investigación y desarrollo es de iure específico a efectos del artículo 3, apartado 2, letra a), del Reglamento de base, y en consecuencia está sujeto a medidas compensatorias. El acceso a este sistema no se rige por criterios objetivos e imparciales a efectos del artículo 3, apartado 2, letra b), del Reglamento de base. A este sistema sólo pueden acogerse ciertos sectores industriales enumerados en el considerando 120; el Gobierno de la India no ha hecho accesible el sistema a todos los sectores. Contrariamente a la declaración de un exportador, dicha limitación constituye una especificidad, ya que la categoría «grupo de industrias» del artículo 3, apartado 2, del Reglamento de base es un sinónimo de restricciones sectoriales. Esta restricción no sigue criterios de naturaleza económica ni de naturaleza horizontal, como el número de empleados o el tamaño de la empresa.
(125)
Por otra parte, la alegación de que los gastos contraídos con posterioridad al 31 de marzo de 2005 están exentos del sistema no implica que éste no esté sujeto a medidas compensatorias a efectos del artículo 15, apartado 1, del Reglamento de base. No se ha demostrado que este sistema hubiera sido ya derogado en el momento de finalizar las conclusiones de la investigación de reconsideración, ni que el exportador ya no vaya a beneficiarse del incentivo fiscal para investigación y desarrollo. Por el contrario, el incentivo fiscal para investigación y desarrollo está en vigor durante la totalidad del ejercicio de evaluación 2005/2006 (es decir, el ejercicio financiero 2004/2005), por lo que puede seguir proporcionando beneficios. Por otra parte, el exportador no ha documentado su alegación de que el Gobierno de la India no prevé prorrogar este sistema. De hecho, el sistema ya ha sido prorrogado en el pasado (8). No hay ninguna indicación de que no se vaya a producir dicha prórroga con una futura Ley de Finanzas, en particular dado que el Gobierno de la India no ha dado ninguna indicación ni durante la consulta ni en sus comentarios sobre la comunicación de información en el sentido de que a partir del 31 de marzo de 2005 el sistema: i) expirará; ii) no será sustituido por un sistema comparable de exención del impuesto sobre los beneficios.
vi) Cálculo del importe de la subvención
(126)
El importe de la subvención ha sido calculado partiendo de la diferencia entre el impuesto sobre los beneficios devengado en el período de investigación de reconsideración con y sin la aplicación de la disposición de la sección 35(2AB) de la Ley del Impuesto sobre los Beneficios. El importe de la subvención total (numerador) se asignó al total de las ventas de exportación durante el período de investigación de reconsideración (denominador), de conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, ya que la subvención no se había concedido según las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. Se estableció un margen de subvención del 1,5 % para una empresa que pudo acogerse al incentivo fiscal para investigación y desarrollo.
III. Sistemas regionales
1) Sistemas de incentivo industrial (Industrial Incentive Schemes, «IIS») de los Gobiernos de Gujarat («GIIS») y Punjab («PIIS»)
(127)
Los Estados de Gujarat y Punjab conceden a las empresas industriales seleccionables incentivos en forma de exención o aplazamiento del impuesto sobre las compras y las ventas para estimular el desarrollo industrial de las zonas económicamente retrasadas de estos Estados. Dado que estos sistemas son prácticamente idénticos, son evaluados conjuntamente.
a) Fundamento jurídico
(128)
La descripción pormenorizada de estos sistemas aplicados por el Gobierno de Gujarat y el Gobierno de Punjab figura, respectivamente, en la Resolución no INC-1090-1023-(2)-I(GR no 2) del Gobierno de Gujarat, de 16 de octubre de 1990, y en la Resolución no 15/43/96-5IB/2238 del Gobierno de Punjab, de 20 de marzo de 1996.
b) Criterios de acceso al sistema
(129)
Las empresas que creen un nuevo establecimiento industrial o efectúen una expansión a gran escala de un establecimiento industrial industriales en zonas retrasadas podrán acogerse a estos sistemas. No obstante, existen listas exhaustivas de industrias no seleccionables que impiden a las empresas de determinados sectores de actividad beneficiarse de estas medidas.
c) Aplicación práctica
(130)
Con arreglo a estos sistemas las empresas deben invertir en zonas retrasadas. Estas zonas, que corresponden a ciertas unidades territoriales de los dos Estados, se clasifican en función de su desarrollo económico en diferentes categorías, existiendo al mismo tiempo zonas excluidas o «inhabilitadas» por lo que respecta a la aplicación de los sistemas de incentivos. Los principales criterios para determinar el importe de los incentivos son la dimensión de la inversión y la zona en la que está o estará establecida la empresa.
(131)
Pueden concederse incentivos en cualquier momento, ya que no existen límites para presentar las solicitudes ni para cumplir los criterios cuantitativos.
d) Comentarios sobre la comunicación de la información
(132)
Tras la comunicación de información, dos exportadores, que podían acogerse al sistema de incentivo industrial, declararon que: i) el sistema de incentivo industrial no es una subvención de exportación; ii) el sistema de incentivo industrial sólo constituye una compensación por los gastos suplementarios contraídos debido a la no disponibilidad de infraestructura apropiada en las zonas retrasadas designadas; iii) uno de los dos exportadores no podía acogerse al sistema desde el 5 de julio de 2003.
e) Conclusión sobre el sistema de incentivo industrial
(133)
Estos sistemas suministran subvenciones a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. Constituyen una contribución financiera del Gobierno de Gujarat y del Gobierno de Punjab, respectivamente, dado que los incentivos concedidos, en el caso actual la exención del impuesto sobre las compras y las ventas, reducen los ingresos fiscales que serían normalmente exigibles. Por otra parte, estos incentivos benefician a las empresas, ya que mejoran su situación financiera al no tener que pagar impuestos normalmente devengados.
(134)
Por otra parte, los sistemas son regionalmente específicos a efectos del artículo 3, apartado 2, letra a), y del artículo 3, apartado 3, del Reglamento de base, ya que sólo pueden acogerse a ellos determinadas empresas que han invertido en determinadas zonas geográficas designadas dentro de la jurisdicción de los Estados afectados. No pueden acogerse a ellos las empresas establecidas fuera de estas zonas y, por otra parte, el nivel de beneficios se diferencia en función de la zona de que se trate.
(135)
El Gobierno de la India no acepta esta evaluación. En primer lugar, argumentó que el comercio internacional no está sujeto per se al impuesto sobre las ventas, tal como ya lo estipula la Constitución india. En consecuencia, el Gobierno de la India considera que dichos sistemas no provocan ninguna pérdida de ingresos normalmente exigibles por lo que respecta a las transacciones de exportación, por lo que no deben estar sujetos a medidas compensatorias. No obstante, y contrariamente a las declaraciones de los dos exportadores posteriores a la comunicación de información a este respecto, el sistema no fue evaluado como una subvención de exportación, a efectos del artículo 3, apartado 4, letra a), del Reglamento de base, vinculada directamente a la exportación del producto afectado, sino como una subvención específica (véase el considerando 134). No se requiere un vínculo directo entre la subvención y el producto exportado para que un sistema de subvención esté sujeto a medidas compensatorias. De conformidad con el artículo 1, apartado 1, del Reglamento de base, basta con comprobar un nexo directo entre la subvención y la empresa fabricante. Partiendo de la base de que «el dinero es fungible», toda subvención interior de este tipo se reflejará también, mediante una reducción de los precios, en las transacciones de exportación, dado que dicha subvención mejora la liquidez global de las empresas. Por otra parte, el Gobierno de la India no ha suministrado pruebas de que la exención general del impuesto sobre las ventas en lo que respecta a las ventas de exportación incluya también el impuesto sobre la compra de insumos. De hecho, en el presente caso, las empresas también han utilizado el sistema de incentivo industrial para liquidar el impuesto sobre las ventas.
(136)
El Gobierno de la India alegó también que el sistema de incentivo industrial, aunque ciertamente limitado a determinadas regiones retrasadas en los territorios de Punjab y Gujarat, no debía considerarse específico, porque presuntamente no favorece a determinadas empresas de estas regiones especialmente designadas. No obstante, el Gobierno de la India admitió que no todos los tipos de producción de esos territorios designados podían acogerse al sistema de incentivo industrial. De hecho, una restricción regional de un sistema de subvención estatal a todas las empresas en zonas especialmente designadas en su territorio constituye una especificidad per se. Dicho tipo de sistemas favorece claramente a unas empresas frente a otras, dado que una empresa de una región seleccionable puede obtener ayuda, mientras que un competidor suyo establecido en una región no seleccionable no puede recibirla. Esta diferenciación no es objetiva a efectos del artículo 3, apartado 2, letra b), del Reglamento de base, por lo que es específica, ya que los sistemas no se aplican horizontalmente en todo el territorio del Estado.
(137)
Contrariamente a la declaración de un exportador, una supuesta compensación a través del sistema de incentivo industrial para los costes suplementarios contraídos debido a una infraestructura insuficiente no permite modificar la evaluación según la cual se trata de una subvención sujeta a medidas compensatorias. Esos supuestos costes no han sido documentados.
(138)
El exportador, que alegó no poder acogerse ya al sistema de incentivo industrial, no ha documentado esta alegación, por ejemplo suministrando una confirmación del Gobierno de Gujarat. Por el contrario, en su informe de gestión para 2002-2003 (es decir, el período de investigación de reconsideración) declaró que estaba intentando prorrogar su acceso al sistema de incentivo industrial hasta 2012. Debe tenerse en cuenta que dicha prórroga es posible con arreglo al sistema de incentivo industrial de Gujarat. La empresa no suministró ninguna prueba de que el Gobierno de Gujarat denegara esta prórroga.
(139)
La argumentación del Gobierno de la India y las declaraciones posteriores a la comunicación de información no han cambiado en consecuencia la evaluación según la cual los sistemas -la exención del impuesto sobre las compras y las ventas- están sujetos a medidas compensatorias.
f) Cálculo del importe de la subvención
(140)
El importe de la subvención se calculó sobre la base del importe del impuesto sobre las compras y las ventas normalmente devengado durante el período de investigación de reconsideración, pero que permaneció sin pagar con arreglo a estos sistemas. De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, estos importes de subvención (numerador) fueron entonces repartidos entre las ventas totales durante el período de investigación de reconsideración (denominador), al no depender la subvención de la exportación y al no haber sido concedida por referencia a las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. Durante este período tres empresas pudieron acogerse a estos sistemas, y obtuvieron subvenciones del 2,4 % (dos empresas) y del 3,1 % (una empresa).
2) Sistema de exención del derecho sobre la electricidad (Electricity Duty Exemption Scheme, «EDE») del Gobierno de Gujarat
(141)
El Estado de Gujarat concede a las empresas industriales seleccionables incentivos en forma de exención del pago del derecho sobre la electricidad para fomentar el desarrollo industrial de las zonas económicamente retrasadas de este Estado.
a) Fundamento jurídico
(142)
La descripción pormenorizada del sistema de exención del derecho sobre la electricidad aplicado por el Gobierno de Gujarat figura en la Ley del Derecho sobre la Electricidad de Bombay de 1958 y, en particular, en las secciones 3, apartado 2, inciso vi), y en la sección 3, apartado 2, inciso vii), letras a) y b), de esta Ley, adaptada por la Orden de Adaptación de la Legislación de Gujarat de 1960.
b) Criterios de acceso al sistema
(143)
Pueden acogerse al sistema las empresas que inviertan en zonas retrasadas, bien creando un nuevo establecimiento industrial, bien efectuando una inversión de capital a gran escala para ampliar un establecimiento industrial ya existente.
c) Aplicación práctica
(144)
Sólo pueden acogerse al sistema las empresas que han invertido en determinadas zonas geográficas designadas dentro de la jurisdicción del Estado de Gujarat. El sistema permite también al Gobierno de Gujarat excluir cualquier zona y cualquier nueva empresa industrial de la obligación de pagar derechos sobre la electricidad. Por otra parte, las nuevas empresas industriales establecidas en zonas especialmente designadas, durante un período de cinco años a partir del comienzo de la fabricación, quedarán exentas del derecho sobre la electricidad o bien sólo pagarán la mitad del tipo normal del impuesto.
d) Comentarios sobre la comunicación de información
(145)
Tras la comunicación de información, un exportador, que pudo acogerse a este sistema, declaró que desde el 4 de junio de 2004 ya no podía presuntamente acogerse a este sistema. Por otra parte, otro exportador alegó no haber utilizado el sistema. No obstante, por lo que respecta a este último exportador, debe tenerse presente que este sistema no se tuvo en cuenta para determinar el importe de su subvención.
e) Conclusión sobre el sistema de exención del derecho sobre la electricidad
(146)
Este sistema es una subvención a efectos del artículo 2, apartado 1, letra a), inciso ii), y del artículo 2, apartado 2, del Reglamento de base. Constituye una contribución financiera del Gobierno de Gujarat, ya que este incentivo reduce los ingresos del Estado que éste cobraría normalmente. Por otra parte, concede un beneficio a la empresa beneficiaria. El sistema es también específico regionalmente a efectos del artículo 3, apartado 2, letra a), y del artículo 3, apartado 3, del Reglamento de base, dado que sólo pueden acogerse a él las empresas que hayan invertido en determinadas zonas geográficas dentro de la jurisdicción del Estado de Gujarat. Por otra parte, los criterios y condiciones de concesión por los que se rige este incentivo no se hallan claramente expuestos por una ley, reglamentación u otro documento oficial. Se confirmó durante la inspección in situ que una empresa utilizó el sistema durante un período de nueve años. Pese a que le fue efectuada una solicitud en este sentido, la empresa no suministró ninguna información, aparte de la propia Ley del Derecho sobre la Electricidad de Bombay, que pudiera modificar el presente análisis.
(147)
El Gobierno de la India argumentó que, dado que el sistema no estuvo sujeto a medidas compensatorias en otro asunto que se remonta a 1999, porque fue considerado de aplicación horizontal en todo el territorio del Estado, no debería tampoco estar sujeto actualmente a medidas compensatorias. A este efecto sólo suministró una notificación del Ministerio de Industria, Energía y Trabajo del Estado de Maharashtra relativa a Ley del Derecho sobre la Electricidad de Bombay de 1958. No obstante, esta información no afecta al Estado de Gujarat. Por otra parte, debe tenerse en cuenta que, de conformidad con esta notificación, el incentivo del sistema de exención del derecho sobre la electricidad no se halla al parecer disponible en todos los distritos y zonas de Maharashtra, por lo que debe considerarse específico a nivel regional. Se comprobó que un exportador objeto de la investigación, establecido en Gujarat, utilizó este sistema durante el período de investigación de reconsideración. En consecuencia, se concluye que este sistema está sujeto a medidas compensatorias para este exportador por las razones expuestas en el anterior considerando.
(148)
El exportador que alegó no poder ya acogerse al sistema de exención del derecho sobre la electricidad no ha documentado esta alegación, por ejemplo suministrando una confirmación del Gobierno de Gujarat. Por el contrario, en su informe de gestión para 2002-2003 (es decir, el período de investigación de reconsideración) declaró que intentó prorrogar el sistema de exención del derecho sobre la electricidad hasta 2012, lo que consiguió hacer por un total de nueve años, pese al hecho de que, con arreglo a la legislación pertinente, el período de exención para el sistema de exención del derecho sobre la electricidad sólo deberá ser de cinco años. La empresa no ha suministrado ninguna prueba de que el Gobierno de Gujarat denegara esta prórroga.
f) Cálculo del importe de la subvención
(149)
El beneficio del productor exportador se ha calculado sobre la base del importe del derecho sobre la electricidad normalmente devengado durante el período de investigación de reconsideración, pero que no fue pagado con arreglo a este sistema. De conformidad con el artículo 7, apartado 2, del Reglamento de base, el importe de la subvención (numerador) fue entonces repartido entre las ventas totales durante el período de investigación de reconsideración (denominador), ya que afecta a todas las ventas, interiores y de exportación, y no fue concedido por referencia a las cantidades fabricadas, producidas, exportadas o transportadas. Se estableció un margen de subvención del 0,2 % para una empresa que pudo acogerse al sistema de exención del derecho sobre la electricidad.
3) Sistema de incentivos (Package Scheme of Incentives, «PSI») del Gobierno de Maharashtra
(150)
Se comprobó que los productores exportadores no obtuvieron ningún beneficio sujeto a medidas compensatorias con arreglo al sistema de incentivos.
IV. Cuantía de las subvenciones sujetas a medidas compensatorias
(151)
Ha sido una práctica constante considerar a las empresas vinculadas como una única entidad de cara a determinar el tipo de las subvenciones. Ello se debe a que el cálculo de los tipos individuales de las subvenciones podría estimular la elusión de las medidas compensatorias, con lo que mermaría su eficacia, permitiendo a los productores vinculados enviar sus exportaciones a la Comunidad a través de la empresa que tuviera el tipo individual más bajo. Para evitar esta situación, en primer lugar se calcula el importe individual de la subvención por sistema para cada empresa vinculada, tras lo cual se calcula la media ponderada de estos importes de subvención, que se atribuye a cada una de las empresas vinculadas.
(152)
Dos productores exportadores fueron considerados empresas vinculadas y se les atribuyó un tipo único de subvención, porque cada uno de ellos se halla en situación de coaccionar a la otra empresa. De acuerdo con sus informes anuales, los principales directivos de las dos empresas están emparentados y cada uno de ellos puede ejercer una «considerable influencia» en la empresa del otro. Una «considerable influencia», según las normas contables indias, implica la participación en las decisiones financieras u operativas de una empresa. Dicha influencia permite considerar vinculadas a las empresas de acuerdo con las normas contables indias. Por otra parte, de acuerdo con la legislación aduanera europea, se supone que las partes están vinculadas cuando se controlan mutuamente o cuando son miembros de la misma familia (9).
(153)
Tras la comunicación de información, uno de estos productores exportadores disintió del análisis de las partes vinculadas efectuado anteriormente. Alegó, sin presentar pruebas en su apoyo, que no existe ninguna relación comercial entre las dos empresas afectadas. No obstante, el productor exportador no puso en tela de juicio la descripción fáctica del considerando 152 ni presentó pruebas que documentasen por qué, a pesar de estos hechos, ambas empresas no deberían ser consideradas partes vinculadas. Por lo tanto, hay que rechazar la alegación.
De conformidad con lo dispuesto en el Reglamento de base, el importe de las subvenciones sujetas a medidas compensatorias, expresado ad valorem para los productores exportadores investigados, oscila entre el 25,3 % y el 35,1 %.
(154)
Dado el alto nivel de cooperación, el margen de subvención para todas las empresas que no cooperaron se fija en el nivel de la empresa con el tipo individual más alto, es decir, el 35,1 %.
SISTEMA →
ALS
DEPBS
EOUS
EPCGS
ECS
ITIRAD
PSI
GIIS
PIIS
EDE
Total
Empresa ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd.
22,8
4,6
cero
desd.
1,0
cero
cero
cero
cero
cero
28,4
Nectar Lifesciences Ltd.
25,8
3,2
cero
desd.
2,3
cero
cero
cero
2,4
cero
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd.
22,0
3,3
cero
cero
desd.
cero
cero
cero
cero
cero
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.
cero
cero
30,9
cero
1,1
cero
cero
cero
cero
cero
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd.
25,6
8,0
cero
desd.
desd.
1,5
cero
cero
cero
cero
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd.
25,8
3,2
cero
desd.
2,3
cero
cero
cero
2,4
cero
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd.
24,8
cero
cero
cero
cero
cero
cero
3,1
cero
0,2
28,1
D. PROBABILIDAD DE CONTINUACIÓN O REAPARICIÓN DEL DUMPING
(155)
De conformidad con el artículo 18, apartado 2, del Reglamento de base, se examinó si la expiración de las medidas vigentes podía llevar a una continuación o reaparición del dumping.
(156)
Tal como se expone en los considerandos 21 a 153, se comprobó que durante el período de investigación de reconsideración los exportadores indios del producto afectado siguieron beneficiándose de las subvenciones sujetas a medidas compensatorias de las autoridades indias. De hecho, los márgenes de subvención comprobados durante la reconsideración son superiores a los comprobados durante la investigación original, que oscilaron entre el 0 % y el 15,3 % [considerando 43 del Reglamento (CE) no 2164/98 del Consejo]. Sólo el sistema de subvención mencionado en los considerandos 115 y 116 (Ley del Impuesto sobre los Beneficios 80 HHC) ha sido abandonado, mientras que en otros casos, las empresas individuales han dejado de poder acogerse a determinados sistemas. Esto ya se ha reflejado en el cálculo de los tipos de subvención. Los restantes sistemas de subvención afectados ofrecen beneficios recurrentes y no hay indicación de que estos programas vayan a ser eliminados progresivamente o modificados en un futuro próximo. A falta de dicha acción, los exportadores del producto en cuestión seguirán recibiendo subvenciones sujetas a medidas compensatorias. Cada exportador puede acogerse a varios de los programas de subvención. En estas circunstancias, se consideró razonable concluir que era probable que las subvenciones se mantuvieran en el futuro.
(157)
Ya que se ha demostrado que las subvenciones se mantenían en el momento de la reconsideración y que es probable que se mantengan en el futuro, el tema de la probabilidad de la reaparición de las subvenciones carece de importancia.
E. INDUSTRIA DE LA COMUNIDAD
I. Producción comunitaria
(158)
Durante el período de investigación de reconsideración, el producto similar fue fabricado en la Comunidad por los siguientes productores comunitarios: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA y Antibióticos SA Sandoz solicitó una reconsideración combinada de expiración y provisional de las medidas antisubvención en vigor. DSM apoyó la solicitud. Sandoz y DSM cooperaron plenamente con la investigación de reconsideración. Los demás productores comunitarios no cooperaron ni se opusieron al inicio de esta reconsideración combinada de expiración y provisional.
(159)
Un productor de la Comunidad que cooperó importó dos tipos del producto afectado de la India durante el período considerado, así como de otros terceros países. Esta actividad no modifica su cualificación como productor a efectos del artículo 9, apartado 1, del Reglamento de base. Comparadas con las de la producción comunitaria del producto similar, las cantidades importadas de la India durante el período de investigación de reconsideración sólo representaron una proporción relativamente pequeña e inferior al 10 %. Por otra parte, sus importaciones del producto afectado de la India sólo tienen carácter temporal desde que está reestructurando su producción en la Comunidad y ha empezado a producir tipos del producto similar que ha estado importando, entre otros países, de la India.
II. Definición de la industria comunitaria
(160)
El producto similar producido por los productores comunitarios que cooperaron durante el período de investigación de reconsideración representó el 70,5 % de la producción comunitaria total del producto similar. Por lo tanto, estas empresas constituyen la industria comunitaria a efectos del artículo 9, apartado 1, del Reglamento de base. Son denominadas en lo sucesivo «industria comunitaria».
F. ANÁLISIS DE LA SITUACIÓN EN EL MERCADO COMUNITARIO
I. Introducción
(161)
Las estadísticas correspondientes de Eurostat para los códigos TARIC 2941101010, 2941102010 y 2941900030, junto con los datos obtenidos de las respuestas al cuestionario, debidamente verificadas, efectuadas por la industria comunitaria, se utilizaron en la evaluación del volumen y las tendencias de los precios.
(162)
Los datos de la industria comunitaria fueron obtenidos de las respuestas al cuestionario, debidamente verificadas, efectuadas por los productores comunitarios que cooperaron.
(163)
Cuando resulta necesario por motivos de confidencialidad, se utilizan índices para mostrar la evolución de las tendencias.
(164)
Tras la comunicación de información, un exportador alegó que el análisis del perjuicio debería haberse efectuado sobre la base de la información disponible sobre el mercado de la Comunidad tras la ampliación del 1 de mayo de 2004, es decir, incluyendo los diez nuevos Estados miembros.
(165)
Dado que el artículo 11, apartado 1, del Reglamento de base estipula que la información relativa a un período posterior al período de investigación no se tendrá normalmente en cuenta, y dado que la ampliación tuvo lugar después del período de investigación, esta declaración debe ser rechazada. En cualquier caso, la información disponible indica que en los diez nuevos Estados miembros no existe una producción del producto similar que pueda alterar la situación de la industria comunitaria.
(166)
Por otra parte, a modo de comentario general, un exportador declaró, sin documentar su declaración, que el análisis del perjuicio, tal como fue comunicado, no tuvo en cuenta todos los factores estipulados en el artículo 8 del Reglamento de base y no se basó en pruebas manifiestas.
(167)
Las solicitudes concretas sobre aspectos específicos del análisis del perjuicio serán tratadas en el contexto de la parte respectiva del análisis que figura a continuación. No obstante, como respuesta al comentario general debe mencionarse que: i) el análisis del perjuicio se basó en hechos verificados apoyados por pruebas; ii) tal como se expone a continuación, todos los factores relacionados con la importación del artículo 8, apartado 2, del Reglamento de base, los 17 indicadores del artículo 8, apartado 5, del Reglamento de base, relacionados con la situación de la industria comunitaria, y todos los factores conocidos distintos de las importaciones subvencionadas del artículo 8, apartado 7, del Reglamento de base, han sido evaluados.
II. Determinación del mercado de la Comunidad pertinente
(168)
Para determinar si la industria comunitaria había sufrido o no un perjuicio y para determinar el consumo y los diversos indicadores económicos relacionados con la situación de la industria comunitaria, se examinó si la utilización posterior de la producción por la industria comunitaria del producto similar se había tenido en cuenta en el análisis, y en qué medida.
(169)
De hecho, el producto similar es vendido por la industria comunitaria a: i) clientes no vinculados; ii) para su posterior elaboración en forma de preparados en el mismo grupo de empresas («entidades vinculadas»). Se consideró que las ventas a entidades no vinculadas formaban el «mercado libre». Se consideró que las ventas a entidades vinculadas para su posterior transformación constituían una utilización cautiva, debido a la imposibilidad de escoger libremente al proveedor.
(170)
Para los siguientes indicadores económicos relativos a la industria comunitaria se consideró que un análisis y una evaluación adecuados tenían que centrarse en la situación existente en el mercado libre: volumen de ventas y precios de ventas en el mercado de la Comunidad, cuota de mercado, crecimiento, rentabilidad, volumen de exportación y precios. Cuando resultó posible y justificado, estas conclusiones se compararon a continuación con los datos relativos al mercado cautivo, a fin de disponer de una imagen completa de la situación de la industria comunitaria.
(171)
No obstante, por lo que respecta a los demás indicadores económicos se comprobó, sobre la base de la investigación, que sólo podían ser examinados razonablemente en relación con la totalidad de la actividad. De hecho, la producción (para el mercado cautivo y el mercado libre), la capacidad, la utilización de la capacidad, las inversiones, las existencias, el empleo, la productividad, los sueldos y la capacidad de conseguir capital dependen de la totalidad de la actividad, tanto si la producción es cautiva como si se vende en el mercado libre.
(172)
Dos exportadores impugnaron el análisis respecto del mercado libre y el cautivo, y argumentaron que no era objetivo a efectos del artículo 8, apartado 2, del Reglamento de base.
(173)
No obstante, se considera que la presente investigación estableció una clara separación entre el mercado libre y el cautivo. De hecho, el comprador cautivo sólo tenía la posibilidad de comprar de su proveedor cautivo. En tales circunstancias, el análisis debe centrarse principalmente en el mercado libre, ya que las ventas en el mercado cautivo no competían con los productos vendidos en el mercado libre, y en consecuencia no fueron afectadas por las importaciones subvencionadas. También se señala que el análisis del perjuicio, pese a esta clara separación, no ha hecho caso omiso del mercado cautivo. Al contrario, la situación de ambos mercados ha sido yuxtapuesta, tal como se expone a continuación, para llegar a una determinación del objetivo final sobre el estado de la industria comunitaria en su conjunto. Por lo tanto, hay que rechazar la alegación.
III. Consumo comunitario
(174)
Al calcular el consumo comunitario aparente del producto afectado y el producto similar, la Comisión sumó:
-
el volumen de las importaciones totales del producto afectado y del producto similar en la Comunidad según los datos de Eurostat,
-
el volumen de ventas del producto similar en la Comunidad producido por la industria comunitaria,
-
el volumen de utilización cautiva del producto similar por la industria comunitaria,
-
y, sobre la base de la información contenida en la solicitud de reconsideración, el volumen estimado de ventas del producto similar en la Comunidad por los demás productores comunitarios conocidos.
Tal como se indica en el siguiente cuadro, el consumo comunitario del producto afectado y el producto similar aumentó un 51 % en el período considerado.
Consumo
(kg)
1999
2000
2001
2002
PI
Producto afectado y producto similar
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
Índice
100
131
131
153
151
(175)
El Gobierno de la India y un exportador declararon que los detalles relativos al consumo anteriormente expuestos deberían haberse comunicado de manera más pormenorizada, particularmente distinguiendo entre productores comunitarios y separando el consumo libre del consumo cautivo. También argumentaron que la credibilidad de los datos respecto de los productores comunitarios distintos de la industria comunitaria no había sido controlada.
(176)
Se observa que la industria comunitaria sólo consta de dos partes, una sola de las cuales opera en el mercado cautivo. En consecuencia, visto el artículo 29 del Reglamento de base («confidencialidad») no es posible comunicar más detalles. Por lo que respecta a los datos de los productores comunitarios distintos de la industria comunitaria, debe recordarse que estos productores no cooperaron en la investigación. A falta de cualquier otra información relativa a su contribución al consumo comunitario, se utilizaron los datos proporcionados en la solicitud de reconsideración. Por otro lado, ninguna parte proporcionó información en contrario, y la verificación no hizo surgir dudas respecto de su credibilidad.
IV. Importaciones del producto afectado en la Comunidad
1) Volumen, precio y cuota de mercado de las importaciones de la India
Importaciones
(kg)
1999
2000
2001
2002
PI
Producto afectado
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Índice
100
129
196
277
259
(177)
El volumen de las importaciones del producto afectado aumentó considerablemente durante el período considerado. Las importaciones en el período de investigación de reconsideración fueron un 159 % superiores a las de 1999. El crecimiento de estas importaciones se produjo mucho más rápidamente que el crecimiento general del consumo del 51 %, que el incremento de las importaciones de los terceros países distintos de la India del 13 % y que el incremento de las ventas de la industria comunitaria del 80 % durante el mismo período. Por lo que respecta al estatuto de país en desarrollo de la India y a lo dispuesto en el artículo 14, apartado 4, del Reglamento de base, se comprobó que el volumen de las importaciones de la India durante el período de investigación de reconsideración representó considerablemente más del 4 % de las importaciones totales del producto similar en la Comunidad.
Precio medio de importación por kg (EUR)
1999
2000
2001
2002
PI
Producto afectado
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Índice
100
98
102
106
102
(178)
El precio medio de importación del producto afectado aumentó ligeramente, alcanzando un máximo en 2002, y posteriormente cayó hasta alcanzar el nivel anterior a 2001.
Cuota de mercado de la CE
1999
2000
2001
2002
PI
Producto afectado
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
Índice
100
99
149
181
171
(179)
La cuota de mercado de las importaciones indias en el mercado de la Comunidad aumentó un 71 % en el período considerado. Se afirmó que el incremento indizado sólo había ascendido al 66 % en vez del 71 %. Redondeando porcentualmente hacia abajo la cuota de mercado, dicha declaración es aritméticamente válida. No obstante, el índice anterior se ha calculado correctamente. A efectos de indizar con precisión la cuota de mercado, los puntos porcentuales no han sido redondeados. Esto puede comprobarse al comparar las cifras indizadas y los puntos porcentuales para 1999 y 2000. Por otra parte, este método ha sido aplicado constantemente en todos los cuadros del presente Reglamento.
2) Subcotización de precios
(180)
Para determinar la subcotización de precios, se analizaron los datos sobre los precios relativos al período de investigación de reconsideración. A este efecto, los precios de ventas de la industria comunitaria a sus primeros clientes no vinculados sobre una base en fábrica han sido comparados con los precios de ventas de los productores exportadores indios a sus primeros clientes independientes en la Comunidad sobre una base cif de importación, en ambos casos previa deducción de descuentos, reducciones y comisiones.
(181)
Basándose en las respuestas al cuestionario, pudieron definirse diferentes subtipos del producto afectado y el producto similar, a efectos de comparación basándose en el tipo de producto (a saber, trihidatro de amoxicilina, trihidrato de ampicilina y cefalexina) y sus variantes (a saber, en polvo o en forma compacta).
(182)
Los precios de ventas de la industria comunitaria y los precios cif de importación de los productores exportadores se compararon al mismo nivel comercial, a saber, comerciantes/distribuidores en el mercado de la Comunidad, sobre la base de los precios medios ponderados por subtipo de producto. Durante el período de investigación de reconsideración, prácticamente todas las ventas de los productores exportadores en la Comunidad se efectuaron a través de comerciantes/distribuidores.
(183)
Los resultados de la comparación, expresados como porcentaje de los precios de ventas de la industria comunitaria durante el período de investigación de reconsideración, mostraron una considerable subcotización de los márgenes de precios. Se comprobó que estos márgenes, calculados por productor exportador, oscilaban entre el 11,5 % y el 17,1 %. En consecuencia, estos márgenes de subcotización de precios indican la continua presión sobre los precios ejercida por las importaciones indias en el mercado de la Comunidad pese a la existencia de medidas.
V. Situación económica de la industria comunitaria
1) Producción, capacidad y utilización de la capacidad
1999
2000
2001
2002
PI
Producción (Índice)
100
121
127
154
160
Capacidad (Índice)
100
117
123
148
157
Utilización de la capacidad (Índice)
100
103
103
104
102
(184)
Como consecuencia del constante aumento del consumo de la Comunidad, la producción del producto similar de la industria comunitaria aumentó continuamente a lo largo del período considerado. Esta tendencia positiva se hizo más pronunciada durante el período de investigación de reconsideración cuando uno de los productores comunitarios que cooperaron inició la producción en la Comunidad de un tipo del producto similar que antes se había limitado a importar.
(185)
La capacidad de producción de la industria comunitaria mostró la misma tendencia positiva que su producción. Ello se debe parcialmente a las importantes inversiones en una nueva unidad de producción que fueron realizadas durante el período de investigación de reconsideración por uno de los productores comunitarios que cooperaron.
(186)
El índice de utilización de la capacidad permaneció estable a un nivel relativamente alto durante el período considerado. Un índice de utilización tan elevado es frecuente en este tipo de industria, debido al continuo proceso en lotes utilizado para la fabricación del producto similar y, en el caso de la industria comunitaria, debido también a su utilización cautiva.
(187)
Tres exportadores declararon tras la comunicación de información que el desarrollo de estos factores no muestra ningún signo de perjuicio. No obstante, se observa que la conclusión sobre el perjuicio no se ha basado en estos factores.
2) Volumen de ventas, precio de ventas, cuota de mercado y crecimiento
a) Ventas del mercado libre
Ventas en el mercado libre de la Comunidad
1999
2000
2001
2002
PI
Volumen (Índice)
100
170
162
192
180
Precio medio de venta (Índice)
100
94
94
94
95
Cuota de mercado (Índice)
100
130
123
125
120
(188)
Basándose en la favorable evolución del consumo de la Comunidad, el volumen de las ventas de la industria comunitaria en el mercado libre de la Comunidad aumentó en el período considerado. El volumen de las ventas de la industria comunitaria en el mercado libre mostró un crecimiento superior al crecimiento del consumo comunitario durante el período considerado. No obstante, entre 2000 y el período de investigación de reconsideración, el aumento del volumen de las ventas de la industria comunitaria en el mercado libre fue inferior al aumento del consumo comunitario. El gran incremento del volumen de las ventas de la industria comunitaria en el mercado libre entre 1999 y 2000 es principalmente atribuible a la absorción de otros productores comunitarios por la industria comunitaria. No obstante, el incremento del 80 % del volumen de las ventas de la industria comunitaria en el mercado libre de la Comunidad durante el período considerado fue inferior al incremento del 159 % de las importaciones del producto afectado durante el mismo período.
(189)
El Gobierno de la India y cuatro exportadores consideraron que el incremento global de las ventas de la industria comunitaria era un signo positivo y sostuvieron que no apoyaba una conclusión de perjuicio. También afirmaron que una comparación de los resultados de la industria comunitaria con los de los exportadores indios en términos relativos sería engañosa debido a la considerable diferencia en la dimensión de los competidores.
(190)
En respuesta a estas declaraciones debe observarse que el desarrollo del volumen de ventas no ha sido considerado en el presente caso como un factor clave que indique la extensión del perjuicio sufrido. No obstante, dado que el crecimiento de las ventas de la industria comunitaria puede ser atribuido en gran parte a una absorción en 2000, es decir, a la integración de las ventas de un antiguo competidor y no a nuevas ventas, tampoco puede ser considerado como un indicador de ausencia de perjuicio. Por otra parte, en 2001 y durante el período de investigación el volumen de ventas de la industria comunitaria en el mercado libre disminuyó.
(191)
Pese a la creciente demanda indicada por el incremento del consumo comunitario, los precios medios de ventas de la industria comunitaria en el mercado libre disminuyeron de 1999 a 2000. Ello indica la presión sobre los precios ejercida por los competidores. Los precios se mantuvieron prácticamente estables en este nivel inferior hasta el final del período de investigación de reconsideración, aunque la demanda siguió creciendo.
(192)
El Gobierno de la India y tres exportadores sostuvieron que el desarrollo de los precios debería ser considerado positivo para la industria comunitaria.
(193)
Este argumento no puede ser aceptado. De hecho, durante el período considerado la industria comunitaria no estuvo nunca en situación de alcanzar niveles de precios no perjudiciales.
(194)
La industria comunitaria aumentó su cuota de mercado en un 30 % de 1999 a 2000 en detrimento de las cuotas de mercado de los demás productores comunitarios y de los exportadores de terceros países distintos de la India. No obstante, la cuota de mercado de la industria comunitaria sufrió una disminución desde 2000 hasta el período de investigación de reconsideración, durante el cual alcanzó su nivel más bajo desde 1999. Este período coincidió con una fuerte aceleración del crecimiento del porcentaje de importaciones de la India.
(195)
Un exportador argumentó que la disminución de la cuota de mercado de la industria comunitaria en 2001 y el período de investigación es desdeñable a la luz del incremento experimentado en 2000, y señaló además que la cuota de mercado de la industria comunitaria se había incrementado globalmente en el período considerado.
(196)
No obstante, esta argumentación no puede ser aceptada, porque se centra únicamente en la situación de 1999 frente a la del período de investigación, y además no tiene en cuenta el carácter excepcional del incremento de 2000. Este exportador no ha explicado por qué esta evolución obviamente diferente de la cuota de la industria comunitaria en el mercado libre después de 2000 no debe ser considerada negativa.
(197)
En este contexto, otros dos exportadores argumentaron que, dada la evolución más positiva del mercado cautivo, esta situación sería consecuencia de una elección deliberada de la industria comunitaria a favor del mercado más rentable de los preparados farmacéuticos.
(198)
Este argumento no puede ser aceptado, ya que hace caso omiso del incremento de existencias que hubieran podido ser vendidas al mercado libre.
b) Ventas cautivas
Ventas en la Comunidad
1999
2000
2001
2002
PI
Volumen (Índice)
100
88
124
180
189
Precio medio de venta (Índice)
100
102
104
102
99
Cuota de mercado (Índice)
100
67
95
117
125
(199)
Mientras que el volumen de ventas de la industria comunitaria en el mercado libre aumentó un 80 % en el período considerado, las ventas en el mercado cautivo aumentaron un 89 %. En particular, cabe observar desde 2001 una expansión en el mercado cautivo de la industria comunitaria, en tanto que su situación en el mercado libre permanece prácticalmente sin cambios. Ello coincide con un fuerte incremento de las importaciones de la India en el mercado libre, lo que implica que la industria comunitaria utilizó su opción de cambiar de mercado, al menos en cierta medida, para evitar la competencia directa con las importaciones subvencionadas del producto afectado a bajos precios.
(200)
Cabe observar una pauta similar al comparar las tendencias de crecimiento de la cuota de mercado de la industria comunitaria, tanto en el mercado libre como en el mercado cautivo. Ello vuelve a indicar la importancia estratégica cada vez mayor del mercado cautivo para la industria comunitaria a partir de 2001.
(201)
Si bien los precios del mercado libre ya empezaron a disminuir en 2000, los precios de transferencia del mercado cautivo siguieron aumentando moderadamente hasta 2001. No obstante, con cierto retraso, a partir de 2002 los precios del mercado cautivo mostraron también una tendencia a la baja. Ello puede explicarse por el hecho de que los precios de transferencia no se ajustan generalmente con tanta rapidez, al no ser afectados por la competencia directa. Se observa que la evolución global de los precios del mercado libre y la del mercado cautivo durante el período considerado son similares.
3) Existencias
Existencias
1999
2000
2001
2002
PI
Índice
100
74
100
141
161
(202)
Los niveles de existencias de fin de ejercicio de la industria comunitaria en relación con la producción disminuyeron un 26 % de 1999 a 2000, pero luego aumentaron bruscamente en más del 115 % hacia el final del período de investigación de reconsideración. Este aumento coincidió cronológicamente con la duplicación de las importaciones indias en el mismo período.
(203)
El Gobierno de la India y cuatro exportadores sostuvieron que el aumento de las existencias no fue anormalmente elevado, por lo que no ocasionó ningún perjuicio. Por otra parte, impugnaron el método de utilizar niveles de existencias de fin de ejercicio. En vez de ello sugirieron como indicadores más apropiados otros planteamientos, como el de utilizar niveles medios de existencias o el plazo medio de rotación de existencias.
(204)
En respuesta a esta argumentación cabe señalar que se utilizó el método normal de la Comunidad para cuantificar los niveles de existencias. Se trata de un planteamiento objetivo y que se atiene a las obligaciones OMC. La solicitud de que se utilizara otro método no estaba documentada. Por ello se rechaza la sugerencia de elegir un método alternativo. En segundo lugar, sobre la base de los hechos comprobados no puede negarse que los niveles de existencias se incrementaron bruscamente.
4) Rentabilidad
a) Ventas en el mercado libre
Rentabilidad
(Ventas en el mercado libre de la Comunidad)
1999
2000
2001
2002
PI
Índice
- 100
113
239
146
87
(205)
La rentabilidad de la industria comunitaria expresada en términos de rendimiento de las ventas netas en el mercado libre mejoró considerablemente tras una situación de pérdidas en 1999. Tras la imposición de las medidas existentes en 1998, la rentabilidad aumentó hasta 2001, pero se deterioró bruscamente hacia el período de investigación de reconsideración. Por otra parte, procede señalar que la industria comunitaria nunca se halló durante el período considerado en situación de alcanzar ni siquiera la mitad del margen de beneficios que, según las conclusiones de la investigación original, pudo razonablemente haber obtenido de no haber existido importaciones subvencionadas, a saber, el 15 %. La evolución de la rentabilidad y en particular su disminución a partir de 2002 es considerada muy importante, ya que afecta al nivel de los recursos financieros de que dispone la industria comunitaria para las inversiones en investigación y desarrollo que son necesarias para seguir mejorando los procesos de producción de los productos existentes y el desarrollo de nuevos productos.
(206)
El Gobierno de la India y cuatro exportadores efectuaron comentarios sobre el análisis de la rentabilidad. Declararon que: i) la industria comunitaria alcanzó niveles razonables de rentabilidad; ii) un margen de rentabilidad no perjudicial del 10 % (véase el considerando 260) sería demasiado elevado, bastando con el 5 %; iii) el descenso de la rentabilidad podía atribuirse fundamentalmente a la política de inversión de la industria comunitaria; iv) las actividades de puesta en marcha de una de las partes podían ser considerado un perjuicio autoinfligido; v) el desarrollo de la rentabilidad debería haber sido comunicado para cada productor de la Comunidad.
(207)
Se reitera que la industria comunitaria nunca se halló durante el período considerado en situación de alcanzar márgenes razonables de beneficio como los anteriormente expuestos. Por ello, el deterioro posterior a 2002 no hizo sino empeorar una situación ya de por sí poco satisfactoria. Por otra parte, dadas las especiales circunstancias del sector farmacéutico, un margen de beneficios del 5 % no es considerado suficiente. La industria comunitaria ha suministrado pruebas de que puede alcanzar cifras de beneficios superiores al 10 % tratándose de medicamentos a granel. Dichos niveles de beneficios son necesarios para proporcionar sostenibilidad al sector farmacéutico con los recursos financieros necesarios para seguir innovando, con los elevados riesgos económicos que ello supone. Por otra parte, el hecho de que la industria comunitaria no haya logrado alcanzar un margen razonable de beneficios no puede explicarse por su política de inversión. Sólo un productor de la Comunidad se hallaba en una fase de puesta en marcha durante el período considerado, pero ninguna de las partes logró alcanzar un margen razonable de beneficios. Finalmente, a la vista del artículo 29 del Reglamento de base («confidencialidad») no es posible revelar nuevos detalles.
b) Ventas cautivas
Rentabilidad
(Ventas cautivas en la Comunidad)
1999
2000
2001
2002
PI
Índice
100
482
564
431
325
(208)
Las tendencias de la rentabilidad de las ventas cautivas siguen la misma línea, aunque a un nivel superior, es decir, aumentan hasta 2001 y disminuyen posteriormente. Las diferencias en los niveles de rentabilidad pueden atribuirse principalmente al hecho de que: i) los gastos de venta, generales y administrativos de las ventas cautivas son inferiores, al no requerir costes de comercialización; ii) los precios de transferencia son superiores cuando se comparan con los precios del mercado libre. A falta de los altos niveles de beneficios conseguidos con las ventas cautivas, la industria se hallaría en una peor situación financiera.
5) Inversiones, rendimiento de las inversiones, flujo de caja y capacidad de reunir capital
1999
2000
2001
2002
PI
Inversiones (Índice)
0
100
300
1 123
351
Rendimiento de las inversiones (Índice)
- 100
160
286
161
91
Flujo de caja (Índice)
100
186
71
160
33
(209)
Después de 1999 la industria comunitaria efectuó continuamente inversiones para la fabricación del producto similar. En 2002, particularmente, invirtió intensamente en nuevas técnicas de producción para seguir siendo competitiva, mejorar las normas ambientales y de seguridad e incrementar las capacidades de producción.
(210)
De 1999 a 2001, es decir, tras la imposición de medidas, mejoró el rendimiento de las inversiones. No obstante, desde entonces se ha reducido considerablemente. Aunque ello se puede atribuir parcialmente a la fase de puesta en marcha de una nueva unidad de producción, fue la poco satisfactoria situación de la rentabilidad, causada por la presión ejercida sobre los precios por los competidores, la que contribuyó a esta situación.
(211)
Durante el período considerado, las fluctuaciones del flujo de caja generadas por las ventas del producto similar son en cierta medida consecuencia de la política de inversión de la industria comunitaria durante este período. No obstante, la drástica disminución del flujo de caja entre 2002 y el período de investigación de reconsideración sólo puede ser explicada por este factor. La presión ejercida por los competidores sobre los precios contribuyó también a la evolución escasamente satisfactoria del flujo de caja.
(212)
La industria comunitaria no experimentó dificultades considerables para reunir capital.
(213)
Tras la comunicación de la información, el Gobierno de la India y los exportadores declararon que: i) los datos antes expuestos deberían haber sido comunicados separadamente para cada productor de la Comunidad; ii) la capacidad de reunir capital no apoyaba la conclusión de que se había producido un perjuicio; iii) el flujo de caja no puede presuntamente seguir estas tendencias, dadas las tendencias del rendimiento de las inversiones y la rentabilidad, por lo que debería ser reevaluado; iv) a falta de nueva documentación, el análisis sería insuficiente.
(214)
En respuesta a estas declaraciones debe recordarse que, de conformidad con el artículo 29 del Reglamento de base («confidencialidad»), no pueden comunicarse datos separadamente para cada productor de la Comunidad. En cuanto a la capacidad para reunir capital, no se ha sacado de ella ninguna conclusión negativa en lo tocante al perjuicio. Por lo que respecta a la declaración relativa al flujo de caja, tras haber sido reexaminado cuidadosamente, el índice respectivo antes expuesto queda confirmado. En lo tocante a la declaración según la cual el análisis de los factores antes mencionados ha sido insuficiente, debe considerarse que: i) la conclusión sobre la existencia de perjuicio no se basa fundamentalmente en esos indicadores; ii) no se han aportado pruebas en apoyo de la afirmación según la cual un análisis más elaborado podría modificar las conclusiones generales.
6) Empleo, productividad y salarios
1999
2000
2001
2002
PI
Empleo (Índice)
100
101
101
187
185
Productividad (Índice)
100
120
127
83
86
Salarios (Índice)
100
103
106
185
178
(215)
El empleo vinculado al producto similar se mantuvo estable hasta 2001, pero aumentó considerablemente en 2002 debido a la puesta en marcha de una nueva unidad de producción en la Comunidad por uno de los productores comunitarios que cooperaron. El coste total de los salarios siguió la misma tendencia. No obstante, la productividad por trabajador, si bien aumentó hasta 2001, disminuyó en 2002. Ello puede atribuirse claramente a la fase de puesta en marcha de una nueva unidad de producción. No se hallaron pruebas de una disminución de la eficiencia durante la investigación.
(216)
El Gobierno de la India y cuatro exportadores declararon que las tendencias del empleo, la productividad y los salarios no apoyaban la conclusión de que se hubiera producido un perjuicio importante en el presente caso.
(217)
No obstante, debe observarse que no se ha llegado a dicha conclusión por lo que respecta al empleo y la productividad. En cuanto a los salarios, tan sólo aumentó el importe total de los salarios. Como media por empleado, los salarios incluso disminuyeron ligeramente (véase el cuadro que figura a continuación). Ello indica que: i) no se produjo una evolución positiva a nivel de empleados; ii) la industria comunitaria está determinada a tener una buena relación coste-eficacia.
1999
2000
2001
2002
PI
Salario por empleado (Índice)
100
103
105
99
96
7) Magnitud de la subvención y recuperación tras las anteriores subvenciones
(218)
Habida cuenta del volumen y el precio de las importaciones de la India objeto de subvención, la incidencia del margen real de subvención, que es considerable, no puede considerarse desdeñable.
(219)
En este contexto el Gobierno de la India y tres exportadores declararon que los márgenes de subvención habían sido exagerados.
(220)
No obstante, tal como se establece en los considerandos 153 y 154, la investigación ha puesto de manifiesto que el importe de las subvenciones sujetas a medidas compensatorias expresadas ad valorem para los productores exportadores investigados oscila entre el 25,3 % y el 35,1 %. Está claro que se trata de unas subvenciones muy considerables.
(221)
La situación de la industria comunitaria mejoró durante el período de investigación. No obstante, no se recobró plenamente de las anteriores subvenciones y sigue siendo deficiente.
VI. Conclusión sobre la situación económica de la industria comunitaria
(222)
Entre 1999 y el período de investigación de reconsideración el volumen de las importaciones del producto afectado objeto de subvenciones aumentó considerablemente en un 159 % y su cuota del mercado de la Comunidad creció un 70 %. Esta evolución contrasta con la evolución mucho menos favorable de los exportadores de otros países y de la industria comunitaria. Las importaciones de otros países en el mercado de la Comunidad sólo crecieron un 7 % durante el período considerado y su cuota de mercado incluso disminuyó un 29 %. El volumen de ventas de la industria comunitaria creció un 80 % y su cuota de mercado creció un 20 % durante el período considerado. No obstante, esta evolución positiva puede atribuirse fundamentalmente a la absorción de otros productores comunitarios por la industria comunitaria en 2000. Desde 2001 la tendencia del desarrollo de la cuota de mercado de la industria comunitaria tiende incluso a bajar. En particular, cabe observar que desde 2000 la industria comunitaria, en términos relativos, no pudo hacer frente al ritmo de crecimiento del consumo comunitario ni a la fuerte presencia de sus competidores indios en el mercado de la Comunidad.
(223)
En este contexto, se observa que los precios medios de las importaciones de la India objeto de subvenciones fueron continuamente inferiores a los de la industria comunitaria durante el período considerado. Por otra parte, durante el período de investigación de reconsideración, los precios de las importaciones del país afectado subcotizaron los de la industria comunitaria. Sobre una base media ponderada, la subcotización de precios en el período de investigación de reconsideración osciló entre el 11,5 % y el 17,1 %.
(224)
Como consecuencia de esta presión sobre los precios ejercida por las importaciones indias objeto de subvenciones, la industria comunitaria nunca se halló durante el período considerado en situación de alcanzar niveles de precios no perjudiciales. Aunque la rentabilidad de la industria comunitaria mejoró inicialmente tras la imposición de medidas, se deterioró a partir de 2001 y su nivel actual es muy inferior al que podía razonablemente haber alcanzado de no haberse producido importaciones objeto de subvenciones, a saber, un 10 % del volumen de negocios (véase el considerando 260). No obstante, sólo un nivel aceptable de rentabilidad permitirá a la industria comunitaria seguir siendo viable de manera sostenible.
(225)
Esta tendencia negativa de la industria comunitaria se refleja también en la imagen que ofrece la tendencia del rendimiento de las inversiones y el flujo de caja.
(226)
Por lo que respecta a las ventas cautivas, la opción de la industria comunitaria de vender parte de su producción en el mercado cautivo le proporcionó la oportunidad de mantener altos niveles de utilización de la capacidad. La elevada utilización de la capacidad contribuye a reducir el coste de producción debido a la economía de escala. Por otra parte, tal como ya se ha señalado, las tendencias del volumen de ventas, los precios y la cuota de mercado del mercado libre y del mercado cautivo no se modificaron considerablemente. De no haberse conseguido buenos resultados en las ventas cautivas, la industria se hallaría en una peor situación financiera. Por ello, la utilización cautiva no contribuyó a la situación perjudicial. Al contrario, de no haber existido un mercado cautivo, la situación perjudicial de la industria comunitaria podría incluso haber sido peor.
(227)
Dos exportadores sostuvieron que no puede concluirse que el mercado de ventas cautivas no contribuyó a la situación perjudicial de la industria comunitaria, ya que los precios de las ventas cautivas no son presuntamente fiables; es decir, la rentabilidad de las ventas cautivas se habría exagerado artificialmente.
(228)
No obstante, la mayor rentabilidad del mercado cautivo no fue principalmente consecuencia de unos precios de transferencia más elevados, sino que fue particularmente atribuible a unos gastos de venta, generales y administrativos más bajos (véase el considerando 208). Por otra parte, esta afirmación no tiene en cuenta el efecto de las economías de escala. Por ello, no puede cambiar la conclusión de que las ventas cautivas no contribuyeron al perjuicio.
(229)
Por lo tanto, se concluye que, globalmente hablando, la industria comunitaria sufrió un perjuicio importante a efectos del artículo 8, apartado 1, del Reglamento de base. Debe recordarse que el artículo 8, apartado 5, del Reglamento de base, no exige que todos los indicadores económicos de la industria comunitaria sean negativos para que se pueda determinar la existencia de un perjuicio importante. Por otra parte, no todos los indicadores económicos tienen el mismo peso. Con todo, la rentabilidad es uno de los indicadores económicos clave, ya que constituye el objetivo final de toda empresa económica. En el caso actual se comprobaron niveles insuficientes de rentabilidad. Otro importante indicador de perjuicio que tiene un impacto fundamental en la rentabilidad es el nivel de precios. La industria comunitaria nunca se halló en situación de alcanzar unos niveles de precios no perjudiciales durante el período considerado en el mercado libre debido a la presión exterior sobre los precios, procedente principalmente de las importaciones indias, que eran objeto de importantes subvenciones.
VII. Efecto de las importaciones objeto de subvenciones
(230)
En 2000, debido muy probablemente a la imposición de medidas, la India perdió su posición como segundo exportador principal al mercado de la Comunidad durante un período transitorio, mientras que los exportadores omaníes ganaron cuota de mercado. No obstante, a partir de entonces, los exportadores indios no sólo han recuperado su posición, sino que en el período de investigación de reconsideración llegaron incluso a ocupar el primer puesto como principal exportador a la Comunidad.
(231)
Este crecimiento en volumen de las importaciones objeto de subvenciones de la India, en particular desde 2002, coincidió con el hecho de que en 2002 la rentabilidad de la industria comunitaria disminuyó en relación con 2001, a saber, en torno al 36 %. Se comprobó que, durante este tiempo, un productor de la Comunidad creó una nueva unidad, por lo que se halló en una fase de puesta en marcha que pudo haber afectado a su rentabilidad en ese período. No obstante, también se comprobó que el otro productor de la Comunidad, que no se hallaba en una fase de puesta en marcha, se enfrentó a una considerable disminución de la rentabilidad, a saber, un 17 % con respecto a 2001, que siguió deteriorándose durante el período de investigación de reconsideración. Por otra parte, tal como se declara en el considerando 207, la industria comunitaria nunca se vio en situación de alcanzar niveles de precios no perjudiciales. Al contrario, siempre a partir de 2002, la industria comunitaria tuvo que ajustar los precios a la baja para defender su cuota de mercado.
(232)
Tras la comunicación de la información, tres exportadores declararon que la cuota del mercado comunitario de las importaciones indias, un 2,5 % durante el período de investigación, y su volumen en relación con las importaciones totales, un 8,4 % durante el período de investigación, porcentajes ambos que disminuyeron ligeramente en relación con 2002, eran demasiado pequeños y marginales como para haber tenido un impacto perjudicial, particularmente a la vista de la cuota de mercado de la industria comunitaria, mucho más considerable. Por otra parte, se argumentó que un análisis expresado en términos relativos sería engañoso, dado que en 1999 la India partió de un nivel muy bajo, un cuota de mercado del 1,5 % y un volumen de importación del 3,7 %.
(233)
En respuesta a esta declaración debe considerarse que la cuota de mercado de la India y su volumen de importación durante el período de investigación se hallan muy por encima de los umbrales mínimos establecidos en el artículo 10, apartado 11, y en el artículo 14, apartado 4, del Reglamento de base, por lo que pueden tener un efecto causal. Según el artículo 8, apartado 6, del Reglamento de base, un efecto causal puede manifestarse alternativamente a partir del volumen de importación o a partir de los niveles de precios de las importaciones objeto de subvenciones. El impacto del nivel de precios puede ser claramente observado en el presente caso. Tal como ya se comprobó en el curso de la investigación original, el producto investigado, un producto básico a granel, tiene un precio muy sujeto a fluctuaciones y reacciona rápidamente ante cualquier presión a la baja. En tales casos, pequeñas cantidades pueden tener una influencia en los precios del mercado. De hecho, durante el período considerado la media de los precios indios se utilizó como parámetro de evaluación de la presión sobre los precios en este caso.
(234)
Se confirmó, en consecuencia, que las importaciones objeto de subvenciones de la India tuvieron un considerable impacto negativo en la situación de la industria comunitaria durante el período considerado, particularmente en términos de rentabilidad.
VIII. Impacto de otros factores
1) Importaciones de otros terceros países
Importaciones de terceros países
1999
2000
2001
2002
PI
Volumen (kg)
India
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Índice
100
129
196
277
259
Omán
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Índice
100
155
110
114
121
EE.UU.
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Índice
100
25
149
932
631
China
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Índice
0
100
559
1 938
1 615
Corea del Sur
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Índice
100
380
203
275
227
Singapur
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Índice
0
100
2 789
1 363
820
Precio medio de importación por kg (EUR)
India
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Índice
100
98
102
106
102
Omán
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Índice
100
100
109
108
106
EE.UU.
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Índice
100
154
145
135
65
China
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Índice
0
100
61
36
31
Corea del Sur
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Índice
100
108
108
131
138
Singapur
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Índice
0
100
75
75
67
(235)
Las importaciones del producto considerado procedentes de países distintos de la India sólo aumentaron un 7 % entre 1999 y el período de investigación de reconsideración, es decir, muy por debajo del porcentaje de incremento del consumo comunitario. Entre estos países, Omán, Estados Unidos, China, Corea del Sur y Singapur son los principales proveedores del mercado de la Comunidad. No obstante, sus precios medios de importación eran considerablemente superiores a los precios de importación indios y, salvo los precios de importación de Omán, también a los precios de la industria comunitaria. Los precios de importación de Omán se hallan a niveles comparables a los de los precios de la industria comunitaria, pero el incremento de la cuota de mercado de Omán durante el período considerado fue mucho menos pronunciado que en el caso de los otros terceros países.
(236)
Tras la comunicación de la información, el Gobierno de la India y dos exportadores declararon que el derecho compensatorio vigente para las importaciones indias debería haberse tenido en cuenta al comparar los precios medios de ventas. Ello habría llevado presuntamente a unos niveles de precios indios y omaníes prácticamente similares. Por otra parte, se observó que los precios medios de algunos terceros países, particularmente Estados Unidos y China, disminuyeron considerablemente en el período considerado, mientras que los precios indios, entre otros, disminuyeron. Por otra parte, otro exportador declaró que la disminución de volumen de las importaciones indias entre 2002 y el período de investigación de reconsideración no fue tenido adecuadamente en cuenta en el análisis, que otros terceros países fueron los principales proveedores y que los precios medios de Corea del Sur y de la India fueron similares de 1999 a 2001.
(237)
Por lo que respecta al derecho compensatorio original en vigor, debe observarse que la inmensa mayoría de las importaciones de la India estaban sujetas, bien a un tipo de derecho nulo, bien a un tipo de derecho que sigue conduciendo a unos precios medios inferiores a los niveles medios de los precios omaníes. De este modo, las importaciones omaníes en conjunto no ejercieron el mismo grado de presión sobre los precios. Por otra parte, los precios de importación de todos los demás terceros países fueron también superiores en conjunto durante el período considerado a los niveles de precios indios, lo que volvía a identificar claramente a la India como la principal fuente de presión sobre los precios. En términos de volumen, es correcta la observación de que la India no fue la única fuente de importaciones considerables durante toda la duración del período considerado. No obstante, se recuerda que la India es el único país sujeto a medidas. Ello, por supuesto, tuvo un impacto en el flujo comercial del producto afectado. Por otra parte, a pesar de las medidas, las importaciones indias crecieron considerablemente desde 2001, y la India recuperó su posición de segundo principal exportador en 2002 para llegar incluso a ser el primero durante el período de investigación. En consecuencia, la pequeña disminución de las importaciones indias entre 2002 y el período de investigación no tuvo ningún efecto en el mercado, lo que en definitiva recompensó la política de precios de la India. En consecuencia, este argumento no puede ser aceptado. Quedó, pues, confirmado que las importaciones de terceros países no pudieron haber causado ningún perjuicio a la industria comunitaria que hubiera podido romper el nexo causal entre las importaciones objeto de subvenciones de la India y el perjuicio sufrido por la industria comunitaria.
2) Evolución del consumo del mercado de la Comunidad
(238)
El consumo del producto investigado en el mercado de la Comunidad aumentó un 51 % durante el período considerado. Por tanto, el importante perjuicio sufrido por la industria comunitaria no puede atribuirse a una contracción de la demanda en el mercado comunitario.
3) Cuantía de las exportaciones de la industria comunitaria
(239)
La cuantía de las exportaciones de la industria comunitaria aumentó un 16 % durante el período considerado. Los precios de exportación de la industria comunitaria fueron en conjunto de un 10 % a un 15 % superiores a los precios de ventas en la Comunidad. Por ello, la cuantía de las exportaciones de la industria comunitaria no pudo contribuir a su situación perjudicial.
(240)
En este contexto, el Gobierno de la India y un exportador declararon que la industria comunitaria, en sus respuestas al cuestionario, mencionó la reñida competencia de los competidores indios en los mercados de terceros países, que supuso para la industria comunitaria bajos precios y una pérdida de cuota de mercado en los terceros países, lo que razonablemente contradiría la anterior conclusión. De este modo, sobre la base de esta evaluación de la industria comunitaria no se habría producido ningún perjuicio en el mercado de la Comunidad ni habría ningún nexo causal con las importaciones indias.
(241)
A este respecto, se observa que, dado el crecimiento a escala mundial del mercado de dichos productos, no hay ninguna contradicción entre una disminución de los precios de exportación y una pérdida de cuota de mercado de la industria comunitaria en los terceros países, y el hecho de que el volumen de dichas exportaciones hubiera aumentado de hecho y sus precios fueran superiores a los precios de la industria comunitaria correspondientes a las ventas en la Comunidad. En consecuencia, aunque la cuantía de las exportaciones de la industria comunitaria pudo haber sido superior de no haber existido una competencia con las exportaciones de la India a bajos precios objeto de subvenciones en los mercados de terceros países, nada indica que, debido a la cuantía de sus exportaciones, la industria comunitaria no fuera objeto de una competencia de precios perjudicial en el mercado de la Comunidad provocada fundamentalmente por las importaciones indias a bajo precio objeto de subvenciones. Por lo tanto, este argumento debe rechazarse.
4) Competitividad de la industria comunitaria
(242)
La industria comunitaria es un importante competidor para el producto considerado, tal como lo demuestra su cuota de mercado, y ha invertido constantemente para mantener los más altos niveles de producción. La caída de la productividad por trabajador y por kilogramo posterior a 2001 puede atribuirse exclusivamente a la fase de puesta en marcha de una nueva unidad de producción de un productor de la Comunidad, por lo que sólo ofrece carácter temporal. En consecuencia, no se halló ninguna prueba de que la falta de competitividad hubiera podido romper el nexo causal entre las importaciones de la India y el perjuicio sufrido por la industria comunitaria.
5) Utilización cautiva
(243)
Tal como se declaró en el considerando 226, se considera que la utilización cautiva no contribuyó a la situación perjudicial. Al contrario, si no hubiera existido un mercado cautivo la situación perjudicial de la industria comunitaria hubiera podido ser incluso peor.
G. PROBABILIDAD DE LA CONTINUACIÓN O REAPARICIÓN DEL PERJUICIO
(244)
De conformidad con el artículo 18, apartado 2, del Reglamento de base, se examinó si la expiración de las medidas en vigor podría producir una continuación o una reaparición del perjuicio.
(245)
Tal como se expuso en los considerandos 161 a 243, se comprobó que durante el período de investigación de reconsideración y a pesar de las medidas en vigor, la industria comunitaria siguió sufriendo el perjuicio causado por las importaciones objeto de subvenciones del producto afectado. El nivel de eliminación del perjuicio comprobado durante la presente investigación osciló entre el 17,3 % y el 48,1 %, y es superior al comprobado durante la investigación original (entre el 12,6 % y el 28,9 %), pese al hecho de que en esta reconsideración el margen razonable de beneficios para la industria comunitaria se redujo en un tercio en relación con la investigación original (véase el considerando 260). Por otra parte, la investigación comprobó que, pese a las ventas interiores y las exportaciones a otros países, aún queda una considerable capacidad sin utilizar por lo que respecta a los productos investigados en la India, particularmente en el caso de los exportadores sujetos a tipos de derecho relativamente altos en la Comunidad. En consecuencia, se consideró razonable concluir que las importaciones de la India a bajo precio objeto de subvenciones seguirán aumentando, por lo que es probable que el perjuicio se mantenga en el futuro, en caso de que las medidas dejen de tener efecto.
(246)
Dado que la industria comunitaria sigue sufriendo un importante perjuicio debido a las importaciones objeto de subvenciones y pese a la existencia de medidas, no resultó necesario seguir analizando la probabilidad de reaparición del perjuicio.
H. INTERÉS DE LA COMUNIDAD
I. Introducción
(247)
Se estudió si existían razones de peso para pensar que el mantenimiento de las medidas actuales no redundaría en interés de la Comunidad. A este efecto, y con arreglo al artículo 31, apartado 1, del Reglamento de base, se consideró el probable impacto de las medidas en todas las partes afectadas por la investigación. Para evaluar si redunda en interés de la Comunidad mantener las medidas, se enviaron cuestionarios a los usuarios e importadores del producto afectado y a los proveedores en fases anteriores de las materias primas utilizadas para producir el producto similar.
II. Interés de la industria comunitaria
(248)
Tal como se ha señalado, la industria comunitaria que produce el producto similar ha aumentado continuamente su producción. Ello fue posible gracias al constante crecimiento de las inversiones efectuadas por la industria comunitaria para mantener su capacidad de competencia, como corresponde a los principales competidores del producto investigado. Se recuerda que durante el período de investigación de reconsideración, la industria comunitaria amplió sus instalaciones de producción, creó una nueva fábrica en la Comunidad y elaboró planes para crear una nueva instalación en la Comunidad. Este proceso de continuas inversiones por parte de la industria comunitaria está siendo socavado en particular por la evolución escasamente satisfactoria de su rentabilidad, debido a la continua presión sobre los precios ejercida por las importaciones indias del producto afectado en el mercado de la Comunidad.
Se considera que, a falta de las medidas en vigor para corregir los efectos de las importaciones objeto de subvenciones, la industria comunitaria seguirá enfrentándose a una subcotización de precios y, con ello, a una disminución de precios, con su impacto negativo en la rentabilidad, el rendimiento de las inversiones y el flujo de caja. Ello podría incluso acabar poniendo en peligro la viabilidad de la industria comunitaria. En consecuencia, se consideró que dejar sin efecto las medidas no redundaría en interés de la industria comunitaria.
III. Interés de los importadores/comerciantes
(249)
Se enviaron cuestionarios a todos los importadores/comerciantes conocidos del producto afectado, pero sólo contestó uno de un total de diecinueve. No obstante, el importador que cooperó no comentó el probable impacto del mantenimiento de las medidas en su negocio. De la información recibida se desprende que los importadores/comerciantes de la Comunidad adquieren el producto investigado de diversas fuentes. Al no haber diferencias fundamentales de calidad entre el producto importado de la India y el obtenido de cualquier otra fuente, se considera que los importadores/comerciantes de la Comunidad, en caso de mantenerse las medidas, no tendrían dificultades en obtener el producto de varias otras fuentes. Por otra parte, el importador que cooperó se dedica activamente a producir una gran variedad de otros productos, por lo que el producto afectado no resulta vital para su producción. Aunque sus ventas del producto afectado en el período considerado aumentaron considerablemente (su volumen se multiplicó por siete), estas ventas sólo representan una pequeña parte de su volumen total de negocios (alrededor del 1,4 % en el período de investigación de reconsideración). Por último, el importador no indicó que el mantenimiento de las medidas tuviera ningún impacto en el empleo, ya que las actividades de importación no requieren mucha mano de obra.
(250)
Aunque puede que los importadores/comerciantes no estén a favor de las medidas, cabe concluir sobre la base de la información disponible que dicho posible interés en dejar expirar las medidas no supera el interés que tiene realmente la industria comunitaria en seguir corrigiendo las prácticas comerciales desleales y perjudiciales resumidas en el considerando 248.
IV. Interés de los proveedores en fases anteriores
(251)
Para evaluar el posible efecto que tendría el mantenimiento de las medidas compensatorias en los proveedores en fases anteriores de la industria comunitaria, se enviaron cuestionarios a todos los proveedores conocidos. Fueron enviados en total seis cuestionarios y fueron recibidas dos respuestas. Estos proveedores en fases anteriores, que suministran en particular glucosa y dextrosa a la industria comunitaria, están a favor del mantenimiento de las medidas. Aunque la industria comunitaria no se cuenta entre los clientes más importantes de estos proveedores en fases anteriores, sus actividades, con todo, contribuyen al empleo y la rentabilidad de los proveedores en fases anteriores. Si la industria comunitaria frenara o incluso detuviera la producción del producto similar, esta beneficiosa relación comercial correría peligro.
(252)
En consecuencia, y a falta de cualquier información en contrario, se concluye que el mantenimiento de las medidas se ajustaría a los intereses de los proveedores en fases anteriores.
V. Interés de los usuarios
(253)
También se enviaron cuestionarios a cinco usuarios conocidos del producto afectado en la Comunidad, a saber, empresas farmacéuticas. La Comisión, además de otras informaciones, solicitó de ellos comentarios sobre si el mantenimiento de las medidas en vigor redundaría en interés de la Comunidad, y cómo seguirían afectándoles estas medidas. No obstante, no se recibieron respuestas al cuestionario, con lo que no se efectuaron comentarios. Teniendo en cuenta que los usuarios podían obtener el producto investigado no sólo de la India sino también de otras fuentes, y dada la falta de información sobre el impacto económico de las medidas en las actividades del usuario (por ejemplo, empleo, rentabilidad, política de inversión), no fue posible determinar si se hallaban en juego intereses fundamentales para los usuarios.
(254)
Aunque es posible que los usuarios -pese a su silencio- no estuvieran en favor de las medidas, sobre la base de la información disponible por las partes interesadas que cooperaron, ningún interés documentado del usuario en interrumpir las medidas pudo superar el interés real de la industria comunitaria en seguir corrigiendo las prácticas comerciales desleales y perjudiciales resumidas en el considerando 248.
(255)
Un exportador alegó que los intereses de los consumidores de la Comunidad no habían sido tenidos en cuenta adecuadamente, por lo que el análisis de los intereses de la Comunidad no se atenía plenamente al artículo 31 del Reglamento de base. Dicho exportador argumentó que los intereses de los consumidores podrían verse afectados negativamente si los productores de preparados farmacéuticos repercutían un supuesto incremento de los precios debido a un incremento de los costes al producir las formas farmacéuticas finales.
(256)
En respuesta a esta declaración, debe recordarse que ninguna organización de consumidores hizo ningún comentario durante la presente investigación. Por otra parte, los consumidores de la Comunidad poseen por lo general un seguro médico. No se dispone de pruebas documentadas de si las cuotas de los seguros médicos podrían verse afectados negativamente de manera considerable por un supuesto incremento de los costes de determinados preparados de antibióticos. Por otra parte, no está claro hasta qué punto los fabricantes de determinados preparados de antibióticos, es decir, los usuarios, se hallan en situación de repercutir un incremento de los costes. En tales circunstancias, no es posible determinar si la prórroga de las medidas puede afectar a intereses fundamentales para los consumidores comunitarios.
VI. Conclusión
(257)
Habiendo examinado los diversos intereses en juego, se considera que desde una perspectiva global del interés de la Comunidad, ningún interés supera el interés de la industria comunitaria en mantener las medidas. Cabe esperar que los efectos del mantenimiento de las medidas concedan a la industria comunitaria la oportunidad de mejorar su rentabilidad hasta un nivel razonable y seguir adelante con su programa de inversión en la Comunidad, con los consiguientes efectos positivos en el empleo y la competitividad del mercado. Por otra parte, sobre la base de la información disponible, no se comprobó la existencia de intereses fundamentales en contrario de otras de las partes afectadas de la Comunidad (es decir, importadores/comerciantes, proveedores en fases anteriores, usuarios y consumidores).
I. MEDIDAS COMPENSATORIAS
(258)
A la vista de las conclusiones alcanzadas respecto de las subvenciones, el perjuicio y el interés de la Comunidad, se considera apropiado mantener las medidas compensatorias sobre las importaciones del producto afectado de la India. Con el fin de determinar el nivel de estas medidas, se tuvieron en cuenta los márgenes de subvención constatados y el importe del derecho necesario para eliminar el perjuicio experimentado por la industria comunitaria.
I. Nivel de eliminación del perjuicio
(259)
El incremento de precio necesario para eliminar el perjuicio se determinó empresa por empresa comparando el precio medio ponderado de importación del producto afectado con el precio no perjudicial del producto similar vendido por la industria comunitaria en el mercado de la Comunidad. La diferencia de precios se expresó como porcentaje del valor cif de importación.
(260)
El precio no perjudicial se obtuvo tomando el coste medio ponderado de producción de la industria comunitaria junto con un margen de beneficio del 10 %. Este margen de beneficio, que es un tercio inferior al que se tomó en la investigación original (véase el considerando 205), refleja el margen alcanzable de beneficio para grupos de productos similares de la industria comunitaria no sujetos a competencia desleal. A la vista del incremento de competencia, se consideró un mínimo apropiado y razonable, frente al margen de beneficios del 15 % determinado en la investigación original. Este beneficio permitirá a la industria comunitaria seguir invirtiendo en investigación y desarrollo para continuar siendo competitiva.
II. Forma y nivel de las medidas
(261)
A falta de circunstancias particulares, se consideró apropiado establecer el tipo normal del derecho, es decir, ad valorem.
(262)
Por lo que respecta al nivel del derecho, en el caso de cuatro de los exportadores que cooperaron el margen de subvención fue superior al nivel de eliminación del perjuicio. Así, de conformidad con el artículo 15, apartado 1, del Reglamento de base, el derecho más bajo que corresponde al nivel de eliminación del perjuicio fue considerado adecuado para eliminar dicho perjuicio a la industria comunitaria por lo que respecta a las importaciones de estos cuatro exportadores. Los tipos de derecho aplicables a las importaciones de estos exportadores deberán oscilar entre el 17,3 % y el 30,3 %. Por lo que respecta a los otros tres exportadores, los niveles de eliminación del perjuicio eran superiores a los márgenes de subvención determinados, por lo que las medidas relativas a esas empresas deberán basarse en estos últimos. Los tipos de derecho aplicables a las importaciones procedentes de estos exportadores deberán oscilar entre el 25,3 % y el 32 %. Dado que el nivel de cooperación de los exportadores indios fue elevado (más del 80 %), el nivel del derecho para todas las otras empresas deberá establecerse en el nivel de la empresa que tenga el tipo de derecho individual más elevado, es decir, el 32 %.
(263)
Los tipos de derecho compensatorio de las empresas individuales especificados en el presente Reglamento reflejan la situación comprobada durante la reconsideración respecto de los exportadores que cooperaron. Por ello sólo son aplicables a las importaciones del producto afectado producido por estas empresas. Los productos importados fabricados por cualquier otra empresa no mencionada específicamente en la parte dispositiva del presente Reglamento con su nombre y dirección, incluidas las entidades relacionadas con las mencionadas específicamente, no pueden beneficiarse de estos tipos y estarán sujetos al tipo de derecho aplicable a «todas las demás empresas».
(264)
Cualquier solicitud de aplicación de estos tipos del derecho compensatorio individuales (por ejemplo, a raíz de un cambio de nombre de la entidad o de la creación de nuevas entidades de producción o venta) deberá dirigirse inmediatamente a la Comisión (10) junto con toda la información pertinente, en especial cualquier modificación de las actividades de la empresa relacionadas con la producción y las ventas interiores y de exportación derivada, por ejemplo, del cambio de nombre o de la creación de entidades de producción o venta. La Comisión, cuando así proceda, y previa consulta al Comité Consultivo, modificará en consecuencia el Reglamento, poniendo al día la lista de empresas que se beneficiarán de los tipos de derecho individuales.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
1. Se establece un derecho compensatorio definitivo sobre las importaciones de trihidatro de amoxicilina, trihidrato de ampicilina y cefalexina no presentados en dosis ni en envases para la venta al por menor, clasificados en los códigos NC ex 2941 10 10 (código TARIC 2941101010), ex 2941 10 20 (código TARIC 2941102010) y ex 2941 90 00 (código TARIC 2941900030) originarias de la India.
2. El tipo del derecho aplicable al precio neto, franco frontera de la Comunidad, antes del despacho de aduana, para los productos fabricados por las empresas que figuran a continuación, será el siguiente:
-
17,3 % para KDL Biotech Ltd., Mumbai (código TARIC adicional: A580),
-
28,1 % para Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh (código TARIC adicional: A581),
-
25,3 % para Nestor Pharmaceuticals Ltd., Nueva Delhi (código TARIC adicional: A582),
-
30,3 % para Ranbaxy Laboratories Ltd., Nueva Delhi (código TARIC adicional: 8221),
-
28,1 % para Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad (código TARIC adicional: A583),
-
28,1 % para Surya Pharmaceuticals Ltd., Chandigarh (código TARIC adicional: A584),
-
32 % para todas las demás empresas (código TARIC adicional: 8900).
3. Salvo que se disponga lo contrario, serán aplicables las disposiciones vigentes en materia de derechos de aduana.
Artículo 2
El presente Reglamento entrará en vigor al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 10 de mayo de 2005.