ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 8. července 2008
o opatřeních C 58/02 (ex N 118/02), která provedla Francie ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(oznámeno pod číslem K(2008) 3182)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2009/611/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 18. února 2002 oznámila Francouzská republika Komisi plán podpory restrukturalizace ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“) (2), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím společnosti Compagnie Générale Maritime et Financière (dále jen „CGMF“) (4) o částku 76 mil. EUR.
(2)
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES uvedené v článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (5).
(3)
Dne 8. října 2002 (6) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (7).
(4)
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
(5)
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (8) a od skupiny Stef-TFE dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy z 13. a 16. ledna a z 5. a 21. února 2003 předala Komise tyto připomínky Francii k vyjádření.
(6)
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společeností CFF a Stef-TFE dne 13. února 2003 (9) a dne 27. května 2003 (10).
(7)
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
(8)
V dopise ze dne 10. února 2003 (11) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (12) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(9)
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (13) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a skupinu Stef-TFE.
(10)
Rozhodnutím 2004/166/ES ze dne 9. července 2003 (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) (14) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. Jedna část činí 66 mil. EUR, druhá dosahuje maximální výše 10 mil. EUR a určí se v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému došlo po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
(11)
Dne 13. února 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Soud“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
(12)
Dne 8. září 2004 se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněná provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za slučitelné se společným trhem podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 (15).
(13)
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 mil. EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69 292 400 EUR.
(14)
Dne 15. června 2005 zrušil Soud rozhodnutí z roku 2003 ve věci T-349/03 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory. Důsledkem tohoto rozsudku se Komise znovu vrátila do fáze formálního vyšetřovacího řízení zahájeného rozhodnutím ze dne 19. srpna 2002 a byla zrušena rozhodnutí ze dne 8. září 2004 a 16. března 2005, která byla založena na zrušeném rozhodnutí z roku 2003.
(15)
Dne 25. října 2005 (16) předaly francouzské orgány Komisi informace o finanční situaci společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
(16)
Dne 17. listopadu 2005 (17) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (18).
(17)
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány (19) Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát. Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (20). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání veřejné služby“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 mil. EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není podporou, na základě judikatury ve věci Altmark (21), nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(18)
Dne 21. dubna 2006 byl oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (22) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně získají kontrolu nad společností SNCM (23), podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (24). Dne 29. května 2006 (25) přijala Komise rozhodnutí, kterým toto spojení schválila.
(19)
Dne 21. června 2006 (26) předaly francouzské orgány Komisi nařízení ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností CGMF, výnos č. 2006-606 ze dne 26. května 2006 o převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru a nařízení ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností SNCF.
(20)
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (27).
(21)
Dne 13. září 2006 se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, týkající se nových opatření provedených ve prospěch společnosti SNCM a zahrnujících plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 (28) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
(22)
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své přípomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (29).
(23)
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (30), Komise rozhodla udělit tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (31).
(24)
Komise dostala připomínky od společností CFF (32) a STIM Orbigny (dále jen „STIM“) (33) a zaslala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale stáhla je dne 28. května 2008.
(25)
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (34).
(26)
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Týká se článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 mil. EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za povinnosti vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože není oznamována Komisi.
(27)
Protože byl jistý počet informací předán Komisi až po uplynutí termínu původně stanoveného na 13. únor 2007 (35), Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit termín podávání připomínek stran do 14. března 2008.
(28)
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
2. URČENÍ PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
(29)
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), do které patří několik poboček v námořním odvětví a která se zabývá námořní osobní dopravou, přepravou automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií, Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
(30)
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní kontuinuity s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obsluhy Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
(31)
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
(32)
Hlavními pobočkami společnosti SNCM jsou společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (36), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) a Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (43) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (44), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (45) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), které vyplouvají převážně z Nice (46)), z nichž sedm přímo vlastní (47).
(34)
Pro úplnost je nutné připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována jako veřejná služba, pro kterou společnosti SNCM a CNM byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové smlouvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (48) a na základě evropského nabídkového řízení (49) vyhlášené korsickými samosprávnými orgány (50) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
(35)
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (51) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
(36)
Souběžně mají ostatní provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto trasách jsou obyvatelé Korsiky a jiné kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (52) a z 24. dubna 2007 (53).
3. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
(37)
Společnost SNCM provozuje jak přepravu cestujících, tak nákladní dopravu na dvou odlišných trzích: na jedné straně zajišťuje dopravu z Francie na Korsiku a do zemí Maghrebu a na druhé straně příležitostně do Itálie a Španělska.
3.1 Doprava na Korsiku
(38)
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček. Například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrná míra obsazení je proto poměrně nízká.
(39)
Společnost SNCM je zavedeným provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
(40)
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost Corsica Ferries France (CFF) je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o […] (54) a tento růst pokračuje. Dnes tak téměř […] osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři volí plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] použije plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] připadá na společnosti CMN.
(41)
Pozici, kterou za sedm let získala společnost CFF na dotčeném trhu, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnost CFF na trhu se zvýšil z 45 % v roce 2000 na […] % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období snížil z 53 % na […] %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram 1
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
(42)
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
(43)
V posledních dvou létech se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o […] % (- […] % pro spojení z Nice a - […] % u spojení z Marseille).
(44)
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že jen velmi obtížně se zpět získává důvěra uživatelů, silně otřesená stávkami a zmatky provázejícími sociální konflikty v létech 2004 a 2005 především u příležitosti privatizace společnosti. Získání důvěry je přitom nezbytnou podmínkou zastavení snižování podílu společnosti SNCM na trhu, jak se projevilo v posledních létech. Nárůst obchodního obratu v roce 2007 je za těchto okolností povzbudivým příznakem životaschopnosti společnosti, přestože přenechala značnou část trhu svému jedinému opravdovému konkurentu, jehož podíl na trhu je dnes jednoznačně vyšší.
(45)
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl v posledních 15 létech průměrně o 4 % ročně. Tento růst by měl pokračovat se zvýšením o […] % očekávaném v roce 2008 a mírnějším nárustem v následujících létech. Přesto se zdá, že nové subjekty se nesnaží na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
(46)
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, společnost CFF, mezi léty 1999 a 2007 výrazně zvýšila svou nabídku míst z 500 000 na […] mil. (z toho o […] % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z […] mil. v roce 2005 na […] mil. v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem […] procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 2007 […] %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
(47)
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu přibližně […] % na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou.
(48)
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN v de facto monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
(49)
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, mezi jednotlivými dopravci cestujících existuje konkurence. Společnosti SNCM a CMN mají v přepravě tohoto doprovázeného zboží většinu. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
(50)
Pokud jde o doprovázená poháněná plavidla (55) nakládaná na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku v tomto segmentu a získala přibližně […] % podílu na trhu.
3.2 Doprava do zemí Maghrebu
(51)
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zde představuje Alžírsko významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících a Tunisko trh méně významný s řádově 250 000 cestujících.
(52)
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu zaznamenal v posledních létech trvalý růst, a to řádově o 13 % v období mezi roky 2001 a 2005. Vzhledem k potenciálu růstu turistiky do této oblasti lze očekávat, že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
(53)
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). Podíl na trhu společnosti SNCM se v roce 2005 změnil z 24 % na […] %.
(54)
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM hned za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, přičemž tento podíl klesl ze 44 % na […] % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení ([…] %).
4. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
4.1 Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
4.1.1 Popis
(55)
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (56) oznámily francouzské orgány dne 18. února 2002 Komisi návrh podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 mil. EUR, přičemž 46 mil. EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (57). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní kapitál společnosti SNCM z 30 mil. na 106 mil. EUR.
(56)
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (58) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a přesun plavidel na různé spoje (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu) (59),
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 mil. EUR v hotovosti,
iii)
prodej části nemovitého majetku,
iv)
snížení počtu zaměstnanců (60) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 mil. EUR v roce 2001 na průměrně […] mil. EUR v létech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 mil. EUR v roce 2001 na […] mil. EUR ve stejném období,
v)
zrušení dvou z poboček, společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
(57)
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky,
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů,
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
(58)
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
(59)
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních údajů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměných (61). Finanční výhledy mimo jiné ukazují návrat ke kladným běžným výsledkům počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
(v milionech EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Skutečnost
Skutečnost
Plán
Skutečnost
Plán
Plán
Plán
Plán
Plán
Obchodní obrat
204,9
204,1
178
205,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Finanční ukazatele
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek / obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál / zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM.
(60)
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 mil. EUR a návrat k provozní výnosnosti předpokládané počínaje rokem 2003 umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 mil. EUR v roce 2001 na 120 mil. EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na […] mil. EUR na konci plánu (2006-2007). To mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 mil. EUR v roce 2002 na úroveň […] až […] mil. EUR v létech 2003 až 2005. V posledních létech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně, v plném vlastnictví, jednoho nebo dvou plavidel.
(61)
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukazují, že by se společnost SNCM měla vrátit na cestu výnosnosti ve všech uvažovaných případech.
4.1.2 Určení výše navýšení kapitálu
(62)
Metoda, kterou zvolily francouzské orgány (62) k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu čistých výpůjček na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Takové výše vlastních zdrojů má být dosaženo navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která jsou součástí plánu restrukturalizace.
4.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
4.2.1 Předběžná poznámka
(63)
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (63) a zvýšení ceny pohonných hmot.
(64)
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 mil. EUR v roce 2004 a - 25,8 mil. EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 mil. EUR v roce 2004 a - 28,8 mil. EUR v roce 2005.
(65)
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv převedených společností SNCM od roku 2002 (64)
Čistý výnos převodu
Datum
Převody navržené v oznámení z roku 2002 (v EUR)
25 165 000
Aliso (náhrada za plavidlo Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8.9.2004)
(…)
30.9.2004
Napoléon
(…)
6.5.2002
Monte Rotondo
(…)
31.7.2002
Liberté
(…)
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
(…)
20.1.2003
Dodatečné převody vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9.7.2003 (v EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
(…)
24.6.2003
Southern Trader
(…)
22.7.2003
Someca
(…)
30.4.2004
Amadeus
(…)
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Dodatečné převody provedené od rozhodnutí z července 2003 (v mil. EUR)
12,6
Asco
(…)
24.5.2005
Sud Cargos
(…)
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM (dříve obývané zaměstnanci společnosti SNCM)
(…)
Září 2003 až 2006
Celkem (v milionech EUR)
42,385
4.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(66)
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení (66) bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým subjektem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco společnost BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Stát se především vůči zaměstnancům zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (67). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM obchodní plán, který byl postoupen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
(67)
Memorandum o porozumění, na jehož základě je 75 % kapitálu společnosti převedeno na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
(68)
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že společnost CGMF se zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM o celkovou částku 142,5 mil. EUR.
(69)
Po navýšení kapitálu se plánuje snížit rušením akcií základní kapitál společnosti SNCM na minimum stanovené zákonem pro akciové společnosti, které se neobrací na spoření formou veřejných výzev.
(70)
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 mil. EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě snižování počtu zaměstnanců nabyvateli (68). Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili společnost a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
(71)
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převede na soukromé nabyvatele své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti a […] na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
(72)
Část III memoranda o porozumění také stanoví, že nabyvatelé a společnost CGMF upíší společně a zároveň nové akcie v celkové částce 35 mil. EUR a společnosti BCP/VT vloží na běžný účet částku 8,75 mil. EUR, která bude sloužit společnosti SNCM k řešení požadavků na hotovost. Odstavec III.2.7 memoranda o porozumění stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace.
(73)
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje rozvazující doložku převedení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí v míře, která by mohla zpochybnit jejich podnikatelský záměr a návrat společnosti k životaschopnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro odbobí, které začíná dnem 1. ledna 2007 […],
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Soudu či Soudního dvora jako zákaz některé činnosti nebo vnucení podmínek, které mají zásadní dopad na hodnotu společnosti […].
(74)
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM v nákladech vzájemných pojišťovacích organizací jejích důchodců, a to ve výši 15,5 mil. EUR a ode dne převedení vlastnictví podniku.
(75)
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
(76)
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda převedení SNCM a výše uvedená opatření.
(77)
Ve světle předcházejícího obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, která opravňují prověření z hlediska předpisů Společenství o státních podporách.
-
převedení 100 % podílu společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 mil. EUR a úhrada nákladů na vzájemné pojištění ve výši 15,5 mil. EUR),
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 mil. EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM,
-
navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR upsané společností CGMF společně a současně s vkladem ve výši 26,25 mil. EUR společností VT a BCP.
5. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
(78)
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření prováděných Francií ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
kapitálového vkladu společnosti CGMF do společnosti SNCM ve výši 76 mil. EUR v roce 2002 (z toho 53,48 mil. EUR za závazky veřejné služby a zbytek jako podpory na restrukturalizaci),
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 mil. EUR,
-
vkladu společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR,
-
převzetí některých dodatkových sociálních opatření ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF.
(79)
Toto rozhodnutí se netýká prověření minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení.
6. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ KOMISE V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.1 Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
(80)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
(81)
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o vazbách mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
(82)
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
(83)
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
6.2 Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
(84)
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
(85)
Komise napřed vzala v potaz výzvu francouzských orgánů ze dne 7. dubna 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), aby prověřila část kapitálového vkladu z roku 2002 ve světle jurisdikce ve věci Altmark, a v této souvislosti vyjádřila pochybnosti o dodržení podmínek (především druhé a čtvrté) stanovených soudcem Společenství v tomto rozsudku (69).
(86)
Za předpokladu, že by tato částka mohla být chápána jako podpora v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise ve svém rozhodnutí z roku 2006 vyjádřila přesvědčení, že nová výše podpory vyhodnocená s přihlédnutím k pokynům pro podpory na restrukturalizaci by měla být 15,81 mil. EUR. Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna vyrovnání požadovaná po společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
(87)
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu spojení na Korsiku.
(88)
Pokud jde o zápornou cenu převodu společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před převedením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila své pochybnosti obzvláště, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
(89)
Komise zpochybnila, že by se finanční opatření mohla odvolávat na pokyny pro podpory na záchranu a na restrukturalizaci.
(90)
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, pokud jde o současnost soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
(91)
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti o tom, zda dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR určená na podporu ve prospěch osoby nemohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
7. STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
7.1 Navýšení kapitálu z roku 2002
7.1.1 Částka 53,48 mil. EUR ve světle juridikatury ve věci Altmark
7.1.1.1 Dodržení čtyř kritérií Altmark
(92)
V dopise ze dne 7. dubna 2006 a v rámci připomínek předložených v návaznosti na rozhodnutí z roku 2006 vyzvaly francouzské orgány Komisi, aby shledala, že kvůli povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ za období 1991-2001 se nejedná u části navýšení kapitálu z roku 2002, přesněji u částky 53,48 mil. EUR, podle juridikatury ve věci Altmark o státní podporu, a vyjádřily přesvědčení, že v tomto případě jsou splněny čtyři podmínky stanovené uvedenou judikaturou.
(93)
Pokud jde přesněji o druhou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že podle rozsudku ve věci Altmark musí být předem stanoveny objektivně a jasně pouze parametry výpočtu. A v tomto konkrétním případě upřesňují, že částka 53,48 mil. EUR byla vyplacena v listopadu 2003 na základě výpočtových parametrů stanovených před dotčeným obdobím (1991-2001) (70).
(94)
Tím pádem podle Francie skutečnost, že k vyplacení částky přehodnocené kvůli nedostatečnému vyrovnání došlo až poté, nezpochybňuje její závěr, podle kterého výpočtové parametry sloužící k výpočtu vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR byly jasně a objektivně stanoveny před provedením úkolů vyplývajících z veřejné služby.
(95)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány se domnívají, že tato podmínka stanoví vlastnosti podniku pověřeného veřejnou službou jako kvalifikovaného a průměrně dobře hospodařícího, ale v žádném případě nezmiňuje požadavek průměrné nebo minimální výnosnosti dotčeného podniku.
(96)
V tomto smyslu se francouzské orgány domnívají, že společnost SNCM může za období od roku 1991 do roku 2001 uplatnit „presumpci dobrého hospodaření“ a že jí nemůže být přisuzována „presumpce špatného hospodaření“ jen kvůli finančním ztrátám, které utrpěla v období 1991-2001. Podle francouzských orgánů nelze ztráty společnosti SNCM přisuzovat jejímu špatnému hospodaření, nýbrž nepružnosti smluv uzavřených v roce 1991 a v roce 1996 a náhlé proměně dřívějšího trhu této společnosti, kde přešla z monopolního postavení do silně konkurenčního prostředí. Společnost SNCM se tedy údajně chovala jako průměrně dobře spravovaný podnik.
(97)
Francie zdůrazňuje, že veřejný subjekt byl jediným podnikem schopným plnit své povinnosti ohledně celoroční pravidelnosti a četnosti služeb, a to přes zahájení činnosti soukromého subjektu v roce 1996, který provozoval jen jistá spojení, a to pouze v hlavní sezóně. Ostatně údajně neexistuje v přesném slova smyslu podnik, který by mohl posloužit jako měřítko při rozhodování, zda výše vyrovnání udělená společnosti SNCM převyšuje náklady nutně vzniklé při výkonu povinností vyplývajících ze zajišťování veřejné služby, či ne. Podle francouzských orgánů by proto bylo choulostivou záležitostí provést srovnání mezi strukturou nákladů společnosti SNCM a jiných námořních dopravců vzhledem ke zvláštnostem činnosti SNCM a trhu, na kterém provozuje svoji činnost.
(98)
Přes faktickou nemožnost nalézt podnik, který by mohl sloužit jako měřítko pro dané období, se Francie domnívá, že se během jednání s Komisí v létech 2005 a 2006 snažila předložit objektivní a oprávněné podklady, které umožnily prokázat, že společnost SNCM je „středně velkým podnikem dobře spravovaným a vybaveným odpovídajícím způsobem“ a že je tedy splněna čtvrtá podmínka stanovená rozsudkem ve věci Altmark (71).
(99)
Francie se mimoto domnívá, že srovnání založené na dostupných informacích o struktuře nákladů společností CFF a SNCM zdaleka nevyvrací presumci dobrého hospodaření společnosti SNCM, a to především proto, že neumožňuje zohlednit značnou část nákladů spojených se zajišťováním veřejné služby v oblasti nákladní přepravy.
(100)
Francie dále tvrdí, že v daném případě je nutné chápat judikaturu vedoucí k rozsudku ve věci Altmark (a především rozsudek ve věci Ferring) jako ověření omezené na kontrolu, zda nedošlo k nadměrnému vyrovnání. V této souvislosti francouzské orgány uvádějí, že přidělené dotace nepřesáhly skutečné náklady společnosti SNCM spojené s jejími povinnostmi zajišťovat veřejnou službu, jak na to poukázala Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 (72).
(101)
Francouzské orgány dále tvrdí, že skutečnost uplatňování judikatury ve věci Altmark na smlouvu o pověření veřejnou službou pro období 2001-2006 by měla odstranit pochybnosti o uplatňování této judikatury na vyrovnání nákladů na veřejnou službu v období 1991-2001. Podle Francie byla vyrovnání přiznaná v obdobích 1991-2001 a 2002-2006 stejné povahy, protože parametry použité pro jejich vyměření, tedy náročné požadavky veřejné služby, přítomnost pouze jednoho podniku schopného je zajistit a schéma zohlednění provozních nákladů, byly stejné.
(102)
V důsledku toho se Francie domnívá, že existence závazků veřejné služby ve spojení s neexistencí nadměrných vyrovnání v období 1991-2001 potvrzují dodržení čtyř podmínek judikatury ve věci Altmark.
7.1.1.2 Slučitelnost částky 53,48 mil. EUR s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(103)
Pokud by Komise měla dojít k závěru, že tento zásah představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, domnívají se francouzské orgány, že je toto samostatné opatření nezávislé na plánu restrukturalizace z roku 2002 v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, přičemž tento soulad Soud ve svém rozsudku z roku 2005 nezpochybnil.
(104)
Francouzské orgány zdůrazňují, že v tomto případě je dotčená částka opatřením, které by nemělo být posuzováno podle pokynů pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 1999 nebo z roku 2004, a zejména by dotčená částka neměla být zohledňována při posuzování podmínek stanovených plánem z roku 2002. Podle Francie nemohou pokyny pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 2004 (bod 68) odůvodnit začlenění 53,48 mil. EUR do státních podpor na restrukturalizaci.
(105)
V tomto ohledu Francie tvrdí, že částka 53,48 mil. EUR pokrývající vyrovnání za náklady na veřejné služby za období 1991 až 2001 nepředstavuje opatření povolené během restrukturalizace, ať jde o plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 nebo o jeho aktualizaci, ale o opatření předcházející zmíněnému plánu restrukturalizace. Francouzské orgány mimoto uvádějí, že opatření, jehož cílem je vyrovnat náklady podniku vzniklé na základě jeho povinností vyplývajících z veřejné služby, nemají povahu podpory na restrukturalizaci, jak je definována v hlavních pokynech.
(106)
Francouzské orgány se domnívají, že přestože tato částka byla oznámena v rámci celkové finanční injekce jako podpora na restrukturalizaci, není Komise vázána označeními přijatými členskými státy a jejím úkolem naopak je, aby opatření nově označila jako opatření, které není státní podporou, nebo případně jako opatření státní podpory, přestože dotčený členský stát ho tímto způsobem nepředstavil.
7.1.2 Zůstatek oznámený jako státní podpora na restrukturalizaci
(107)
S ohledem na výše uvedené se Francie domnívá, že pokud je částka 53,48 mil. EUR považována za částku bez prvků podpory, nebo pokud je označena za podporu slučitelnou s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, nečinila by částka podpory, která má být považována za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002, 76 mil. EUR, nýbrž 15,81 mil. EUR.
7.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(108)
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v letech 2004/2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (73).
7.2.1 Záporná prodejní cena společnosti SNCM
(109)
Uplatňováním judikatury Společenství v této věci francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
(110)
Francie úvodem uvedla, že konečná cena 158 mil. EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a proto představuje tržní cenu.
(111)
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena tržní cenou.
(112)
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu 158 mil. EUR proběhnout v souladu s judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato negativní cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
(113)
Tento závěr by se nabízel jak při uplatňování přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (74)), tak i při uplatňování přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (75)).
(114)
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (76).
(115)
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (77) a kabinetu Oddo-Hastings (78) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně […] mil. EUR ke dni 30. září 2005 (79).
(116)
Pokud proto stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za své dluhy jen do výše likvidační hodnoty jeho aktiv (judikatura ve věci „Hytasa“ (80)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně […] mil. EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena 158 mil. EUR.
(117)
V případě druhé metody Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise právě v tomto rozhodnutí uznává platnost určitého počtu nákladů, které mohly vzniknout vyrovnáním pasiva věřiteli nebo likvidací v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
(118)
Na základě výše uvedených zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že všechny skutečné náklady, který by jako akcionář musela nést Francouzská republika, by se pohybovaly mezi […] a […] mil. EUR ke dni 30. září 2005.
(119)
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud byl nucen považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko vyrovnání pasiv nemůže být vyloučeno zejména s ohledem na předchozí případ posuzovaný Kasačním soudem ve Francii (81). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem, a že by měl být zohledněn ve výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(120)
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) po zaplacení přednostních pohledávek činila […] mil. EUR. Mezi ostatní náklady zohledněné v souladu s vyrovnáním pasiv státem patří zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a platba dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši […] mil. EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení […] až […] % této částky.
(121)
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (82) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soudce nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Podle této judikatury se francouzské orgány domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soudce stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
(122)
Při uplatnění judikatury ve věci Aspocomp v tomto konkrétním případě se Francie domnívá, že by stát musel zaplatit dodatečné náhrady za propuštění v celkové hodnotě pohybující se mezi […] a […] mil. EUR, což by nakonec vedlo k celkovým likvidačním nákladům hrazeným státem ve výši […] až […] mil. EUR.
(123)
Podle tohoto přístupu ukazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady státu při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
(124)
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
7.2.2 Společný kapitálový vklad akcionářů
(125)
Francie se domnívá, že se prostřednictvím této účasti chovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a menšinově po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie uvádí, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (83). Francie nicméně upřesňuje, že v případě ozdravného plánu, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
7.2.3 Doplňková sociální opatření (podpora ve prospěch osoby)
(126)
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, zejména na případ společnosti SFP - Société française de production (84), a domnívá se, že toto financování představuje podporu ve prospěch osoby, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila úhradu běžných dávek, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
7.2.4 Závěr
(127)
Pokud by Komise nicméně měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření zajištěním životaschopnosti společnosti SNCM umožnila zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, zejména na trhu zajišťujícím dopravní obslužnost Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (odstavec 283 jejího zrušeného rozhodnutí) a Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005. Soud zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na daných trzích.
(128)
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu zajištujícím dopravu na Korsiku (85).
(129)
Podle francouzských orgánů odpovídá plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě požadavkům slučitelnosti stanovených Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM údajně také umožní obnovit od konce roku 2009 dlouhodobou životaschopnost společnosti SNCM a jsou omezena na minimum nutné k návratu k této životaschopnosti.
7.3 Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
(130)
Francouzské orgány připomínají, že na jedné straně byly v období 2003-2006 provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky státní podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 mil. EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutné zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
8. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
8.1 Rozhodnutí z roku 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení
8.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(131)
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (86), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (87), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
(132)
Pokud jde o otázku snížení nákladů, společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (88).
(133)
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka 76 mil. EUR je fiktivní (89), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány, jí připadá nadhodnocený (90). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou nutné pro činnosti námořní společnosti (91).
(134)
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, kdyby společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
8.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE (92)
(135)
Skupina Stef-TFE zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN musí být analyzován jako čistě finanční aktiva. Podle skupiny Stef-TFE jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a konkurují si, pokud jde o spojení z Marseille, přestože obě společnosti jsou smluvními stranami smlouvy o pověření veřejnou službou.
(136)
Dopis uvádí, že skupina Stef-TFE by se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 mil. EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
8.1.3 Připomínky zástupců místních samospráv
(137)
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
(138)
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že podle něj existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
(139)
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
8.1.4 Připomínky Korsického dopravního úřadu
(140)
Korsický dopravní úřad (OTC) (93) zdůrazňuje, že do nabídkového řízení vyhlášeného za účelem uzavření smlouvy o pověření veřejnou službou přišla pouze jedna nabídka, a to nabídka podaná seskupením společností CMN a SNCM. Ve snaze zajistit kvalitní spolehlivou dopravní obslužnost začlenily korsické územní samospráva do své smlouvy vyrovnávací nebo opravné finanční mechanismy v závislosti na účinnosti a spolehlivosti služby. Poukázala také na skutečnost, že územní samospráva Korsiky zohlednila vývoj nabídky na dopravní obslužnost z přístavů kontinentální Francie od roku 1996 a závazky veřejné služby neomezila jen na spojení z Marseille.
(141)
OTC rovněž uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících, a její zánik by proto „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
8.2 Rozhodnutí z roku 2006 o prodloužení formálního vyšetřovacího řízení
8.2.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(142)
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(143)
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nedovolená opatření umožnila společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od doby svého fungování ztrácí část trhu.
(144)
Společnost CFF se domnívá, že existují alternativní možnosti přítomnosti společnosti SNCM na všech dotčených spojích, ať už v rámci pověření veřejnou službou nebo bez něj, což by znamenalo řadu výhod jak pro společnost SNCM, tak i pro hospodářskou soutěž všeobecně. Pokud jde o pověření veřejnou službou (94), společnost CFF se domnívá, že by společnost SNCM měla omezit svoji nabídku na spojeních poskytovaných v rámci pověření veřejnou službou, a tak by se zabránilo zneužívání jejího dominantního postavení na tomto trhu, zamezilo by se novým investicím a omezil by se sociální plán na 120 sezónních pracovních míst bez nákladného vypovídání smluv na dobu neurčitou. Pro spojení mimo pověření veřejnou službou společnost CFF navrhuje, aby společnost SNCM stáhla jednu sezónní loď.
8.2.1.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(145)
Pokud jde o částku 53,48 mil. EUR, společnost CFF si klade otázky o jejím možném dvojím zahrnutí do výpočtu vyrovnání ve výši 787 mil. EUR schválené rozhodnutím Komise z roku 2001.
(146)
Společnost CFF se domnívá, že judikatura rozsudku ve věci Altmark vznikla sice až po podpisu pověření veřejnou službou, ale vyrovnání vyplácená na jejím základě musí být prověřována s ohledem na kritéria uvedené judikatury. V tomto bodě se společnost CFF domnívá, že kromě prvního kritéria nejsou ostatní kritéria Altmark splněna.
(147)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium Altmark, společnost CFF pochybuje stejně jako Komise, zda je možné společnost SNCM považovat za v minulosti dobře řízený a odpovídajícím způsobem vybavený podnik. V tomto ohledu společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že více než 50 % ztrát společnosti SNCM pocházelo údajně z let 2000 a 2001, což by mohlo vézt k úvaze, že ztráty společnosti SNCM nesouvisejí pouze se závazky veřejné služby.
(148)
Pokud jde o možnost vyhodnotit tuto částku s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, společnost CFF se domnívá, že Soud vyzval Komisi k posouzení omezenému na kvalifikaci této částky jako státní podpory, a ne k jejímu odůvodnění podle výše uvedeného článku. Komise měla ověřit, zda tato částka není příliš vysoká v poměru k vícenákladům vzniklým plněním závazků veřejné služby.
8.2.1.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(149)
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává operační řízení společnosti SNCM a svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, která by měla celé operaci dominovat.
(150)
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 mil. EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v daném případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou operaci za akci státu souběžně probíhající s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (95).
(151)
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné, zdůrazňuje společnost CFF významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolávala Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje (96).
(152)
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si snížil možnosti budoucího zisku.
(153)
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit cenu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvateli na 640 až 755 mil. EUR (97) vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 mil. EUR k srpnu 2006.
(154)
Pokud jde posouzení opatření uskutečněných po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že splnila-li společnost SNCM podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 mil. EUR, pro období předcházejícímu druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR se toto označení stává značně sporným, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
(155)
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný s ohledem na zrušující doložku vyjednanou s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty v otázce vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (98). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání lodní flotily společnosti SNCM (99), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
(156)
Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti ke skutečnosti, že by nové státní podpory byly omezeny na minimum, jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM ze dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila v letech 2006 a 2007 ke krytí provozních ztrát společnosti. Společnost CFF se rovněž domnívá, že noví vlastníci společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
(157)
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (100). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003 (101).
(158)
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nových vlastníků, přísně spojený s prvním navýšením kapitálu o 142,5 mil. EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nových vlastníků nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami států, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti menšinového podílu společnosti CGMF.
(159)
Pokud jde o sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory ve prospěch osoby. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména uklidnění sociálních vztahů.
8.2.2 Připomínky společnosti STIM z Orbigny (skupina Stef-TFE)
8.2.2.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(160)
Společnost STIM zdůrazňuje, že vyplacením částky 53,48 mil. EUR jako vyrovnání za veřejnou službu stát odškodnil společnost SNCM dvakrát za stejné závazky veřejné služby. Společnost STIM se také domnívá, že uvedená platba neodpovídá kritériím stanoveným judikaturou rozsudku Altmark.
(161)
Pokud jde zejména o druhé a čtvrté kritérium Altmark, společnost STIM popírá jednak existenci předem objektivně a transparentně vytvořených kritérií a jednak srovnatelnost ukazatelů společností SNCM a CMN v období 1991-2001 (102). V tomto ohledu tvrdí, že údaje poskytnuté Komisi byly zjevně překroucené (103).
8.2.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(162)
Pokud jde o negativní prodejní cenu 158 mil. EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že přeceněná čistá účetní aktiva by umožnila likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 mil. EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
(163)
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na přehnanost zrušující doložky převodu do soukromého sektoru.
(164)
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná o likvidaci obtížnou ze sociálního hlediska.
(165)
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil., společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nerespektuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství s ohledem na nedostatečné záruky návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že u tohoto vkladu jde o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (104). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad představuje záruku francouzské vlády novým vlastníkům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
(166)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR podpory ve prospěch osoby, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
8.2.2.3 Slučitelnost s pokyny z roku 2004
(167)
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nových vlastníků k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možné odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost přidělených podpor v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
(168)
Společnost STIM se domnívá, že vyplacené částky jsou v rozporu se zásadou jednotnosti zavedenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální spory nelze analyzovat jako výjimečné, nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst na vrub podniku přijímajícímu podporu.
(169)
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje 98,25 mil. EUR, prostřednictvím prodeje dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tyto podíly nejsou strategické ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci, neboť nejsou „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemají povahu nepřevoditelných aktiv.
(170)
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMM neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil Odvolací soud v Paříži.
8.2.3 Připomínky společnosti SNCM
(171)
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko právního posouzení tohoto zásahu jako zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
(172)
Kancelář […], kterou konzultovala společnost SNCM, dospěla k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (105) (106) (107). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (108). Ve stejné zprávě se píše, že […].
(173)
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospěl k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností přijal označení francouzského státu za skutečného jednatele.
(174)
Kromě toho z faktů, obsažených ve zprávách Účetního dvora, údajně vyplývá, že chyby v řízení způsobené francouzským státem (109), jakožto skutečným manažerem společnosti SNCM, přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Újma, kterou způsobily chyby státu v řízení, je odhadována na […].
(175)
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že francouzský stát by byl odsouzen v soudním řízení o vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
(176)
Na základě odpovídající judikatury došel odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních dluhů společnosti SNCM. Následkem toho by akcionářský stát musel uhradit odhadem […] až […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku mezi […] a […] mil. EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 mil. EUR, se tedy francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
9. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
9.1 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení z roku 2002
9.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries
(177)
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
(178)
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány připomínají, že velká část programu snižování nákladů (110) již byla provedena. Kromě toho společnost SNCM v roce 2001 uvolnila částku 21,3 mil. EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
(179)
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že podíl vlastního kapitálu na celkovém zadlužení ve výši 0,79 je s výjimkou zvláštních případů (111) typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností.
9.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE
(180)
Francouzské orgány se domnívají, že skupina Stef-TFE popisuje vztahy mezi společnostmi SNCM a CMN v rámci výkonu smlouvy o pověření veřejnou službou způsobem, který neodpovídá skutečnosti.
(181)
Podle francouzských orgánů a v rozporu s připomínkami společnosti Stef-TFE volba dočasného seskupení podniků, v němž jsou společnosti SNCM a CMN společně pověřenými a ne vzájemně se podporujícími subjekty, v ničem „nutně nevyplynula z globální povahy nabídkového řízení“. Rozhodnutí vytvořit seskupení společností SNCM-CMN je výsledkem analýzy provedené oběma společnostmi, podle níž pokračování historického a přirozeného partnerství v této podobě a v rámci nabídkového řízení jim přinese jenom výhody - zejména pokud jde o konkurenceschopnost. Vstup společnosti CMN do tohoto seskupení je tedy výsledkem uváženého rozhodnutí společnosti CMN, založeného na posouzení vlastních zájmů, a ne na nutnosti vyplývající z podoby nabídkového řízení.
(182)
Francouzské orgány upřesňují, že v rozporu s připomínkami skupiny Stef-TFE nejsou společnosti SNCM a CMN ani nezávislé, ani v přímé konkurenci. Takováto situace by byla v rozporu se samotnou zásadou výlučné smlouvy o pověření veřejnou službou, kterou obě společnosti spolupodepsaly.
(183)
Francouzské orgány trvají na tom, že podíl společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí skupina Stef-TFE. Francie zastává stanovisko, že podíl společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
9.1.3 Vyjádření Francie k připomínkám zástupců místních orgánů
(184)
Francie obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, přesto by ale chtěla uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (112), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu (price leader).
9.2 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí z roku 2006
(185)
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti Komisi předložily už v roce 2003. Zejména zdůrazňují, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Soudem.
(186)
Pokud jde o pověření veřejnou službou pro spojení Marseille-Korsika, Francie odmítá jakýkoliv argument pro tvrzení, že zadávací řízení u smlouvy o pověření veřejnou službou nebylo regulérní. Ze skutečnosti, že tato národní řízení jsou před vnitrostátními soudci jakožto soudci Společenství na základě společného práva, podle Francie vyplývá, že se Komise nemůže odvolávat na zájem Společenství a prověřovat otázky týkající řízení při udělování smluv o pověření veřejnou službou.
9.2.1 Předběžné provádění opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
(187)
K obecné poznámce o předběžném provádění opatření označených Francií za podpory, francouzské orgány odpovídají, že dotčené provádění je odůvodněné zvláštními souvislostmi postupu, to znamená zrušením v roce 2005 schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat své povinnosti vyplývající ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijatých od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
(188)
Pokud jde o poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje, a tím pádem není důvod přerušit jejich provádění.
9.2.2 Navýšení kapitálu v roce 2002
(189)
Francouzské orgány především upřesňují, že nezpochybnily použitelnost rozsudku Altmark, a naopak upozorňují na některé nesnáze spojené s prováděním testu uloženého tímto rozsudkem, jelikož dotčená částka pocházela z předcházejícího období, a nemohla proto zohlednit nová kritéria.
(190)
Francie upřesňuje, že dotčených 53,48 mil. EUR je součástí 69,3 mil. EUR prohlášených Komisí v roce 2003 za slučitelné. Pochybnosti, které vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení z roku 2006, se tedy netýkají slučitelnosti těchto opatření, která není zpochybněna, jak to zřejmě tvrdí společnost STIM ve svých připomínkách, ale týkají se povahy podpory této částky udělené jako vyrovnání za náklady spojené se zajišťováním veřejné služby.
(191)
Podle Francie připomínky společností CFF a STIM nezpochybňují použitelnost první a druhé podmínky Altmark na tento konkrétní případ.
(192)
Pokud jde o třetí kritérium Altmark, francouzské orgány vyvracejí argument předložený společnostmi CFF a STIM, podle nějž platba této částky by nutně vedla k nadměrnému vyrovnání, neboť Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 povolila platbu 787 mil. EUR jakožto vyrovnání za náklady spojené s veřejnou službou. V tomto ohledu Francie upřesňuje, že Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 uznala, že tyto závazky byly vyrovnány nedostatečně a že částka 53,48 mil. EUR byla oprávněná jakožto vyrovnání za veřejnou službu.
(193)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že navzdory nepřítomnosti referenčního podniku, a tedy nemožnosti provést souhrnné srovnání společnosti SNCM a jiných podniků, což rovněž uvedla společnost CFF, francouzské orgány usilovaly o předložení podkladů umožňujících co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společnostmi STIM a CFF, podle nějž provozní náklady společnosti SNCM jsou vyšší než náklady společnosti CMN. I kdyby tomu tak bylo, francouzské orgány se domnívají, že míra produktivity společnosti SNCM se velmi blíží míře produktivity společnosti CMN. Z uvedeného plyne závěr, že společnost SNCM byla spravována stejně dobře jako společnost CMN, kterou společnost STIM ani jednou neoznačila za špatně spravovaný podnik.
(194)
Francie upřesňuje, že ztráty z období 1991 až 2001 nesouvisely pouze s výkonem veřejné služby, jak tvrdí společnost CFF, ale že závazky veřejné služby společnosti SNCM zabránily přizpůsobit se změnám konkurenčního prostředí. Francouzské orgány rovněž upřesňují, že tyto ztráty nejsou soustředěny do období 2000-2001, ale že se v tomto období urychlily z důvodu zvýšeného počtu plaveb společnosti CFF.
(195)
Pokud jde o slučitelnost 53,48 mil. EUR vyplacených jako vyrovnání za náklady veřejné služby podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, francouzské orgány připomínají, že jednak Komise již ve svém rozhodnutí z roku 2003 tuto částku prohlásila za slučitelnou s uvedeným článkem, jednak ji Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 nezpochybnil.
9.2.3 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(196)
Pokud jde o průběh prodeje, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně navržené pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský projekt, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát dokonce šel nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti, stanovené pro prodej veřejných podílů. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních podmínek a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky operace (kromě rozdělení kapitálu).
(197)
Pokud jde o zápornou cenu 158 mil. EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě dražší likvidace.
(198)
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého by společnost SNCM měla být prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě (113).
(199)
Francouzské orgány rovněž vyvracejí argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu loďstva společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila mezi 406,5 mil. EUR a 426,5 mil. EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM k 30. září 2005 přímo vlastnila. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel by se nezohlednily souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
(200)
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho podílu, čímž se ve stejné míře snížily možnosti zisku, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena 158 mil. EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
(201)
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, založeným především na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci soudního řízení o vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek Odvolacího soudu v Rouen ze dne 22. března 2005). Přestože se francouzské orgány domnívají, že jejich chování jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L.651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla použitelná na tento případ.
(202)
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměr, kterou obdržel stát přes společnost CGMF.
(203)
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM, a ne v rámci navýšení kapitálu o 35 mil. EUR, který následoval.
(204)
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nových vlastníků, jelikož s investicí nových vlastníků (26,25 mil. EUR) se může porovnávat pouze částka 8,75 mil. EUR. Posouzení prvního navýšení o 142,5 mil. EUR se pak může provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
(205)
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé vlastníky, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění přepravy na Korsiku. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou služby neumožňuje zvýšit výnosnost této investice.
(206)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR na sociální opatření, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou ve prospěch osob a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož jdou nad rámec zákonných a dojednaných povinností společnosti SNCM. Mimo jiné Francie připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
(207)
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 mil. EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení již bylo provedeno, přestože k tomu došlo se zpožděním. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
9.2.4 Slučitelnost s pokyny
(208)
Francie se domnívá, že s ohledem na výše uvedené částka podpory určená k posouzení s ohledem na pokyny činí 15,81 mil. EUR.
(209)
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 prvním navýšením kapitálů, přestože společnosti SNCM umožnilo obnovit vlastní kapitál, neztratila společnost SNCM povahu podniku v obtížích, protože cílem tohoto navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
(210)
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční „injekce“ vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla požádat o bankovní úvěr. Francouzské orgány připomínají, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout nové finance ve prospěch společnosti SNCM, a proto se tedy jedinými možnostmi staly privatizace nebo likvidace podniku.
(211)
Francie nesouhlasí s argumenty předloženými společnostmi CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl proveden i přes určité zpoždění a umožnil dosáhnout cílů v roce 2005. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM způsobené faktory mimo podnik si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a zavedení nových opatření.
(212)
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní návrat k životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně […] obratu společnosti SNCM) a s ohledem na důležitost fixních nákladů a potíže s přesuny 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
(213)
Pokud jde o omezení podpory na minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na striktní minimum, aby umožnila realizaci restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 mil. EUR, jak uznala Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM v částce 12,2 mil. EUR činí celkový vlastní příspěvek podniku 42,4 mil. EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, která nakonec činila 15,81 mil. EUR, jelikož ostatní opatření nepatří mezi státní podpory.
9.2.5 Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
(214)
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržovaly všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003 a závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
(215)
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci bude nadále činit 15,81 mil. EUR místo 69,3 mil. EUR.
(216)
V tomto ohledu Francie popírá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej svého podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá argument předložený společností STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
(217)
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF a jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika - Maghreb) netrpí nadkapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku a z ní jak v rámci, tak mimo pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
(218)
Pokud jde o argument předložený společností CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie-Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, kde společnost CFF má většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na dotčeném trhu.
10. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(219)
Čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(220)
Pro označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES musí být splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (114).
(221)
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové částce 274,54 mil. EUR prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
(222)
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené evropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(223)
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž)) (115), neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemní moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(224)
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto data změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechno subjekty Společenství. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi (116).
(225)
Komise se tudíž domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tří poslední kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES uvedená v bodě 220 tohoto rozhodnutí splněna. Následující části postupně posuzují, zda jednotlivá opatření představovala selektivní hospodářské zvýhodnění a případně zda jsou opatření posouzená jako státní podpora slučitelná se společným trhem.
10.1 Kapitálový vklad 53,48 mil. EUR jakožto vyrovnání za poskytování veřejných služeb
(226)
Přestože Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 přiznala části ze 76 mil. EUR, tj. 53,48 mil. EUR, povahu vyrovnání za závazky veřejné služby za přepravu na Korsiku v letech 1991 až 2001, přesto posoudila celý kapitálový vklad, tj. 76 mil. EUR, jako podporu na restrukturalizaci, jelikož tuto částku oznámily francouzské orgány z tohoto titulu. Ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005, který zrušil rozhodnutí Komise z roku 2003, soudce Společenství vyzval Komisi, aby částku 53,48 mil. EUR prověřila s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003 ve věci Altmark.
(227)
Francouzské orgány mimoto požádaly Komisi, aby část podpory na restrukturalizaci z roku 2002 nepovažovala z důvodu její povahy „vyrovnání za poskytování veřejných služeb“ za podporu s ohledem na judikaturu ve věci Altmark.
(228)
Vzhledem k tomu že se francouzské orgány odvolávaly v tomto případě na judikaturu ve věci Altmark a případně na odchylku stanovenou čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, musí se Komise v tomto ohledu vyjádřit, protože tyto argumenty jsou velmi důležité v argumentaci Francie (117).
10.1.1 Předběžné poznámky
(229)
Úvodem Komise připomíná, že navzdory skutečnosti, že rozsudek ve věci Altmark byl vynesen až po provedení uvedeného opatření, jsou kritéria stanovená soudcem Společenství v tomto rozsudku použitelná na tento případ.
(230)
Jak nedávno připomněl Soud (118), Soudní dvůr časově neomezil působnost vyjádření uvedených v rozsudku Altmark. V případě neexistence takovéhoto časového omezení jsou vyjádření vyplývající z výkladu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES plně použitelná na skutkovou a právní situaci této věci.
(231)
Nejprve je třeba poznamenat, že společnost SNCM vykazovala v letech 1991 až 2001 značné schodky u veškeré dopravní obslužnosti Korsiky podléhající závazkům veřejných služeb jako celku, a to navzdory státním dotacím povoleným rozhodnutím Komise z roku 2001 (119). Komise zjistila v odstavci 105 uvedeného rozhodnutí, že kumulovaná ztráta před zdaněním za období 1991-1999 za provozování služeb na Korsiku (120), jak ji stanovila zpráva odborného znalce pověřeného Komisí, činila včetně obdržených dotací 217 milionů francouzských franků, to znamená 33,08 mil. EUR.
(232)
Pokud jde o roky 2000 a 2001 (121), Komise uplatnila stejný přístup jako výše uvedená odborná zpráva a na základě poskytnuté výsledovky v analytickém členění přepočítala výsledek před zdaněním, od něhož odečetla rezervy na restrukturalizaci, které jsou již do oznámených nákladů na restrukturalizaci započteny. Komise mohla ostatně podle ročních závěrek ověřit, že během těchto dvou let nedošlo k prodeji plavidel.
(233)
Komise se domnívá, že ztráta z roku 2002 na spoji Marseille-Korsika nemůže být brána v úvahu s ohledem na skutečnost, že od 1. ledna 2002 byly provozní ceny za spojení z Marseille na Korsiku a výše finančního vyrovnání na rozdíl od úmluv z roku 1991 a z roku 1996 stanoveny veřejnými orgány a společností SNCM na smluvním základě.
(234)
Tím v souladu s přístupem a odůvodněním rozhodnutí z roku 2001 Komise dospívá k následujícím závěrům:
Tabulka č. 3
Výsledovka v analytickém členění za období 1991-2001
Síť Korsika
2001
2000
1991-1999 (122)
Celkem 1991-2001
Mil. FRF
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Výsledek před zdaněním
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Tvorba rezerv / opravná položka Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Tvorba rezerv / sociální plán
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Oprava výnosu (PH) u plavidel
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Hospodářský výsledek před zdaněním vyjma PH a vyjma restrukturalizace
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Celková úhrnná ztráta zaznamenaná společností SNCM na spoji Marseille-Korsika, kromě státních dotací povolených rozhodnutím z roku 2001, opravená o výnosy z lodí prodaných v tomto období a o náklady na restrukturalizaci, činí 53,48 mil. EUR za celé období 1991-2001.
(236)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že z kapitálového vkladu 76 mil. EUR oznámeného v roce 2002 (124) může být 53,48 mil. EUR ohodnoceno jako vyrovnání za veřejnou službu.
10.1.2 Existence hospodářské výhody s ohledem na judikaturu ve věci Altmark
(237)
Podle Soudního dvora, pokud má být státní zásah považován za vyrovnání představující protiplnění za služby provedené přijímacím podnikem v rámci plnění závazků veřejné služby, musí být proveden tak, aby dotčený podnik nebyl ve skutečnosti finančně zvýhodněn a aby tento zásah neuvedl dotčený podnik do konkurenčně výhodnějšího postavení oproti konkurenčním podnikům. V tom případě spadá takový zásah pod čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(238)
Nicméně aby tato náhrada nebyla považována za státní podporu, musí být splněn určitý počet kumulativních podmínek (viz poznámka pod čarou 68 tohoto rozhodnutí).
(239)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium, které Soudní dvůr uvedl v rozsudku Altmark, je třeba uvést, že společnost SNCM nebyla vybrána na základě postupu pro zadávání veřejných zakázek umožňujícího vybrat kandidáta schopného poskytovat tyto služby za co nejmenší náklady pro územní správní celek.
(240)
Pokud se postup pro zadávání veřejných zakázek neuskutečnil, Komise se domnívá, že je na členském státu, aby prokázal v souladu s požadavky judikatury Soudního dvora, že výše vyrovnání vyplaceného společnosti SNCM nepřevyšuje náklady vynaložené středně velkým, dobře spravovaným a odpovídajcím způsobem vybaveným podnikem při zohlednění příslušných příjmů a přiměřeného zisku z plnění závazků.
(241)
V tomto konkrétním případě francouzské orgány samy ve svém dopise ze dne 16. listopadu 2006 uznávají, že je v podstatě nemožné najít podnik, který by mohl sloužit jako referenční bod za období 1991-2001, a to kvůli závazkům veřejné služby, které váží společnost SNCM jako jediný podnik schopný jim dostát. Za těchto okolností se francouzské orgány snažily dodat podklady umožňující co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Přitom ale zdůrazňovaly, že tyto podniky neprovozují svou činnost ve stejných podmínkách jako společnost SNCM, která musela dodržovat podmínky vyplývající ze smlouvy o poskytování veřejných služeb v letech 1991 až 2001.
(242)
V tomto ohledu se Komise domnívá, že francouzské orgány ve své argumentaci neprokázaly, v čem představují referenční bod požadovaný judikaturou Společenství podniky, které ony samy považují za podobné. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že údaje poskytnuté Francií a týkající se těchto podniků jí neumožňují vyhodnotit uváděný stupeň podobnosti a ani analyzovat vliv odlišnosti zmiňovaných provozních podmínek na porovnání, které by mělo být provedeno za účelem uplatnění výše uvedeného čtvrtého kritéria.
(243)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že na základě informací a údajů poskytnutých francouzskými orgány v rámci tohoto řízení, nejsou tyto orgány schopny prokázat splnění čtvrtého kritéria Altmark.
(244)
S ohledem na předcházející vývoj se Komise domnívá, že dotčené opatření poskytlo společnosti SNCM hospodářské zvýhodnění. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto pouze společnosti SNCM, je toto hospodářské opatření selektivní. Proto náhrada poskytnutá společnosti SNCM v rámci smluv z let 1991 a 1996 ve výši 53,48 mil. EUR představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.1.3 Slučitelnost dotčeného opatření se společným trhem podle č. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(245)
Vzhledem k tomu, že se francouzské orgány odvolaly na odchylky podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise použije k vyhodnocení dotčeného opatření stejný přístup a stejné odůvodnění jako v rozhodnutí z roku 2001.
(246)
Podle tohoto článku se vyplacení státní podpory může vyhnout zákazu stanovenému článkem 87 Smlouvy o ES, pokud cílem dotčené podpory je pouze vyrovnat vícenáklady vzniklé plněním zvláštního úkolu svěřeného podniku, který byl pověřen zajištěním služby obecného hospodářského zájmu, a pokud se podpora jeví jako nutná, aby tento podnik mohl dostát svým závazkům veřejné služby v podmínkách hospodářské rovnováhy.
(247)
S ohledem na judikaturu použitelnou na období 1991-2001 (125) je úkolem Komise, jak to učinila ve svém rozhodnutí z roku 2001:
-
ověřit, zda lze služby, jejichž správa byla svěřena společnosti SNCM, označit za služby obecného hospodářského zájmu a
-
prověřit přiměřenost výše dotací poskytnutých společnosti SNCM v rámci závazků veřejné služby v oblasti námořní dopravní obslužnosti Korsiky vzhledem k vícenákladům, které vznikly společnosti SNCM plněním požadavků smlouvy o poskytování veřejné služby.
(248)
Pokud jde v tomto konkrétním případě o vyrovnání vyplacená za období 1991-2001, jak Komise konstatovala ve svém rozhodnutí z roku 2001, závazky veřejné služby uložené společnostem SNCM a CMN vyplývají ze dvou pětiletých smluv podepsaných společností SNCM a korsickým úřadem Office de transport de la Corse (OTC). Tyto smlouvy, jejichž právním základem je rámcová smlouva 1976-2001, upřesnily způsoby výkonu veřejné služby pro období 1991-1996 a 1996-2001. Stanovily také zásady vyplácení paušální částky vyrovnání čerpané z dotací určených na zajištění územní kontinuity jako protiplnění za uložené závazky.
(249)
Pokud jde o otázku, zda tyto závazky odpovídají skutečné potřebě veřejné služby, Komise ve výše zmíněném rozhodnutí z roku 2001 uvedla, že rámcová smlouva a pětileté smlouvy odpovídají zásadě územní kontinuity, jejímž cílem je omezit nevýhody vyplývající z ostrovní povahy a zajistit dopravu na Korsiku způsoby, které se co nejvíce blíží čistě kontinentálním spojům. Komise rovněž poznamenává, že tohoto cíle, který patří mezi oprávněné veřejné zájmy, nebylo historicky nikdy dosaženo pouhým působením tržních sil (126).
(250)
Komise se proto domnívá, že dopravní systém navržený v rámcové smlouvě a v pětiletých smlouvách odpovídá skutečné potřebě veřejné služby.
(251)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001, obdržela společnost SNCM v souladu s výše uvedeným právním rámcem v období 1991-2001 paušální roční dotaci, jejíž výše byla stanovena na pět let a upravována každý rok podle vývoje hrubého domácího produktu, informací a analytických účetních výkazů předkládaných společností SNCM.
(252)
V bodě 30 svého rozhodnutí z roku 2001 bere Komise na vědomí skutečnost, že „ (127) je částka ročních dotací vyplácena ve formě dvanácti stejně velkých měsíčních záloh. Aby bylo možné vyplatit zůstatek dotace, musí společnost SNCM předložit nejpozději k 1. červenci každého roku své hospodářské výsledky za uplynulý rozpočtový rok potvrzené státním kontrolorem. Případné přeplatky vyplacené společnosti SNCM se odečítají ze zálohy či záloh běžného účetního období. Mechanismus opravy záloh počítá také s případnými doplatky vyplacenými státem. Následně uzavřené smlouvy stanoví také pokuty, pokud během jednoho roku počet základních spojení neuskutečněných společnosti SNCM přesáhne 2 % počtu základních spojení stanovených ve smlouvě. Schvalující orgán může taktéž společnosti SNCM oznámit pozastavení paušálních dotací za zajištění územní kontinuity v případě významných událostí, které by způsobily přerušení veřejné služby.“
(253)
V bodě 82 téhož rozhodnutí Komise uvádí, že druhá část bodu IV stanoví, že „v případě, že hospodářské podmínky a zejména provozní náklady a úroveň provozu sloužící jako základ pro výpočet dotací by se výrazným způsobem zhoršily, společnosti SNCM a OTC se sejdou, aby společně prostudovaly opatření, která bude třeba provést v oblasti obslužnosti, cen nebo navýšení dotací s cílem obnovit finanční rovnováhu společnosti.“
(254)
S ohledem na výše uvedené a s ohledem na závěry svého rozhodnutí z roku 2001 se Komise domnívá, že vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacená státem není paušální z důvodu mechanismu umožňujícího upravit finanční nerovnováhu vzniklou nesouladem mezi skutečnými provozními náklady a náklady, které sloužily jako základ pro výpočet dotace.
(255)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001 (128), vyrovnávací platby obdržené v daném období v souladu s pětiletými smlouvami z roku 1991 a 1996 neumožnily společnosti SNCM zcela vyrovnat ztráty spojené s plněním závazků veřejných služeb. Komise se domnívala, že toto nedostatečné vyrovnání činilo 53,48 mil. EUR.
(256)
Komise dospěla k závěru, že částka 53,48 mil. EUR vyplacená státem se rovná nedostatečnému vyrovnání zjištěnému v období 1991-2001, a proto je přiměřená s ohledem na čisté náklady způsobené úkolem veřejné služby, který byl svěřen společnosti SNCM.
10.1.4 Závěr
(257)
Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že dotčené opatření představuje státní podporu slučitelnou se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Vzhledem k tomu, že opatření bylo provedeno dne 14. listopadu 2003, Komise uvádí, že tato státní podpora je protiprávní.
(258)
V této souvislosti částka podpory považovaná za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002 činí 22,52 mil. EUR (129). Tato částka se přidá k opatřením oznámeným v roce 2006, pokud jejich součástí jsou podpory na restrukturalizaci (viz oddíl 10.5 tohoto rozhodnutí).
10.2 Prodej společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu 158 mil. EUR
(259)
Komise musí v tomto konkrétním případě posoudit, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR poskytnutý před prodejem společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, tedy v konečném důsledku záporná prodejní cena podniku za stejnou částku, je prosta prvků státní podpory.
(260)
Otevřené, transparentní a nediskriminační výběrové řízení, na jehož základě stát prodal podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce vyšší než prodejní cena), neumožňuje s jistotou vyloučit existenci podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (130).
10.2.1 Výchozí právní rámec
(261)
Aby bylo možné ověřit, zda podnik nepožívá ekonomické výhody vzniklé kapitálovým vkladem státu, Komise v podstatě uplatňuje kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“). Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem, který vyplývá z článku 295 Smlouvy o ES. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku v souvislostech odpovídajících obvyklým tržním podmínkám považovat za státní podporu (131).
(262)
Pro tento účel může Komise rovněž vyhodnotit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými perspektivami návratnosti investovaného kapitálu. Tento přístup uznal platným soudce Společenství v rámci několika věcí (132).
(263)
Podle ustálené judikatury kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv perspektivy zisku, i dlouhodobé, představuje státní podporu (133).
(264)
Soudce Společenství rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými perspektivami výnosnosti by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (134).
(265)
Přesněji řečeno, Soud ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory: „je třeba posuzovat, zda by bylo možné soukromého investora velikosti srovnatelné s orgány spravujícími veřejný sektor za podobných okolností přimět k tomu, aby provedl stejně velký vklad kapitálu v rámci prodeje dotčeného podniku, nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (135).
10.2.2 Uplatňování na tento případ
(266)
S ohledem na výše uvedené a s cílem určit povahu podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a v poměru k ostatním řešením, včetně řešení žádný zásah nepodniknout, řešením nejlevnějším, což by vedlo, pokud tomu tak je, k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (136).
10.2.2.1 Dodržování zásady soukromého investora v tržním hospodářství
(267)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že se velké skupiny podniků v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společnosti nemohou nezajímat o sociální důsledky způsobené zavřením nebo zrušením.
(268)
Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům zahrnujícím opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, která jdou často dále, než stanoví zákon a kolektivní smlouvy.
(269)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že společnost SNCM je společností kontrolovanou státem prostřednictvím skupiny CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
Komise se domnívá, že za předpokladu likvidace společnosti SNCM (137) by taková opatření byla zavedena vedle těch vyplývajících ze zákonných požadavků s cílem nepoškodit pověst značky holdingu, k němuž patří, a jméno jeho konečného akcionáře (138).
(271)
Komise připomíná, že vidina likvidace podniku v roce 2004 vyvolala řadu významných sociálních nepokojů. Vyhrocený sociální konflikt v září 2004 například zablokoval loďstvo společnosti SNCM na 16 dnů. Komise doplňuje, že francouzské orgány na základě číselných údajů prokázaly, že stávky v roce 2004 zhoršily obraz příslušného holdingu u zákazníků, a způsobily tak újmu, neboť snížily počet cestujících přepravených společností SNCM a tím obrat společnosti. Komise mimoto zdůrazňuje, že se v důsledku zhoršených sociálních vztahů v létě 2004 zhoršila finanční situace společnosti SNCM a akcionář společnosti zavedl po konzultaci s odborovými organizacemi na jaře roku 2005 sociální plán pozastavený v dubnu 2005. Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že se prokázalo, že by v případě likvidace společnosti SNCM nepřevzetí odpovědnosti skupinou CGMF za doplňkové náhrady za propuštění jistě poškodilo pověst holdingu, ke kterému společnost patří, a jeho konečného akcionáře.
(272)
Proto se Komise domnívá, že náklady spojené s těmito opatřeními musí být započteny do výpočtu nákladů na likvidaci. Uvedené náklady by byly připsány k likvidační hodnotě společnosti SNCM, pokud by byla pozitivní a/nebo by byly uhrazeny přímo společností CGMF/státem, jakožto akcionářem. Komise se domnívá, že všechna ostatní řešení by nezohlednila sociální skutečnost, jíž v dnešní době čelí velké skupiny podniků (139).
(273)
Pro vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře zvolila Komise minimální předoklad, to znamená pouze doplňkové náhrady za propuštění.
(274)
V tomto ohledu se francouzské orgány domnívají, že na základě sociálního plánu z roku 2005, založeného na sociálním plánu z roku 2002, je nutné vycházet z rozpětí od […] do […] EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR. Francouzské orgány upřesňují, že nejnižší hranice uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny s ohledem na velký podíl zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti související s likvidací společnosti a s propuštěním všech zaměstnanců nelze srovnávat s úpravou počtu zaměstnanců, která umožňuje pokračování v činnosti, jak tomu je v referenčním sociálním plánu.
(275)
Odborný znalec Komise provedl srovnávací analýzu číselných údajů poskytnutých francouzskými orgány se sociálními plány nedávno provedenými ve Francii. Sociální plán společnosti Hewlett Packard v roce 2003 stál 214 000 EUR na osobu a v roce 2005 mezi 50 000 a 400 000 EUR. Sociální plán z roku 2004 provedený společností Péchiney po sloučení se společností Alcan stál 128 000 EUR na osobu. Během sociálního plánu společnosti Giat Industries v roce 2004 byly celkové náklady na zaměstnance přibližně 162 000 EUR, zatímco u společnosti Gemplus v roce 200 271 000 EUR a u společnosti Danone (výroba oplatek) v roce 200 169 000 EUR. Společnost Yves Saint Laurent Haute Couture oznámila v roce 2002 sociální plán s náklady 115 000 EUR na zaměstnance. Plán Power 8 oznámený společností Airbus France v únoru 2007 počítal s náklady 68 000 EUR na zaměstnance (140). V roce 2008 činily náklady sociálního plánu společnosti Michelin 157 400 EUR na zaměstnance.
(276)
Pokud jde o přístavní dělníky, Komise upřesňuje, že Účetní dvůr ve své veřejné tematické zprávě z července 2006 nazvané „Francouzské přístavy čelí změnám v námořní dopravě: neodkladnost kroků“ připomíná, že celkové náklady na osobu podle sociálního plánu z roku 2004 činily 145 000 EUR za odchod v případě samostatných přístavů a 209 000 EUR u odchodu z přístavu v Marseille.
(277)
Komise připomíná, že její rozhodnutí ze dne 17. července 2002 týkající se společnosti Société Française de Production umožní nastínit velkorysost nákladů v případě privatizace podniku v obtížích. Velkorysost tak stála stát 43,1 mil. EUR (což je 151 000 EUR na zaměstnance, přičemž plán počítal s odchodem 285 zaměstnanců), které se připočítají k nákladu 5,3 mil. EUR za zákonné a smluvní závazky (což představuje celkové náklady 169 000 EUR na zaměstnance).
(278)
S ohledem na tuto srovnávací analýzu se Komise domnívá, že předpokládaná částka […] EUR vyplacená každému zaměstnanci jako doplňková náhrada za propuštění odpovídá nákladům na zaměstnance propuštěného v rámci sociálních plánu provedených soukromými akcionáři ve stejném období.
(279)
Komise se domnívá, že předpoklad propustit všechny zaměstnance společnosti SNCM v rámci likvidace společnosti je tím nejpravděpodobnějším předpokladem zejména proto, že přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 ještě nebylo předmětem nabídkového řízení, a tudíž ani konečného rozhodnutí. Kromě toho je vzhledem ke znepokojující finanční situaci společnosti SNCM nepravděpodobné, že by byl vypracován plán pokračování činnosti, aby se společnost mohla stát subjektem řízení kvůli platební neschopnosti a aby se mohlo předejít propouštění z práce.
(280)
S ohledem na výše uvedené informace Komise bere za svou celkovou částku […] mil. EUR, kterou by společnost CFMF (stát) bývala musela věnovat na doplňkové náhrady za propuštění.
(281)
V této fázi analýzy Komise musí stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez doplňkové náhrady za propuštění. Je to totiž právě rozdíl mezi touto likvidační hodnotou, pokud by byla pozitivní, a doplňkovými náhradami za propuštění, který musí být porovnán se zápornou prodejní cenou, aby bylo možné ověřit, zda se stát choval jako soukromý investor v tržním hospodářství. Komise proto vychází z výpočtu nově oceněných čistých aktiv. Podle metody nově oceněných čistých aktiv je nedostatečnost aktiv uznána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle větší než čistá účetní hodnota) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
(282)
Aby bylo možné konstatovat nedostatečnost aktiv v tomto konkrétním případě, Komise za pomoci svého odborného znalce (141) ověřila, jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM do té míry dostatečná, aby šlo uspokojit přednostní a nepřednostní věřitele (včetně zaměstnanců v rámci klasických pohledávek).
(283)
Komise se domnívá, že metoda ocenění čistých aktiv je metodou běžně používanou k ocenění společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, jelikož její hlavní akcionář má jako náhradní možnost k prodeji pouze vyhlášení úpadku společnosti, která by byla likvidována.
(284)
Pokud jde o další metody ocenění, a to zejména o metodu diskontovaných volných provozních peněžních toků, se Komise domnívá, že se pro tento případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což není případ SNCM.
(285)
Komise zvolila jako referenční datum pro ocenění společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
(286)
Komise bere na vědomí zejména skutečnost, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young kvantifikaci likvidačních nákladů podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila i společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na […] mil. EUR.
(287)
Pokud jde o ocenění přímo vlastněného loďstva (142), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM stanovena specializovaným makléřem BRS na […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila loďstvo společnosti SNCM na […] mil. EUR po diskontu (143), provizi za zprostředkování (144) a nákladech spojených s právním rizikem (145).
Tabulka č. 4
Scénáře ocenění aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
Hodnota aktiva
znalec Komise
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
-
Přímo vlastněná plavidla
(…)
(…)
-
Budovy (146)
(…)
(…)
Dlouhodobé investice (147)
(…)
(…)
Dlouhodobá aktiva
(…)
(…)
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky
(…)
(…)
Ostatní pohledávky (148)
(…)
(…)
Čistá finanční disponibilita
(…)
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
(…)
(…)
Aktiva celkem
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
(288)
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem ocenění aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty k odmítnutí ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
(289)
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise belgická státní společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, například prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech jsou podobné diskontům uplatňovaným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
(290)
Pokud jde o právní rizika, se Komise vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, domnívá, že argumenty odůvodňující uplatňování právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
(291)
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění dlouhodobých investic, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z […] mil. EUR na […] mil. EUR). V této souvislosti a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za […] mil. EUR poskytnutou Komisi v rámci tohoto šetření se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku […] mil. EUR je v podmínkách likvidace společnosti rozumné.
(292)
Pokud jde o ocenění ostatních položek aktiv, znalec Komise neměl zvláštní připomínky. Nepřijal ale položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka by měla být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
(293)
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
(294)
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na […] mil. EUR a na […] mil. EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo doplňkovou náhradu za propuštění).
(295)
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na […] mil. EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statusu a uplatňované kolektivní smlouvy (plavební personál, pozemní personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([…] mil. EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([…] mil. EUR), zákonné odškodnění za propuštění ([…] mil. EUR) a příspěvek Delalande ([…] mil. EUR) (149).
(296)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na […] mil. EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (150) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (151).
(297)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši […] mil. EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále, které bylo stanoveno dotčenou smlouvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná […] % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši […] mil. EUR, to znamená přibližně […] mil. EUR.
(298)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (152), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (153) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši […] mil. EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu ve výši […] mil. EUR.
Tabulka č. 5
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
Hodnota pasiva
znalec Komise
Přednostní závazky, z nichž
-
sociální a daňové závazky
(…)
(…)
-
finanční závazky ručené aktivy (154)
(…)
(…)
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody
(…)
(…)
Náklady na připojištění důchodců (155)
(…)
(…)
Náklady na likvidační řízení
(…)
(…)
Provozní ztráty z odstavení lodí (156)
(…)
(…)
Uspokojení přednostních věřitelů
(…)
(…)
Nezajištěné závazky (157)
(…)
(…)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
(…)
(…)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
(…)
(…)
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
(…)
(…)
Uspokojení nepřednostních věřitelů
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborníka Komise.
(299)
Komise poznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o přednostní sociální pasivum, to znamená náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody, znalec Komise ověřil výpočtové vzorce pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neobjevil ani neobvyklé skutečnosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku […] mil. EUR vyplacenou francouzskými úřady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy za přiměřenou.
(300)
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný Obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dvě měsíce s možností dalšího prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů z důvodu jejích závazků při zajišťování veřejné služby.
(301)
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o nezajištěné závazky. Upravil ale částku […] mil. EUR vzniklou přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“ o částku […] mil. EUR. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ocenění aktiv společnosti SNCM.
(302)
Pokud jde o náklady sociálního plánu mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě doplňkového odškodnění za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů právních sporů by mělo být sníženo na […] mil. EUR místo částky […] mil. EUR uváděné francouzskými orgány. V tomto bodě se Komise domnívá, že by sice odborové organizace jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (158), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat (což představuje […] pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezmeme-li v úvahu hrubou měsíční mzdu ve výši […] EUR s odškodněním odpovídajícím platu za 9 měsíců u prvních […] pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a platu za 6 měsíců u […] dalších, dojdeme k částce […] mil. EUR.
(303)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady zřejmě použité pro výpočet jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu hospodářského zájmového sdružení GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V této souvislosti se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu mezi 30. zářím a dnem skutečného prodeje.
(304)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR.
(305)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR) a nepřednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR).
(306)
V souvislosti s nevyrovnáním pasiv (viz níže), vzhledem k bodu 0 tohoto rozhodnutí a kvůli nedostatečnosti aktiv, by se náklady likvidace společnosti SNCM společností CGMF omezily na náklady spojené s doplňkovým odškodněním za propuštění, to znamená na částku […] mil. EUR.
(307)
Z toho plyne, že rozhodnutí francouzských orgánů prodat společnost SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v porovnání s minimálními náklady na její likvidaci ve výši […] mil. EUR lze považovat za shodné s rozhodnutím, které by učinila soukromá skupina podniků v tržním hospodářství.
10.2.2.2 Následky soudní likvidace společnosti SNCM
(308)
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů, podle nějž stát jakožto většinový akcionář by mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku (viz níže). Podle francouzských orgánů se musí v tomto případě při výpočtu nákladů na likvidaci pro akcionářský stát zohlednit vnitrostátní právo, jak to Komise uznala ve svém rozhodnutí ABX Logistic (159), a výpočet musí být vyhodnocován případ od případu s ohledem na zvláštnosti dotčeného odvětví (160) a okolnosti každého jednotlivého případu.
(309)
V tomto konkrétním případě Komise zaznamenává, že francouzské orgány ji dne 28. března 2006 předaly dokumenty potvrzující, že akcionář společnosti SNCM hledal pro něj co nejlevnější řešení a od začátku prověřoval zároveň dvě možnosti, tedy likvidaci podniku a její prodej za zápornou cenu.
(310)
Na základě výše uvedených znaleckých posouzení předaných Komisi se francouzské orgány domnívají, že veškeré skutečné náklady, které by Francouzská republika jako akcionář musela prostřednictvím společnosti CGMF uhradit, by dosáhly ke dni 30. září 2005 částky […] až […] mil. EUR. Tento odhad především zohledňuje riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě doplňkového odškodnění za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je třeba zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(311)
Vyvstává otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jako akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možné určit, jestli by soukromý informovaný akcionář vzhledem k možnosti odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah (161) dal raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu 158 mil. EUR, než by se tomuto riziku vystavil.
a) Možné odsouzení státu k vyrovnání pasiv
(312)
Ve francouzském právu má likvidátor společnosti v likvidaci možnost zahájit řízení ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „řízení o vyrovnání pasiv“, v rámci plánu zachování společnosti, nuceného vyrovnání nebo soudní likvidace (162).
(313)
Zahájení řízení o vyrovnání pasiv vůči bývalým vedoucím společnosti v konkurzu je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů likvidátora.
(314)
Francouzské orgány zastávaly v několika dopisech Komisi názor, že nejpravděpodobnějším scénářem je odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, a že tento předpoklad má být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
(315)
Společnost SNCM zaslala v korespondenci ze dne 28. února 2008 také zprávu odborných znalců, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedeného proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
(316)
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že s ohledem na nedostatečnost aktiv společnosti SNCM (viz výše) a na možné uplatnění občanskoprávní odpovědnosti likvidátora v případě nečinnosti podle zákona z roku 1985 a od roku 2005 práva věřitelů jednat by za předpokladu soudní likvidace společnosti SNCM (163) bylo s největší pravděpodobností proti francouzskému státu zahájeno řízení o vyrovnání pasiv.
(317)
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým zákonným nebo skutečným vedoucím s výhradou splnění čtyř kumulativních podmínek.
i) Uznání státu za zákonný nebo skutečný řídící orgán podniku v soudní likvidaci (164)
(318)
V tomto konkrétním případě Komise poznamenává, že znalec společnosti SNCM poskytl podrobnou analýzu vedoucí k závěru, že francouzský stát by s největší pravděpodobnosti byl označen za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Výše uvedená znalecká zpráva prokázala v souladu s odpovídající judikaturou (165), že stát prováděl po dlouhou dobu aktivní kroky ve správě a vedení společnosti, které zjevně nespadají do rámce administrativní kontroly zavedené zákonem. Podle zprávy znalce společnosti SNCM stát především přijímal rozhodnutí v rámci kontrolních pravomocí, které sám zavedl, čímž je vyžíval k přijímání rozhodnutí ve jménu společnosti místo jejích vedoucích pracovníkům, kterým právo přijímat tato rozhodnutí vlastně náleželo. Navíc se zdá, že řídící orgány společnosti SNCM nebyly při správě podniku na státu vůbec nezávislí. A protože stát sám přijímal strategická rozhodnutí, aniž o tom informoval vedoucí orgány společnosti SNCM, vlastně je nahrazoval.
(319)
Komise shledává, že francouzské orgány ve své korespondenci ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady k označení francouzské státu za skutečného správce společnosti SNCM. V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce by nepochybně označil stát jako akcionáře společnosti SNCM za skutečný řídící orgán podniku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení vynesené v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku požívajícího zmíněných opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
(320)
Za těchto okolností není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení prvků uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž Komise dospěla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem, skutečným řídícím orgánem společnosti v soudní likvidaci
(321)
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát jako skutečný řídící orgán společnosti SNCM dopustil v řízení společnosti chyb.
(322)
Zejména se uvádí, že se francouzský stát dopustil chyb v investicích […]. Stát se údajně rovněž dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti […].
(323)
V tomto ohledu […] (166). V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké s ohledem na kritéria […] posuzování chyb řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce dospěl k závěru, že se vnitrostátní orgány dopustily zmíněných chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
(324)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopady 2006 poskytly ocenění nedostatečnosti aktiv společnosti SNCM na základě výše uvedených znaleckých zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings. Komise bere na vědomí, že znalecké posudek společnosti SNCM týkající se vyrovnání pasiv předané Komisi v únoru 2008 je založené na stejných zprávách a konstatuje nedostatečnost aktiv v případě soudní likvidace společnosti. Zejména zpráva kabinetu Oddo-Hasting poukazuje na nedostatečnost aktiv ve výši […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi hodnotou aktiv společnosti SNCM ([…] mil. EUR) a hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na […] mil. EUR a nepřednostní na […] mil. EUR).
(325)
Komise uvádí, že v souladu s uvedenými francouzskými právními předpisy je shledána nedostatečnost aktiv, jakmile likvidátor společnosti nemá k dispozici dostatečná aktiva, aby mohl uspokojit věřitele, ať už jsou přednostní, nebo ne. Pokud jde zejména o sociální pohledávky podniku, sociální pasiva podniku jsou minimálně tvořena klasickými zaměstnaneckými pohledávkami, tedy pohledávkami, které jsou dány přímo pracovní smlouvou, kolektivní smlouvou nebo zákonem a které likvidátor automaticky zapíše jako pasiva společnosti (167).
(326)
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
(327)
Podle francouzských orgánů není ve francouzském právu úkolem žadatele o vyrovnání pasiv určit částku navýšení pasiv vzniklou chybou řízení řídícího orgánu. Řídící orgán právnické osoby může být na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba v řízení, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (168).
(328)
V tomto konkrétním případě bere Komise na vědomí, že znalec společnosti SNCM považuje zřejmý vztah mezi chybami v řízení a zjištěnou nedostatečností aktiv za zjištěný. Na základě odhadů předložených zmíněným znalcem by finanční škoda vyplývající z neúplného seznamu chyb státu v řízení uvedených v 322. bodě odůvodnění tohoto nařízení činila […] mil. EUR (169).
(329)
Francouzské orgány […] (170).
(330)
Komise mimoto konstatuje, že francouzské orgány v dopisech ze dne 16. listopadu 2006, 27. dubna 2007 a 28. března 2006 […] (171). Francouzské orgány […] (172). Samy francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopadu 2005 přiznaly, že „bylo jasné, že akcionářský stát, jehož by soudce označil za skutečný řídící orgán společnosti SNCM, společnosti s ručením omezením, by byl nejspíš odsouzen podle článku L651-2 obchodního zákoníku, aby uhradil celou nedostatečnost aktiv společnosti SNCM“.
(331)
V okolnostech tohoto konkrétního případu není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení informací uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž dospěla ve výše uvedeném oddíle 0.
b) Odhad celkových nákladů soudní likvidace společnosti SNCM
(332)
S ohledem na výše uvedené není při současné stavu věcí úkolem Komise stanovit skutečné ekonomické náklady spojené s odpovědností akcionáře.
(333)
V tomto ohledu Komise uvádí, že za podobných okolností je na základě článku L624-3 obchodního zákoníku skutečný nebo zákonný řídící orgán společnosti v konkurzním řízení odsuzován k uhrazení části nebo celku zjištěné nedostatečnosti aktiv.
(334)
Komise shledává, že výše uvedený článek ponechává soudcům naprostou svobodu k posouzení, zda je na místě odsoudit vedoucího k zaplacení celého sociálního závazku nebo jen jeho části. Z příslušných judikatur vyplývá, že soudy přihlížejí k chování stíhaných řídících orgánů a upravují rozsudky na základě prokazatelných zjištění.
(335)
Jak bylo uvedeno výše, domnívají se francouzské orgány, že francouzský stát by musel uhradit částku pohybující se přibližně mezi […] a […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená […] mil. EUR až […] mil. EUR.
(336)
Komise zdůrazňuje, že společnost Les Mines de Salsignes, nepřímá dceřiná společnost společnosti BRGM (veřejná průmyslová a obchodní organizace) (173) se ocitla v podobné situaci jako společnost SNCM. V tomto případě obchodní senát Kasačního soudu odsoudil společnost BRGM a její dceřiné společnosti jako skutečné vedoucí orgány solidárně s ostatními vedoucími společnosti Les Mines de Salsignes k uhrazení celé částky nedostatečnosti aktiv (174). Podíl sociálních závazků, který musely uhradit společnosti Coframines a BRGM, a v konečném důsledku tedy stát, činil 73,6 %. Podle tohoto rozsudku soud zjistil, že správní rada společnosti byla postavena do závislého postavení vůči oběma dotčeným subjektům.
(337)
Komise se nicméně domnívá, že francouzské orgány s ohledem na pravidla o státních podporách neprokázaly, v čem jsou výše uvedené chyby státu v řízení, které poškodily podnik, chybami, které by mohl udělat jakýkoliv jiný soukromý akcionář v tržním hospodářství. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pouze tyto řádně stanovené chyby mohou být zohledněny k určení, zda by soukromý informovaný subjekt s ohledem na možnost odsouzení k uhrazení těchto nákladů a vzhledem k jejich rozsahu (tzn. čistá aktualizovaná hodnota rizika budoucího odsouzení) upřednostnil okamžitě zaplatit zápornou cenu 158 mil. EUR nebo zda by se raději vystavil riziku odsouzení. Nelze totiž brát v potaz, že by chyby soukromého investora mohly být důsledkem nepodnikatelské motivace, ale motivace obecnější povahy (jako např. sociální účely nebo regionální rozvoj).
(338)
Komise nepopírá, že některé vnitrostátní právní předpisy umožňují v některých výjimečných případech, aby se třetí osoby obrátily proti akcionářům společnosti v likvidaci, a to zejména pokud lze tyto akcionáře považovat za skutečné nebo zákonné řídící orgány, které se dopustily chyb v řízení, jež poškodily podnik. Přesto, že takovou možnost francouzské právo zná, se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě nevyvrátily francouzské orgány v dostatečné míře její pochybnosti o argumentech založených na riziku možného odsouzení francouzského státu k vyrovnání pasiv společnosti SNCM v případě její likvidace. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
(339)
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (175) odsoudil francouzský stát k uhrazení doplňkové náhrady za propuštění (tzn. k částce […] až […] mil. EUR). Podle francouzských orgánů by se veškeré skutečné náklady, které by jakožto akcionář musela uhradit Francouzská republika, pohybovaly mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR.
(340)
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán kromě nedostatečnosti aktiv k uhrazení také doplňkové náhrady za propuštění vypočítané na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před zahájením likvidace.
(341)
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, z 99 % dceřiná společnost finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu stanovující podmínky náhrad v rámci sociální plánu týkajícího se 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala rovněž o částkách vyrovnávacích a doplňkových náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která tak musela vyhlásit konkurz. Toto rozhodnutí ve skutečnosti dceřiné společnosti zabránilo splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
(342)
V této souvislosti rozsudek Odvolacího soudu v Rouen potvrdil rozhodnutí Conseil des Prud’hommes v Evreux a společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala řízení své dceřiné společnosti, odsoudil k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a doplňkových náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a dále pak náhrady škody za propuštění bez skutečných a závážných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci konkurzu společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost chovala neloajálně a pokáráníhodně.
(343)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že z dokumentů tohoto případu vyplývá, že vyjednaný sociální plán vytvořený na základě sociálního plánu z roku 2002 a prováděný na jaře v roce 2005 byl dne 25. dubna 2005 akcionářem společnosti SNCM pozastaven bez konzultací s vedením společnosti. Komise mimo jiné konstatuje, že sociální plán byl vypracován ještě před rozhodnutím státu o prodeji společnosti.
(344)
Komise se domnívá, že pokud by byla na společnost SNCM likvidována, její zaměstnanci by si jistě nenechali ujít příležitost prosadit uplatnění ustanovení zmíněného sociálního plánu před soudem.
(345)
Aby podobný postup v dotčeném případě mohl být relevantní, musela by Komise posoudit, i) zda by soudce odsoudil členský stát za pozastavení zmíněného sociálního plánu bez porady s vedením podniku, ii) částku, kterou by členský stát musel v tomto případě na základě soudního rozhodnutí zaplatit, a iii) míru pravděpodobnosti této možnosti (176).
(346)
Komise poznamenává, že stejným směrem jako judikatura ve věci Aspocomp se ubírá i rozsudek obchodního senátu Kasačního soudu, v němž soud uvádí, že je připraven přijmout žalobu na odpovědnost dominantní společnosti, která svým chybným chováním způsobila zánik dceřiné společnosti, a tím hromadné propouštění (177).
(347)
V tomto ohledu Komise nicméně shledává, že zásada vyplývající z rozsudku Odvolacího soudu v Rouen nebyla do dnešního dne podpořena jinými stejnými rozsudky. Komise se tak domnívá, že francouzské orgány nedostatečně vyvrátily pochybnosti Komise o skutečnosti, že by byl akcionář společnosti SNCM na základě této judikatury s dostatečnou jistotou volán k odpovědnosti a odsouzen k uhrazení doplňkových náhrad za propuštění. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
10.2.2.3 Závěr
(348)
Komise se domnívá, že na základě výše uvedeného je volba prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v souladu s volbou, kterou by učinila soukromá skupina v tržním hospodářství při zohlednění sociálních nákladů, které by si likvidace podniku vyžádala.
(349)
Komise se ve výše uvedené analýze opírala o předpoklady, které jí připadaly jako rozumné a dostatečně odůvodněné. Tyto odhady vedou k úvaze, že rozdíl mezi scénářem zvoleným francouzskými orgány a alternativní možností by byl přinejmenším […] mil. EUR, což by mělo plně pokrýt případnou chybu v odhadech přijatých po analýze.
(350)
Komise se mimoto domnívá, že záporná cena 158 mil. EUR je výsledkem obchodních vyjednávání mezi státem a novými vlastníky na základě otevřeného, transparentního, nediskriminačního a bezpodmínečného výběrového řízení. V tomto ohledu se Komise domnívá, že tato cena, která je v rámci možností co nejméně záporná, je tržní cenou.
(351)
Navzdory omezením uvedeným v 284. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí Komise uvádí, že znalec Komise prověřil scénáře ocenění společnosti SNCM na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků, které pocházejí ze zprávy banky HSBC objednané francouzskými orgány. Znalec Komise se domnívá, že výpočty banky HSBC byly provedeny správně. Na základě výsledků těchto simulací je možné dojít k závěru, že cena zaplacená za společnost SNCM odpovídá hodnotě podniku oceněné na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků v okamžiku transakce.
(352)
Aniž by bylo nutné dojít k závěru na základě informací uvedených v oddílu 10.2.2.1, vyplývá z výše uvedeného oddílu 10.2.2.2, že toto opatření neposkytuje ekonomické výhody ani společnosti SNCM, ani novým soukromým vlastníkům. Proto kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR provedený před prodejem podniku soukromým nabyvatelům, tedy záporná prodejní cena ve výši 158 mil. EUR, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.3 Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR
10.3.1 Referenční právní rámec
(353)
Pokud k zásahu dotčených orgánů veřejné moci dochází souběžně s významným zásahem soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, je možné ekonomické zvýhodnění (178) rovnou vyloučit.
(354)
Rozhodovací postup Komise, potvrzený soudcem Společenství, za těchto okolností rovnou vylučuje, že kapitálový vklad státu má povahu podpory, jsou-li dodrženy následující tři podmínky:
-
soukromý zásah musí pocházet od hospodářských subjektů. Tak tomu není v případě účasti zaměstnanců na kapitálu dotčeného podniku (179),
-
soukromý zásah musí být významný. Tak tomu není například u soukromého zásahu, který se týká jen 3,3 % dotčené celkové částky (180),
-
soukromý zásah musí proběhnout současně s veřejným zásahem. Soudní dvůr tak potvrdil analýzu Komise, podle níž mohou veřejné vklady představovat státní podporu, pokud soukromé investice do stejného podniku jsou provedeny až po poskytnutí veřejného vkladu (181). Komise občas nicméně souhlasí s tím, že vezme v potaz soukromý zásah, k němuž došlo krátce po veřejném zásahu, a to zejména pokud soukromý investor již v okamžiku veřejného zásahu podepsal prohlášení o úmyslu (182).
10.3.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(355)
Komise nejprve shledává, že akcie společnosti SNCM jsou prodány hospodářským subjektům, společnostem BCP a VT. Souběžně s ukončením prodejní transakce měl stát vložit do podniku částku 8,75 mil. EUR, aby si zachoval 25 % podíl ve společnosti SNCM, jak se tomu zavázal především zaměstnancům.
(356)
Vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR je nutné porovnat s vkladem 26,25 mil. EUR nových soukromých vlastníků. Jak je uvedeno výše, vyplývá toto rozdělení ze závazku francouzských orgánů zachovat si 25 % podíl v dotčeném podniku. Soukromý zásah ve výši 75 % celkové částky považuje Komise za významný. Komise na okraj ještě zdůrazňuje, že soukromí partneři mají pevnou finanční strukturu, nabytí společnosti SNCM dokonale zapadá do jejich podnikatelské strategie a podnikatelský plán zmíněných nabyvatelů počítá s návratem k výnosnosti na konci roku 2009.
(357)
Pokud jde o souběžnost obou operací kapitálového vkladu, znalec Komise ověřil, zda dotčené vklady byly vyplaceny všemi akcionáři společnosti SNCM, včetně společnosti CGMF.
(358)
Ověřil, že správní rada společnosti SNCM dne 31. května 2006 shledala, že všechny výše uvedené transakce proběhly. Zejména dne 31. května 2006 došlo ke společnému a souběžnému navýšení kapitálu všemi akcionáři v hodnotě 35 mil. EUR. Navýšení proběhlo ve dvou souběžných etapách: i) první navýšení kapitálu o […] akcií bylo zcela upsáno nabyvateli nepeněžitými vklady a v nominální hodnotě ([…] EUR), ii) druhé navýšení kapitálu o […] akcií (splatných po čtvrtinách) bylo upsáno částečně nabyvateli ([…] akcií, to znamená ve výši 26,25 mil. EUR) a částečně francouzským státem prostřednictvím společnosti CGMF ([…] akcií, to znamená ve výši 8,75 mil. EUR) za stejných podmínek, tedy upsáním nepeněžitým vkladem ve jmenovité hodnotě […] EUR.
(359)
Veřejné a soukromé kapitálové vklady jsou tak striktně souběžné.
(360)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že jsou splněna kritéria stanovená judikaturou pro to, aby bylo možno rovnou vyloučit povahu podpory u dotčeného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR neposkytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se soukromým vkladem kapitálu ve srovnatelných podmínkách ve smyslu judikatury Společenství.
(361)
V každém případě se Komise domnívá, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu.
(362)
V této souvislosti Komise shledává, že pevný výnos kapitálových investic státu do společnosti SNCM jej zbavuje všech rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu, protože není nijak vázán na výkonnost (vyšší nebo nižší) podniku. Udělení pověření veřejnou službou společnosti SNCM neumožňuje státu zvýšit očekávanou výnosnost svého podílu.
(363)
Znalec Komise dospěl k závěru, že z hlediska rizik se kapitálový vklad francouzského státu spíše podobá dluhopisu s pevnou úrokovou mírou než investici do akcií. Z toho vyplývá, že míru výnosnosti ve výši […] % je nutné porovnávat s mírou výnosnosti dluhopisů francouzského soukromého sektoru v okamžiku transakce. Podle znalce Komise byla tato míra na konci května 2006 4,15 %.
(364)
Komise se domnívá, že zrušující doložka k prodeji společnosti SNCM nezpochybňuje zásadu rovného zacházení s investory. Tato doložka se týká úplného prodeje společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, a ne souběžného investování (35 mil. EUR) ze strany soukromých nabyvatelů (26,25 mil. EUR) a státu (8,75 mil. EUR) do privatizované společnosti SNCM.
(365)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že dotčené opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o EU.
10.4 Opatření podpory ve prospěch osoby (38,5 mil. EUR)
10.4.1 Referenční právní rámec
(366)
Aby bylo možné rozhodnout, zda opatření uděluje podniku hospodářskou výhodu, „je třeba […] určit, zda přijímající podnik získal hospodářskou výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek neobdržel“ (183), nebo naopak zda se pokouší zbavit se „nákladů, které by za běžné situace musel hradit z vlastních finančních zdrojů, a narušit tak běžné fungování tržních sil.“ (184).
(367)
Podle zavedené judikatury je běžným nákladem náklad, který musí podnik obvykle uhradit v rámci svého běžného řízení a svých běžných činností (185). Soudní dvůr přesněji řečeno uvedl, že snížení sociálních nákladů představuje státní podporu, pokud toto opatření je „určeno k částečnému osvobození podniků určitého specifického průmyslového odvětvi od finančních sociálních zatížení vyplývajících z běžného uplatňování obecného systému sociálního zabezpečení, aniž je tato výjimka odůvodněna povahou nebo ekonomií tohoto systému“ (186). Tímto rozsudkem Soudní dvůr jasně uvádí, že ekonomická výhoda musí být prokázána ve vztahu k obecnému systému sociálního zabezpečení, a uplatňuje tak odůvodnění podobné odůvodnění používaného v daňových záležitostech.
(368)
Dne 20. září 2001 Soudní dvůr tento přístup potvrdil: „podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů, zatímco zvláštní zatížení je naopak dodatečným nákladem vůči uvedeným obvyklým nákladům“ (187).
(369)
Aby bylo tedy možné určit, co představuje výhodu ve smyslu judikatury týkající se pojmu státní podpory, je nezbytné stanovit referenční pravidlo nebo obecně použitelný režim v rámci daného právního režimu, podle něhož se bude tato výhoda posuzovat (188). Soudní dvůr v tomto ohledu již ostatně vynesl rozsudek, že určení referenčního rámce nabývá větší důležitosti v případě daňových opatření, jelikož samotná existence výhody může být zjištěna jedině ve vztahu k takzvanému „obvyklému“ zdanění, tedy k sazbě daně platné v referenční zeměpisné oblasti (189).
(370)
Ostatně podle ustálené judikatury „pro účely uplatnění článku 92 Smlouvy je bez významu, že situace předpokládané osoby oprávněné z opatření se zlepšila nebo zhoršila vzhledem k dřívějšímu právnímu stavu, nebo se naopak plynutím času nezměnila […]. Je třeba pouze vymezit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 92 odst. 1 Smlouvy vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením ve srovnatelné skutkové a právní situaci.“ (190).
10.4.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(371)
Z judikatury a z rozhodovacího postupu (191) Komise vyplývá, že aby bylo možné vyloučit povahu podpory dotčeného opatření, Komise musí ověřit, že opatření nesnižuje náklady společnosti SNCM na běžný provoz, tedy náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných na toto odvětví v rámci vypovězení pracovní smlouvy.
(372)
V tomto ohledu Komise shledává, že v souladu s memorandem o porozumění podepsaným stranami může k obstavení účtu dojít pouze s cílem financovat náhrady vyplácené jednotlivcům, jejichž pracovní smlouva se společností SNCM byla předtím přerušena. Cílem ani následkem těchto opatření tak není umožnit odchod zaměstnanců, u nichž náklady s nimi spojené by i v případě neexistence těchto opatření mohla hradit společnost SNCM.
(373)
Komise rovněž poznamenává, že poskytnutí těchto vyrovnání propuštěným zaměstnancům po prodeji společnosti SNCM odsouhlasil stát jakožto veřejná moc, a ne podnik.
(374)
Komise mimo jiné poznamenává, že tato doplňková sociální opatření přesahují náhrady stanovená právními předpisy upravujícími sociální otázky a použitelnými kolektivními smlouvami. Náklady vyplývající z uplatňování kolektivních smluv hradí tedy celé společnost SNCM.
(375)
Komise shledává, že tato doplňková sociální opatření budou prováděna v případě, když noví vlastníci po prodeji společnosti SNCM budou provádět plán na snížení počtu zaměstnanců. Jinými slovy, tato vyrovnání neodpovídají plánům na snížení počtu zaměstnanců předpokládaných v souvislosti s plánem restrukturalizace z roku 2002.
(376)
Komise se proto domnívá, že náklady na doplňkové sociální náhrady se neshodují s náklady sociálních plánů před prodejem, které hradil stát, ale ani se sociálními náklady vyhodnocenými výše v rámci soudní likvidace společnosti SNCM.
(377)
Z toho vyplývá, že doplňková sociální opatření nepředstavují náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných v rámci zrušení pracovní smlouvy.
(378)
Dále Komise shledává, že i kdyby se ke kapitálovému vkladu státu ve výši 142,5 mil. EUR připočetla částka 38,5 mil. EUR, tak by upravená záporná prodejní cena 196,50 mil. EUR byla stále výrazněji nižší než náklady na soudní likvidaci společnosti SNCM (viz bod 3 tohoto rozhodnutí).
(379)
S ohledem na výše uvedené a v souladu s rozhodovacím postupem (192) se Komise domnívá, že provedení doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření snížila běžné náklady zaměstnavatele, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje přímou podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise se domnívá, že nejde ani o nepřímou podporu, jelikož toto opatření je poskytnuto zaměstnancům pouze v případě propuštění.
10.5 Zůstatek 22,52 mil. EUR oznámený jakožto podpora na restrukturalizaci
(380)
Na základě výše uvedeného a v souladu s 258. bodem odůvodnění tohoto rozhodnutí částka dotací k posouzení jako státní podpora mimo vyrovnání za poskytování veřejných služeb činí 22,52 mil. EUR (193) a představuje část kapitálových příspěvků oznámených francouzskými orgány v roce 2002.
(381)
Komise se domnívá, že tato částka uděluje společnosti SNCM selektivní hospodářskou výhodu, a proto tato dotace představuje státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.5.1 Slučitelnost opatření podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci
(382)
Dotčené opatření oznámily francouzské orgány v roce 2002 podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (194).
(383)
Pokyny Společenství pro státní podpory v námořní dopravě (195) v případě hodnocení podpor na restrukturalizaci námořních společností odkazují na výše uvedené pokyny. Podle bodu 19 těchto pokynů „je jediným základem, pomocí něhož lze považovat podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích za slučitelnou, ustanovení čl. 87 odst. 3 písm. c)“.
(384)
Pokud jde o slučitelnost státní podpory na restrukturalizaci s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, vyplývá z judikatury, že rozhodnutí Komise musí uvést důvody, proč se Komise domnívá, že podpory jsou odůvodněné s ohledem na podmínky stanovené pokyny, a to jsou zejména existence plánu restrukturalizace, uspokojivé prokázání dlouhodobé životaschopnosti a přiměřenost podpory v poměru k příspěvku příjemce.
(385)
Podnik může být způsobilý pro udělení podpory na restrukturalizaci, pouze pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu hlavních pokynů z roku 1999 (196).
(386)
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (197), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ohledně plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní závěrky společnosti SNCM za rok 2001.
(387)
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku pro rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (198) zůstává i v roce 2002 záporný ve výši - 26,5 mil. EUR po schodku - 30,7 mil. EUR v roce 2001. Tato čísla představují více jak poloviční snížení základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období 12 měsíců po oznámení. Tím byla ověřena dostatečná a ne nutná podmínka obsažená v bodě 5 písm. a) pokynů.
(388)
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období mezi lety 2001 a 2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty - 5,1 mil. EUR v roce 2001 na hodnotu - 5,8 mil. EUR v roce 2002 a čisté ztráty v roce 2002 mohly být zmírněny jen díky prodeji některých plavidel,
-
kapacita samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 mil. EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 mil. EUR,
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000 až 2002 zvýšily ze 135,8 mil. EUR na 144,8 mil. EUR,
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 mil. EUR v roce 2000 na 9,503 mil. EUR v roce 2002.
(389)
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky odmítají společnosti SNCM půjčit peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
(390)
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nemění. Přestože tato smlouva má ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace společnosti SNCM umožnit dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává skutečností, že akutní nedostatek vlastního kapitálu, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu ji za určitou dobu přivedou do stavu platební neschopnosti.
(391)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že společnost SNCM splňuje jak podmínku uvedenou v bodě 5 písm. a) pokynů z roku 1999, tak podmínku bodu 6. Shledává proto, že společnost SNCM byla v roce 2002 společností v obtížích ve smyslu výše uvedených pokynů.
(392)
V souladu s pokyny z roku 1999 je poskytnutí podpory podmíněné prováděním plánu restrukturalizace předtím schváleného Komisí. Jak bylo uvedeno v bodě 79 rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení z roku 2006 a vzhledem k tomu, že Komise shledala, že opatření prováděná po oznámení z roku 2002 nepředstavují státní podporou, se Komise domnívá, že slučitelnost kapitálového vkladu ve výši 22,52 mil. EUR s pokyny z roku 1999 musí být prověřena na základě plánu restrukturalizace z roku 2002. „Je třeba se přenést do kontextu doby, kdy bylo rozhodnuto o opatřeních finanční podpory […], a vyvarovat se veškerého hodnocení podle pozdější situace“ (199).
(393)
Na základě informací poskytnutých francouzskými orgány Komise shledává, že bez ohledu na skutečnost, že plán restrukturalizace z roku 2002 předpokládal díky krokům rozvrženým hlavně na období 2002 až 2003 návrat k výnosnosti již od roku 2003, dosáhla společnost SNCM „dostatečné“ úrovně kapitálu až okolo let 2005-2006. Komise proto stanoví konec období restrukturalizaci na 31. prosinec 2006.
(394)
S návratem k výnosnosti dopravního spojení mezi Marseille a Korsikou se počítá v blízké budoucnosti a spojení se zeměmi Maghrebu ziskovou činnost již představuje. Nejisté zůstává pouze spojení z Nice, ovšem jeho význam se snižuje a urychlený odpis Liamone v roce 2001 usnadní návrat ke kladným výsledkům na této trase. Komise přijímá argument, podle nějž je i omezená přítomnost společnosti na spojení z Nice nadále důležitá pro zajištění postavení společnosti na celém trhu. Přesun činnosti směrem k zemím Maghrebu přispěje ke snížení závislosti společnosti na zavedených spojích a měl by také přispět k návratu k životaschopnosti s ohledem na […].
(395)
Pokud jde o dlouhodobou životaschopnost, to znamená o období po skončení platnosti nynější smlouvy o pověření veřejnou službou, se Komise domnívá, že provádění plánu má podniku umožnit účinně čelit konkurenci při obnovování smluv. Komise poznamenává, že i v případě částečné ztráty jednoho lodního spoje, tedy jednoho trajektového plavidla, by tato smlouva měla společnosti umožnit zachování kladných výsledků. Pokud by ztráta této smlouvy měla způsobit pokles o 40 % a více příjmů společnosti na jejím historickém trhu, jak předpokládá jiný scénář, Komise se domnívá, že bychom se tím dostali do situace, kterou by jen málo plánů restrukturalizace bylo schopno zvládnout, a to ať už s veřejnou podporou nebo bez ní. V současném stadiu je proto předčasné o tom uvažovat.
(396)
Pokud jde o „reálné předpoklady budoucích provozních podmínek“, Komise považuje studii trhu za spolehlivou a domnívá se, že je dobrým základem pro vytváření scénářů dalšího vývoje společnosti.
(397)
Komise shledává, že pro zajištění návratu k životaschopnosti podniku plán restrukturalizace předpokládá, že východisko zlepšení životaschopnosti spočívá hlavně ve vnitřních opatření, jako jsou lepší kontrola výrobních nákladů a lepší produktivita. Pokud plán restrukturalizace z roku 2002 vidí možnost vylepšení finanční situace společnosti SNCM v přesunu činnosti na spoje se zeměmi Maghrebu vzhledem k růstovému potenciálu tohoto trhu, počítá také s ukončením některých činností, jako například své dceřiné společnosti Corsica Maritima.
(398)
Komise soudí, že dopady opatření oznámeného plánu a jeho úspěch nezávisejí na vývoji trhu s výjimkou posílení spojů se zeměmi Maghrebu, kde jde hlavně o návrat do postavení, které zde společnost SNCM zaujímala až do poloviny devadesátých let.
(399)
Komise zaznamenává, že plán restrukturalizace zohledňuje situaci a předpokládaný vývoj nabídky a poptávky na trhu s dotčenými výrobky a pracuje se scénáři založenými na optimistických, pesimistických a středních předpokladech a na specifických silných a slabých stránkách společnosti SNCM.
(400)
Komise se domnívá, že plán restrukturalizace navrhuje takovou proměnu společnosti SNCM, aby mohla po skončení restrukturalizace čelit všem svým nákladům, včetně amortizace a finančních závazků.
(401)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že na základě informací dostupných v době, kdy opatření o finanční pomoci byla přijata, je kritérium životaschopnosti podniku splněno.
(402)
Podle bodu 35 uvedených pokynů musí být přijata opatření, která nepříznivé důsledky podpory pro konkurenci v největší možné míře zmírní. V opačném případě by podpora musela být považována za odporující obecnému zájmu, a tedy neslučitelnou se společným trhem.
(403)
V tomto konkrétním případě se musí touto podmínkou stát omezení přítomnosti podniku na jeho dřívějším trhu, tedy v zajištění dopravní obslužnosti Korsiky, který je zároveň trhem, kde čelí konkurenci společností sídlících ve Společenství, což není případ dopravní obslužnosti zemí Maghrebu.
(404)
Komise se domnívá, že trh námořní dopravy na Korsiku není vzhledem k silné sezónnosti a výraznému růstu provozu přesycen. Komise také poznamenává, že průměrná obsazenost lodí hlavního konkurenta společnosti SNCM je menší než u veřejné společnosti. Vzhledem k tomu, že trh není přesycen ve smyslu hlavních pokynů, není nutné přistoupit k jeho ozdravění. Prodej lodí - spíše než jejich ničení - představuje ve smyslu hlavních pokynů přijatelné snížení kapacity.
(405)
Nucené omezení nebo snížení přítomnosti na dotčeném trhu nebo trzích, na nichž podnik provozuje svou činnost, představuje pro konkurenty protiplnění, jehož rozsah musí být úměrný důsledkům narušení trhu, které vyvolá nebo může vyvolat podpora na restrukturalizaci.
(406)
Plán restrukturalizace významným způsobem připívá ke snížení přítomnosti podniku na trhu v přímý prospěch jeho konkurentů prováděním následujících kroků:
-
uzavřením dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení Itálie s Korsikou, a tedy odchodem skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou,
-
téměř úplným odchodem společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících,
-
omezením nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 společností SNCM, a to především na spoji mezi Nice a Korsikou,
-
prodejem čtyř lodí.
(407)
V celé oblasti Janovského zálivu a města Toulon snižuje společnost SNCM v porovnání s rokem 2001 svou nabídku v přímý prospěch konkurentů o více než milion míst, tedy o polovinu, přestože jde o spoje s největším růstem.
(408)
Ačkoliv jde o opatření velkého rozsahu, byla doplněna uložením povinnosti společnosti SNCM nepodnikat během restrukturalizace nové investice, s výjimkou nákladů spojených s přesunem činnosti na spojení se zeměmi Maghrebu zahrnutými do plánu restrukturalizace.
(409)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že kritérium zabránění narušení hospodářské soutěže je splněno.
(410)
Výše podpory musí být omezena na přísné minimum nutné k restrukturalizaci s přihlédnutím k dostupným finančním zdrojům společnosti, jejích akcionářů nebo obchodní skupiny, k níž náleží, aniž by se zatížila dluhem pravděpodobnost jejího návratu k životaschopnosti.
(411)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 vyjádřila Komise pochybnosti o metodě výpočtu, kterou použily francouzské orgány pro určení výše podpory. Přestože Francie poskytla doplňková vysvětlení, Komise provedla své vlastní vyhodnocení.
(412)
Pokud jde o přístup zvolený francouzskými orgány, konkrétně přístup založený na poměru vlastního kapitálu k zadlužení, Komise se domnívá, že:
-
seznam pěti podniků předložený francouzskými orgány není dostatečně reprezentativní pro odvětví námořní kabotáže,
-
míra 79 % pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení, ke které se dospělo na základě seznamu podniků, není v žádném případě věrohodným ukazatelem dobrého zdraví podniku,
-
francouzské orgány nevysvětlily, co přímo pokrývá částka finančních dluhů uvedených pěti společností, a nemohly tedy zaručit, že tyto údaje odpovídají složení zadlužení společnosti SNCM, jak je uvedené v plánu restrukturalizace,
-
francouzské orgány neprokázaly, že míra 79 % vyplývající z dotčeného seznamu podniků pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení je skutečně ve finanční části plánu restrukturalizace pro období 2002-2007 dodržena.
(413)
U ostatních přístupů, které Komisi navrhla Francie k prokázání, že kapitálový vklad je omezen na minimum, kritizuje Komise jejich průkaznost (200).
(414)
Komise se domnívá, že prvním účelem kapitálového vkladu nemá být zvýšení vlastního kapitálu podniku (pouhá finanční restrukturalizace), ale podpora podniku při přechodu z monopolní situace v režimu upraveném smlouvou z roku 1976 k situaci konkurenční. Komise proto zaujímá zdrženlivý postoj vůči nastavení podpory pomocí metody zvolené francouzskými orgány kvůli potížím s určením vhodné úrovně vlastního kapitálu společnosti SNCM. Komise poznamenává, že pokud do seznamu vytvořeného francouzskými orgány přidá či odebere některý z podniků, může se průměrný poměr vlastního kapitálu k zadlužení výrazným způsobem měnit.
(415)
Komise se domnívá, že podpora na restrukturalizaci může pokrývat náklady na různé činnosti v rámci plánu restrukturalizace (operační restrukturalizace), kterou si vyžádají změny v právních a konkurenčních souvislostech společnosti. Pokud jde o náklady spojené s operačními restrukturalizačními opatřeními, Komise souhlasí s částkou 47 mil. EUR (viz 55. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) (201).
(416)
Pokud jde o přesný výpočet potřeby podpory společnosti SNCM, Komise připomíná, že „je třeba se přenést do kontextu doby, kdy byla přijata opatření na finanční podporu […], a vyvarovat se veškerého hodnocení vycházejícímu z pozdější situace“ (202).
(417)
V tomto konkrétním případě Komise s ohledem na bod 40 pokynů poznamenává, že k významnému prodeji aktiv, hlavně plavidel, ve výši 26,25 mil. EUR čistého výnosu po odečtení přidružených finančních závazků (203) došlo v období mezi 18. únorem 2002, kdy francouzského orgány oznámily podporu na restrukturalizaci, a 9. červencem 2003, kdy Komise předložila své rozhodnutí o schválení podpory na restrukturalizaci.
(418)
Uvedené prodeje přesto nestačí k obnovení životaschopnosti společnosti SNCM, jejíž finanční situace je po zmíněných transakcích stále ovlivněna významnými pasivy (19,75 mil. EUR). Vzhledem k tomu, že přes nabídku postoupit svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo jinými břemeny jako hypoteční záruku nedokáže společnost SNCM získat bankovní úvěr, domnívá se Komise, že podnik není schopen najít jiné vlastní zdroje pro financování své restrukturalizace.
(419)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že částka 19,75 mil. EUR je oprávněná, aby se podniku umožnilo vrátit se v co nejkratší době na cestu životaschopnosti.
(420)
Komise se tudíž domnívá, že ze zůstatku původně oznámeného jako podpory na restrukturalizaci, tedy 22,52 mil. EUR, pouze 19,75 mil. EUR může být odůvodněno na základě potřeby likvidity společnosti SNCM a prodeje aktiv uskutečněného ke dni 9. červenci 2003, za podmínky zohlednění výnosu z prodeje (viz níže), který byl uložen Komisí jejím rozhodnutím z roku 2003 a který byl dodatkem prodejů plánovaných v rámci plánu restrukturalizace.
(421)
Pokyny (204) stanoví, že společnost, které byla v minulosti poskytnuta podpora na restrukturalizaci, nemůže za běžných podmínek v následujících deseti letech po skončení restrukturalizace obdržet další podporu. Mezi podporami, které obdržela společnost SNCM, není uvedena žádná podpora na restrukturalizaci. Jde o první restrukturalizaci společnosti SNCM od doby jejího vzniku v roce 1976.
10.5.2 Zachování vyrovnávacích opatření
(422)
Jak navrhl Soud v rozsudku z roku 2005 a jak je uvedeno v bodě 137 rozhodnutí o rozšíření z roku 2006, vyvstává vzhledem ke snížení částky podpory schválené na základě hlavních pokynů z roku 1999 otázka zachování vyrovnávacích opatření uložených Komisi rozhodnutím z roku 2003.
(423)
Pro připomenutí: Komise svým rozhodnutím z roku 2003 schválila kapitálový příspěvek ve výši 76 mil. EUR na základě hlavních pokynů z roku 1999 a uložila přitom následující podmínky (205):
i)
zdržení se nabývání nových plavidel a zákaz uzavírání smluv o stavbě, objednávkách nebo nájmu plavidel nových nebo po generální opravě až do 31. prosince 2006,
ii)
výlučné provozování jedenácti plavidel, které společnost SNCM vlastnila až do 31. prosince 2006,
iii)
prodej veškeré přímé a nepřímé účasti ve společnostech Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements a Someca,
iv)
zdržení se až do 31. prosince 2006 jakékoliv sazební politiky u zveřejněných cen, která by měla za cíl nabízet ceny nižší než nabízejí její konkurenti pro stejné destinace za obdobných služeb a ve stejných dnech,
v)
omezení počtu zpátečních plaveb na jednotlivých námořních spojeních na Korsiku až do 31. prosince 2006.
(424)
Znalec Komise prověřil plnění všech podmínek uložených rozhodnutím Komise z roku 2003.
(425)
Potvrdil dodržování podmínek týkajících se nenabývání lodí (výše uvedená podmínka i)). V této souvislosti je třeba zdůraznit, že loď Superfast, přejmenovanou na Jean Nicoli, získala společnost VT a společnost SNCM si ji mohla od února 2007 pronajímat, to znamená po skončení období stanoveného rozhodnutím z roku 2003 (206).
(426)
Pokud jde o provozování stávající flotily společnosti SNCM (výše uvedená podmínka ii)), znalec Komise potvrdil, že společnost SNCM udržovala po výměně plavidla Aliso za Asco v roce 2004 (207) a prodeji Asca dne 24. května 2005 svou flotilu na počtu 10 plavidel, což je méně než 11 stanovených v rozhodnutí z roku 2003.
(427)
Pokud jde o nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco, Komise nejprve poznamenává, že lodě Asco a Aliso jsou dvě „sesterské lodě“, to znamená dvě plavidla zkonstruovaná podle stejných výkresů v téže loděnici. Mají zcela stejné rozměry, stejný vzhled a stejnou kapacitu. Komise se domnívá, že cílem záměny těchto dvou lodí není zvýšit kapacitu společnosti SNCM. Komise připomíná, že ke změně složení povolené flotily společnosti SNCM může dojít jen z důvodů nezávislých na vůli společnosti SNCM. V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že problémy společnosti SNCM při prodeji plavidla Asco nezávisely na vůli společnosti. Komise se rovněž domnívá, že našla-li společnost SNCM místo kupce pro Asco kupce pro Aliso, měl prodej Alisa na kapacitu společnosti SNCM stejný dopad, jaký by měl prodej Asca, a že závazky francouzských orgánů dodržet restrukturalizační plán byly splněny, pokud jde o prodej čtyř plavidel z provozní flotily společnosti SNCM.
(428)
Znalec na základě účetních pokladů shledal, že došlo ke všem prodejům aktiv uloženým rozhodnutím z roku 2003 (výše uvedená podmínka iii)). Čistý výnos z prodeje činí 5,02 mil. EUR (208). Komise zdůrazňuje, že kromě prodejů stanovených plánem restrukturalizace z roku 2002 nebo uložených rozhodnutím z roku 2003 prodala společnost SNCM aktiva (209) v celkové výši 12,6 mil. EUR čistého výnosu, přičemž znalec Komise uskutečnění těchto prodejů ověřil.
(429)
Pokud jde o podmínku neexistence „price leadership“ (210), znalec Komise ověřil, že v rámci společnosti SNCM existuje kontrolní postup ohledně dodržování této podmínky. Prověřil také, zda společnost SNCM uplatňovala tuto podmínku na jednotlivých spojích v období od 16. března 2005 do 31. prosince 2006 (211). Na základě zmíněné prověrky dospěl znalec Komise k závěru, že v […] % případů jízdenky prodané společností SNCM podmínku iv) dodržely. Na základě podkladů poskytnutých francouzskými orgány Komise poznamenává, že společnost SNCM dodržuje ještě dnes podmínky iv) a v), a to přesto, že k 31. prosinci 2006 přestalo rozhodnutí z roku 2003 platit.
(430)
Pokud jde o podmínku v), znalec zjistil, že společnost SNCM v rozpočtových letech 2005 a 2006 počet plaveb dodržela. Avšak v roce 2005 a 2006 překročila na spojích z Marseille normu maximálního počtu nabízených míst a v mnohem menší míře stanovený počet nabízených běžných metrů na spojích z Toulonu v roce 2005 a 2006 a z Marseille v roce 2006.
(431)
K poslednímu bodu Komise poznamenává, že u počtu míst je vzhledem k pojmu výlučné kajuty pro jednu rodinu obtížné překročení přesně určit. Na základě této jediné okolnosti se ale nelze domnívat, že by společnost SNCM nesplnila podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003.
(432)
S ohledem na výše uvedené Komise došla k závěru, že společnost SNCM provedla vyrovnávací opatření uložená rozhodnutím z roku 2003.
10.5.3 Závěr
(433)
Komise shledává, že téměř všechna vyrovnávací opatření rozhodnutí z roku 2003 byla dodržena. S ohledem na významné snížení částky podpory schválené podle hlavních pokynů z roku 1999 v porovnání s částkou schválenou v roce 2003, která vedla Komisi k uložení uvedených podmínek, Komise nepovažuje za nutné uložit doplňkové podmínky a povinnosti, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže tak, aby to bylo v rozporu se společným zájmem.
(434)
S ohledem na výše uvedené a na přesnou částku čistého výnosu z prodejů uložených v okamžiku přijetí rozhodnutí z roku 2005 se Komise domnívá, že státní podpora ve formě kapitálového vkladu ve výši 15,81 mil. EUR (212) je slučitelná s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
11. ZÁVĚR
(435)
Závěrem se Komise domnívá, že opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, nepředstavují státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES nebo jsou podporou slučitelnou se společným trhem.
(436)
Komise vyzývá Francii:
-
aby co nejrychleji a nejpozději do 15 pracovních dnů ode dne přijetí tohoto rozhodnutí upřesnila Komisi skutečnosti, na něž se podle ní má vztahovat služební nebo obchodní tajemství podle článku 25 nařízení Rady (ES) č. 659/1999,
-
aby příjemce podpory co nejrychleji informovala o tomto rozhodnutí a případně pomlčela o některých skutečnostech, u nichž usoudí, že se na ně vztahuje služební a obchodní tajemství, a jejichž sdělení příjemci podpory by mohlo poškodit některé zúčastněné strany, a aby mu v předané verzi případně označila jiné skutečnosti, na které se podle ní profesní tajemství vztahovalo a o kterých nepomlčela.
(437)
Komise připomíná Francii, že podle pokynů není možné za běžných podmínek, s výjimkou výjimečných, nepředvídatelných okolností, které nelze přičíst podniku, uvažovat o druhé podpoře na restrukturalizaci po dobu deseti let po skončení období restrukturalizace, to znamená v tomto konkrétním případě dne 31. prosince 2006,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacené francouzským státem společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 1991-2001 představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, je ale slučitelné se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR, převzetí sociálních opatření ve vztahu k zaměstnancům ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF a společné a současné navýšení kapitálu společnosti SNCM společností CGMF ve výši 8,75 mil. EUR nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Podpora na restrukturalizaci ve výši 15,81 mil. EUR, kterou Francie poskytla ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, která je ale slučitelná se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 8. července 2008.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 8 de julio de 2008
sobre las medidas C 58/02 (ex N 118/02) ejecutadas por Francia en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
[notificada con el número C(2008) 3182]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2009/611/CE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 88, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los artículos citados (1), y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
El 18 de febrero de 2002, la República Francesa notificó a la Comisión un proyecto de ayuda a la reestructuración en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (en lo sucesivo, «la SNCM») (2), completado el 3 de julio de 2002 (3). La ayuda a la reestructuración notificada consistía en recapitalizar la SNCM, a través de la Compagnie Générale Maritime et Financière (en lo sucesivo, «la CGMF») (4), con un importe de 76 millones EUR.
(2)
Mediante carta de 19 de agosto de 2002, la Comisión comunicó a las autoridades francesas la Decisión de incoar el procedimiento de investigación formal, en aplicación del artículo 88, apartado 2, del Tratado CE, previsto en el artículo 6 del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (5).
(3)
El 8 de octubre de 2006 (6), las autoridades francesas comunicaron a la Comisión sus observaciones sobre la Decisión de 19 de agosto de 2002 (7).
(4)
A petición de las autoridades francesas se organizaron reuniones de trabajo con los servicios de la Comisión el 24 de octubre y el 3 de diciembre de 2002, y el 25 de febrero de 2003.
(5)
En el marco de la incoación del procedimiento, la Comisión recibió observaciones de dos empresas: Corsica Ferries France (en lo sucesivo, «la CFF»), el 8 de enero de 2003 (8), y el grupo Stef-TFE, el 7 de enero de 2003, así como de distintos entes territoriales franceses, el 18 de diciembre de 2002, y el 9 y el 10 de enero de 2003. Mediante cartas de 13 y 16 de enero, y de 5 y 21 de febrero de 2003, la Comisión comunicó dichas observaciones a Francia, para que, a su vez, hiciese las suyas.
(6)
Las autoridades francesas comunicaron a la Comisión sus comentarios sobre las observaciones de la CFF y Stef-TFE el 13 de febrero (9) y el 27 de mayo de 2003 (10).
(7)
El 16 de enero de 2002, los servicios de la Comisión enviaron una solicitud de información complementaria, a la que las autoridades francesas respodieron el 21 de febrero de 2003.
(8)
Mediante carta de 10 de febrero de 2003 (11), las autoridades francesas adujeron argumentos para demostrar que el proyecto de ayuda se ajustaba enteramente a las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis (12), (en lo sucesivo, «Directrices de 1999»).
(9)
El 25 de febrero de 2003 (13), las autoridades franceses enviaron copia del acuerdo de accionistas que vinculaba a la SNCM con el grupo Stef-TFE, a petición de la Comisión.
(10)
Mediante la Decisión 2004/166/CE, de 9 de julio de 2003 (en lo sucesivo, «la Decisión de 2003») (14), la Comisión aprobó la concesión, en determinadas condiciones, de la ayuda a la reestructuración en favor de la SNCM, pagadera en dos tramos: uno de 66 millones EUR y otro de un máximo de 10 millones EUR, en función del producto neto resultante de las cesiones de activos realizadas tras la adopción de la Decisión de 2003.
(11)
El 13 de octubre de 2003, la CFF presentó un recurso de anulación de la Decisión de 2003 ante el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades Europeas (en lo sucesivo, «el Tribunal») (asunto T-349/03).
(12)
El 8 de septiembre de 2004, la Comisión decidió considerar que las modificaciones solicitadas por Francia el 23 de junio de 2004: la permuta del buque Aliso por el buque Asco en la lista de buques que la SNCM estaba autorizada a utilizar tras la Decisión de 2003 y la venta del buque Aliso, en lugar del buque Asco, no eran motivo para poner en tela de juicio la compatibilidad con el mercado común de la ayuda a la reestructuración autorizada por la Decisión de 2003 (15).
(13)
Mediante Decisión de 16 de marzo de 2005 (en lo sucesivo, «la Decisión de 2005»), la Comisión aprobó el pago de un segundo tramo de la ayuda a la reestructuración, por valor de 3,3 millones EUR, con lo que el importe total de la ayuda a la reestructuración autorizada se elevaba a 69 292 400 EUR.
(14)
El 15 de junio de 2005, en el asunto T-349/03, el Tribunal anuló la Decisión de 2003, debido a una apreciación errónea del carácter mínimo de la ayuda. La consecuencia de dicho fallo fue que la Comisión volvía a estar en la etapa del procedimiento de investigación formal incoado por Decisión de 19 de agosto de 2002, invalidando las Decisiones de 8 de septiembre de 2004 y de 16 de marzo de 2005, que se basaban en la Decisión anulada de 2003.
(15)
El 25 de octubre de 2005 (16), las autoridades francesas transmitieron a la Comisión información sobre la situación financiera de la empresa tras la notificación del plan de ayuda a la reestructuración de 18 de febrero de 2002.
(16)
El 17 de noviembre de 2005 (17), las autoridades francesas proporcionaron datos sobre la actualización del plan de reestructuración de 2002 y la reconstitución de los fondos propios de la SNCM (18).
(17)
El 15 de marzo de 2006, las autoridades francesas transmitieron a la Comisión una síntesis sobre el mercado, el plan de operaciones (parte de ingresos) y la cuenta de resultados previstos (19). Se transmitieron otros documentos a los servicios de la Comisión el 28 de marzo y el 7 de abril de 2006 (20). En este último correo, las autoridades francesas invitaron, además, a la Comisión a considerar que, en razón de su naturaleza de «compensación de servicio público», una parte de la ayuda a la reestructuración de 2002, concretamente el importe de 53,48 millones EUR, no era una medida adoptada en el marco de un plan de reestructuración, sino una no ayuda, con arreglo a la jurisprudencia del asunto Altmark (21), o una medida autónoma e independiente del plan de reestructuración con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE.
(18)
El 21 de abril de 2006, se notificó a la Comisión un proyecto de concentración por el que las empresas Veolia Transport (en lo sucesivo, «VT») (22) y Butler Capital Partners (en lo sucesivo, «BCP») asumían conjuntamente el control de la SNCM (23), notificación realizada en virtud del artículo 4 del Reglamento (CE) no 139/2004 del Consejo (24). El 29 de mayo de 2006, la Comisión adoptó una Decisión por la que aprobaba esta operación de concentración (25).
(19)
El 21 de junio de 2006 (26), las autoridades francesas transmitieron a la Comisión la Orden del Ministerio de Economía, Hacienda e Industria, de 26 de mayo de 2006, por el que se aprueban las operaciones financieras realizadas por la empresa CGMF; el Decreto no 2006-606, de 26 de mayo de 2006, sobre la tranferencia de la SNCM al sector privado, y la Orden de 26 de mayo de 2006 por la que se aprueban las operaciones financieras realizadas por la SNCF.
(20)
El 7 de junio de 2006 se transmitió a la Comisión información sobre la delegación de servicio público y las ayudas de carácter social relativas a la línea de Córcega (27).
(21)
El 13 de septiembre de 2006, la Comisión decidió incoar el procedimiento previsto en el artículo 88, apartado 2, del Tratado CE, relativo a las nuevas medidas aplicadas en favor de la SNCM, integrando el plan de reestructuración notificado en 2002 (28) (en lo sucesivo, «la Decisión de 2006»).
(22)
El 16 de noviembre de 2006, Francia transmitió a la Comisión sus observaciones en el marco de la Decisión de 2006 (29).
(23)
A raíz de la solicitud de algunas partes interesadas de prorrogar un mes el plazo de presentación de sus observaciones (30), la Comisión decidió conceder ese plazo adicional a todas las partes interesadas (31).
(24)
La Comisión recibió de la CFF (32) y de STIM d’Orbigny (en lo sucesivo, «STIM») (33) observaciones que fueron transmitidas a las autoridades francesas mediante correo de 20 de febrero de 2007. Un tercero interesado envió también sus comentarios, que se transmitieron a las autoridades francesas, y los retiró el 28 de mayo de 2008.
(25)
Las autoridades francesas comunicaron sus observaciones sobre los comentarios de los terceros interesados el 30 de abril de 2007 (34).
(26)
El 20 de diciembre de 2007, la CFF presentó una denuncia por las ayudas estatales contra la SNCM, que completa los envíos de información de 15 de junio y 30 de noviembre de 2007. La denuncia se refiere al artículo 3 del nuevo convenio de delegación de servicio público (en lo sucesivo, «DSP»), firmado en junio de 2007 por el ente territorial de Córcega y la agrupación Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM para el período de 2007 a 2013. Según la CFF, la aplicación de esta cláusula permitió obtener nuevos recursos financieros, del orden de 10 millones EUR, para la SNCM en 2007. Por otra parte, la compensación abonada a la SNCM en concepto de obligaciones de servicio público se considera una ayuda estatal y, además, ilegal, ya que no se notificó a la Comisión.
(27)
Dado que, tras la expiración de plazo fijado inicialmente hasta el 13 de febrero de 2007 (35), se transmitió a la Comisión un determinado número de datos, esta informó a las partes interesadas de su decisión de ampliar, hasta el 14 de marzo de 2008, el plazo para la presentación de observaciones de terceros.
(28)
El 26 de marzo de 2008, la Comisión transmitió las observaciones de los terceros interesados a Francia, que comunicó sus comentarios en fecha de 28 de marzo, 10 de abril y 28 de abril de 2008.
2. IDENTIFICACIÓN DEL BENEFICIARIO DE LAS MEDIDAS OBJETO DE LA PRESENTE DECISIÓN
(29)
El beneficiario de las medidas amparadas por la presente Decisión es la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), que agrupa varias filiales del sector marítimo y realiza el transporte marítimo de pasajeros, automóviles y camiones de las conexiones entre Francia continental y Córcega, Italia (Cerdeña) y el Magreb (Argelia y Túnez).
(30)
La SCNM es una sociedad anónima surgida en 1969 de la fusión de la Compagnie générale transatlantique y la Compagnie de navigation mixte, ambas creadas en 1850. Esta compañía, que en su día se denominó Compagnie générale transméditerranéenne, fue rebautizada, en 1976, con el nombre de Société nationale maritime Corse-Méditerranée, después de que la Société nationale des chemins de fer (SNCF) hubiese adquirido una participación en su capital, dado que había sido seleccionada por el Gobierno francés para aplicar el principio de continuidad territorial con Córcega, alineando las tarifas del transporte marítimo con las aplicadas por la SNCF en el transporte ferroviario, según lo estipulado en un convenio firmado el 31 de marzo de 1976 para un período de veinticinco años. La Compagnie Générale Transatlantique había recibido ya del Gobierno francés la responsabilidad de garantizar el servicio de transporte marítimo de Córcega mediante un convenio anterior, celebrado el 23 de diciembre de 1948.
(31)
En el momento de notificar la recapitalización, en 2002, la SNCM pertenecía en un 20 % a la SNCF y en un 80 % a la CGMF. Desde la apertura del capital de la SNCM, el 30 de mayo de 2006 (véase el considerando 18 de la presente Decisión), BCP y VT poseen, respectivamente, un 38 % y un 28 % del capital de la SNCM; la CGMF sigue teniendo un participación del 25 % (el 9 % del capital está reservado a los trabajadores).
(32)
Las principales filiales de la SNCM son la Compagnie Méridionale de Navigation (en lo sucesivo, «CMN») (36), la Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), la Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) y Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Tras la cesión de los buques de gran velocidad Aliso, en septiembre de 2004, y Asco (43), en mayo de 2005, la flota de la SNCM está compuesta por diez buques: cinco transbordadores (44), cuatro buques mixtos (carga y pasajeros) (45) y un buque de gran velocidad (BGV) que opera principalmente desde Niza (46), siete de los cuales son de su propiedad (47).
(34)
En aras de la exhaustividad hay que recordar que los servicios de transporte marítimo regulares entre los puertos de Francia continental y Córcega se han garantizado, desde 1948, en el marco de un servicio público prestado, entre 1976 y 2001, por las empresas concesionarias SNCM y CMN, en virtud de un acuerdo marco celebrado inicialmente por veinticinco años. De acuerdo con las normas comunitarias vigentes (48), y a raíz de la licitación europea (49) organizada por el ente territorial de Córcega (50), la SNCM y la CMN asumieron conjuntamente la delegación de servicio público de los servicios marítimos de Córcega con salida de Marsella, a cambio de compensaciones financieras, durante el período de 2002 a 2006.
(35)
Dado que la DSP expiraba a finales de 2006, el servicio público marítimo indicado, objeto de una nueva licitación a nivel europeo (51), se adjudicó a la agrupación SNCM - CMN, del 1 de mayo de 2007 al 31 de diciembre de 2013, por una subvención de aproximadamente 100 millones EUR anuales.
(36)
De forma paralela, se impusieron obligaciones en relación con la frecuencia de las conexiones a todos los explotadores que prestaban servicios de transporte desde Tolón y Niza. En estas líneas, los residentes corsos y otras categorías de pasajeros son beneficiarios desde 2002, y lo serán hasta 2013, de ayudas sociales aplicadas en virtud de las Decisiones de la Comisión de 2 de julio de 2002 (52) y de 24 de abril de 2007 (53).
3. CONDICIONES DE MERCADO
(37)
La SNCM opera principalmente en dos mercados distintos, tanto en lo que se refiere al tráfico de pasajeros como al tráfico de mercancías: por una parte, el servicio marítimo a Córcega y al Magreb, desde Francia, y, por otra, con carácter complementario, a Italia y España.
3.1. Servicios marítimos de Córcega
(38)
El servicio marítimo de Córcega para el transporte de pasajeros es un mercado que se caracteriza por su fuerte oscilación estacional y por picos de afluencia estacional hasta diez veces superiores a los de los meses más flojos, lo que exige de los operadores una flota que permita absorber esos momentos de máxima afluencia. La mitad del volumen de negocio se realiza en los meses de julio y agosto. Por otra parte, existe un desequilibrio en función del sentido del trayecto, incluso en los períodos de máxima afluencia: en julio, por ejemplo, la salida del continente se efectúa con lleno total y el regreso, casi de vacío. Así pues, los índices de carga anual media de los buques son relativamente bajos.
(39)
La SNCM es el operador histórico que comunica Córcega con Francia continental. De manera esquemática, dos tercios de su actividad se realizan entre Marsella y Córcega en el marco de una delegación de servicio público; el último tercio de su actividad está constituido por conexiones con otros puntos de salida o de destino (Niza-Córcega, Tolón-Córcega o conexiones internacionales con Cerdeña o el Magreb).
(40)
Durante mucho tiempo, la SNCM gozó de una situación de monopolio en su actividad principal. Sin embargo, a partir de 1996 tuvo que enfrentarse a una competencia en rápido desarrollo. Así, la empresa Corsica Ferries France (CFF) es en la actualidad el operador dominante de las conexiones marítimas entre el continente y Córcega, y su cuota de mercado no deja de aumentar. Aunque su presencia en este mercado solo data de 1996, entre 2000 y 2005, la CFF experimentó un incremento anual del […] (54) de su tráfico de «pasajeros», que no deja de aumentar. Así, hoy en día, cerca del […] de los pasajeros entre el continente y Córcega viajan en buques de la CFF, mientras que solo el […] utiliza los buques de la SNCM y el […] restante, los de la CMN.
(41)
La posición lograda desde hace siete años por CFF en el mercado considerado se pone también de manifiesto en el número de pasajeros transportados por temporada entre Córcega y Francia continental. La cuota de mercado de CCF pasó del 45 % en 2000 al […] % en 2007, y la de la SNCM, del 53 % al […] % durante ese mismo período, con una diferencia superior a un millón de viajeros transportados, según se desprende de la siguiente gráfica:
Gráfico 1
Número de pasajeros transportados por temporada (mayo-septiembre) entre Francia continental y Córcega - Temporadas de 2000 a 2007
(42)
Los otros competidores de menor importancia de la SNCM para el servicio marítimo de Córcega son la Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines y TRIS.
(43)
Estos dos últimos años, la oferta de la SNCM y sus cuotas de mercado en las conexiones con Córcega han disminuido, con una bajada del […] % de la oferta de plazas (- […] % en los servicios desde Niza y - […] % en los servicios a partir de Marsella).
(44)
Sin embargo, el hecho de que las cuotas de mercado sigan disminuyendo pone de manifiesto la lentitud con que se está produciendo la recuperación de la confianza por parte de los pasajeros, que se vio grandemente afectada, en 2004 y 2005, por las huelgas y las perturbaciones ocasionadas por la conflictividad social, principalmente cuando se privatizó la empresa, y es una condición necesaria para contener la disminución de la cuota de mercado de la SNCM observada estos últimos años. La progresión, dadas las circunstancias, del volumen de negocio en 2007 induce a confiar en la viabilidad de la empresa, aun cuando haya liberado cuotas de mercado considerables en provecho de su único competidor, cuya cuota de mercado es actualmente muy superior.
(45)
El mercado del transporte marítimo de pasajeros entre el continente y Córcega ha crecido una media del 4 % en los quince últimos años; su crecimiento debería continuar, con un aumento del […] % previsto también para 2008 y un crecimiento moderado en años sucesivos. Sin embargo, no parece que en este mercado haya nuevos participantes interesados en desarrollarse. Con ocasión de la licitación lanzada por la Office des Transports de Corse para la adjudicación, durante el período de 2007 a 2013, de la delegación de servicio público para la conexión marítima de algunos puertos de Córcega, no hubo más candidaturas que las presentadas por CFF y SNMC-CMN, a pesar de que existía la posibilidad de presentar propuestas parciales para una línea determinada.
(46)
La CFF, principal competidora de la SNCM, ha aumentado notablemente su oferta de plazas, de 500 000 a […] millones entre 1999 y 2007 (siendo del […] % el aumento registrado entre 2006 y 2007), lo cual le ha permitido aumentar su tráfico (de […] millones en 2005 a […] millones en 2007) y su cuota de mercado. No obstante, esta política se traduce en índices de carga estructuralmente menos elevados para la CFF que para la SNCM, con una diferencia del orden de […] puntos porcentuales en 2007. Por lo que se refiere a la SNCM, el índice medio de carga en 2007 fue del […] %, lo cual es normal, si se tiene en cuenta que el mercado sufre grandes variaciones estacionales (cf. supra).
(47)
En cuanto al tráfico de carga con Córgega, la SNCM poseía, en 2005, cerca del […] % del mercado de Marsella-Tolón a Córcega.
(48)
En el tráfico de carga general (no acompañada), la SNCM y la CMN gozan prácticamente del monopolio de hecho. En el marco del contrato de delegación de servicio público, las dos compañías realizan servicios de transporte frecuentes de Marsella a todos de los puertos de Córcega.
(49)
Por lo que respecta a los remolques acompañados cargados en transbordadores, que representan globalmente el 24 % del tráfico de carga general, medido en metros lineales, todas las compañías que explotan servicios de pasajeros compiten entre sí. La SNCM y la CMN realizan también la mayor parte de este tráfico acompañado. Los demás operadores, en particular la CFF, transportan el 10 %, lo que representa un 2 % del mercado total.
(50)
En cuanto a los automóviles acompañados (55) cargados en los transbordadores (en torno al 24 % del tráfico de carga general en 2003), la SNCM y la CMN poseen también la mayor parte del mercado. No obstante, desde 2002, la CFF ha desarrollado su oferta y posee alrededor del […] % del mercado.
3.2. Servicio marítimo del Magreb
(51)
Túnez y Argelia constituyen un mercado importante, de cerca de cinco millones de pasajeros, en el que predomina el transporte aéreo. En este contexto, el transporte marítimo representa cerca del 15 % de los flujos. Es significativo el mercado marítimo de Argelia, con 560 000 pasajeros, siendo menos importante el de Túnez, con 250 000 pasajeros.
(52)
El mercado del transporte marítimo de Francia al Magreb ha experimentado un crecimiento sostenido durante estos últimos años de alrededor del 13 % entre 2001 y 2005. Teniendo en cuenta las perspectivas de crecimiento del turismo hacia esa región, cabe esperar que el transporte marítimo experimente un índice de crecimiento anual de un 4 % para 2010.
(53)
En Argelia, la SNCM se sitúa como segundo agente del mercado, tras la empresa pública argelina Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). La cuota de mercado de la SNCM pasó del 24 % en 2001 al […] % en 2005.
(54)
La SNCM se sitúa como segundo operador en el mercado de Túnez, tras la Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Aunque, desde 2001, la SNCM haya perdido cuotas de mercado en favor de la CTN, habiendo pasado del 44 % al […] % en 2004, se produjo una mejora en 2005 (el […] %).
4. DESCRIPCIÓN DE LAS MEDIDAS OBJETO DE LA PRESENTE DECISIÓN
4.1. Recapitalización de la SNCM en 2002
4.1.1. Descripción
(55)
Tras la Decisión de la Comisión, de 17 de julio de 2002, de autorizar una ayuda de salvamento a la SNCM (56), las autoridades francesas notificaron a la Comisión, el 18 de febrero de 2002, un proyecto de ayuda a la reestructuración en favor de la SNCM. La medida consistía en recapitalizar la SNCM, a través de su empresa matriz, la CGMF, con un importe de 76 millones EUR, 46 millones en concepto de cargas de reestructuración (57). El objetivo de este aumento de capital era incrementar los fondos propios de la SNCM de 30 millones EUR a 106 millones EUR.
(56)
Conforme a las Directrices de 1999, las autoridades francesas presentaron a la Comisión un plan de reestructuración (58) para la SNCM que constaba de cinco puntos:
i)
reducción del número de travesías y redistribución de sus buques entre las distintas líneas (reducción del servicio a Córcega y refuerzo del servicio del Magreb) (59),
ii)
reducción de cuatro buques de su flota, que suponía una aportación de 20 millones EUR de liquidez,
iii)
cesión de determinados activos inmobiliarios,
iv)
reducción de aproximadamente el 12 % de los efectivos (60), que, combinada con una política salarial razonable, debía permitir una reducción de los costes de tripulación de 61,8 millones EUR en 2001 a […] millones EUR de media entre 2003 y 2006, y de los costes del personal de tierra, de 50,3 millones EUR en 2001 a […] millones en ese mismo período,
v)
supresión de dos de sus filiales, la Compagnie Maritime Toulonnaise y la empresa Corsica Marittima, cuyas actividades residuales serían asumidas por la SNCM.
(57)
Tras las observaciones hechas por la Comisión en su Decisión de 19 de agosto de 2002, las autoridades francesas describieron, en su carta de 31 de enero de 2003, las mejoras aportadas al plan de reestructuración en los puntos siguientes:
-
compromisos y precisiones en lo que se refiere a la política salarial,
-
plan de reducción de los costes de las compras intermedias,
-
compromiso de que la SNCM no provocase una guerra de tarifas con sus competidores en Córcega.
(58)
Sobre este último punto, las autoridades francesas indican que «la SNCM asume este compromiso sin reservas, pues considera que el desencadenamiento por su parte de una guerra de tarifas no se compadecería ni con su posicionamiento estratégico ni con sus intereses, ya que redundaría en una disminución de sus ingresos, ni con sus usos habituales y su competencia profesional».
(59)
En su plan de reestructuración, las autoridades francesas presentaron a la Comisión un modelo financiero detallado para el período 2002-2007 sobre la base del supuesto intermedio relativo a una serie de variables (61). Las proyecciones financieras indican, entre otras cosas, una vuelta a resultados ordinarios positivos a partir de 2003.
Cuadro 1
Modelo financiero para el período 2002-2007
(en millones EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Realizado
Realizado
Plan
Realizado
Plan
Plan
Plan
Plan
Plan
Volumen de negocio
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Subvenciones de explotación
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado ordinario
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado neto
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Fondos propios
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Deudas financieras netas (sin contar arrendamiento financiero)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ratios financieras
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado ordinario/vol. negocio + subvenciones
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Fondos propios/deuda en balance
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Las cifras correspondientes a 2000, 2001 y 2002 se han obtenido de los informes anuales de 2001 y 2002 de la SNCM.
(60)
La aportación de capital de 76 millones EUR y la recuperación de la rentabilidad de la explotación a partir de 2003 debían permitir, según las autoridades francesas, que los fondos propios pasaran de un nivel de aproximadamente 30 millones EUR a finales de 2001 a 120 millones EUR a corto plazo (2003), y a […] millones EUR al finalizar el plan (2006-2007). Esto debía permitir la reducción de la deuda financiera de 145 millones EUR en 2002 a niveles de entre […] y […] millones EUR de 2003 a 2005. En los últimos años del plan, la compañía había considerado la posibilidad de aumentar la deuda para la renovación, en plena propiedad, de uno o dos buques.
(61)
Las autoridades francesas proporcionaron también un estudio de sensibilidad de los resultados previstos con respecto a las hipótesis de trabajo relativas al tráfico en las distintas líneas. Sobre esta base, las diferentes simulaciones demuestran que la SNCM tenía la posibilidad de recuperar la rentabilidad en los casos considerados.
4.1.2. Determinación de la cuantía de la recapitalización
(62)
El método elegido por las autoridades francesas (62) para determinar la cuantía de la recapitalización consiste en calcular las necesidades de financiación sobre la base de la ratio media recursos propios/deuda financiera observada en el año 2000 en cinco compañías marítimas europeas. Aunque los balances de esas empresas muestran fuertes disparidades, las autoridades francesas han calculado una media del 79 %. Sostienen que el modelo financiero del período 2002-2007 conduce a una ratio media recursos propios/deuda financiera del 77 %, con fondos propios de 169 millones EUR en 2007. Ese nivel de fondos propios se debía obtener mediante una recapitalización de 76 millones EUR, contando con que las medidas previstas en el plan de reestructuración surtiesen los efectos previstos.
4.2. Medidas posteriores a la recapitalización de 2002
4.2.1. Observación preliminar
(63)
La recapitalización y el plan de reestructuración de 2002 no dieron los resultados esperados y, desde 2004, la situación económica y financiera de la SNCM ha sufrido un grave deterioro, al cual han contribuido tanto los factores internos (conflictos sociales, consecución insuficiente y tardía de los objetivos de productividad, pérdida de cuotas de mercado) como los externos a la SNCM [menor atractivo de Córcega, adquisición de cuotas de mercado por la CFF, gestión deficiente por parte del Estado (63)], así como la subida del coste de los combustibles.
(64)
Por lo tanto, el resultado ordinario de la SNCM se establece en - 32,6 millones EUR en 2004 y - 25,8 millones EUR en 2005. El resultado neto fue de - 29,7 millones EUR en 2004 y - 28,8 millones EUR en 2005.
(65)
El deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM obligó a las autoridades francesas a ceder más activos de los previstos por el plan de reestructuración de 2002 y exigidos por la Decisión de 2003, y a lanzar un procedimiento de búsqueda de socios privados.
Cuadro 2
Lista de los activos cedidos por la SNCM desde 2002 (64)
Producto neto de las cesiones
Fecha
Cesiones propuestas en la notificación de 2002 (en EUR)
25 165 000
Aliso(en sustitución del Asco, con arreglo a la Decisión de la Comisión de 8 de septiembre de 2004)
[…]
30.9.2004
Napoleón
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
Conjunto inmobiliario Schuman
[…]
20.1.2003
Cesiones adicionales impuestas por la Comisión en su Decisión de 9 de julio de 2003(en EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Cesiones adicionales realizadas tras la Decisión de julio de 2003 (en millones EUR)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Ventas de pisos del parque inmobiliario de la SNCM(ocupados anteriormente por el personal de la SNCM)
[…]
Septiembre de 2003 a 2006
Total (en millones EUR)
42,385
4.2.2. Medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(66)
Tras un proceso de selección abierto, transparente y no discriminatorio (66), el 13 de octubre de 2005, el Estado, BCP y VT llegaron finalmente a un acuerdo, en un contexto social y financiero muy difícil. Así, VT es el operador industrial de la SNCM (participación del 28 %), mientras que BCP es el accionista de referencia, con una participación del 38 %. El Estado se comprometió, sobre todo frente a los trabajadores, a seguir siendo accionista de la empresa en un 25 % (67). BCP y VT establecieron un plan de operaciones para la SNCM que fue comunicado a la Comisión Europea el 7 de abril de 2006.
(67)
El Protocolo de Acuerdo, en virtud del cual el 75 % del capital de la SNCM se cedía a los inversores privados, se firmó el 16 de mayo de 2006 entre las partes (BCP, VT y la CGMF).
(68)
En la sección II del Protocolo de Acuerdo se prevé el comprimoso de la CGMF de aprobar, suscribir y liberar enteramente un aumento de capital de la SNCM de un total de 142,5 millones EUR.
(69)
Tras el aumento de capital, se prevé que el capital social de la SNCM se reduzca, mediante la anulación de acciones, hasta situarse en el mínimo legal para una sociedad anónima sin cotización oficial.
(70)
Como complemento del aumento de capital, la CGMF se compromete a poner a disposición de la SNCM, en forma de anticipo en cuenta corriente, la suma de 38,5 millones EUR. Este anticipo en cuenta corriente, que será abonado por la SNCM a través de un administrador judicial (el banco CIC) se destinará a la financiación de la fracción de coste de «generosidad», que vendría a completar las sumas devengadas en aplicación de las disposiciones legales y de los convenios en el caso de que los inversores aplicasen un plan de reducción de efectivos (68). El abono de las compensaciones añadidas a las indemnizaciones percibidas en aplicación de las disposiciones legales y de los convenios se efectúa sobre una base individual y nominal correspondiente a los trabajadores que han dejado la empresa y cuyo contrato de trabajo se ha rescindido.
(71)
Tras estas operaciones, la sección III del Protocolo de Acuerdo prevé que la CGMF venda a los inversores privados sus acciones, que representan el 75 % de las que componen el capital social de la empresa y el […] destinado a financiar la parte del plan social añadido a las obligaciones legales y por convenio.
(72)
La sección III del Protocolo de Acuerdo prevé asimismo la suscripción conjunta y simultánea por los inversores y la CGMF de nuevas acciones por un valor total de 35 millones EUR y de una aportación en cuenta corriente de 8,75 millones EUR por BCP/VT, facilitada a la SNCM en función de sus necesidades de tesorería. En el apartado III.2.7 del Protocolo de Acuerdo se prevé que el valor de las acciones de la CGMF sea igual, en todo momento, a su valor nominal inicial, aumentado en […] % de su valor nominal liberado, multiplicado por J/365, siendo «J» el número de días desde la fecha de realización, con deducción de todas las sumas percibidas (por ejemplo, dividendos). Estas modalidades no son aplicables en caso de recuperación o de liquidación del activo de la empresa.
(73)
El Protocolo de Acuerdo (sección III.5) incluye una cláusula resolutoria de cesión de la SNCM que puede ser aplicada, de manera simultánea, por los inversores en caso de darse alguno de los supuestos siguientes, siempre y cuando dichos supuestos pudiesen poner en tela de juicio la credibilidad de su plan de operaciones y el restablecimiento de la viabilidad de la empresa:
-
la no adjudicación del contrato de delegación de servicio público relativo a la comunicación marítima de Córcega para el período que comienza el 1 de enero de 2007 […],
-
cualquier decisión negativa de la Comisión Europea o una sentencia del Tribunal o del Tribunal de Justicia, como el rechazo de la operación o la imposición de condiciones que tengan un efecto sustancial sobre el valor de la empresa […].
(74)
La sección VII del Protocolo de Acuerdo prevé que la CGMF asuma una parte de los compromisos sociales de la SNCM en concepto de gastos de las mutuas de sus pensionistas, que ascienden a 15,5 millones EUR, a partir de la fecha en que se transfiera la propiedad de la empresa.
(75)
Las modalidades de gobernanza de la empresa se especifican en la sección IV del Protocolo de Acuerdo. Está prevista la modificación del modo de gestión de la SNCM, que se transformará en sociedad anónima con comité de dirección y consejo de vigilancia. Este último que estará constituido, al principio, por diez y, más tarde, por catorce miembros. Su presidencia se asignará, de forma transitoria, a un representante estatal. Si la DSP se asigna a la SNCM, el Presidente del Consejo de Vigilancia será sustituido por un representante de BCP. El Comité de Dirección tiene, a su vez, la función de garantizar la gestión operativa de la SNCM.
(76)
El 26 de mayo de 2006, el Gobierno francés aprobó la cesión de la SNCM, así como las medidas citadas.
(77)
A la luz de lo anteriormente expuesto, el Protocolo de Acuerdo contiene tres tipos de medidas estatales que justifican un examen a la luz del régimen comunitario de ayudas estatales:
-
la cesión del 100 % de la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR (aportación de capital de 142,5 millones EUR y asunción de los gastos de las mutualidades por valor de 15,5 millones EUR),
-
anticipo en cuenta corriente por parte de la CGMF, por valor de 38,5 millones EUR en favor del personal despedido de la SNCM,
-
aumento de capital de 8,75 millones EUR suscrito por la CGMF, conjunta y simultáneamente con la aportación de 26,25 millones EUR realizada por VT y BCP.
5. ALCANCE DE LA PRESENTE DECISIÓN
(78)
La presente Decisión definitiva se refiere a las medidas aplicadas por Francia a favor de la SNCM desde el 18 de febrero de 2002, que son las siguientes:
-
aportación de capital de la CGMF a la SNCM, en 2002, por valor de 76 millones EUR (53,48 millones EUR, en concepto de obligaciones de servicio público y el saldo, en concepto de ayudas a la reestructuración),
-
precio de venta negativo de la SNCM por la CGMF, por valor de 158 millones EUR,
-
aportación de la CGMF de 8,75 millones EUR,
-
asunción por parte de la CGMF de algunas medidas sociales complementarias, por valor de 38,5 millones EUR.
(79)
La presente Decisión no se refiere al examen de las compensaciones financieras percibidas o pendientes de percibir por la SNCM en concepto de obligaciones de servicio público para el período 2007-2013, que son objeto de un procedimiento distinto.
6. MOTIVOS PARA LA ADOPCIÓN DE LAS DECISIONES DE LA COMISIÓN DE 2002 Y 2006
6.1. Incoación del procedimiento de investigación formal de 2002
(80)
En su Decisión de incoar el procedimiento, de 19 de agosto de 2002, aun reconociendo a la SNCM el carácter de empresa en crisis, la Comisión expresó sus dudas sobre la compatibilidad de la medida notificada con los criterios expuestos en el punto 3.2.2 de las Directrices de 1999, vigentes en ese momento.
(81)
La Comisión expresó algunas dudas sobre el plan de reestructuración, al no haberse analizado las causas de las pérdidas sufridas por la empresa. En particular, la Comisión se preguntaba sobre la relación entre las pérdidas y las obligaciones de servicio público, la repercusión de la política de adquisición de buques de la SNCM sobre sus cuentas de resultados y las medidas consideradas para aumentar la productividad de la empresa.
(82)
Además, la Comisión subrayó las lagunas del plan de reestructuración, en particular, la falta de medidas concretas para reducir el importe de los consumos intermedios y de indicaciones con respecto a la futura política de tarifas de la SNCM.
(83)
La Comisión se preguntaba también por la pertinencia del método de cálculo elegido por las autoridades francesas para decidir el importe de la recapitalización y por determinadas hipótesis elegidas para establecer las simulaciones financieras.
6.2. Ampliación del procedimiento de investigación formal de 2006
(84)
Mediante su Decisión de 13 de septiembre de 2006, la Comisión decidió ampliar el procedimiento de investigación formal de 2002 para tener en cuenta también las medidas previstas en el marco de la cesión de la SNCM al sector privado.
(85)
Primeramente, teniendo en cuenta la petición de las autoridades francesas, de 7 de abril de 2006 (véase el considerando 17 de la presente Decisión), de examinar una parte de la aportación de capital de 2002 a la luz de la jurisprudencia Altmark, la Comisión manifestó dudas sobre el cumplimiento de las condiciones (principalmente, la segunda y la cuarta) impuestas por el juez comunitario en dicha sentencia (69).
(86)
En el supuesto de que ese importe se calificase de ayuda compatible con lo dispuesto en el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la Comisión consideraba, en su Decisión de 2006, que el nuevo importe de ayuda que se debía evaluar con arreglo a las Directrices en materia de ayudas a la reestructuración era de 15,81 millones EUR. En la medida en que el importe de ayuda a la reestructuración fuese muy inferior al notificado en 2002, y aprobado en 2003, la Comisión expresó dudas sobre la conveniencia de mantener todas las contrapartidas impuestas a la SNCM por la Decisión de 2003.
(87)
La Comisión también expresó dudas con respecto al cumplimiento de las condiciones impuestas por la Decisión de 2003: el principio del liderazgo en materia de precios («price leadership») y el número de rotaciones a Córcega.
(88)
En cuanto al precio de cesión negativo de la SNCM, la Comisión manifestó dudas sobre la conformidad de la recapitalización estatal previa a la cesión de la SNCM con el principio del inversor privado en una economía de mercado. En concreto, la Comisión manifestó dudas sobre la validez del cálculo de los costes de liquidación que el Estado accionista debería pagar en caso de liquidación de la SNCM.
(89)
La Comisión puso en duda que las medidas financieras pudieran justificarse con arreglo a las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis.
(90)
También expresó dudas sobre la segunda recapitalización de 8,75 millones EUR en lo que se refiere a la observancia de los principios de simultaneidad entre la inversión privada y pública, y la conformidad de las condiciones de suscripción con la jurisprudencia.
(91)
Por último, la Comisión manifestó dudas con respecto al hecho de que las medidas sociales complementarias de 38,5 millones EUR de ayuda a las personas pudiesen constituir una ventaja indirecta para la empresa. También subrayó el riesgo de contradicción con la toma en consideración de las indemnizaciones complementarias de despido como uno de los riesgos a los que ha de hacer frente un inversor prudente.
7. POSICIÓN DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
7.1. Sobre la recapitalización de 2002
7.1.1. Sobre el importe de 53,48 millones EUR con arreglo a la jurisprudencia Altmark
7.1.1.1. Cumplimiento de los cuatro criterios Altmark
(92)
En su correo de 7 de abril de 2006, así como en los comentarios presentados tras la Decisión de 2006, las autoridades francesas invitaban a la Comisión a observar que, en razón de su naturaleza de «compensación de servicio público» para el período 1991-2001, una parte del aumento de capital de 2002 (53,48 millones EUR) no constituía una ayuda estatal con arreglo a la jurisprudencia Altmark, por considerar que en el caso en cuestión se cumplían las cuatro condiciones establecidas por dicha jurisprudencia.
(93)
En relación, más concretamente, con la segunda condición Altmark, las autoridades francesas subrayan que, de conformidad con la sentencia Altmark, solo deben fijarse previamente, de manera objetiva y transparente, los parámetros de cálculo. Sin embargo, en el caso que nos ocupa, precisan que el importe de 53,48 millones se abonó en noviembre de 2003 sobre la base de parámetros de cálculo fijados con anterioridad al período en cuestión (1991-2001) (70).
(94)
Así pues, según Francia, el hecho de que el abono de la reevaluación por compensación insuficiente se produjera con posterioridad no pone en tela de juicio su conclusión de que los parámetros utilizados para calcular la compensación de 53,48 millones EUR se hubieran establecido claramente de manera objetiva y transparente antes de la ejecución de las misiones de servicio público.
(95)
Por lo que se refiere a la cuarta condición Altmark, las autoridades francesas consideran que se refiere a las características de una empresa responsable de una misión de servicio público que responda a la calificación de buen gestor medio, pero no hace, en cambio, referencia alguna a ninguna exigencia de rentabilidad mínima o media de la empresa en cuestión.
(96)
A este respecto, las autoridades francesas consideran que la SNCM puede beneficiarse de una «presunción de buena gestión» durante el período de 1991 a 2001 y que no cabría imputarle la «presunción de mala gestión» solo por las pérdidas financieras sufridas durante el período 1991-2001. Según las autoridades francesas, las pérdidas de la SNCM no deben imputarse a una mala gestión, sino a la severidad de los convenios suscritos en 1991 y 1996, y al trastorno repentino del mercado histórico de esta compañía al pasar de una situación de monopolio a un entorno muy competitivo. A su modo de ver, la SNCM se comportó, por lo tanto, como una empresa medianamente bien gestionada.
(97)
Francia subraya que el operador público era la única empresa capaz de asumir esas obligaciones en términos de regularidad anual y frecuencia de servicio, a pesar de la llegada, en 1996, de un operador privado que solo explotaba algunas líneas en temporada alta. Por otra parte, no hay, en rigor, ninguna empresa cuyos costes puedan servir de referencia para determinar si el nivel de la compensación concedida a la SNCM supera o no los costes necesariamente ocasionados por la ejecución de las obligaciones de servicio público. Según las autoridades francesas, sería, por lo tanto, delicado comparar la estructura de costes de la SNCM con la de otras compañías marítimas, teniendo en cuenta las especificidades de la actividad de esta última y del mercado en el que opera.
(98)
A pesar de la imposibilidad práctica de encontrar una empresa que pudiera servir de referencia para este período, Francia considera que, con ocasión de los intercambios con la Comisión en 2005 y 2006, se esforzó por facilitar elementos objetivos y justificables que permitiesen determinar el carácter de «empresa media, bien gestionada y adecuadamente equipada» de la SNCM, y verificar el cumplimiento del cuarto criterio establecido por la sentencia Altmark (71).
(99)
Francia considera, además, que una comparación basada en los elementos disponibles sobre la estructura de costes de la CFF y sobre la de la SNCM estaría lejos de contradecir la presunción de buena gestión de la SNCM, sobre todo, porque no permiten, en absoluto, tomar en consideración una parte no despreciable de los costes de la actividad de servicio público que afecta al transporte de mercancías.
(100)
Por otra parte, Francia afirma que, en un caso como este, cabe considerar que la jurisprudencia que dio lugar a la sentencia Altmark (y, sobre todo, a la Ferring) debe entenderse únicamente como una comprobación de la inexistencia de una compensación excesiva. A este respecto, las autoridades francesas manifiestan que las subvenciones concedidas no excedieron de los costes efectivamente soportados por la SNCM en razón de las obligaciones de servicio público de las que eran responsables, según señalaba la Comisión en su Decisión de 30 de octubre de 2001 (72).
(101)
Por último, las autoridades francesas afirman que el hecho de que la jurisprudencia en el asunto Altmark se aplique al convenio de delegación de servicio público de 2002-2006 debería contribuir a despejar las dudas sobre la aplicabilidad de esta jurisprudencia a las compensaciones por cargas de servicio público del período comprendido entre 1991 y 2001. Según Francia, las compensaciones concedidas entre 1991 y 2001, y entre 2002 y 2006, son de la misma índole, al ser idénticos los parámetros de su definición: condiciones onerosas de servicio público, presencia de una única empresa capaz de asumirlas y esquema de toma en consideración de los costes de explotación.
(102)
En conclusión: Francia considera que la existencia de obligaciones de servicio público, combinada con la inexistencia de compensación excesiva en el período 1991-2001, confirma el cumplimiento de las cuatro condiciones del asunto Altmark.
7.1.1.2. Compatibilidad del importe de 53,48 millones EUR, con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE
(103)
Aunque la Comisión debía concluir que esta intervención constituye una ayuda estatal según el artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, las autoridades francesas consideran que esta medida, autónoma e independiente, del plan de reestructuración de 2002 es compatible en virtud del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, ya que esta base de compatibilidad nunca fue contestada por el Tribunal en su sentencia de 2005.
(104)
Las autoridades francesas insisten en que, en el caso que nos ocupa, el importe en cuestión es una medida que no debería estudiarse a la luz de las Directrices sobre ayudas a la reestructuración de 1999 o de 2004 y, sobre todo, no debería tomarse en consideración a la hora de apreciar las condiciones impuestas al plan de 2002. Según Francia, las Directrices sobre ayudas a la reestructuración de 2004 (punto 68) no justifican la integración de los 53,48 millones EUR en las ayudas a la reestructuración.
(105)
A este respecto, Francia afirma que el importe de 53,48 millones EUR que cubren las compensaciones de cargas de servicio público del período 1991-2001 no es una medida concedida durante la reestructuración, ya sea el plan de reestructuración notificado en 2002, ya sea su actualización, sino una medida anterior a los planes de reestructuración en cuestión. Además, las autoridades francesas arguyen que una medida destinada a compensar las cargas de las empresas en razón de sus obligaciones de servicio público no puede considerarse una ayuda a la reestructuración según la definición de las Directrices.
(106)
Las autoridades francesas consideran que, aunque ese importe se notificó en el marco de una inyección financiera global en concepto de ayuda a la reestructuración, la Comisión no está vinculada a las calificaciones adoptadas por los Estados miembros, sino que, por el contrario, le corresponde, en su caso, recalificar una medida como no constitutiva de ayuda estatal, o bien calificar una medida estatal de ayuda cuando el propio Estado miembro de que se trate no la haya presentado como tal.
7.1.2. Sobre el saldo notificado en concepto de ayudas a la reestructuración
(107)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, Francia considera que, si el importe de 53,48 millones EUR se considera exento de elementos de ayuda, o si se lo califica de ayuda compatible con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, el importe de la ayuda que se ha de considerar ayuda a la reestructuración en razón de la notificación de 2002 ascendería, no a 76 millones EUR, sino a 15,81 millones EUR.
7.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(108)
Como observación preliminar, Francia recuerda que la gravedad de los movimientos sociales de 2004/05 y el deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM dieron lugar a que el Estado accionista lanzase, en enero de 2005, un procedimiento de selección de inversores privados y a que aplicase medidas de urgencia (principalmente, la cesión del Asco y la participación en Sud-Cargos) (73).
7.2.1. Sobre el precio de cesión negativo de la SNCM
(109)
En aplicación de la jurisprudencia comunitaria en la materia, las autoridades francesas invitan a la Comisión a considerar que el precio de cesión negativo de la SNCM, de 158 millones EUR, no contiene ninguna medida que se pueda calificar de ayuda con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, ya que el Estado francés actuó como un inversor privado en una economía de mercado.
(110)
Como observación previa, Francia señala que el precio final de 158 millones EUR, inferior al precio negativo que solicitaban inicialmente los inversores al finalizar su auditoría de la SNCM, es el resultado de una negociación de cesión de control mantenida en el marco de una apertura a la competencia abierta, transparente y no discriminatoria, y, por lo tanto, es indudablemente un precio de mercado.
(111)
Francia considera que, en la medida en que esta búsqueda de un socio privado para la SNCM se produjo en el marco de un procedimiento de apertura a la competencia abierto, transparente y no discriminatorio, mediante el cual se seleccionó la mejor oferta, el precio de cesión es un precio de mercado.
(112)
Según las autoridades francesas, la cesión al precio negativo de 158 millones EUR se produjo en las condiciones más ventajosas para el Estado, conforme a la jurisprudencia comunitaria y a la práctica de toma de decisiones de la Comisión, y no contenía, por lo tanto, ningún elemento de ayuda. Francia considera que ese precio negativo es inferior al coste de liquidación que el Estado habría tenido que soportar en caso de liquidación de la empresa.
(113)
Esta conclusión se impone, a su modo de ver, tanto al aplicar el enfoque derivado de la jurisprudencia del Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas [en lo sucesivo, «jurisprudencia Gröditzer» (74)] como al aplicar el planteamiento basado en el análisis de los costes reales de liquidación de la SNCM [decisión ABX (75)].
(114)
Dado que se trata del primer método, basado en la jurisprudencia Gröditzer, Francia señala que esta sentencia confirmaba la apreciación de la Comisión en su Decisión de 8 de julio de 1999, según la cual: «solo el mencionado valor de liquidación del activo […] puede tomarse en consideración como coste de liquidación» (76).
(115)
A este respecto, los informes de la CGMF (77) y Oddo-Hastings (78) estiman el valor de liquidación del activo en un mínimo de […] millones EUR a 30 de septiembre de 2005 (79).
(116)
Por lo tanto, en la medida en que el Estado, en tanto que propietario del capital social de las empresas de referencia, solo respondía de sus deudas hasta el valor de liquidación de sus activos [jurisprudencia «Hytasa» (80)], Francia afirma que el valor de liquidación de los activos de la compañía, estimado en un mínimo de […] millones EUR, es claramente superior al precio negativo de cesión de 158 millones EUR.
(117)
Sobre el segundo método, Francia indica que se deriva de la Decisión de la Comisión relativa a la ayuda estatal ejecutada por Bélgica en beneficio de ABX Logistics, en la que la Comisión examinaba un precio de cesión negativo que presentaba, como en el caso que nos ocupa, el carácter de un precio de mercado, comparándolo con los costes que el Estado accionista habría soportado realmente en el marco de una liquidación amistosa o judicial, según el informe pericial de un tercero independiente. Según Francia, la Comisión reconoce, en concreto, en dicha Decisión la validez de una serie de costes que pueden derivarse de una actuación para asumir el pasivo por parte de los acreedores o de la liquidación a las otras ramas del grupo al liquidar su filial.
(118)
Sobre la base de los informes CGMF y Oddo-Hastings, anteriormente citados, las autoridades francesas consideran que todos los costes reales que habría tenido que soportar la República Francesa, a 30 de septiembre de 2005, en su condición de accionista se situarían entre […] y […] millones EUR.
(119)
Este método tiene en cuenta, sobre todo, el riesgo que el Estado francés habría corrido por «asunción del pasivo» si un tribunal hubiera tenido que considerarlo gestor de hecho de la SNCM. Las autoridades francesas consideran que el riesgo de actuación para asumir el pasivo no puede descartarse, especialmente en lo que se refiere a un precedente juzgado por la Cour de Cassation en Francia (81). Así, en varios correos dirigidos a la Comisión, las autoridades francesas sostuvieron que la hipótesis de una condena del Estado por un juez nacional a asumir el pasivo de la empresa que dirige constituía una hipótesis más que plausible y que se debía incluir en el cálculo del coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(120)
A fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor residual del activo de la SNCM ([…] millones EUR), tras el pago de las deudas preferentes, sería de […] millones EUR. Los otros elementos de costes tenidos en cuenta en concepto de actuación para asumir el pasivo frente al Estado incluyen, sobre todo, los costes de rescisión de los principales contratos de explotación; los costes relacionados con la rescisión de las condiciones del arrendamiento financiero de los buques, y el pago de las deudas quirografarias, lo que daría lugar a una insuficiencia de activos por valor de […] millones EUR. Las autoridades francesas consideran que el Estado habría sido condenado a asumir entre el […] y el […] % de ese importe.
(121)
Además, las autoridades francesas consideran que, en razón de su vínculo de dependencia con la SNCM, y según otra jurisprudencia francesa (82), la liquidación de la empresa habría podido impulsar al juez a ordenar el pago de daños y perjuicios a los trabajadores. Según esta jurisprudencia, las autoridades francesas consideran que sería más que probable que un juez hubiese fijado el importe de las indemnizaciones complementarias tomando como base las indemnizaciones que se tendrían que haber abonado en el marco de un plan social presentado con anterioridad a la liquidación.
(122)
Aplicando la jurisprudencia Aspocomp en el caso que nos ocupa, Francia considera que el Estado habría tenido que abonar indemnizaciones complementarias de despido por un coste total de entre […] y […] millones EUR, lo que, al final, habría ocasionado un coste total de liquidación a cargo del Estado comprendido entre […] y […] millones EUR.
(123)
Según este enfoque, el análisis de los costes efectivos que tendría que haber asumido el Estado accionista pone de manifiesto que el coste para el Estado de la venta de la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR es inferior al coste efectivo que tendría que haber soportado en caso de liquidación del activo de la empresa.
(124)
En conclusión: las autoridades francesas consideran que este importe no debería considerarse ayuda estatal.
7.2.2. Sobre la aportación de capital conjunto de los accionistas
(125)
Francia considera que, con la adquisición de participaciones, se comportó como un inversor prudente, ya que, por una parte, intervino de manera simultánea y minoritaria junto a BCP y VT y, por otra, esta participación goza de una remuneración en capital fijo del […] % anual, lo que exime al Estado del riesgo de ejecución del plan de operaciones. Efectivamente, Francia expone que ese índice de rentabilidad es muy satisfactorio para un inversor privado (83). Sin embargo, precisa que no se devengaría ninguna remuneración en caso de recuperación o de liquidación del activo de la SNCM o del ejercicio de la cláusula resolutoria por parte de los inversores.
7.2.3. Sobre las medidas sociales complementarias (ayuda a las personas)
(126)
Remitiéndose a las prácticas decisorias de la Comisión, especialmente en el expediente SFP-Société française de production (84), Francia considera que esta financiación constituye una ayuda a las personas que no beneficia a la empresa. Por lo tanto, según Francia, la aplicación, con fondos públicos, de medidas sociales adicionales en favor de las personas despedidas, sin que esas medidas alivien a la empresa de sus cargas normales, es parte de la política social de los Estados miembros y no constituye una ayuda estatal.
7.2.4. Conclusión
(127)
No obstante, si la Comisión tuviese que calificar de ayuda estatal a todas o a parte de las nuevas medidas, Francia llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que las nuevas medidas, al asegurar la nueva viabilidad de la SNCM, permitirían el mantenimiento de un juego competitivo en los mercados en cuestión, principalmente en el de los servicios marítimos de Córcega. Según Francia, este elemento es uno de los principios de las Directrices para el salvamento de un empresa en crisis, como recuerdan la Comisión (apartado 283 de su Decisión anulada) en el presente expediente y el Tribunal, en su sentencia de 15 de junio de 2005. En particular, el Tribunal recordó que la Comisión podía estimar, en el ejercicio de sus amplios poderes de apreciación, que la presencia de una empresa era necesaria para prevenir la emergencia de una estructura oligopolística reforzada de los mercados en cuestión.
(128)
Por lo que se refiere a la determinación de las posibles contrapartidas que se han de imponer a la SNCM, Francia sugiere que la Comisión tenga en cuenta la estructura de mercado. Así, una reducción de las capacidades de la SNCM podría reforzar la posición dominante que tendría a partir de ese momento la CFF en el mercado de servicios marítimos de Córcega (85).
(129)
Según las autoridades francesas, el plan de reestructuración actualizado se ajusta a los criterios de compatibilidad enunciados por la Comisión en su Directrices de 1999 y 2004. Todas las medidas expuestas en el contexto de la privatización de la SNCM permiten también, a su modo de ver, restablecer, a partir de finales de 2009, la viabilidad a largo plazo de la SNCM y se limitarán al mínimo necesario para que vuelva a ser viable.
7.3. Sobre la supresión de las restricciones planteadas por la Decisión anulada de 2003
(130)
Las autoridades francesas recuerdan, por una parte, que las condiciones impuestas por la Decisión de 2003 se aplicaron y cumplieron en su totalidad durante el período 2003-2006. Por otra parte, las autoridades francesas consideran que esas medidas ya no son necesarias para prevenir el falseamiento de la competencia y que su mantenimiento sería contrario al principio de proporcionalidad, dada la limitación del importe de las ayudas a la reestructuración, reducido ahora a 15,81 millones EUR. En particular, las autoridades francesas consideran que hay que suprimir las condiciones que se podrían seguir aplicando, que son las relativas a la prohibición de modernizar la flota de la SNCM, al cumplimiento del principio del liderazgo en materia de precios y al mantenimiento de un determinado número de frecuencias.
8. OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
8.1. Sobre la decisión de incoar el procedimiento de investigación formal de 2002
8.1.1. Observaciones de Corsica Ferries (CFF)
(131)
Contestando primeramente que la SNCM sea una empresa en crisis con arreglo a las Directrices (86), la CFF se pregunta por la capacidad de la SNCM de ser rentable en sus líneas no subvencionadas. La CFF observa, además, que, contrariamente a lo que se anunció en el plan de reestructuración (87), Livorno sigue contando con servicio.
(132)
Por lo que se refiere a la reducción de los costes, la CFF lamenta no tener acceso a determinados elementos del plan de reestructuración, con respecto al cual han expresado críticas sus representantes (88).
(133)
La CFF considera que el cálculo de las autoridades francesas que da lugar a la suma de 76 millones EUR es totalmente ficticio (89), mientras que la ratio de fondos propios sobre las deudas financieras del 79 % adoptada por las autoridades francesas le parece exagerada (90). Por lo que se refiere a las participaciones de la SNCM, la CFF observa que algunas de las filiales no son necesarias para las actividades de la compañía marítima (91).
(134)
En conclusión: según la CFF, el proyecto de ayuda pretende soslayar el Reglamento sobre cabotaje marítimo y hacer innecesaria la licitación lanzada para los servicios marítimos de Córcega a partir de Marsella. La CFF insiste en que la ayuda proyectada no debe permitir una oferta comercial más agresiva por parte de la SNCM. Sugiere que no se conceda la ayuda a la reestructuración hasta 2007 y a condición de que la SNCM pierda la próxima licitación de 2006, único supuesto, a su modo de ver, que pondría realmente a la compañía marítima pública en una situación crítica.
8.1.2. Observaciones del grupo Stef-TFE (92)
(135)
El grupo Stef-TFE alega que las participaciones de la SNCM en la CMN deben analizarse como activos puramente financieros. Según el grupo Stef-TFE, la CMN y la SNCM son independientes y compiten por las líneas que no salen de Marsella, aunque ambas sean cocontratantes en el marco del contrato de delegación de servicio público.
(136)
La carta indica que el grupo Stef-TFE se compromete a comprar, total o parcialmente, y preferiblemente la totalidad de las participaciones de la SNCM en la CMN, cuyo valor estima entre 15 y 17 millones EUR, si la Comisión debiese estimar, en las condiciones que pudiera imponer en su decisión final que una cesión de esas características es necesaria para el buen equilibrio del plan de reestructuración.
8.1.3. Observaciones de representantes de los entes locales
(137)
El alcalde del municipio de Marsella, el presidente del Consejo General de Bouches-du-Rhône y el presidente del Consejo Regional Provence-Alpes-Côte d’Azur destacan la importancia económica que tiene la SNCM en la economía regional.
(138)
El presidente del Consejo Regional Provence-Alpes-Côte d’Azur añade que, a su modo de ver, se dan las condiciones para que el plan de reestructuración de la SNCM garantice la viabilidad de la empresa.
(139)
El presidente del Consejo Ejecutivo de la Asamblea de Córcega transmitió una deliberación de dicha Asamblea, con fecha de 18 de diciembre de 2002, durante la cual la Asamblea de Córcega emitía «un dictamen favorable» al proyecto de recapitalización de la SNCM.
8.1.4. Observaciones de la Office des Transports de Corse
(140)
La Office des Transports de Corse (OTC) (93) subraya que la licitación lanzada para el contrato de delegación de servicio público fue objeto de una única oferta, la de la agrupación CMN y SNCM. En aras de mantener un servicio fiable de calidad, el ente territorial de Córcega incluyó en su contrato mecanismos financieros de compensación o de corrección en función de la eficacia y la fiabilidad de los servicios. Por último, se recuerda que el ente territorial de Córcega tuvo en cuenta la evolución de la oferta desde 1996 en los servicios a partir de los puertos de Francia continental, para limitar las obligaciones de servicio público a los servicios a partir de Marsella exclusivamente.
(141)
La OTC indica también que, dado que la SNCM es en la actualidad la única empresa capaz de cumplir los requisitos del contrato en lo que se refiere al tráfico de pasajeros, su desaparición implicaría inmediatamente una disminución importante de los servicios. Recuerda, además, el peso de la SNCM en la economía de Córcega.
8.2. Sobre la decisión de ampliar el procedimiento de 2006
8.2.1. Observaciones de Corsica Ferries (CFF)
(142)
La CFF destaca la importancia de los importes financieros en cuestión, su carácter desproporcionado con respecto al volumen de negocio de la SNCM y el hecho de que se abonaran a la SNCM antes de que la Comisión se pronunciase sobre la calificación con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
(143)
La CFF llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que el apoyo del Estado francés a la SNCM tiene un carácter estratégico para el desarrollo de la CFF. Estas medidas no autorizadas permetirían a la SNCM tener una política de tarifas muy agresiva en las líneas en las que la CFF está implantada desde hace diez años y en las que perdería cuotas de mercado por primera vez desde su implantación.
(144)
La CFF considera que existen vías alternativas a la presencia de la SNCM en todas las líneas en cuestión, las consideradas por la delegación de servicio público (DSP) y las que no están incluidas, que presentarían numerosas ventajas, tanto para la SNCM como para la competencia en general. Por lo que se refiere a la DSP (94), la CFF considera que la SNCM debería reducir su oferta en los servicios operados en el marco de la delegación, para impedir que abuse de su posición dominante en este mercado, a fin de evitar nuevas inversiones y de establecer un plan social limitado a 120 puestos de trabajo estacional, sin tener que suprimir los contratos de duración indefinida, más costosos. Por lo que se refiere a las líneas excluidas de la DSP, la CFF sugiere la retirada por parte de la SNCM de un buque estacional.
8.2.1.1. Sobre la recapitalización de 2002
(145)
Por lo que se refiere al importe de 53,48 millones EUR, la CFF se pregunta por una posible doble contabilización a la hora de calcular la compensación de 787 millones EUR autorizada por la Decisión de la Comisión de 2001.
(146)
La CFF considera que, aunque la jurisprudencia Altmark sea posterior a la firma de la DSP, las compensaciones abonadas en el marco de esta deben examinarse con arreglo a los criterios establecidos por dicha jurisprudencia. A este respecto, la CFF considera que solo se cumple el primero de ellos.
(147)
Por lo que se refiere, en concreto, al cuarto criterio Altmark, la CFF duda, al igual que la Comisión, de que la SNCM fuera en aquel momento una empresa bien gestionada y adecuadamente equipada. A este respecto, la CFF llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que aproximademente el 50 % de las pérdidas de la SNCM se concentraran en los ejercicios 2000 y 2001, lo cual parece indicar que dichas pérdidas no serían imputables exclusivamente a las obligaciones de servicio público.
(148)
En cuanto a la posibilidad de valorar este importe con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la CFF considera que el Tribunal invitó a la Comisión a una valoración que se limitaba a la calificación de dicho importe como ayuda y no a su justificación con arreglo a dicho artículo. La Comisión estaba obligada a comprobar que dicho importe no fuera excesivo con respecto al exceso de costes ocasionados por las obligaciones de servicio público.
8.2.1.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(149)
Por lo que se refiere al proceso de apertura a la competencia para la cesión de la empresa, la CFF considera que no fue completamente transparente, ya que la empresa seleccionada, BCP, ya no tiene el control operativo de la SNCM, al haber cedido su puesto al grupo VT. Por otra parte, dado que las condiciones finacieras evolucionaron, resultando mucho más favorables para los compradores, la CFF se pregunta sobre el principio de igualdad de trato de los inversores que tendría que haber presidido toda la operación.
(150)
En cuanto al precio de cesión negativo de 158 millones EUR, la CFF duda de la aplicación, en el caso que nos ocupa, del criterio del inversor prudente en una economía de mercado. Por una parte, la CFF se pregunta si se puede considerar que la operación en cuestión fue realizada por el Estado paralelamente a una intervención significativa y simultánea de los operadores privados afectados en condiciones comparables, cuando el Estado recapitalizó la empresa antes de la recapitalización conjunta de los accionistas y el nuevo plan de reestructuración. Por otra parte, la CFF considera que, frente a las condiciones financieras graves de la SNCM, un inversor prudente habría intervenido antes, para evitar que su inversión se depreciara (95).
(151)
La CFF considera que la referencia al asunto «ABX Logistics» no es pertinente. Además del hecho de que las circunstancias de este asunto no son transferibles al presente caso, la CFF destaca una contribución significativa del beneficiario de las ayudas en este asunto, lo que, evidentemente, no sería el caso de la SNCM. Por otra parte, según la CFF, la Decisión de la Comisión de 2006 no tuvo en cuenta los costes relacionados con el riesgo de actuaciones judiciales en el marco de una liquidación de la empresa en cuestión. A este respecto, la CFF considera que la jurisprudencia nacional aducida por Francia para justificar los costes relacionados con la liquidación de la SNCM no es aplicable al presente caso (96).
(152)
La CFF considera que la aplicación de la jurisprudencia comunitaria en los asuntos Gröditzer e Hytasa al presente caso solo puede llevar a la conclusión de que el Estado no se comportó como un inversor privado, ya que, según la citada jurisprudencia, la aportación de capital del Estado estuvo vinculada a la venta del 75 % de su participación en la SNCM, con la consiguiente disminución de las perspectivas de beneficio correspondiente.
(153)
Por último, la CFF considera que la comparación entre los costes de liquidación y los costes de una recapitalización deberían tomar en consideración el valor de los activos, que, en ambos casos, se transfirió al comprador. La CFF considera que el valor del activo cedido a los inversores fue de entre 640 millones EUR y 755 millones EUR (97), teniendo en cuenta el valor venal de la flota utilizada por la SNCM, que la CFF sitúa entre 644 y 664 millones EUR en agosto de 2006.
(154)
En cuanto a la apreciación de las medidas posteriores a la recapitalización de 2002 como ayudas a la reestructuración, la CFF considera que, aunque la SNCM cumpliese las condiciones de empresa en crisis de las Directrices de 2004 en el período anterior a la primera recapitalización, de 142,5 millones EUR, esta calificación es muy discutible en lo que se refiere al período anterior al segundo aumento de capital, de 8,75 millones EUR, al haberse reconstituido los fondos propios de la empresa.
(155)
Por lo que se refiere a la viabilidad de la empresa, la CFF destaca que la cesión de la SNCM es solo parcial y no irrevocable, teniendo en cuenta las cláusulas resolutorias negociadas con los inversores. Estos elementos conllevan una gran incertidumbre con respecto a la voluntad y la capacidad de los inversores de sanear la SNCM y, por lo tanto, hipotecan las perspectivas de viabilidad duradera de la empresa. Además, la CFF indica que, contrariamente a lo exigido por las Directrices de 2004, las autoridades francesas no consideraron la posibilidad de abandonar actividades que seguirían siendo deficitarias, desde el punto de vista estructural, aun después de la reestructuración (98). Asimismo, la CFF manifiesta su escepticismo con respecto al plan de reducción de los costes, teniendo en cuenta que la flota de la SNCM, incluso, se agrandó (99), y al de reducción de personal, visto, principalmente, el fracaso del plan social de 2002.
(156)
La CFF duda de que las nuevas ayudas se limitasen al mínimo, debido, por una parte, a la falta de claridad sobre lo que cubren los costes sociales y, por otra, al contenido del acta de la Asamblea de la SNCM de 28 de abril de 2006, de la cual se desprende que una parte de las ayudas sirvió para cubrir las pérdidas de explotación de la empresa en 2006 y 2007. La CFF considera también que los inversores de la SNCM no contribuyen de manera sustancial a la reestructuración de la empresa.
(157)
A fin de prevenir falseamientos indebidos de la competencia, la CFF considera necesario mantener y especificar las contrapartidas impuestas a la SNCM en 2003, así como añadirles otras nuevas para reducir la presencia de la SNCM en el mercado (100). La CFF considera, además, que una parte de las medidas impuestas a la SNCM por la Decisión de 2003 no se cumplieron (101).
(158)
Sobre la naturaleza de la segunda recapitalización, de 8,75 millones EUR, la CFF considera que, además de la simultaneidad de la inversión pública y la privada, la intervención privada debe ser significativa y realizarse en condiciones comparables, de manera que se valide la intervención del Estado. En el caso que nos ocupa no se cumplen estas dos condiciones. Por una parte, la participación de los inversores, estrictamente vinculada al primer aumento de capital, de 142,5 millones EUR, no es significativa. Por otra parte, la intervención de los inversores no se efectuó en condiciones comparables a las del Estado, principalmente debido a las cláusulas resolutorias y la rentabilidad esperada de la participación minoritaria de la CGMF.
(159)
Por lo que se refiere a las medidas sociales por valor de 38,5 millones EUR, la CFF contesta que se dé a ese importe la calificación de ayuda a las personas, pues, si bien es cierto que ese importe beneficia directamente a los empleados de la SNCM, la CFF destaca que esa medida podría generar efectos positivos indirectos para la SNCM, principalmente en términos de apaciguamiento del clima social.
8.2.2. Observaciones de STIM d’Orbigny (Groupe Stef-TFE)
8.2.2.1. Sobre la recapitalización de 2002
(160)
La STIM subraya que, mediante el pago de 53,48 millones EUR en concepto de compensaciones de servicio público, el Estado compensó a la SNCM dos veces por las mismas obligaciones de servicio público. Además, la STIM considera que dicho pago no cumple los criterios establecidos por la jurisprudencia Altmark.
(161)
Por lo que se refiere, más concretamente, a los criterios segundo y cuarto de la jurisprudencia Altmark, la STIM contesta, por una parte, la existencia de parámetros preestablecidos de manera objetiva y transparente y, por otra, la comparabilidad de las ratios de la SNCM y de la CMN durante el período de 1991 a 2001 (102), y aduce al respecto que los datos facilitados a la Comisión eran manifiestamente sesgados (103).
8.2.2.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(162)
Por lo que se refiere al precio de cesión negativo de 158 millones EUR, la STIM considera que este precio no constituye un precio de mercado resultante de un procedimiento de apertura a la competencia y no discrimintaorio, ya que la recapitalización se produjo en condiciones distintas de las que deben normalmente guiar a un inversor privado. La STIM considera que el activo neto contable reevaluado permitiría, en la peor de las hipótesis, una liquidación sin costes para el Estado o, incluso, que, al liberar una plusvalía de liquidación, el precio de cesión es ridículo con respecto al valor de la empresa (estimado por la STIM en 350 millones EUR) y que la ayuda es desproporcionada con respecto a las necesidades de la empresa.
(163)
La STIM llama también la atención de la Comisión sobre el carácter desorbitado de la cláusula resolutoria de la transferencia al sector privado.
(164)
La STIM contesta, por último, la justificación de la venta a un precio negativo partiendo del supuesto de una liquidación socialmente difícil, que parece poco realista.
(165)
En cuanto a la segunda recapitalización de 8,75 millones, la STIM considera que esta aportación de capital no se ajusta al principio del inversor privado en una economía de mercado, teniendo en cuenta la insuficiencia de garantías de rendimiento de la inversión. La STIM contesta el argumento extraído de la concomitancia de la inversión privada y la pública para negar a esta aportación la calidad de ayuda de Estado. Dicha concomitancia, de determinarse, no es más que un índice y no puede constituir por sí sola un criterio de calificación (104). Por último, la STIM afirma que esa aportación constituiría una garantía dada a los inversores por el Gobierno francés de que la SNCM sería con seguridad adjudicataria de la DSP de los servicios marítimos de Córcega.
(166)
Por lo que se rerfiere a los 38,5 millones EUR de ayudas a las personas, la STIM considera que dicho importe se destinó, en realidad, a dar a la SNCM los medios para cumplir algunos aspectos esenciales del plan de recuperación presentado a la Comisión, en concreto la reducción de personal, que no se aplicaron.
8.2.2.3. Sobre la compatibilidad con las Directrices de 2004
(167)
Según la STIM, las ayudas recibidas por la SNCM no se limitaron al mínimo. La contribución de la SNCM y de los inversores al plan de reestructuración fue insuficiente en cuanto a las condiciones impuestas por las Directrices de 2004, y no se ha demostrado que la situación de la SNCM fuese tan excepcional como para justificar una contribución propia menos elevada. Además, la STIM subraya el carácter desproporcionado de las ayudas concedidas en 2006, ya que permitieron a la SNCM constituir reservas para cubrir pérdidas futuras. Por último, el hecho de que la SNCM no previese vender los activos no indispensables para la supervivencia de la empresa fue contrario a los requisitos planteados por las Directrices de 2004.
(168)
La STIM considera que las sumas abonadas infringieron el principio de unicidad establecido por dichas Directrices. La degradación de la situación financiera de la empresa y los conflictos sociales no pueden considerarse circunstancias excepcionales, imprevisibles y no imputables a la empresa beneficiaria.
(169)
Por lo tanto, la STIM exige compensaciones adicionales de hasta la mitad de las ayudas aportadas, es decir, 98,25 millones EUR, mediante la cesión de un buque adicional y de las participaciones directas e indirectas de la SNCM en la CMN. A este respecto, la STIM afirma que dichas participaciones no son estratégicas con arreglo a las Directrices sobre ayudas a la reestructuración, ya que no eran «indispensables para la supervivencia de la empresa» ni revestían el carácter de activo inalienable.
(170)
La STIM aduce también que la pretendida sinergia entre la SNCM y la CMN no existe, ya que la SNCM no desempeña ninguna función efectiva en la gestión y el desarrollo de la CMN. La STIM destaca finalmente que el acuerdo de accionistas que vincula a las dos empresas no existe desde el 15 de marzo de 2006, fecha en la que fue denunciado por la CMN, según lo constató la Cour d’Appel de París.
8.2.3. Observaciones de la SNCM
(171)
La SNCM transmitió a la Comisión un expediente en el que hacía balance de la situación económica y de competencia, acompañado de una consulta jurídica que valoraba el riesgo, en el marco de un procedimiento de liquidación, de una comprobación de la tipicidad de la intervención del Estado como gestor de hecho de la empresa durante el período previo a la privatización.
(172)
Consultado por la SNCM, el estudio […] llega a la conclusión de que, tomando como base los documentos sociales de la empresa, completados por las correspondencias, las intervenciones y las actas de los órganos de control, el Estado francés […] (105) (106) (107). El informe destaca, además, que […] (108). Por último, señala que […].
(173)
Partiendo de ello, el experto de la SNCM concluye que es muy probable que la calidad de gestor de hecho del Estado francés hubiese sido admitida por el Tribunal de Commerce de Marsella.
(174)
Por otra parte, de los hechos establecidos, en concreto, por los informes del Tribunal de Cuentas se desprende que los fallos de gestión imputables al Estado francés (109), gestor de hecho de la SNCM, coadyuvaron a la insuficiencia de activos observada en la SNCM. El perjuicio resultante de la gestión deficiente del Estado es de […].
(175)
En este contexto, según el experto de la SNCM, la condena al Estado francés de afrontar, total o parcialmente, la insuficiencia de activos en el marco de una actuación para asumir el pasivo no plantea, por lo tanto, ninguna duda, dada la gran implicacion del Estado en la gestión de la SNCM, sus notorios fallos de gestión y la magnitud de sus recursos financieros.
(176)
Tomando como base la jurisprudencia pertinente, el experto de la SNCM concluye que, si la SNCM hubiese sido liquidada, el Estado habría sido condenado, con seguridad, a asumir todas las deudas sociales de la SNCM. Esto habría dado lugar a la asunción por parte del Estado accionista de un porcentaje de entre el […] y el […] % de la insuficiencia de activos observada (es decir, entre […] y […] millones EUR). Por consiguiente, al decidir la privatización de la SNCM, previo refuerzo de sus fondos propios por un importe de 158 millones EUR, el Estado francés se hubiera comportado como un inversor prudente.
9. COMENTARIOS DE FRANCIA SOBRE LAS OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
9.1. Comentarios de Francia sobre las observaciones de las partes interesadas respecto a la Decisión de apertura del procedimiento de investigación formal de 2002
9.1.1. Sobre las observaciones de Corsica Ferries
(177)
Las autoridades francesas indicaron que algunos datos presentados por la CFF sobre la oferta de la SNCM son inexactos.
(178)
Contrariamente a las afirmaciones de la CFF, el Estado francés considera que el plan de reestructuración se elaboró de manera que permitiese la recuperación de la SNCM en los mejores plazos y crease las condiciones para su viabilidad a medio y largo plazo. Las autoridades francesas recuerdan que ya se ha aplicado una parte importante del programa de reducción de costes (110). Además, la SNCM constituyó, en 2001, una provisión de 21,3 millones EUR para la financiación de medidas de reestructuración y, especialmente, del plan de mantenimiento del empleo.
(179)
Por lo que se refiere a la determinación del importe de la ayuda, las autoridades francesas confirman que la ratio fondos propios/deuda total de 0,79 es típica de los balances de la mayor parte de las compañías marítimas, salvo casos particulares (111).
9.1.2. Sobre las observaciones de Stef-TFE
(180)
Las autoridades francesas consideran que la descripción que hace Stef-TFE de las relaciones entre la SNCM y la CMN en el contexto de la ejecución del contrato de servicio público no se corresponde con la realidad.
(181)
Según las autoridades francesas, la opción por la fórmula de consorcio temporal de empresas, en el que la SNCM y la CMN son concesionarias conjuntas y no solidarias, en absoluto «estuvo forzada por el carácter global de la consulta», al contrario de lo que afirma Stef-TFE en sus observaciones. La decisión de constituir un consorcio SNCM-CMN fue el resultado del análisis realizado por las dos compañías, según el cual continuar de esta forma su asociación histórica y natural les proporcionaría mayores ventajas en el marco de la licitación, especialmente desde el punto de vista de la competencia. La entrada de la CMN en el consorcio se debe, por lo tanto, a una elección deliberada por su parte, basada en la evaluación de sus propios intereses, y no a una obligación derivada del texto de la licitación.
(182)
Las autoridades francesas precisan que, al contrario de lo que afirma Stef-TFE, las dos compañías, SNCM y CMN, no son independientes ni se encuentran en competencia directa. Tal situación estaría en contradicción con el principio mismo del contrato de delegación de servicio público único del que son cosignatarias.
(183)
Las autoridades francesas sostienen que la participación de la SNCM en el capital de la CMN no puede considerarse un activo puramente financiero, tal como parece afirmar Stef-TFE. Francia sostiene que la participación de la SNCM en la CMN posee un carácter altamente estratégico. Su cesión constituiría, no solo un contrasentido desde el punto de vista industrial, sino también un grave error estratégico.
9.1.3. Comentarios de Francia sobre las observaciones de representantes de los entes locales
(184)
Aunque Francia aprueba, en general, el contenido de la carta del Presidente de la Región Provence-Alpes-Côte d’Azur, desea, sin embargo, señalar que, a diferencia de lo que se afirma en el punto 2 de dicha carta (112), la oferta de servicios marítimos entre Francia continental y Córcega no está «sobredimensionada con respecto a la demanda» y la política de tarifas de la SNCM se ajusta a los compromisos asumidos por la compañía de no provocar una guerra de tarifas ni erigirse en «empresa líder en materia de precios».
9.2. Comentarios de Francia sobre las observaciones de las partes interesadas relativas a la Decisión de 2006
(185)
En general, Francia señala que gran parte de las observaciones de la STIM y la CFF son idénticas a los comentarios ya formulados por estas empresas ante la Comisión en 2003. En concreto subraya que los comentarios de la CFF fueron presentados ante el Tribunal de Primera Instancia en el marco del recurso de anulación de la Decisión de la Comisión de 9 de julio de 2003 y ya han sido rechazados, en su mayor parte, por la Comisión y por el Tribunal.
(186)
Sobre la DSP relativa a las conexiones Marsella-Córcega, Francia contesta todos los argumentos que tachan de irregular el procedimiento de celebración del acuerdo de DSP. Además, según Francia, la existencia de esos procedimientos nacionales ante jueces nacionales competentes en tanto que jueces comunitarios de Derecho ordinario implica que no existe interés comunitario para la Comisión en examinar los asuntos relativos al procedimiento de celebración del acuerdo de DSP.
9.2.1. Sobre la ejecución anticipada de las medidas previstas por el primer plan de reestructuración y sus modificaciones
(187)
A la observación general sobre la ejecución anticipada de medidas calificables de ayudas por parte de Francia, las autoridades francesas responden que dicha ejecución se justifica por la especificidad del procedimiento; es decir, la anulación, en 2005, de la Decisión de autorización de la Comisión de 9 de julio de 2003, y no por la voluntad de las autoridades francesas de incumplir sus obligaciones en virtud del Tratado CE. Por otra parte, Francia precisa que siempre mantuvo informada a la Comisión de la evolución del expediente y de las distintas medidas adoptadas desde enero de 2005, en virtud del principio de cooperación leal entre los Estados miembros y la Comisión.
(188)
Por lo que respecta a estas últimas medidas, las autoridades francesas consideran que, dado que ninguna de ellas constituye una ayuda, no sería aplicable in fine el artículo 88, apartado 3, del Tratado CE y que, por lo tanto, no habría obligación de suspender su ejecución.
9.2.2. Sobre la recapitalización de 2002
(189)
En primer lugar, las autoridades francesas precisan que no pusieron en duda la aplicabilidad de la sentencia Altmark, destacando, en cambio, las dificultades de aplicación de la prueba planteada por dicha sentencia, ya que el importe en cuestión era anterior a esta y, por lo tanto, no se habían podido tener en cuenta esos nuevos criterios.
(190)
Francia precisa que los 53,48 millones EUR en cuestión son parte de los 69,3 millones EUR declarados compatibles por la Comisión en 2003. Las dudas expresadas por la Comisión en su Decisión de apertura de 2006 no se refieren, por lo tanto, a la compatibilidad de dichas medidas, que no se pone en tela de juicio, como parece afirmar la STIM en sus observaciones, sino que se refieren a la naturaleza de la ayuda de ese importe, concedido como compensación por cargas de servicio público.
(191)
Según Francia, las observaciones de la CFF y de la STIM no ponen en tela de juicio la aplicabilidad, en el presente caso, de la primera y la segunda condición Altmark.
(192)
Por lo que se refiere al tercer criterio Altmark, las autoridades francesas refutan el argumento utilizado por la CFF y la STIM de que el pago de esa suma daba lugar necesariamente a una compensación excesiva, debido a que la Comisión había autorizado, mediante su Decisión de 30 de octubre de 2001, el pago de 787 millones EUR como contrapartida por cargas de servicio público. A este respecto, Francia precisa que la Comisión, en su Decisión de 2003, constató, en efecto, que esas obligaciones no se habían compensado debidamente y que el importe de 53,48 millones EUR estaba justificado como compensación de servicio público.
(193)
Sobre la cuarta condición Altmark, las autoridades francesas subrayan que, a pesar de no disponer de una empresa de referencia y debido, por lo tanto, a la imposibilidad de establecer una comparación global entre la SNCM y otras empresas, según constataba también la CFF, se esforzaron en proporcionar elementos que permitiesen una comparación lo más precisa posible con empresas análogas, principalmente la CMN. Francia contesta asimismo el argumento de la STIM y de la CFF de que las cargas de estructura de la SNCM eran más onerosas que las de la CMN. Pero, aun en ese caso, las autoridades francesas consideran que las ratios de productividad de la SNCM se aproximan bastante a las de la CMN. En conclusión: la SNCM estaba tan bien gestionada como la CMN, a la que la STIM no califica, en ningún momento, de empresa mal gestionada.
(194)
Francia precisa que las pérdidas sufridas entre 1991 y 2001 no cabe imputarlas solamente a la DSP, como parece querer afirmar la CFF, sino que las obligaciones de servicio público impidieron a la SNCM adaptarse al cambio de situación en cuanto a la competencia. Las autoridades francesas precisan también que esas pérdidas no se concentraron en el período 2000-2001, pero que se aceleraron en dicho período debido al aumento de las rotaciones efectuadas por la CFF.
(195)
Por lo que se refiere a la compatibilidad de los 53,48 millones EUR abonados como compensación por las cargas de servicio público en aplicación del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, las autoridades francesas recuerdan que, por una parte, en su Decisión de 2003, la Comisión ya había declarado que ese importe era compatible con dicho artículo y que, por otra parte, el Tribunal no lo puso en tela de juicio en su sentencia de 15 de junio de 2005.
9.2.3. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(196)
Por lo que se refiere al proceso de cesión, Francia precisa que previó, desde el principio, criterios de selección clásicos, basados principalmente en el precio propuesto para valorar los títulos de la SNCM y, en segundo lugar, en otros parámetros (proyecto industrial, proyecto social, etc.), entre ellos el importe que los candidatos estaban dispuestos a invertir en la empresa para su recapitalización. Francia contesta con firmeza el argumento de las terceras partes de que el proceso de puesta a la venta no fue transparente y recuerda que, en el presente caso, el Estado fue, incluso, más allá de sus obligaciones legales y reglamentarias, que ya eran fuertes y vinculantes, previstas en caso de venta de participaciones públicas. Francia recuerda que la evolución posterior a la oferta de BCP de adquirir el 100 % de los títulos de la SNCM se desarrolló en un contexto financiero y social muy difícil y que la asociación de VT a la oferta de BCP no cambió los términos comerciales y financieros de la operación (sin el reparto del capital).
(197)
Por lo que se refiere al precio negativo de 158 millones EUR, las autoridades francesas recuerdan que, teniendo en cuenta la situación financiera de la SNCM a 30 de septiembre de 2005, la empresa se vendió a un precio de mercado y que la venta fue económicamente más ventajosa de lo que hubiera sido su liquidación. A este respecto, las autoridades francesas precisan que la aplicación del criterio del inversor privado en caso de cesión de una empresa próxima a la liquidación no debe considerarse la búsqueda de la «rentabilidad de la intervención pública», sino la prevención de pérdidas mayores que habría sufrido el accionista con una liquidación más costosa.
(198)
En cuanto al precio pagado, Francia contesta el argumento de que la SNCM se vendió a un precio que no se correspondía con su valor real (113).
(199)
Las autoridades francesas refutan también el argumento de la CFF de haber subestimado el valor venal de la flota de la SNCM, que la CFF cifra entre 406,5 millones EUR y 426,5 millones EUR. Las autoridades francesas señalan que los buques tomados en consideración en el cálculo de la CFF no son los que tenía en propiedad la SNCM a 30 de septiembre de 2005. La ausencia de descuentos aplicados al valor venal de los buques no tiene en cuenta el contexto en el que se habría desarrollado la eventual liquidación del activo y, por último, la fecha elegida para calcular el valor venal, agosto de 2006, no es la fecha de la posible liquidación de la SNCM a la que conviene referirse, el 30 de septiembre de 2005. Por otra parte, Francia observa que, si se aceptase el cálculo propuesto por la CFF, el precio negativo sería tres veces menor que el valor de liquidación de los activos exigido por la jurisprudencia Gröditzer, lo que sería, por lo tanto, más favorable que las hipótesis presentadas a la Comisión por las autoridades francesas.
(200)
Al argumento aducido por la CFF, que pone en tela de juicio la aplicación de la jurisprudencia Gröditzer al referirse al hecho de que la aportación de capital del Estado en la SNCM estuvo relacionada con la venta del 75 % de su participación, con la consiguiente disminución de las perspectivas de beneficio correspondiente, las autoridades francesas recuerdan que el precio de cesión negativo de 158 millones EUR se corresponde perfectamente con la cesión de la totalidad del capital de la SNCM, seguida de una nueva inversión estatal del 25 %, con un beneficio correspondiente del […] % anual. Por lo tanto, Francia considera que el rendimiento de la inversión está garantizado con su participación en el accionariado de la compañía del 25 %, ya que dicha participación goza de una garantía de rendimiento muy elevado.
(201)
Francia contesta también el argumento aducido por la CFF sobre la no aplicabilidad al caso que nos ocupa del enfoque ABX, basado, principalmente, en el análisis de los costes de liquidación efectivos de la SNCM y en el riesgo de que el Estado hubiera podido ser considerado responsable del pasivo de la empresa en razón de una actuación de asunción del pasivo como la prevista por los procedimientos colectivos franceses y confirmada por la jurisprudencia nacional (sentencia de la Cour d’Appel de Ruán de 22 de marzo de 2005). Aunque las autoridades francesas consideran que su comportamiento como gestor de la SNCM no puede calificarse de «doloso» con respecto a esta actuación, insisten en la existencia de un riesgo muy elevado de condena del Estado por un juez nacional por la insuficiencia de activos de la SNCM, en razón de criterios flexibles de calificación de la gestión deficiente con arreglo al artículo L.651-2 del «Code de commerce» y en virtud de la jurisprudencia citada, que sería aplicable al caso que nos ocupa.
(202)
Por lo que se refiere a la recapitalización de 8,75 millones EUR, Francia recuerda que, contrariamente a lo que afirman la CFF y la STIM, esta aportación de capital no es una ayuda estatal, en razón de la simultaneidad de dicha inversión, de la semejanza de las condiciones de su suscripción y de la remuneración superior a la media obtenida por el Estado a través de la CGMF.
(203)
En particular, las autoridades francesas precisan que el principio de igualdad de los inversores no es puesto en tela de juicio por la existencia de cláusulas resolutorias, ya que estas se previeron en el marco de la cesión del 100 % de la SNCM, y no en el de la recapitalización de 35 millones EUR posterior a esta.
(204)
Además, Francia recuerda que su inversión es muy inferior a la de los inversores, ya que solo el importe de 8,75 millones EUR es comparable con la inversión efectuada por ellos (26,25 millones EUR): el examen de la primera recapitalización de 142,5 millones EUR solo debería hacerse en el marco de la comparación con el precio de liquidación.
(205)
Por último, Francia contesta el argumento aducido por la STIM de que esa aportación constituía una garantía dada a los inversores privados de que la SNCM iba a ser con seguridad adjudicataria de la DSP de los servicios marítimos de Córcega. Las autoridades francesas aducen que este aumento de capital es prudente e independiente de los resultados de la empresa, y que la adjudicación de la DSP a la SNCM no permitía mejorar el rendimiento esperado de la inversión.
(206)
Por lo que se refiere a los 38,5 millones EUR de medidas sociales, Francia reitera el argumento de que estas medidas son ayudas a las personas y que no cabe considerar que su asunción por el Estado proporciona una ventaja indirecta a la empresa, ya que estas vienen a añadirse a las obligaciones legales y por convenio a cargo de la SNCM. Además, Francia recuerda que estas medidas no permitirían el despido de trabajadores, que, de no existir, seguirían a cargo de la SNCM.
(207)
Contrariamente a lo aducido por la CFF, las autoridades francesas precisan que los 38,5 millones EUR no responden a la aplicación de reducciones de personal previstas en el marco del plan social de 2003, que, a pesar del retraso, ya se han aplicado. Por lo tanto, el nuevo plan social viene a completar las primeras medidas sociales de 2003.
9.2.4. Sobre la compatibilidad con las Directrices
(208)
Francia considera que, dado lo anteriormente expuesto, el importe de ayuda que se ha de evaluar con arreglo a las Directrices es de 15,81 millones EUR.
(209)
Contrariamente a lo afirmado por la CFF, las autoridades francesas consideran que, teniendo en cuenta el punto 11 de las Directrices de 2004, aunque la primera recapitalización permitió a la SNCM reconstituir sus fondos propios, no le hizo perder su carácter de empresa en crisis, ya que la recapitalización se destinó a garantizar el mantenimiento de la actividad de la empresa.
(210)
Francia refuta las alegaciones de la CFF, según las cuales no se tendrían que haber dado nuevas inyecciones financieras a la empresa, porque la SNCM podría haber recurrido al crédito bancario. A este respecto, las autoridades francesas recuerdan que, el 24 de agosto de 2005, los bancos denegaron la concesión de nuevas líneas de tesorería en favor de la SNCM y que, por lo tanto, las únicas alternativas posibles eran la privatización o la liquidación de la empresa.
(211)
Francia contesta los argumentos de la CFF y la STIM con respecto al fracaso del plan de reestructuración de 2002, que se ejecutó, aunque con algún retraso, y permitió alcanzar los objetivos en 2005. El deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM, debido a factores externos a la empresa habría hecho, incluso, necesaria la prórroga del plan notificado en 2002 y la introducción de nuevas medidas.
(212)
Francia considera que la SNCM tiene buenas perspectivas de recuperación y que las medidas consideradas por los nuevos accionistas, como la aplicación del plan social, la reorganización de los servicios marítimas y la renovación de algunos buques, harán que la empresa vuelva a ser viable. A este respecto, Francia observa que, en razón de los ingresos obtenidos de la DSP (aproximadamente […] del volumen de negocio de la SNCM), y teniendo en cuenta la magnitud de los costes fijos y las dificultades de redistribución de los seis buques utilizados en el servicio Marsella-Córcega, la DSP es un elemento esencial de la estrategia de la empresa y de su viabilidad.
(213)
Sobre la limitación de la ayuda al mínimo, Francia considera haber limitado a lo estrictamente necesario los costes de reestructuración necesarios para poder llevar a cabo la reestructuración. A ese efecto, las autoridades francesas recuerdan que, según lo reconocía la Comisión en su Decisión de 2003, la propia empresa contribuyó de modo suficiente al plan de reestructuración con sus propios recursos, en razón de la cesión de activos por importe de 30,2 millones EUR. Por otra parte, teniendo en cuenta otras cesiones realizadas por la SNCM por valor de 12,2 millones EUR, el total de contribuciones propias de la empresa se elevaría a 42,4 millones EUR. Francia considera que ese importe es muy superior al de las contribuciones propias necesarias para aprobar las ayudas a la reestructuración, estimadas finalmente en 15,81 millones EUR, ya que las otras medidas no pueden considerarse ayudas estatales.
9.2.5. Sobre las condiciones impuestas por la Decisión de la Comisión de 2003 y sobre las posibles nuevas contrapartidas
(214)
Contrariamente a lo alegado por la STIM y la CFF, las autoridades francesas afirman que cumplieron todas las condiciones impuestas por la Decisión de 2003, a las que se atuvieron hasta finales de 2006, principalmente, el mantenimiento de la flota en once buques y la aplicación de tarifas inferiores a las de la competencia.
(215)
Por otra parte, Francia considera que, en el marco de la nueva Decisión final, debería adaptarse el nivel de contrapartidas que se ha de imponer a la SNCM, ya que el importe de las ayudas a la reestructuración sería entonces de 15,81 millones EUR, en vez de 69,3 millones EUR.
(216)
A este respecto, Francia refuta las observaciones de la STIM sobre la posibilidad de que la Comisión imponga a la SNCM, como contrapartida, la cesión de su participación en la CMN. Francia refuta el argumento de la STIM de que la definición de activos estratégicos se tendría que haber cuestionado en las Directrices de 2004, frente a las de 1999.
(217)
Por lo que se refiere a las medidas mencionadas por la CFF para a reducir la presencia de la SNCM en el mercado, las autoridades francesas recuerdan que, tal como señalaba, además, la Comisión en su Decisión de 2003 (punto 87), los mercados afectados (Francia-Córcega y Magreb) no tienen un exceso de capacidad, y que una reconfiguración de las líneas que dan servicio a Córcega en el marco de la DSP y fuera de dicho marco volvería a poner en peligro la viabilidad de la empresa.
(218)
En cuanto al argumento de la CFF de que la aplicación de las medidas descritas anteriormente en favor de la SNCM conllevaría el grave riesgo de hacer desaparecer del mercado Francia continental-Córcega a su principal competidor, la CFF, las autoridades francesas alegan que, teniendo en cuenta la configuración actual de ese mercado, en el que la CFF es ahora mayoritaria, el mantenimiento de una estructura de competencia depende de la autorización del plan de reestructuración de la SNCM y de la presencia de esta en ese mercado.
10. EVALUACIÓN DE LA MEDIDA
(219)
El artículo 87, apartado 1, del Tratado CE establece que «salvo que el presente Tratado disponga otra cosa, serán incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(220)
Para que una medida nacional pueda calificarse de ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, tienen que cumplirse las siguientes condiciones acumulativas: 1) que la medida otorgue una ventaja económica selectiva; 2) que esa ventaja se financie con recursos estatales; 3) que falsee o amenace con falsear la competencia, y, por último, 4) que afecte a los intercambios comerciales entre Estados miembros (114).
(221)
La Comisión observa que la SNCM obtuvo recursos estatales por un valor total de 274,54 millones EUR a través de la CGMF, propiedad al 100 % del Estado francés.
(222)
Dado que la SNCM opera en el sector del transporte marítimo, abierto a la competencia intraeuropea, la posible ventaja económica que percibió puede falsear la competencia y afectar a los intercambios comerciales entre los Estados miembros.
(223)
El hecho de que, hasta el 1 de enero de 1999, el mercado de cabotaje con las islas mediterráneas estuviese provisionalmente exento de la aplicación del Reglamento (CEE) no 3577/92 del Consejo, de 7 de diciembre de 1992, por el se aplica el principio de libre prestación de servicios a los transportes marítimos dentro de los Estados miembros (cabotaje marítimo) (115), no permite descartar, en principio, que las subvenciones concedidas para conexiones de cabotaje con las islas mediterráneas en el marco de la DSP hayan podido afectar a los intercambios entre Estados miembros y falsear la competencia.
(224)
En cualquier caso, aunque las subvenciones concedidas para el servicio de líneas de cabotaje no afectasen a los intercambios comerciales ni diesen lugar al falseamiento de la competencia antes del 1 de enero de 1999, la situación ha cambiado desde entonces, ya que, según el Reglamento (CEE) no 3577/92, las actividades de cabotaje están abiertas ahora a todos los operadores comunitarios. Además, hay que destacar que la SNCM no practica únicamente el transporte de cabotaje, sino que opera también en el mercado del transporte marítimo internacional, que fue liberalizado por el Reglamento (CEE) no 4055/86 del Consejo, de 22 de diciembre de 1986, relativo a la aplicación del principio de libre prestación de servicios al transporte marítimo entre Estados miembros y entre Estados miembros y terceros países (116).
(225)
Por lo tanto, la Comisión considera que, en el caso que nos ocupa, se cumplen los tres últimos criterios del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE citados en el considerando 220 de la presente Decisión. Las secciones siguientes examinan sucesivamente si las diferentes medidas presentan una ventaja económica selectiva y, en su caso, si son compatibles con el mercado común las medidas calificadas de ayuda estatal.
10.1. Aportación de capital de 53,48 millones EUR en concepto de compensación de servicio público
(226)
Aunque en su Decisión de 2003, la Comisión reconociese el carácter compensatorio de servicio público de una parte de esos 76 millones EUR (esto es, 53,48 millones EUR) para los servicios marítimos de Córcega entre 1991 y 2001, evaluó toda la aportación de capital (76 millones EUR) en concepto de ayudas a la reestructuración, ya que las autoridades francesas notificaron dicho importe por ese concepto. En su sentencia de 15 de junio de 2005, que anuló la Decisión de la Comisión de 2003, el juez comunitario pidió a la Comisión que examinara el importe de 53,48 millones EUR a la luz de la sentencia del Tribunal, de 24 de julio de 2003, en el asunto Altmark.
(227)
Además, las autoridades francesas pidieron a la Comisión que considerase que, en razón de su carácter de «compensación de servicio público», una parte de la ayuda a la reestructuración de 2002 se tratase como no constitutiva de ayuda con arreglo a la jurisprudencia Altmark.
(228)
Dado que las autoridades francesas solicitaron la aplicación, en el presente caso, de la jurisprudencia Altmark y, en su caso, de la excepción prevista por el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la Comisión debe pronunciarse a este respecto, ya que dichos razonamientos revisten una importancia esencial en la argumentación de Francia (117).
10.1.1. Observaciones preliminares
(229)
De forma preliminar, la Comisión recuerda que, aunque el pronunciamiento de la sentencia Altmark sea posterior a la aplicación de la medida mencionada, los criterios establecidos por el juez comunitario en dicha sentencia son aplicables al presente caso.
(230)
Efectivamente, según recordaba recientemente el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades Europeas (118), el TJUE no limitó en el tiempo el alcance de los términos recogidos en la sentencia Altmark. Así pues, al no existir limitación temporal, las indicaciones resultantes de una interpretación del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE son plenamente aplicables a la situación fáctica y jurídica del presente asunto.
(231)
En primer lugar, hay que señalar que la SNCM sufrió déficit sustanciales, entre 1991 y 2001, en todos los servicios marítimos de Córcega sometidos a obligación de servicio público, a pesar de las subvenciones estatales autorizadas por la Decisión de la Comisión de 2001 (119), pues, según observa la Comisión en el punto 105 de dicha Decisión, la pérdida acumulada antes de impuestos por los servicios marítimos de Córcega (120), durante el período 1991-1999, ascendió, según el informe del experto habilitado por la Comisión, a 217 millones de francos franceses (33,08 millones EUR), incluidas las subvenciones recibidas.
(232)
Por lo que se refiere a los ejercicios de 2000 y 2001 (121), la Comisión ha aplicado el mismo enfoque que en dicho informe y ha vuelto a calcular el resultado, antes de impuestos, a partir de las cuentas analíticas de resultados facilitadas, eliminando las provisiones para la reestructuración, ya contabilizadas en los gastos de reestructuración notificados. Por otra parte, la Comisión ha comprobado que, según la contabilidad anual de la empresa, no se han producido ventas de material naval en esos dos años.
(233)
La Comisión entiende que el déficit de 2002 en el tráfico Marsella-Córcega no se debe tener en cuenta, dado que, a partir del 1 de enero de 2002, las tarifas de explotación de dicho tráfico, así como las cuantías de la compensación financiera, han sido definidas entre las autoridades públicas y SNCM de manera contractual, contrariamente a la práctica utilizada en los convenios de 1991 y 1996.
(234)
Por lo tanto, de acuerdo con el enfoque y la motivación de la Decisión de 2001, la Comisión concluye lo siguiente:
Cuadro 3
Cuenta analítica de resultados para el período 1991-2001
Red de Córcega
2001
2000
1991-1999 (122)
Total 1991-2001
Millones FRF
Millones EUR
Millones FRF
Millones EUR
Millones FRF
Millones EUR
Millones de FRF
Millones EUR
Resultado antes de impuestos
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Dotaciones provisiones/depreciación Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Dotaciones provisiones/plan social
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Corrección plusvalías (PV) sobre buques
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Resultados antes de impuestos, sin contar PV ni reestructuración.
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
En total, la pérdida acumulada registrada por la SNCM en el servicio Marsella-Córcega, además de las subvenciones estatales autorizadas por la Decisión de 2001 y corregida de las plusvalías sobre los buques vendidos durante este período y los costes de la reestructuración, asciende a 53,48 millones EUR para todo el período 1991-2001.
(236)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que de la aportación de capital de 76 millones EUR notificada en 2002 (124), 53,48 millones EUR pueden evaluarse como compensación de servicio público.
10.1.2. Existencia de una ventaja económica según la jurisprudencia Altmark
(237)
Según el Tribunal de Justicia, si una intervención estatal debe considerarse una compensación en contrapartida por las prestaciones realizadas por las empresas beneficiarias para el cumplimiento de obligaciones de servicio público, de forma que estas empresas no gozan, en realidad, de una ventaja financiera y que, por tanto, dicha intervención no tiene por efecto situar a esas empresas en una posición competitiva más favorable respecto a las empresas competidoras, tal intervención no está sujeta al artículo 87, apartado 1, del Tratado.
(238)
Sin embargo, para que dicha compensación pueda eludir la calificación de ayuda estatal, deben reunirse determinadas condiciones acumulativas (véase la nota a pie de página 68 de la presente Decisión).
(239)
Por lo que se refiere, en particular, al cuarto criterio establecido por el Tribunal de Justicia en la sentencia Altmark, se ha de observar que la SNCM no fue elegida mediante un procedimiento de contratación pública que permitiera seleccionar al candidato capaz de suministrar esos servicios al menor coste para el ente.
(240)
A falta de procedimiento de licitación, la Comisión considera que incumbe al Estado miembro demostrar que el nivel de la compensación concedida a la SNCM no supera los costes afrontados por una empresa media, bien administrada y adecuadamente equipada, teniendo en cuenta los ingresos correspondientes y un beneficio razonable por la ejecución de las obligaciones, con arreglo a los requisitos de la jurisprudencia del Tribunal de Justicia.
(241)
En el caso que nos ocupa, las autoridades francesas reconocen, en su correo de 16 de noviembre de 2006, que es prácticamente imposible encontrar una empresa que pueda servir de referencia para este período de 1991-2001, debido a las obligaciones de servicio público que pesaban sobre la SNCM, única empresa capaz de asumir esas obligaciones. En tales circunstancias, las autoridades francesas se esforzaron en proporcionar datos que permitiesen establecer una comparación lo más precisa posible con empresas análogas, principalmente, con la CMN, si bien destacaron que esas empresas no se encontraban en las mismas condiciones de explotación que las impuestas a la SNCM por los convenios de obligación de servicio público entre 1991 y 2001.
(242)
A este respecto, la Comisión considera que los argumentos de las autoridades francesas no demuestran cómo podían servir del punto de referencia exigido por la jurisprudencia comunitaria las empresas consideradas por ellas análogas. En este contexto, la Comisión señala que los datos aportados por Francia sobre esas empresas no le permiten evaluar el grado de similitud aducido, ni determinar la repercusión de las diferencias relativas a las condiciones de explotación alegadas sobre la comparación que debería efectuarse para la aplicación del cuarto criterio mencionado.
(243)
En esas circunstancias, la Comisión considera que la información y los datos aportados por las autoridades francesas en el marco del presente procedimiento no permiten demostrar que se cumple el cuarto criterio Altmark.
(244)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la medida en cuestión implica una ventaja económica para la SNCM. Y, dado que solo benefició a la SNCM, dicha ventaja económica es selectiva. Por lo tanto, la compensación de 53,48 millones EUR concedida a la SNCM en el marco de los convenios de 1991 y 1996 constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.1.3. Compatibilidad de la medida con el mercado común, en virtud del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE
(245)
Dado que las autoridades francesas han solicitado la excepción prevista en el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, para evaluar la medida la Comisión utilizará el mismo enfoque y la misma motivación que la Decisión de 2001.
(246)
Según dicho artículo, el pago de una ayuda estatal puede eludir la prohibición del artículo 87 del Tratado CE, siempre que la ayuda de que se trate tenga como único fin compensar los costes adicionales generados por el cumplimiento de la misión específica que incumbe a una empresa encargada de la gestión de un servicio de interés económico general y que la concesión de la ayuda resulte necesaria para que dicha empresa pueda cumplir sus obligaciones de servicio público en condiciones de equilibrio económico.
(247)
Teniendo en cuenta la jurisprudencia aplicable al período 1991-2001 (125), y al igual que en su Decisión de 2001, la Comisión debe:
-
verificar que los servicios cuya gestión se ha confiado a la SNCM pueden calificarse de servicios de interés económico general, y
-
comprobar que el importe de las subvenciones otorgadas a la SNCM en el marco de las obligaciones de servicio público relacionadas con la comunicación marítima de Córcega corresponden a los sobrecostes soportados por la SNCM para cumplir los requisitos fundamentales del contrato de servicio público.
(248)
En el caso que nos ocupa, y en lo que se refiere a las compensaciones concedidas para el período 1991-2001, según observa la Comisión en su Decisión de 2001, las obligaciones de servicio público impuestas a la SNCM y a la CMN se derivan de dos convenios quinquenales firmados por estas empresas y la Office de transport de la Corse (OTC). Dichos convenios, cuya base jurídica la constituye el acuerdo marco de 1976-2001, precisan las modalidades de ejecución del servicio público, respectivamente, para los períodos 1991-1996 y 1996-2001. En los convenios se definían también los principios de abono de la subvención fija con cargo a la dotación de continuidad territorial, en contrapartida por las obligaciones impuestas.
(249)
Para saber si esas obligaciones responden a una necesidad real de servicio público, la Comisión observaba, en su Decisión de 2001, que el acuerdo marco y los convenios quinquenales responden al principio de continuidad territorial, cuyo objetivo es limitar las desventajas de la insularidad y garantizar el servicio marítimo a Córcega de la manera más próxima posible a las conexiones puramente continentales. La Comisión observa también que este objetivo, que constituye un interés público legítimo, históricamente nunca se ha alcanzado dejando actuar libremente a las fuerzas del mercado (126).
(250)
Por lo tanto, la Comisión considera que el sistema de servicio marítimo previsto por el acuerdo marco y por los convenios quinquenales responde a una necesidad real de servicio público.
(251)
Según observaba la Comisión en su Decisión de 2001, durante el período 1991-2001, la SNCM obtuvo, en virtud del marco legal descrito anteriormente, una subvención anual global cuyo importe se fijó para cinco años y se revisó anualmente con arreglo a la evolución del producto interior bruto, así como de la información y de las cuentas analíticas convencionales presentadas por la SNCM.
(252)
En el punto 30 de dicha Decisión, la Comisión observa lo siguiente: «Con arreglo a lo dispuesto en el artículo 4 del convenio de 1976 (127), el importe de la subvención anual se paga en doce plazos mensuales iguales. Con el fin de permitir la liquidación definitiva de la subvención, SNCM debe presentar, el 1 de julio de cada año como muy tarde, sus resultados del ejercicio anterior visados por el censor del Estado. Cualquier pago pendiente a cargo de SNCM se deduce de los plazos del ejercicio en curso. El dispositivo para la regularización de los plazos prevé asimismo la posibilidad de que el Estado abone complementos. Los convenios firmados posteriormente prevén asimismo penalizaciones si, en el curso de un año, el número de enlaces básicos no realizados por SNCM supera en un 2 % el número de travesías básicas previstas en el convenio. La autoridad adjudicadora puede notificar asimismo una retención a cargo de la dotación fija de continuidad territorial en caso de incidentes significativos que causen la interrupción de servicio público».
(253)
En el punto 82 de esa misma Decisión, la Comisión indica que la segunda parte del punto IV estipula que «en la hipótesis en que las condiciones económicas, y en particular, las cargas de explotación y los niveles de tráfico utilizados para calcular la subvención, se degradasen de manera sustancial, SNCM y la OTC se reunirán para estudiar todas las medidas necesarias en lo relativo al servicio, a las tarifas o al ajuste al alza del importe de la dotación con vistas a restablecer el equilibrio financiero de la compañía».
(254)
Con arreglo a lo anteriormente expuesto y a las conclusiones de su Decisión de 2001, la Comisión considera que la compensación de 53,48 millones EUR concedida por el Estado no es fija, en razón del mecanismo que permite compensar el desequilibrio financiero derivado de la discordancia entre las cargas de explotación y las utilizadas como base para calcular la subvención.
(255)
Según observa la Comisión, en su Decisión de 2001 (128), las compensaciones financieras recibidas en aquel momento en aplicación de los convenios quinquenales de 1991 y 1996 no permitieron a la SNCM compensar enteramente las pérdidas relacionadas con las obligaciones de servicio público. La Comisión consideró que la insuficiencia de la compensación ascendía a 53,48 millones EUR.
(256)
La Comisión concluye que la suma de 53,48 millones EUR concedida por el Estado es equivalente a la insuficiencia de la compensación observada para el período 1991-2001 y es, por lo tanto, adecuada en relación con los costes netos ocasionados por la misión de servicio público asumida por la SNCM.
10.1.4. Conclusión
(257)
Partiendo de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la medida en cuestión constituye una ayuda estatal compatible con el mercado común con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE. Teniendo en cuenta que la medida se aplicó el 14 de noviembre de 2003, la Comisión observa que dicha ayuda estatal es ilegal.
(258)
En ese contexto, el importe de la ayuda que se ha de considerar ayuda a la reestructuración en virtud de la notificación de 2002 es de 22,52 millones EUR (129). Este importe se añadirá a las medidas notificadas en 2006, siempre que estas incluyan ayudas a la reestructuración (véase la sección 10.5 de la presente Decisión).
10.2. Cesión de la SNCM a un precio de venta negativo de 158 millones EUR
(259)
En el caso que nos ocupa, la Comisión debe examinar si la aportación de fondos estatales de 158 millones EUR anterior a la cesión de la SNCM a los inversores privados -es decir, in fine el precio de venta negativo de la empresa por un importe equivalente- está exento de elementos de ayuda estatal.
(260)
Un procedimiento público de selección abierto, transparente y no discriminatorio, al término del cual el Estado enajena la empresa tras haberla recapitalizado (por un importe superior al precio de venta), no permite necesariamente descartar la existencia de una ayuda que pueda beneficiar, a un tiempo, a la empresa privatizada y a su comprador (130).
10.2.1. Marco jurídico de referencia
(261)
Para verificar si una empresa se ha beneficiado de una ventaja económica debida a una aportación de fondos estatales, la Comisión aplica, en principio, el criterio del «inversor privado en una economía de mercado» (en lo sucesivo, «el criterio del inversor privado»). Este criterio se deduce del principio de igualdad de trato entre los sectores público y privado que emana del artículo 295 del Tratado CE, en virtud del cual los fondos que el Estado pone, directa o indirectamente, a disposición de una empresa, en circunstancias que se corresponden con las condiciones normales de mercado, no se pueden considerar ayudas estatales (131).
(262)
Para ello, la Comisión puede, en concreto, sopesar si el proveedor de recursos se ha comportado como un inversor privado que sigue una política estructural, global o sectorial y está guiado por perspectivas de rentabilidad a largo plazo de los capitales invertidos. La validez de este planteamiento ha sido reconocida por el juez comunitario en varios asuntos (132).
(263)
Según jurisprudencia reiterada, una aportación de capital realizada por un inversor público sin ninguna perspectiva de obtener beneficio, ni siquiera a largo plazo, constituye una ayuda estatal (133).
(264)
El juez comunitario también ha establecido que un inversor privado que persiga una política estructural, global o sectorial, guiada por perspectivas de rentabilidad a largo plazo, no puede razonablemente permitirse, después de hacer frente ininterrumpidamente a años de pérdidas, proceder a una aportación de capital que no solamente es económicamente más costosa que la opción de liquidación de sus activos, sino que, además, está vinculada a la venta de la empresa, lo cual le priva de toda perspectiva de beneficio, incluso a más largo plazo (134).
(265)
Más concretamente, en su sentencia Gröditzer, el Tribunal de Justicia dictamina que, para determinar si la privatización de una empresa por un precio de venta negativo contiene elementos de ayuda estatal «debe apreciarse si, en circunstancias similares, un inversor privado de dimensiones comparables a las de los organismos gestores del sector público habría podido llegar a realizar aportaciones de capital de esta cuantía en el marco de la venta de dicha empresa o si habría optado por liquidarla» (135).
10.2.2. Aplicación al presente caso
(266)
A la luz de lo anteriormente expuesto, para determinar qué clase de ayuda es la medida en cuestión, la Comisión debe «evaluar si la solución elegida por el Estado es la menos onerosa, en términos absolutos y en comparación con todas las demás, incluida la inhibición, en cuyo caso habría que concluir que el Estado actuó como un inversor privado» (136).
10.2.2.1. Aplicación del principio del accionista privado en una economía de mercado
(267)
En este contexto hay que señalar que, cuando proceden al cierre de centros de actividad o a la liquidación de filiales, los grandes grupos empresariales no pueden desentenderse, en la actualidad, de las consecuencias sociales de dichos cierres o liquidaciones.
(268)
Y así, con frecuencia aplican planes sociales que pueden incluir medidas de reconversión del personal, ayudas a la búsqueda de empleo, indemnizaciones por despido o, incluso, actuaciones en el tejido económico local que van más allá de lo impuesto por la legislación y por los convenios colectivos.
(269)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que la SNCM es una empresa controlada por el Estado a través del grupo CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
La Comisión considera que, en el supuesto de una liquidación de la SNCM (137), se habrían aplicado esas medidas que superan las obligaciones legales, para no empañar la imagen de marca del holding al que pertenece y de su accionista en último término (138).
(271)
La Comisión recuerda que la amenaza de liquidación de la empresa en 2004 provocó una extensa y grave perturbación social. El conflicto social exacerbado de septiembre de 2004 bloqueó, por ejemplo, la flota de la SNCM durante 16 días. La Comisión añade que las autoridades francesas han demostrado con cifras que esos movimientos sociales de 2004, al empañar la imagen de marca del holding frente a la clientela, ocasionaron un perjuicio importante al número de pasajeros transportados por la SNCM y, por lo tanto, al volumen de negocio de la empresa. La Comisión subraya, además, que, como consecuencia de clima social negativo del verano de 2004, que ocasionó perjuicios a la situación financiera de la SNCM, el accionista de la empresa estableció, en la primavera de 2005, un plan social que se suspendió en el mes de abril de ese año, en concertación con los sindicatos. Partiendo de lo anterior, la Comisión considera manifiesto que, en caso de haber liquidado la SNCM, la no asunción por parte del grupo CGMF de las indemnizaciones complementarias de despido habría dañado indudablemente la imagen de marca del holding y de su accionista en último término.
(272)
Por lo tanto, la Comisión considera que los costes relacionados con esas medidas deben incluirse en el cálculo de los costes de una liquidación. Dichos costes se habrían imputado al valor de liquidación de la SNCM si este hubiera sido positivo y/o asumido directamente por la CGMG/el Estado en tanto que accionista. La Comisión considera que cualquier otra solución no tendría en cuenta la realidad social que han de afrontar en la actualidad los grandes grupos empresariales (139).
(273)
Para cuantificar el coste de una liquidación por parte del accionista, la Comisión acepta una hipótesis de mínimos correspondiente únicamente a las indemnizaciones complementarias de despido.
(274)
A este respecto, las autoridades francesas consideran que, sobre la base del plan social de 2005, basado en el de 2002, la franja aceptable es de entre […] y […] EUR por trabajador, esto es, un total de entre […] millones y […] millones EUR. Las autoridades francesas precisan que el límite inferior de la franja tiene en cuenta el hecho de que el coste del plan social de referencia se ha incrementado en razón de la gran proporción de trabajadores próximos a la edad de jubilación, cuya cesación de empleo se efectúa en condiciones especialmente ventajosas. Por otra parte, también se ha tenido en cuenta que el contexto de liquidación de la empresa y de despido de todo el personal no es comparable al de un ajuste de efectivos que permite continuar las actividades, como es el caso del plan social de referencia.
(275)
El experto de la Comisión efectuó un análisis comparado de las cifras facilitadas por las autoridades francesas con los planes sociales aplicados recientemente en Francia. El plan social de Hewlett Packard, en 2003, costó 214 000 EUR por persona y, en 2005, entre 50 000 y 400 000 EUR. En 2004, el plan social ejecutado por Péchiney, tras su fusión con Alcan, costó 128 000 EUR por persona. En cuanto al plan social de Giat Industries, en 2004, el coste total por trabajador fue de aproximadamente 162 000 EUR, frente a los 71 000 de Gemplus, en 2002, y los 69 000 de Danone (galletas), en 2001. En 2002, Yves Saint Laurent Haute Couture anunció un plan social de 115 000 EUR por trabajador. El plan Power 8, anunciado por Airbus France en febrero de 2007, preveía un coste por trabajador de 68 000 EUR (140). En 2008, el coste del plan social de Michelin ascendió a 157 400 EUR por trabajador.
(276)
Por lo que se refiere a los estibadores, la Comisión precisa que el Tribunal de Cuentas, en su informe temático público de julio de 2006 «Les ports français face aux mutations du transport maritime: l’urgence de l’action» recuerda que el coste total por persona del plan social de 2004 fue de 145 000 EUR por despido para los puertos autónomos y de 209 000 EUR para el puerto de Marsella.
(277)
La Comisión recuerda que su Decisión de 17 de julio de 2002 en relación con la Société Française de Production permite ilustrar el «coste de la generosidad» en un caso de privatización de una empresa en crisis, cuyo coste para el Estado fue de 43,1 millones EUR (151 000 EUR por trabajador en un plan que preveía el despido de 285 trabajadores), que se añade al coste de 5,3 millones EUR de obligaciones legales y por convenio (coste total: 169 000 EUR por trabajador).
(278)
De acuerdo con este análisis comparado, la Comisión considera que la hipótesis de […] EUR abonados a cada empleado en concepto de indemnizaciones complementarias de despido es coherente con el coste por empleado despedido de planes sociales aplicados por accionistas privados en el mismo período.
(279)
Por último, la Comisión considera que la hipótesis de despido de todo el personal de la SNCM en el marco de una liquidación de la empresa es la hipótesis más probable, sobre todo porque la concesión de la DSP para el período 2007-2013 no había sido aún objeto de licitación ni, por lo tanto, de una decisión definitiva. Por otra parte, dada la situación financiera preocupante de la SNCM, es improbable, en efecto, que se elaborase un plan de continuación de la actividad de modo que la empresa fuese sometida a administración judicial y que los despidos se pudiesen evitar.
(280)
A la luz de los elementos anteriores, la Comisión acepta el importe total de […] millones EUR que la CGMF (el Estado) tendría que haber destinado a las indemnizaciones complementarias de despido.
(281)
En esta fase del estudio, la Comisión debe determinar el valor de liquidación de la SNCM sin las indemnizaciones complementarias de despido. Para comprobar si el Estado se comportó como un inversor privado en una economía de mercado, hay que comparar, efectivamente, la diferencia entre este valor de liquidación, siempre que sea positivo, y las indemnizaciones complementarias de despido con el precio negativo resultante de la venta. Para ello, la Comisión se basa en le cálculo del activo neto reevaluado. Según el método del activo neto reevaluado, la insuficiencia de activos se constata cuando el valor económico de los activos reales (generalmente superior al valor neto contable) no cubre el valor económico de las deudas reales.
(282)
Para determinar la insuficiencia de activos en el caso que nos ocupa, la Comisión, con ayuda de su experto (141), verificó, según se explica más adelante, que, en fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor del activo de la SNCM no bastaba para satisfacer a los acreedores preferentes y no preferentes (incluyendo los créditos salariales clásicos).
(283)
La Comisión considera que la valoración del activo neto es un método utilizado de forma habitual para determinar el valor de las empresas en el sector del transporte marítimo. Considera, además, que este método se adapta especialmente bien a la situación de la SNCM, por cuanto su accionista de referencia no tiene otra elección frente a la cesión que presentar el balance de la empresa, para su liquidación.
(284)
Por lo que se refiere a otros métodos de valoración, y, en particular, el de la actualización de los flujos libres de caja operativos, la Comisión considera que no es pertinente para el caso que nos ocupa, dado que implica la continuación de la actividad de la empresa, lo cual no se da aquí.
(285)
La Comisión acepta la fecha de 30 de septiembre de 2005 como fecha de referencia para la evaluación de la SNCM, porque fue entonces cuando se realizó la elección entre la aceptación de la oferta de reanudación o la liquidación de la sociedad, ya que la selección de BCP se decidió el 27 de septiembre de 2005.
(286)
La Comisión observa, en particular, que el accionista de la SNCM, en colaboración con el gabinete Ernst&Young, procedió a cuantificar el coste de liquidación de la empresa (el informe CGMF mencionado) el 30 de septiembre de 2005, que fue objeto de otro dictamen pericial realilzado par Oddo Corporate Finance y por el estudio Paul Hastings. La Comisión recuerda que el informe Oddo-Hastings valoró el activo de la SNCM en […] millones EUR.
(287)
Por lo que se refiere a la valoración de la flota propiedad de la empresa (142), tras la evaluación del valor venal bruto de los buques de la SNCM por el agente especializado BRS en […] millones EUR, a 30 de septiembre de 2005, la flota de la SNCM fue valorada por el informe Oddo en […] millones EUR, tras descuento (143), corretaje (144) y riesgo judicial (145).
Cuadro 4
Hipótesis de valoración del activo de la SNCM a 30 de septiembre de 2005
(en millones EUR)
Valor del activo
Informe Oddo
Valor del activo
Experto de la Comisión
Activo inmaterial
-
-
Activos materiales
-
Flota propia
[…]
[…]
-
Inmuebles (146)
[…]
[…]
Inversiones (147)
[…]
[…]
Activo inmovilizado
[…]
[…]
Existencias
-
-
Anticipos y pagos a cuenta
-
-
Créditos a clientes
[…]
[…]
Otros créditos (148)
[…]
[…]
Tesorería neta
[…]
-
Cuentas de periodificación
-
-
Otros activos
[…]
[…]
Total activo
[…]
[…]
Fuentes: Informe Oddo-Hastings e informe del experto de la Comisión
(288)
Tras la lectura del cuadro anterior, la Comisión observa que la flota de buques constituye el elemento principal de la valoración del activo de la empresa. A este respecto, el experto de la Comisión, después de haber efectuado, siempre que fue posible, un análisis comparado, consideró que el descuento aplicado al valor venal bruto de los buques y al riesgo judicial eran coherentes. De ello concluyó que no había razones para rechazar la evaluación del valor de la flota realizada por el Estado francés.
(289)
Por lo que se refiere al descuento, la Comisión considera que su nivel es coherente con los descuentos observados con ocasión de ventas de buques en caso de liquidación del activo. Según el experto de la Comisión, la Régie des Transports Maritimes, empresa nacional belga que explota la línea Ostende-Ramsgate, cedió, por ejemplo, dos transbordadores de vehículos, en 1997, con descuentos estimados en el 35 % y el 45 %. En fecha más reciente, la empresa Festival Cruises cedió tres buques de crucero con un descuento medio del 20 %. Los descuentos observados en casos análogos son, por lo tanto, del orden de los aplicados por las autoridades francesas en este caso.
(290)
Con respecto al riesgo judicial, teniendo en cuenta que en el mercado no se ha producido ninguna transacción comparable, la Comisión considera que los argumentos que justifican la aplicación del riesgo judicial son coherentes con la reducida dimensión del mercado de este tipo de buques, diseñados para una explotación muy específica.
(291)
La Comisión observa, por otra parte, que su experto independiente revisó al alza la valoración de los activos financieros, en particular el de la participación de la SNCM en la CMN (entre […] millones y […] millones EUR). A este respecto, teniendo en cuenta la oferta de readquisición de esta participación por Stef-TFE, por […] millones EUR, transmitida a la Comisión en el marco de la presente investigación, la Comisión considera que la valoración de la participación de la SNCM en la CMN, en […] millones EUR, es razonable en un contexto de liquidación de sociedad.
(292)
Por lo que se refiere a la valoración de las demás partidas del activo, el experto de la Comisión no objetó nada en particular. Sin embargo, no aceptó la partida de «tesorería neta», por ser deficitaria. La Comisión considera que, efectivamente, esa partida debe reclasificarse en el pasivo de la SNCM.
(293)
Teniendo en cuenta los ajustes operados, la Comisión valora el activo de la SNCM en […] millones EUR, a 30 de septiembre de 2005.
(294)
La Comisión observa que las autoridades francesas cuantifican el importe debido por deudas preferentes en […] millones EUR, y en […] millones EUR, el importe debido por deudas no preferentes (sin indemnizaciones complementarias de despido).
(295)
Por lo que se refiere, en particular, al pasivo social, las autoridades francesas evalúan el coste del plan social por convenio en […] millones EUR. Los costes del plan social por convenio se fijaron de manera individual, teniendo en cuenta el tipo de contrato (contrato indefinido o contrato temporal), los estatutos y convenios colectivos aplicables (tripulación, personal de tierra y altos cargos), la antigüedad, la clasificación y la retribución de cada trabajador. Este importe cubre las indemnizaciones de preaviso ([…] millones EUR), las indemnizaciones de vacaciones pagadas sobre preaviso ([…] millones EUR), las indemnizaciones convencionales de despido ([…] millones EUR) y la contribución Delalande ([…] millones EUR) (149).
(296)
El coste del plan social no incluido en el convenio es evaluado por las autoridades francesas en […] millones EUR. Este plan social agrupa todas las medidas de acompañamiento relacionadas con las obligaciones legales y reglamentarias de la SNCM en materia de despido (150) y los costes indirectos relacionados con el plan social incluido en el convenio (151).
(297)
El coste de rescisión de los principales contratos de explotación es esencialmente el relativo a la ejecución de la garantía bancaria, de […] millones EUR, dada para garantizar la buena ejecución, por parte de la SNCM, de sus obligaciones de servicio público, a la cual se añadiría la multa prevista en dicho convenio, del […] % de la compensación financiera de referencia, de un importe de […] millones EUR para el ejercicio 2005 (es decir, cerca de […] millones EUR en caso de incumplimiento del delegado.
(298)
Por lo que se refiere al pasivo neto relacionado con la cesión de buques en arrendamiento financiero (152), las autoridades francesas destacan que, partiendo de determinadas hipótesis (153), el producto neto de cesión fue evaluado, a 30 de septiembre de 2005, por el agente especializado de BRS en […] millones EUR, tras descuento, corretaje y coste financiero de financiación. Los ahorros en impuestos y deudas bancarias ascienden a […] millones EUR, subsistiendo un saldo de deudas bancarias por pagar, relativas a los buques en arrendamiento financiero, de […] millones EUR.
Cuadro 5
Hipótesis de valoración del pasivo de la SNCM a 30 de septiembre de 2005
(en millones EUR)
Valor del pasivo
Informe Oddo
Valor del pasivo
Experto de la Comisión
Deudas preferentes:
-
Deudas sociales y fiscales
[…]
[…]
-
Deudas financieras garantizadas con activos (154)
[…]
[…]
Coste del plan social por convenio
[…]
[…]
Coste de las mutuas de los pensionistas (155)
[…]
[…]
Coste del proceso de liquidación
[…]
[…]
Pérdidas de explotación intermedias (156)
[…]
[…]
Reembolso de los acreedores preferentes
[…]
[…]
Deudas quirografarias (157)
[…]
[…]
Coste del plan social no incluido en convenio
[…]
[…]
Coste de rescisión de los principales contratos de explotación
[…]
[…]
Coste adicional de cesión de buques en arrendamiento financiero
[…]
[…]
Satisfacción de los acreedores no preferentes
[…]
[…]
Fuentes: Informe Oddo-Hastings e informe del experto de la Comisión.
(299)
La Comisión observa que el pasivo social constituye el elemento principal del pasivo de la SNCM. Por lo que se refiere al pasivo social preferente (es decir, el coste del plan social por convenio), el experto de la Comisión comprobó las fórmulas de cálculo de todos los componentes del plan, partiendo de sondeos, y no observó anomalías ni errores. Teniendo en cuenta esta verificación, la Comisión considera razonable el importe de […] millones EUR anticipados por las autoridades francesas en relación con el plan social por convenio.
(300)
Por lo que se refiere a las pérdidas de explotación intermedias, la Comisión considera que la estimación es prudente desde el punto de vista de la legislación, y, en particular, de los artículos L.622-10 del «Code du commerce» y 119-2 del «Décret» no 85-1388, de 27 de diciembre de 1985, en virtud de los cuales la SNCM podría ser obligada por el Tribunal de commerce competente a continuar su explotación por un período de dos meses, renovable a petición del ministerio fiscal, en razón de sus obligaciones de servicio público.
(301)
En cuanto a las deudas quirografarias, el experto de la Comisión no emitió ninguna objeción especial. Sin embargo, rectificó el importe de […] millones EUR del importe de […] millones EUR resultante de la retirada de la partida de activo «Tesorería neta». La Comisión considera que esta retirada se ajusta a las modificaciones realizadas a la valoración del activo de la SNCM.
(302)
Por lo que se refiere al coste del plan social no incluido en el convenio (sin indemnizaciones complementarias de despido), el experto de la Comisión considera que la estimación del coste de los contenciosos jurídicos debería situarse en […] millones EUR, en lugar de los […] millones anticipados por las autoridades francesas. A este respecto, aunque la Comisión considera que las organizaciones sindicales solicitarían, sin duda, una recalificación de los contratos temporales en contratos indefinidos (158), también piensa que la estimación solo debe afectar a los trabajadores con contratos temporales, para los que este riesgo es casi seguro (es decir […] contratos temporales). Partiendo de un salario mensual bruto de […] EUR, con una indemnización de nueve meses de salario para los […] primeros contratos temporales y seis meses para los […] siguientes, el importe se sitúa en […] millones EUR.
(303)
Por lo que se refiere al pasivo neto relativo a la cesión de buques en arrendamiento financiero, la Comisión considera que las hipótesis en las que se basa el cálculo están justificadas, principalmente en razón del formalismo contractual de las AIE, que limita cualquier sustitución de terceros en la SNCM y condiciona las ventajas fiscales a la explotación de los buques con pabellón francés. Por otra parte, también está justificado que el riesgo judicial no se aplique a los buques explotados en arrendamiento financiero, ya que esos buques son cedidos por los bancos acreedores de las AIE. En este contexto, la Comisión considera que está justificado que se tenga en cuenta un coste financiero neto de financiación entre el 30 de septiembre de 2005 y la fecha de cesión efectiva del buque.
(304)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que, a 30 de septiembre de 2005, el pasivo preferente de la SNCM ascendía a […] millones EUR y el pasivo no preferente, a […] millones EUR.
(305)
A la luz de lo anterior, la Comisión considera que, en fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor del activo de la SNCM ([…] millones EUR) no bastaba para satisfacer a los acreedores preferentes ([…] millones EUR) ni a los acreedores no preferentes ([…] millones EUR).
(306)
En estas condiciones, a falta de actuación para asumir el pasivo (ver más adelante) y teniendo en cuenta el considerando 273 de la presente Decisión y la insuficiencia de activos, el coste de una liquidación de la SNCM por la CGFM se limitaría a los costes de las indemnizaciones complementarias de despido ([…] millones EUR).
(307)
De ello se infiere que la decisión de las autoridades francesas de ceder la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR, que se ha de comparar con el coste mínimo de liquidación de […] millones EUR, puede considerarse acorde con la decisión que habría tomado un grupo de empresas privadas en una economía de mercado.
10.2.2.2. Consecuencias de la posible liquidación del activo de la SNCM
(308)
La Comisión analizó también el argumento de las autoridades francesas de que el Estado, en su condición de accionista mayoritario, podría verse obligado a asumir el pasivo en caso de liquidación de la empresa (ver más adelante). En ese caso, según las autoridades francesas, el cálculo del coste de liquidación para el Estado accionista debe tener en cuenta la legislación nacional, tal como admitió la Comisión en su Decisión ABX Logistics (159), y debe estudiarse caso por caso, teniendo en cuenta las especificidades del sector (160) y las circunstancias del que aquí nos ocupa.
(309)
En el presente caso, la Comisión toma nota de que las autoridades francesas le remitieron, el 28 de marzo de 2006, documentos que acreditaban que el accionista de la SNCM había buscado la solución menos costosa para él y había estudiado, paralelamente y desde el principio, dos opciones: la liquidación de la empresa y su venta a un precio negativo.
(310)
Sobre la base de los informes citados, transmitidos a la Comisión, las autoridades francesas consideran que todos los costes reales que habría tenido que soportar la República Francesa, a través de la CGMF, a 30 de septiembre de 2005, en su condición de accionista, se situarían entre […] y […] millones EUR. Esta estimación tiene en cuenta, sobre todo, el riesgo que el Estado francés habría corrido riesgo de cubrir el pasivo, si un tribunal hubiera tenido que considerarlo gestor de hecho de la SNCM, y el riesgo de que el Estado fuera condenado a pagar indemnizaciones complementarias al personal despedido. Las autoridades francesas consideran que estos riesgos deben tenerse en cuenta para calcular el coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(311)
Por lo tanto, se plantea la necesidad de evaluar todos los costes reales a los que probablemente habría tenido que hacer frente Francia, en su condición de accionista, en caso de liquidación del activo de la SNCM, para determinar si, ante la posibilidad de ser condenada a afrontar esos costes y la amplitud de estos (161), un accionista privado prudente no habría preferido vender inmediatamente su filial a un precio negativo de 158 millones EUR antes que correr ese riesgo.
a) Posible condena al Estado a cubrir el pasivo
(312)
En la legislación francesa, el liquidador de un empresa en proceso de liquidación del activo tiene la facultad de incoar un proceso de responsabilidad contra los antiguos directivos de la empresa, denominado «actuación de asunción del pasivo», en caso de resolución de un plan de salvaguardia o de administración judicial, o en caso de liquidación del activo (162).
(313)
La incoación de una actuación de asunción del pasivo contra los antiguos directivos de la empresa en quiebra está motivada por la necesidad de reconstituir el patrimonio de la empresa, que es una de la misiones confiadas al liquidador.
(314)
En varios correos dirigidos a la Comisión, las autoridades francesas sostuvieron que la hipótesis de que un juez nacional condenase al Estado a asumir el pasivo de la empresa de la que era gestor era una hipótesis muy plausible que se debía incluir en el cálculo del coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(315)
En sus escritos de 28 de febrero de 2008, la SNCM proporcionó un informe de expertos sobre las consecuencias jurídicas de una actuación de asunción del pasivo contra el Estado francés. En dicho informe se concluía que era muy probable que un tribunal de comercio hubiera considerado responsable al Estado y lo hubiese condenado a asumir todas las deudas sociales de la SNCM.
(316)
En el caso que nos ocupa, la Comisión considera que, dada la insuficiencia de activos observada en la SNCM (ver más arriba) y teniendo en cuenta la posible responsabilidad civil del liquidador, en caso de no actuar conforme a la ley de 1985 y al derecho de actuación de los acreedores desde 2005, es muy probable que se hubiese emprendido una actuación de asunción del pasivo contra el Estado francés en caso de liquidación del activo de la SNCM (163).
(317)
La legislación pertinente prevé que las deudas sociales de la empresa en liquidación puedan ser imputadas a sus antiguos gestores de hecho o de derecho, sin perjuicio de la reunión acumulativa de cuatro condiciones.
i) Reconocimiento del Estado como gestor de hecho o de derecho de la empresa en proceso de liquidación del activo (164)
(318)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que el experto de la SNCM proporcionó un análisis detallado del cual se infiere la gran probabilidad de que el Estado francés hubiera sido calificado de gestor de hecho de la SNCM. En esencia, el informe mencionado demostró que, según la jurisprudencia pertinente (165), el Estado había cometido, durante un largo período, actos positivos de gestión y dirección que no estaban sujetos manifiestamente a los controles administrativos establecidos por la ley. En particular, según el informe del experto de la SNCM, el Estado tomó decisiones en el marco de las facultades de control instauradas por él mismo, desviando así sus facultades de control para tomar decisiones por cuenta de la empresa en lugar de los directivos a los que correspondía tomar dichas decisiones. Además, parece ser que los órganos directivos de la SNCM no eran, en este caso, independientes del Estado para gestionar la empresa. Por último, el Estado suplantó a los órganos directivos de la SNCM al tomar en solitario decisiones estratégicas sin informarlos.
(319)
La Comisión observa que las autoridades francesas, en sus escritos de 28 de marzo de 2008, no expresaron reservas con respecto a la calificación del Estado francés de gestor de hecho de la SNCM. En su correo de 20 de noviembre de 2006, las autoridades francesas indican que el juez no habría dudado en calificar al Estado accionista de la SNCM de gestor de hecho de la empresa. Sin embargo, es evidente que una declaración así, realizada en el marco de un procedimiento sobre ayudas estatales, no puede bastar por sí sola para establecer de manera suficiente si un juez habría considerado a las autoridades nacionales gestores de hecho de la empresa beneficiaria de las medidas en cuestión, ni, menos todavía, el grado de probabilidad de una eventualidad así.
(320)
En las presentes circunstancias, la Comisión no necesita pronunciarse sobre la apreciación de los elementos invocados por las autoridades francesas, teniendo en cuenta la conclusión a la que llegaba en la sección 10.2.2.1.
ii) Existencia de uno o varios fallos de gestión del Estado francés, gestor de hecho de la empresa en proceso de liquidación del activo
(321)
En el caso que nos ocupa, la Comisión destaca que el informe del experto de la SNCM, partiendo de una lista no exhaustiva de elementos de hecho, expuso una serie de elementos para demostrar que el Estado, gestor de hecho de la SNCM, realizó una gestión deficiente.
(322)
En particular, indica que el Estado francés cometió fallos en materia de inversiones […]. El Estado cometió asimismo numerosos fallos de gestión en materia de […].
(323)
A este respecto, […] (166). En su correo de 30 de abril de 2007, las autoridades francesas calificaron de muy elevado el riesgo de que se hubiera condenado al Estado como responsable, teniendo en cuenta los criterios […] de calificación de la falta de gestión con arreglo al artículo L. 651-2 del «Code de commerce». Sin embargo, es evidente que una declaración así, realizada en el marco de un procedimiento sobre ayudas estatales, no puede bastar por sí sola para establecer de manera suficiente si un juez habría considerado que las autoridades nacionales cometieron las faltas alegadas, ni, menos todavía, el grado de probabilidad de una eventualidad así.
iii) Constatación de la insuficiencia de activos
(324)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que, en su correo de 16 de noviembre de 2006, las autoridades francesas facilitaron una evaluación de la insuficiencia de activos de la SNCM sobre la base de los citados informes de expertos de la CGMF y Oddo-Hastings. La Comisión toma nota de que el informe pericial de la SNCM sobre la actuación de asunción del pasivo transmitido a la Comisión en febrero de 2008 se basa en los citados informes para constatar la insuficiencia de activos en caso de liquidación del activo de la empresa. En particular, el informe Oddo-Hastings destaca una insuficiencia de activos, a 30 de septiembre de 2005, por valor de […] millones EUR, diferencia entre el valor del activo de la SNCM ([…] millones EUR) y el valor del pasivo de la empresa (deudas preferentes y no preferentes, valoradas, respectivamente, en […] millones EUR y en […] millones EUR).
(325)
La Comisión toma nota de que, en virtud de la legislación francesa mencionada, se observa una insuficiencia de activos, ya que el liquidador de la empresa no dispone de activos suficientes para satisfacer a los acreedores, preferentes y no preferentes. Por lo que se refiere, más concretamente, a los créditos sociales de la empresa, el pasivo social está constituido a minima por los créditos salariales clásicos, es decir, los que provienen directamente del contrato de trabajo, el convenio colectivo o la ley, y que el liquidador inscribe de forma automática en el pasivo de la empresa (167).
(326)
La Comisión ha estimado anteriormente la insuficiencia de activos de la SNCM, a 30 de septiembre de 2005, en […] millones EUR.
iv) Existencia de una relación causal entre las faltas y la insuficiencia de activos observada
(327)
Según las autoridades francesas, en la legislación de ese país, el demandante de la actuación de asunción del pasivo no tiene que determinar el importe del empeoramiento del pasivo generado por la gestión deficiente del directivo. El gestor de una persona jurídica puede ser declarado responsable, en virtud del artículo L. 624-3 del «Code de commerce», aunque la gestión deficiente cometida por él solo sea una de las causas de la insuficiencia de activos, y puede ser condenado a soportar todas o parte de las deudas sociales, aunque su falta solo sea la causa de una parte de ellas (168).
(328)
En este caso, la Comisión toma nota de que el experto de la SNCM considera evidente la relación entre la gestión deficiente y la insuficiencia de activos constatada. Sobre la base de las estimaciones presentadas por dicho experto, el perjuicio financiero resultante de la lista no exhaustiva de los fallos de gestión del Estado señaladas en el considerando 322 de la presente Decisión asciende a […] millones EUR (169).
(329)
Las autoridades francesas […] (170).
(330)
Además, la Comisión observa que las autoridades francesas, en sus escritos de 16 de noviembre de 2006, de 27 de abril de 2007 y de 28 de marzo de 2008, […] (171). Las autoridades francesas […] (172). En su correo de 16 de noviembre de 2005, las autoridades francesas admitieron que «está claro que el Estado accionista, al que el juez no dudaría en designar gestor de hecho de la SNCM, sociedad de responsabilidad limitada, sería probablemente condenado en virtud del artículo L651-2 del “Code de commerce” a soportar toda la insuficiencia de activos de la SNCM».
(331)
En las presentes circunstancias, la Comisión no necesita pronunciarse sobre la apreciación de los elementos invocados por las autoridades francesas, teniendo en cuenta la conclusión a la que llegaba en la sección 10.2.2.1.
b) Estimación del coste total de la liquidación del activo de la SNCM
(332)
A la luz de lo anteriormente expuesto, la situación actual del expediente no permite a la Comisión determinar el coste económico real de la reclamación de la responsabilidad del accionista.
(333)
A este respecto, la Comisión toma nota de que, con arreglo al artículo L624-3 del «Code du Commerce», al gestor de hecho o de Derecho de la empresa en liquidación se le condena, en tales circunstancias, a pagar total o parcialmente la insuficiencia de activos constatada.
(334)
La Comisión observa que el artículo mencionado da a los magistrados absoluta libertad para decidir si procede condenar al gestor a soportar todas o una parte de las deudas sociales. Según la jurisprudencia pertinente, los tribunales se muestran sensibles frente al comportamiento del gestor acusado y modulan las condenas en función de las comprobaciones que puedan establecer.
(335)
Según se indica anteriormente, las autoridades francesas consideran que el Estado francés debería soportar una parte de la falta de activos observada de entre un […] y un […] %, es decir, una franja comprendida entre […] millones y […] millones EUR.
(336)
La Comisión destaca que, en una situación parecida a esta, en la que se vio afectada la empresa Les Mines de Salsignes, subfilial del BRGM (institución pública de carácter industrial y comercial) (173), la Chambre commerciale de la Cour de cassation condenó a la BRGM y a sus filiales, en su calidad de gestores de hecho solidariamente con los otros directivos de la empresa Les Mines de Salsignes, al pago completo de la insuficiencia de activos (174). La parte alícuota de las deudas sociales a cargo de la empresa Coframines y de BRGM y, en definitiva, por lo tanto, del Estado, ascendió al 73,6 %. En los términos de esa decisión, el Tribunal señaló que el consejo de administración se encontraba en una situación de dependencia con respecto a las dos entidades consideradas.
(337)
Sin embargo, la Comisión considera que las autoridades francesas no han demostrado, a la luz de la normativa sobre ayudas estatales, en qué medida los citados fallos de gestión del Estado, perjudiciales para la empresa, podrían haber sido cometidos por cualquier otro accionista privado en una economía de mercado. A este respecto hay que señalar que solo esos fallos, debidamente determinados, pueden tomarse en consideración para determinar si, teniendo en cuenta el riesgo de ser condenado a afrontar esos costes y la amplitud de estos (es decir, el valor actualizado neto del riesgo de una futura condena), un operador privado prudente hubiera preferido pagar inmediatamente un precio negativo de 158 millones EUR, antes que correr ese riesgo. Efectivamente, no cabe imaginar que un inversor privado se viese obligado a cometer fallos motivados por consideraciones no empresariales, sino de carácter general (por ejemplo, con fines sociales o de desarrollo regional).
(338)
La Comisión no niega que, en casos excepcionales, algunas legislaciones nacionales prevén la posibilidad de que terceras partes puedan recurrir contra los accionistas de una sociedad liquidada, sobre todo cuando dichos accionistas pueden considerarse gestores de hecho o de Derecho que han cometido fallos de gestión perjudiciales para la empresa. Sin embargo, aunque esa posibilidad exista en la legislación francesa, la Comisión considera que las autoridades francesas no han despejado de manera suficiente las dudas de la Comisión en este caso en lo que se refiere a los argumentos derivados del riesgo de que, en caso de liquidación de la SNCM, el Estado francés hubiera sido condenado a asumir el pasivo de esa empresa. Sin embargo, no es necesario pronunciarse sobre este aspecto en la presente Decisión, teniendo en cuenta las conclusiones de la Comisión en la sección 10.2.2.1.
(339)
Además de la insuficiencia de activos, según las autoridades francesas, teniendo en cuenta la jurisprudencia en la materia (175), un juez no habría dudado en condenar al Estado francés a asumir las indemnizaciones complementarias de despido (de entre […] y […] millones EUR). Según las autoridades francesas, todos los costes reales que la República Francesa habría tenido que soportar como accionista se sitúan en una franja comprendida entre […] millones y […] millones EUR.
(340)
Las autoridades francesas precisan que, en sentencias recientes, los tribunales franceses han condenado al gestor de hecho o de derecho a asumir, además de la insuficiencia de activos, las indemnizaciones complementarias de despido calculadas a partir de un plan social establecido por la empresa antes de su liquidación.
(341)
Las autoridades francesas indican, en concreto, que en el asunto Aspocomp, la empresa francesa Aspocomp SAS, filial al 99 % de la empresa finlandesa Aspocomp Group Oyj, firmó, el 18 de enero de 2002, un convenio colectivo en el que se describían las condiciones de indemnización de un plan social que afectaba a 210 trabajadores, de un total de 550. Ese acuerdo describía, principalmente, el importe de las indemnizaciones compensatorias y complementarias, así como las ayudas por despido voluntario. Sin embargo, tras un cambio de estrategia del grupo, la empresa madre Aspocomp Group Oyj decidió, el 21 de febrero de 2002, dejar de financiar a su filial Aspocomp SAS, obligándola así a que se declarase insolvente. Esta decisión impidió, de hecho, a la filial responder a los compromisos adquiridos en el marco del convenio colectivo y la obligó a despedir a todos los trabajadores.
(342)
En este contexto, la sentencia de la Cour d’Appel de Ruán confirmó la valoración del Conseil des Prud’hommes de Evreux, condenando a la empresa Aspocomp Group Oyj, que controlaba al 99 % la gestión de su filial, a abonar: i) a los trabajadores afectados por el convenio colectivo, todas las indemnizaciones compensatorias y complementarias previstas en ese único convenio colectivo, así como los daños y perjuicios por despido sin causa real y seria, y ii) a los trabajadores despedidos en el marco de la declaración de insolvencia de Aspocomp, indemnizaciones equivalentes, considerando que, al no responder a los compromisos adquiridos, la empresa madre había puesto de manifiesto un comportamiento desleal y una ligereza censurable.
(343)
En este caso, la Comisión observa que, según la documentación del expediente, el 25 de abril de 2005, el accionista de la SNCM suspendió, sin concertación con la dirección de la empresa, un plan social negociado, basado en el plan social de 2002 y aplicado en la primavera de 2005. La Comisión observa, además, que la elaboración de ese plan social es anterior a la decisión del Estado de vender la SNCM.
(344)
La Comisión considera que, si la SNCM hubiese sido liquidada, los trabajadores de la empresa no habrían dudado en apelar ante la justicia a las disposiciones de ese plan social.
(345)
Para que ese planteamiento resulte pertinente en un caso como el presente, la Comisión debería evaluar lo siguiente: i) si un juez habría condenado al Estado miembro por haber suspendido, sin concertación con la dirección de la empresa, el plan social en cuestión; ii) el importe que el Estado miembro tendría que pagar en ese caso, y iii) el grado de probabilidad de una eventualidad así (176).
(346)
La Comisión observa que una sentencia de la Chambre commerciale de la Cour de cassation en la que esta indica que estaría dispuesta a aceptar una demanda de responsabilidad contra una empresa dominante cuyo comportamiento doloso ha provocado la ruina de la filial y, por lo tanto, despidos colectivos (177), va en el mismo sentido que la jurisprudencia Aspocomp.
(347)
No obstante, la Comisión observa a este respecto que el principio que se deriva de la sentencia de la Cour d’Appel de Ruán no se ha visto reforzado hasta ahora por otras sentencias del mismo tipo. Por lo tanto, la Comisión considera que las autoridades francesas no han despejado de manera suficiente las dudas de la Comisión en cuanto a un riesgo cierto del accionista de la SNCM de que su responsabilidad fuese puesta en entredicho y se viese obligado a pagar indemnizaciones complementarias de despido sobre la base de esa jurisprudencia. Sin embargo, no es necesario sacar conclusiones sobre este aspecto en la presente Decisión, teniendo en cuenta lo concluido por la Comisión en la sección 10.2.2.1.
10.2.2.3. Conclusión
(348)
En razón de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la decisión de vender la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR responde a la que habría tomado un grupo privado en una economía de mercado, teniendo en cuenta los costes sociales que implicaría la liquidación de la empresa.
(349)
La Comisión ha basado el análisis anterior en las únicas hipótesis que le han parecido razonables y suficientemente motivadas. Esas estimaciones inducen a considerar que la diferencia entre la opción elegida por las autoridades francesas y la solución alternativa sería de, al menos, […] millones EUR, que deberían cubrir ampliamente un eventual error sobre las estimaciones aceptadas tras el análisis.
(350)
Además, la Comisión considera que el precio negativo de 158 millones EUR resulta de una negociación comercial entre el Estado y los inversores privados, tras un procedimiento público de selección abierto, transparente, no discriminatorio e incondicional. A este respecto, la Comisión considera que ese precio, que es el menos negativo posible, constituye un precio de mercado.
(351)
A pesar de los límites mencionados en el considerando 284 de la presente Decisión, la Comisión indica que el experto de la Comisión verificó las hipótesis de valoración de la SNCM partiendo del método de la actualización de los flujos libres de caja operativos del informe del Banque HSBC, encargado por las autoridades francesas. El experto de la Comisión considera que los cálculos del HSBC se efectuaron correctamente. Tomando como base los resultados de esas simulaciones, cabe concluir que el precio pagado por la SNCM es coherente con el valor de la empresa, calculado con el método de la actualización de los flujos libres de caja operativos realizada en el momento de la operación.
(352)
De la sección 10.2.2.1 se deduce, sin necesidad de pronunciarse sobre los elementos expuestos en la sección 10.2.2.2, que dicha medida no proporciona una ventaja económica ni a la SNCM ni a los inversores privados. Por lo tanto, la aportación de capital estatal por valor de 158 millones EUR, anterior a la cesión de la empresa a los inversores privados, es decir, el precio de venta negativo de 158 millones EUR, no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.3. Aportación de capital de la CGMF de 8,75 millones EUR
10.3.1. Marco jurídico de referencia
(353)
Si la intervención de los poderes públicos de que se trate se realiza al mismo tiempo que una intervención significativa de operadores privados, efectuada en condiciones comparables, cabe descartar, de entrada, la existencia de una ventaja económica (178).
(354)
La práctica de toma de decisiones de la Comisión, confirmada por el juez comunitario, excluye, de entrada, la naturaleza de ayuda de una aportación de capital estatal en esas circunstancias, siempre que se cumplan las tres condiciones siguientes:
-
la intervención privada debe emanar de operadores económicos, lo cual no es el caso de una participación de los trabajadores en el capital de la empresa afectada (179),
-
la intervención privada debe ser significativa, lo cual no es el caso, por ejemplo, de una intervención privada referida solamente al 3,3 % del importe total en juego (180),
-
la intervención privada debe producirse al mismo tiempo que la pública, con lo que el Tribunal confirmaba el análisis de la Comisión, según el cual las aportaciones públicas pueden constituir una ayuda estatal cuando las inversiones privadas en la misma empresa no se efectúan hasta después de haberse asignado aportaciones públicas (181), a pesar de lo cual, la Comisión acepta a veces tomar en consideración las intervenciones privadas que han tenido lugar poco después de una intervención pública, sobre todo cuando el inversor privado ya ha firmado una carta de intenciones en el momento de producirse la intervención pública (182).
10.3.2. Aplicación al presente caso
(355)
La Comisión observa primeramente que las acciones de la SNCM se vendieron a operadores económicos, BCP y VT. Tras la operación de cesión, el Estado debía aportar a la empresa, al mismo tiempo, un importe de 8,75 millones EUR, de modo que su participación del 25 % en la SCMN se mantuviese con arreglo a su compromiso, sobre todo con los trabajadores.
(356)
En segundo lugar, la aportación del Estado francés de 8,75 millones EUR, se ha de comparar con la de los inversores privados, de 26,25 millones EUR. Según se indicaba anteriormente, este reparto resulta del compromiso de las autoridades francesas de mantener el 25 % de participación en la empresa en cuestión. Dado que la intervención privada asciende a un 75 % del importe total, la Comisión considera que es significativa. La Comisión reitera, además, que los socios privados poseen una estructura financiera sólida; que la adquisición de la SNCM se integra perfectamente en su estrategia empresarial, y que el plan de operaciones de dichos inversores prevé un restablecimiento de la rentabilidad a finales de 2009.
(357)
En lo que se refiere, por último, a la simultaneidad de las dos operaciones de aportación de capital, el experto de la Comisión se ha asegurado de que dichos capitales han sido abonados por todos los accionistas de la SNCM, incluida la CGMF.
(358)
El 31 de mayo de 2006 se comprobó efectivamente que el Consejo de Administración de la SNCM había observado que se habían llevado a cabo todas las operaciones mencionadas. En particular, el aumento de capital, de 35 millones EUR, realizado conjunta y simultáneamente por todos los accionistas, tuvo lugar el 31 de mayo de 2006 y se desarrolló en dos etapas simultáneas: i) un primer aumento de capital de […] acciones, suscrito enteramente por los inversores, en efectivo y nominalmente ([…] EUR), y ii) un segundo aumento de capital de […] acciones (liberadas en una cuarta parte), suscrito, en parte, por los inversores ([…] acciones, es decir, un importe de 26,25 millones EUR) y por el Estado francés, a través de la CGMF ([…] acciones, es decir, un importe de 8,75 millones EUR), en las mismas condiciones, es decir, la suscripción en efectivo por un importe nominal de […] EUR.
(359)
Las aportaciones de capital público y privado son, por lo tanto, estrictamente simultáneas.
(360)
A la luz de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que se cumplen los criterios establecidos por la jurisprudencia para descartar, de entrada, la naturaleza de ayuda de la medida en cuestión. Por lo tanto, la Comisión considera que la aportación de capital del Estado francés por valor de 8,75 millones EUR no da una ventaja económica a la SNCM, ya que la aportación se realizó paralelamente a una aportación de capital privado en condiciones comparables, de acuerdo con la jurisprudencia comunitaria.
(361)
En cualquier caso, la Comisión considera que la tasa de rentabilidad de la aportación estatal, es decir, el […] % anual, constituye una rentabilidad a largo plazo acorde con el capital invertido por un inversor privado.
(362)
A este respecto, la Comisión observa, en efecto, que el rendimiento fijo de la inversión en capital estatal en la SNCM exime al Estado de cualquier riesgo de ejecución del plan de operaciones, ya que ese rendimiento está totalmente desvinculado del rendimiento (al alza o a la baja) de la empresa. Así, la adjudicación de la DSP a la SNCM no permitirá al Estado mejorar el rendimiento esperado de su participación.
(363)
El experto de la Comisión concluyó de ello que, en lo que se refiere al riesgo, la aportación de capital del Estado francés se asemejaría más a un obligación a tipo fijo que a una inversión en acciones. Por lo tanto, la tasa de rentabilidad del […] % debe compararse con la de las obligaciones del sector privado francés en el momento de realizarse la operación. Según el experto de la Comisión, esa tasa se estableció en 4,15 % a finales de mayo de 2006.
(364)
La Comisión considera, finalmente, que la existencia de la cláusula resolutoria de cesión de la SNCM no permite poner en tela de juicio el principio de igualdad de trato de los inversores, ya que esa cláusula se refiere a la cesión total de la SNCM a los inversores privados, y no a la inversión (35 millones EUR) simultánea de los inversores privados (26,25 millones EUR) y el Estado (8,75 millones EUR) en la SNCM privatizada.
(365)
Según esto, la Comisión considera que la medida en cuestión no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.4. Medidas de ayuda a las personas (38,5 millones EUR)
10.4.1. Marco jurídico de referencia
(366)
A fin de valorar si una medida otorga o no una ventaja económica a una empresa, «debe […] determinarse si la empresa beneficiaria recibe una ventaja económica que no habría obtenido en condiciones normales de mercado» (183) o, al contrario, si esta evita soportar los costes que tendrían que haber debido gravar normalmente los recursos financieros propios de la empresa y han impedido así que las fuerzas presentes en el mercado tengan sus consecuencias normales (184).
(367)
Según jurisprudencia reiterada, una carga normal es una carga que una empresa debe soportar normalmente en el marco de su gestión corriente o de sus actividades normales (185). Más concretamente, el Tribunal indicaba que la reducción de cargas sociales constituye una ayuda estatal cuando esa medida está destinada a eximir parcialmente a las empresas de un sector industrial específico de las cargas sociales pecuniarias derivadas de la aplicación normal del sistema general de previsión social, sin que esa exención se justifique por la naturaleza o la economía de ese sistema (186). Con este pronunciamiento, el Tribunal indica claramente que la existencia de una ventaja económica debe establecerse en relación con el sistema general de seguridad social, aplicando así un razonamiento análogo al utilizado para los asuntos fiscales.
(368)
El 20 de septiembre de 2001, el Tribunal confirmó este planteamiento: «una ayuda consiste en una reducción de las cargas que normalmente recaen sobre el presupuesto de las empresas según la naturaleza o la estructura del sistema de cargas de que se trate […], mientras que, por el contrario, un gravamen especial es una carga suplementaria respecto de dichas cargas normales» (187).
(369)
Por lo tanto, para determinar lo que constituye una ventaja según la jurisprudencia relativa a la noción de ayuda estatal, es necesario determinar la norma de referencia o el régimen común aplicable, en el marco de un régimen jurídico determinado, que sirve de referencia para la comparación (188). A este respecto, el Tribunal de Justicia sentenció que la determinación del marco de referencia tiene una importancia enorme en el caso de las medidas fiscales, ya que la propia existencia de una ventaja solo puede establecerse con relación a una imposición «normal», a saber, el tipo impositivo vigente en la zona geográfica de referencia (189).
(370)
Por otra parte, según jurisprudencia reiterada, «A efectos de la aplicación del artículo 92 del Tratado […], resulta irrelevante que la situación del supuesto beneficiario de la medida haya mejorado o se haya agravado respecto al régimen anterior o, por el contrario, haya permanecido inalterada. Procede examinar únicamente si en el marco de un régimen jurídico concreto, una medida estatal puede favorecer a determinadas empresas o producciones en el sentido del artículo 92, apartado 1, del Tratado en relación con otras empresas que se encuentren en una situación fáctica y jurídica comparable habida cuenta del objetivo perseguido por la medida en cuestión» (190).
10.4.2. Aplicación al presente caso
(371)
De la jurisprudencia y la práctica en materia de toma de decisiones (191) de la Comisión se desprende que, para descartar el carácter de ayuda de la medida en cuestión, la Comisión debe comprobar que esta no alivia a la SNCM de cargas relacionadas con la gestión corriente, es decir, en el caso que nos ocupa, de cargas derivadas de la aplicación normal de la legislación social aplicable al sector en el marco de la ruptura del contrato de trabajo.
(372)
A este respecto, la Comisión observa que, conforme al protocolo de acuerdo firmado por las partes, la cuenta bloqueada solo puede activarse para financiar las compensaciones abonadas a los individuos cuyo contrato de trabajo con la SNCM se haya roto previamente. Por lo tanto, las medidas no tienen ni por objeto ni por efecto permitir el despido de trabajadores que, a falta de estas medidas, habrían podido permanecer a cargo de la SNCM.
(373)
La Comisión observa también que la concesión de esas compensaciones al personal despedido tras la cesión de la SNCM fue autorizado por el Estado como poder público, y no por la empresa.
(374)
Además, la Comisión observa que esas medidas sociales complementarias superan las indemnizaciones previstas por la legislación social y los convenios colectivos aplicables. Los costes derivados de la aplicación de estos siguen estando, por lo tanto, enteramente a cargo de la SNCM.
(375)
La Comisión observa, por último, que esas medidas sociales complementarias se aplicarán en caso de un plan de reducción de efectivos ejecutado por los inversores, una vez vendida la SNCM. En otras palabras: esas compensaciones no se corresponden con la ejecución de los planes de reducción de efectivos previstos en el contexto del plan de reestructuración de 2002.
(376)
Así pues, la Comisión considera que el coste de las indemnizaciones sociales complementarias no coincide ni con el coste de los planes sociales anteriores a la cesión asumidos por el Estado, ni con el coste social estimado anteriormente en el marco de una liquidación del activo de la SNCM.
(377)
Por lo tanto, las medidas sociales complementarias no constituyen cargas derivadas de la aplicación normal de la legislación social aplicable en el marco de la ruptura del contrato de trabajo.
(378)
A mayor abundamiento, la Comisión observa que, aun añadiendo el importe de 38,5 millones EUR a la aportación de capital estatal de 142,5 millones EUR, el precio de venta negativo ajustado de 196,50 millones EUR sigue siendo muy inferior al coste de liquidación del activo de la SNCM (véase el considerando 3 de la presente Decisión).
(379)
A la luz de lo anteriormente expuesto y conforme a su práctica en materia de toma de decisiones (192), la Comisión considera que la aplicación mediante fondos públicos de medidas sociales adicionales en favor del personal despedido, sin que esas medidas alivien al empresario de sus cargas normales, emana de la política social de los Estados miembros y no constituye una ayuda directa, con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE. La Comisión considera que no constituye tampoco una ayuda indirecta, ya que solo beneficia al personal cuando es despedido.
10.5. Saldo de 22,52 millones EUR notificado en concepto de ayudas a la reestructuración
(380)
Sobre la base de lo anteriormente expuesto, y con arreglo al considerando 258 de la presente Decisión, el importe de la subvención que se ha de evaluar como ayuda estatal sin compensación de servicio público es de 22,52 millones EUR (193) y representa una parte de la inyección de capital notificada por las autoridades francesas en 2002.
(381)
La Comisión considera que, con este importe, la SNCM obtiene una ventaja económica selectiva y, por lo tanto, que esta subvención constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.5.1. Compatibilidad de la medida con las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración
(382)
La medida en cuestión fue notificada, en 2002, por las autoridades francesas en virtud de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de 1999 (194).
(383)
Las Directrices comunitarias sobre las ayudas estatales al transporte marítimo (195) remiten, para la evaluación de ayudas a la reestructuración de las compañías marítimas, a las Directrices anteriormente mencionadas. En el punto 19 de dichas Directrices se dispone que «el único fundamento para la compatibilidad de las ayudas de salvamento o de reestructuración de empresas en crisis es la letra c) del apartado 3 del artículo 87».
(384)
Por lo que se refiere a la compatibilidad de una ayuda de Estado a la reestructuración con el artículo 87 CE, apartado 3, letra c), del Tratado CE, según la jurisprudencia, la Decisión de la Comisión debe enumerar los motivos por los que considera que las ayudas están justificadas con arreglo a las condiciones previstas por las Directrices, en particular, la existencia de un plan de reestructuración, una demostración satisfactoria de la viabilidad a largo plazo y el carácter proporcionado de las ayudas con respecto a la contribución de su beneficiario.
(385)
Para poder acogerse a una ayuda a la reestructuración, la empresa debe poder ser considerada una empresa en crisis según las Directrices de 1999 (196).
(386)
En este caso, la Comisión recuerda haber observado que este criterio se cumplía, tanto en su Decisión de 17 de julio de 2002 sobre la ayuda de salvamento en favor de SNCM (197), como en la Decisión de 19 de agosto de 2002 que incoa el procedimiento de investigación formal sobre el proyecto de recapitalización, sobre la base de la contabilidad anual de SNCM correspondiente al ejercicio 2001.
(387)
A los fines de la presente Decisión, la Comisión ha comprobado que la SNCM cumplió esta condición sobre la base de la contabilidad anual de la empresa correspondiente al ejercicio 2002. Así pues, los fondos propios, sin contar provisiones obligatorias (198), siguen siendo negativos: - 26,5 millones EUR en 2002, tras una cifra de - 30,7 millones EUR en 2001. Ello supone la desaparición de más de la mitad del capital social de la empresa, más de una cuarta parte del cual desapareció durante los doce últimos meses siguientes a la notificación, lo cual demuestra la condición suficiente, aunque no necesaria, descrita en el punto 5, letra a), de las Directrices.
(388)
Además de la evolución del capital social, la Comisión observa, entre otras cosas, que:
-
entre 2001 y 2002, el resultado corriente antes de impuestos pasó de - 5,1 millones EUR en 2001 a - 5,8 millones EUR en 2002, siendo la venta de algunos buques la única manera de enjugar en parte las pérdidas netas de 2002,
-
la capacidad de autofinanciación de la SNCM, que alcanzaba 39,2 millones EUR a finales de 2001, se situaba en 35,7 millones EUR a finales de 2002,
-
las deudas financieras netas, al margen de los arrendamientos financieros, pasaron de 135,8 millones EUR a 144,8 millones EUR entre 2000 y 2002,
-
las cargas financieras (intereses y asimilados) pasaron de 7,0 millones EUR en 2000 a 9,503 millones EUR en 2002.
(389)
Las autoridades francesas han confirmado también a la Comisión que los bancos se niegan a prestar dinero a la SNCM, debido a su endeudamiento, a pesar de la propuesta de esta empresa de aportar como garantía sus últimos buques libres de hipotecas o cargas similares.
(390)
Por último, el contrato de DSP no modifica este análisis en modo alguno. A pesar de que dicho contrato debe permitir a la SNCM, conjuntamente con el éxito del plan de reestructuración, alcanzar a la larga resultados de explotación positivos, la grave escasez de fondos propios, el creciente endeudamiento y el coste de las medidas operativas del plan de reestructuración conducirá, indudablemente, a la compañía, tras un cierto lapso de tiempo, a la supensión de pagos.
(391)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la SNCM cumple, a la vez, el requisito previsto por el punto 5, letra a), de las Directrices de 1999 y el previsto por su punto 6. Por lo tanto, observa que, en 2002, la SNCM era una empresa en crisis en el sentido que dan a esta expresión las Directrices.
(392)
De conformidad con las Directrices de 1999, la concesión de la ayuda se condiciona a la ejecución de un plan de reestruración validado por la Comisión. Según se indica en el punto 79 de la decisión de ampliar el procedimiento de investigación formal de 2006 y, dado que la Comisión consideró que las medidas posteriores a la notificación de 2002 no constituían ayudas estatales, la Comisión considera que la compatibilidad de la aportación de capital por valor de 22,52 millones EUR con las Directrices de 1999 debe examinarse a partir del plan de reestructuración de 2002. «Es preciso volver a situarse en el contexto de la época en que se adoptaron las medidas de apoyo financiero para […] absteniéndose pues de toda apreciación basada en una situación posterior» (199).
(393)
Sobre la base de la información facilitada por las autoridades francesas, la Comisión observa que, aunque el plan de reestructuración de 2002 prevé un restablecimiento de la rentabilidad a partir de 2003, gracias a las actuaciones que tendrán lugar principalmente en el bienio 2002-2003, no es menos cierto que la SNCM deberá esperar hasta 2005-2006 para recuperar un nivel de fondos propios «suficiente». De este modo, la Comisión fija la fecha de 31 de diciembre 2006 como término del período de reestructuración.
(394)
El restablecimiento de la rentabilidad del servicio entre Marsella y Córcega se prevé a corto plazo, y las rutas con el Magreb son ya rentables. Solo el tráfico desde Niza se mantiene más incierto, aunque su importancia relativa está disminuyendo, y la depreciación anticipada del Liamone en 2001 facilitará la vuelta a resultados positivos en esta línea. Por otra parte, la Comisión acepta el argumento según el cual una presencia en Niza, aunque sea reducida, sigue siendo necesaria para el posicionamiento de la compañía en el conjunto del mercado. La reorganización en el Magreb contribuirá a reducir la dependencia de la compañía con relación a sus rutas históricas y deberá contribuir también al retorno a la viabilidad, teniendo en cuenta […].
(395)
Al tratarse de la viabilidad a largo plazo, es decir, más allá del vencimiento del actual contrato de DSP, la Comisión considera que la aplicación del plan debe permitir a la empresa afrontar la competencia de manera eficaz en el momento de la renovación de los contratos. Por último, observa que, incluso en un supuesto de pérdida parcial, como un transbordador de vehículos, ese contrato deberá permitir a la compañía mantener sus resultados positivos. Si la pérdida del contrato provocase un descenso igual o superior al 40 % de los ingresos de la empresa en su mercado histórico, como se prevé en otro supuesto, la Comisión considera que se entraría en una situación hipotética que pocos planes de reestructuración, con o sin ayuda pública, podrían contrarrestar, y que es prematuro prever en este momento.
(396)
Por lo que se refiere a «hipótesis realistas por lo que se refiere a las condiciones futuras de explotación», la Comisión considera que el estudio de mercado que se ha realizado es serio y constituye una buena base para establecer supuestos sobre la evolución de la empresa.
(397)
La Comisión observa que, para asegurar el retorno a la viabilidad de la empresa, el plan de reestructuración prevé que la mejora de la viabilidad sea el resultado, principalmente, de medidas internas como el mejor control de sus costes de producción y una mejora de la productividad. Además, aunque la mejora de la situación financiera de la SNCM dependa de la reorganización de sus actividades en el Magreb, dadas las perspectivas de crecimiento de ese mercado, el plan de reestructuración de 2002 implica también medidas destinadas al abandono de algunas actividades, en particular, de su filial italiana Corsica Marittima.
(398)
La Comisión considera que el efecto de las medidas del plan notificado y su éxito no deben depender de la evolución del mercado, con excepción del crecimiento en los servicios del Magreb, que representa, sobre todo, un retorno a la posición de que gozó la SNCM hasta mediados de los noventa.
(399)
Además, la Comisión observa que el plan de reestructuración tiene en cuenta la situación y la evolución previsible de la oferta y la demanda en el mercado de los productos en cuestión, con supuestos que se traducen en previsiones optimistas, pesimistas e intermedias, y también con los puntos fuertes y débiles propios de la SNCM.
(400)
Por último, la Comisión considera que el plan de reestructuración propone un cambio de la empresa que le permita cubrir, una vez llevado a cabo, todos sus costes, incluidos los relativos a la amortización y las cargas financieras.
(401)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión observa que, partiendo de la información disponible en el momento en el que se adoptaron las medidas de apoyo financiero, se satisface el criterio relativo a la viabilidad de la empresa.
(402)
Según el punto 35 de las Directrices, deben adoptarse medidas que mitiguen en lo posible las consecuencias negativas que la ayuda pueda acarrear para los competidores. De no ser así, la ayuda se consideraría contraria al interés común y, por consiguiente, incompatible con el mercado común.
(403)
En el caso que nos ocupa, esta condición debe implicar una limitación de la presencia de la empresa en su mercado histórico, a saber, el servicio de Córcega, que es también donde la compañía se enfrenta con la competencia de otras compañías establecidas en la Comunidad, lo que no sucede en el tráfico del Magreb.
(404)
La Comisión opina que el mercado de los servicios marítimos a Córcega no adolece de exceso de capacidad, habida cuenta de su fuerte estacionalidad y del importante crecimiento del tráfico. La Comisión observa también que el índice de ocupación media de los buques de la principal competidora de la SNCM es más bajo que el de la compañía pública. Al no existir exceso de capacidad en el mercado en el sentido de las Directrices, no procede el saneamiento del mismo. En consecuencia, la venta de buques, en lugar de su destrucción, constituye una reducción de capacidad aceptable conforme a las Directrices.
(405)
La limitación o reducción forzadas de la presencia en los mercados donde opera la empresa supone, en efecto, una contrapartida para los competidores, cuya amplitud debe guardar relación con los efectos de falseamiento de la competencia que genere o pueda generar la ayuda a la reestructuración.
(406)
El plan de reestructuración contribuye de forma significativa a reducir la presencia de la empresa en su mercado, en beneficio directo de sus competidoras, debido a la aplicación de los siguientes elementos:
-
cierre de la filial Corsica Marittima (82 000 pasajeros en 2000), encargada de los enlaces entre Italia y Córcega y, en consecuencia, retirada del grupo SNCM del mercado de los servicios entre Italia y Córcega,
-
abandono casi total, por parte de la SNCM, de las conexiones entre Tolón y Córcega, mercado que, en 2002, representaba no menos de 460 000 pasajeros,
-
limitación del número total anual de plazas ofertadas y del número de rotaciones operadas por la SNCM a partir de 2003, en particular en el servicio entre Niza y Córcega,
-
venta de cuatro buques.
(407)
En el conjunto formado por el golfo de Génova y Tolón, la SNCM reduce su oferta en más de un millón de plazas anuales con respecto a 2001, lo que representa una reducción del 50 %, en beneficio inmediato de sus competidores, a pesar de que esos servicios son los que experimentan crecimientos más fuertes.
(408)
Aunque de gran amplitud, estas medidas han sido completadas con la obligación por parte de la SNCM de no financiar, durante el período de reestructuración, nuevas inversiones, al margen de los costes de reorganización de su actividad hacia el Magreb consignados en el plan de reestructuración.
(409)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera satisfecho el criterio relativo a la prevención del falseamiento indebido de la competencia.
(410)
El importe de la ayuda debe limitarse a lo estrictamente necesario para permitir la reestructuración en función de las disponibilidades financieras de la empresa, de sus accionistas o del grupo comercial del que forme parte, sin por ello ahogar sus posibilidades de volver a ser viable.
(411)
En su Decisión de 19 de agosto de 2002, la Comisión expresó dudas con respecto al método de cálculo presentado por las autoridades francesas para determinar el importe de la ayuda. A pesar de las explicaciones complementarias aportadas por Francia, la Comisión decidió efectuar su propia evaluación.
(412)
Con relación al enfoque elegido por las autoridades francesas, basado en la ratio fondos propios/endeudamiento, la Comisión considera, efectivamente, que:
-
el grupo de cinco empresas seleccionadas por las autoridades francesas no es suficientemente representativo del sector del transporte marítimo de cabotaje,
-
el porcentaje del 79 % obtenido de este grupo de empresas para la ratio fondos propios/deuda financiera no es, en modo alguno, un indicador fiable de la buena salud de una empresa,
-
las autoridades francesas no han explicado a qué corresponde exactamente la cuantía de las deudas financieras de estas cinco compañías y, por lo tanto, no han podido garantizar que estos datos sean homogéneos con la cifra de endeudamiento de la SNCM tal como figura en el plan de reestructuración,
-
las autoridades francesas no han demostrado que el porcentaje del 79 % obtenido de este grupo de empresas para la ratio fondos propios/deuda financiera se haya respetado efectivamente para el período 2002-2007 en el modelo financiero incluido en el plan de reestructuración.
(413)
Con respecto a los demás enfoques propuestos por Francia para demostrar que la aportación de capital se limitó al mínimo, la Comisión critica su pertinencia (200).
(414)
Efectivamente, la Comisión opina que la aportación de capital debe tener como fin principal no incrementar los fondos propios de la empresa (simple reestructuración financiera), sino ayudarla a pasar de su situación de monopolio en el régimen del convenio de 1976 a una situación de competencia. Por este motivo, es renuente a fijar la dimensión de la ayuda con el método elegido por las autoridades francesas, dada la dificultad de definir el nivel de fondos propios adecuado para la SNCM. En efecto, la Comisión observa que si al grupo seleccionado por las autoridades francesas se le añaden, o se eliminan de él, determinadas empresas, la ratio media fondos propios/endeudamiento puede variar significativamente.
(415)
La Comisión considera que la ayuda a la reestructuración puede cubrir los costes de las distintas medidas previstas en el plan de reestructuración (reestructuración operativa) exigidas por el cambio del contexto jurídico y competitivo de la empresa. Por lo que se refiere a los costes relacionados con las medidas operativas de reestructuración, la Comisión acepta la cifra de 46 millones EUR (véase el considerando 55 de la presente Decisión) (201).
(416)
Por lo que se refiere al cálculo preciso de las necesidades de ayuda de la SNCM, la Comisión recuerda que «es preciso volver a situarse en el contexto de la época en que se adoptaron las medidas de apoyo financiero para […], absteniéndose pues de toda apreciación basada en una situación posterior» (202).
(417)
En el presente caso, la Comisión señala, con arreglo al punto 40 de las Directrices, que, entre el 18 de febrero de 2002, fecha de la notificación por las autoridades francesas de la ayuda a la reestructuración, y el 9 de julio de 2003, fecha en la que la Comisión decidió autorizar dicha ayuda, se realizaron ventas significativas de activos, esencialmente navales, por valor de 26,25 millones EUR de producto neto de las deudas financieras asociadas (203).
(418)
Sin embargo, esas ventas no bastan para restablecer la viabilidad de la SNCM, cuya situación financiera se seguirá caracterizando por un peso importante del pasivo (19,75 millones EUR) tras esta operación. Dado que la SNCM no está en condiciones de contratar préstamos bancarios, ni siquiera proponiendo como garantía hipotecaria sus últimos buques libres de hipoteca y otras cargas similares, la Comisión considera que la empresa no es capaz de encontrar otros recursos propios para financiar su reestructuración.
(419)
Teniendo en cuenta lo anterior, la Comisión llega a la conclusión de que la suma de 19,75 millones EUR está plenamente justificada para permitir a la empresa recuperar en breve plazo la senda de la viabilidad.
(420)
Así pues, la Comisión considera que, del saldo inicialmente notificado en concepto de ayudas a la reestructuración, de 22,52 millones EUR, solamente 19,75 millones pueden justificarse partiendo de las necesidades de liquidez de la SNCM y de las ventas de activos realizadas a 9 de julio de 2003, sin perjuicio de tener en cuenta el producto de las cesiones (ver más abajo) impuestas por la Comisión en su Decisión de 2003, y que vinieron a completar las previstas en el plan de reestructuración.
(421)
Las Directrices (204) disponen que la compañía que haya recibido en el pasado una ayuda a la reestructuración no podrá normalmente percibir una segunda en los diez años inmediatamente posteriores al término del período de reestructuración. En el inventario de ayudas recibidas por la SNCM no figura ninguna ayuda a la reestructuración, siendo esta, efectivamente, la primera reestructuración de la SNCM tras su creación en 1976.
10.5.2. Mantenimiento de las medidas compensatorias
(422)
Tal como sugiere el Tribunal en su sentencia de 2005 y como se indica en el punto 137 de la Decisión de ampliación de 2006, dada la revisión a la baja del importe de la ayuda validado con arreglo a las Directrices de 1999, se plantea si se han de mantener las medidas compensatorias impuestas por la Comisión en su Decisión de 2003.
(423)
Hay que recordar que, mediante su Decisión de 2003, la Comisión aprobó una inyección de capital de 76 millones EUR con arreglo a las Directrices de 1999, con las condiciones siguientes (205):
i)
abstenerse de adquirir nuevos buques y de firmar contratos de construcción, de pedido o de fletamento para buques adicionales, ya sean nuevos o rehabilitados, hasta el 31 de diciembre de 2006,
ii)
explotar únicamente los once buques que eran ya propiedad de la empresa SNCM hasta el 31 de diciembre de 2006,
iii)
vender todas las participaciones, directas e indirectas, en Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements et de participations, y Someca,
iv)
abstenerse de toda política consistente en publicar tarifas inferiores a las de sus competidores, para destinos y servicios equivalentes en las mismas fechas, hasta el 31 de diciembre de 2006,
v)
limitar, hasta el 31 de diciembre de 2006, el número anual de rotaciones de buques en las diferentes conexiones marítimas con Córcega.
(424)
El experto de la Comisión verificó la aplicación de todas las condiciones impuestas por la Decisión de la Comisión de 2003.
(425)
Confirmó, asimismo, el cumplimiento de las condiciones relativas a la no adquisición de buques [condición i)]. A este respecto hay que destacar que el buque Superfast, rebautizado Jean Nicoli, fue adquirido por la empresa VT y fue facilitado mediante arrendamiento del buque a la SNCM a partir de febrero de 2007, concretamente al finalizar el período fijado por la Decisión de 2003 (206).
(426)
Por lo que se refiere a la explotación de la flota existente de la SNCM [condición ii)], el experto de la Comisión confirmó que la SNCM mantuvo su flota en diez buques, es decir, uno menos del límite de once impuesto por la Decisión de 2003, tras la sustitución del Aliso por el Asco en 2004 (207) y la cesión del Asco el 24 de mayo de 2005.
(427)
Por lo que se refiere a la sustitución del Aliso por el Asco, la Comisión señala, en primer lugar, que esos buques son dos dos buques gemelos, construidos a partir de planos idénticos por el mismo astillero. Tienen exactamente las mismas dimensiones, forma y capacidad. La Comisión considera que la permuta de esos buques no se realizó para aumentar la capacidad de la SNCM. Por otra parte, recuerda que la posibilidad de modificar la composición de la flota autorizada de la SNCM solo puede realizarse por motivos independientes de la voluntad de la compañía. En el presente caso, la Comisión opina que los problemas que tuvo la SNCM para ceder el Asco no dependían de la voluntand de la empresa. La Comisión considera asimismo que si la SNCM encontró un comprador para el Aliso, en vez de para el Asco, la venta del primero fue equivalente, en sus efectos sobre la capacidad de la SNCM, a la venta del Asco, y que los compromisos de las autoridades francesas de ajustarse al plan de reestructuración se han cumplido en lo que respecta a la venta de cuatro buques de la flota explotada por la SNCM.
(428)
Por otra parte, el experto constató, basándose en los documentos de contabilidad, que todas las ventas de activos impuestas por la Decisión de 2003 [condición iii)] habían sido llevadas a cabo. Los productos netos de cesión ascienden a 5,02 millones EUR (208). La Comisión destaca que, aparte de las ventas previstas por el plan de reestructuración de 2002, o impuestas por la Decisión de 2003, la SNCM cedió activos (209), cuya materialización fue comprobada por el experto de la Comisión, por un producto de cesión neto de 12,6 millones EUR.
(429)
Por lo que se refiere a la condición de abstenerse de actuar como empresa líder en materia de precios (210), el experto de la Comisión comprobó, por una parte, la existencia en la SNCM de un procedimiento pensado para verificar el cumplimiento de esa condición. Por otra parte, también examinó la aplicación de esa condición por la SNCM a los distintos servicios durante el período de 16 de marzo de 2005 a 31 de diciembre de 2006 (211). Partiendo de esa verificación, el experto de la Comisión concluyó que, en el […] % de los casos, los billetes emitidos por la SNCM cumplieron la condición iv). La Comisión señala que, según la información facilitada por las autoridades francesas, la SNCM sigue aplicando en la actualidad las condiciones iv) et v), mientras que la Decisión de 2003 las daba por terminadas a 31 de diciembre de 2006.
(430)
Con respecto a la condición v), el expertó observó que la SNCM había cumplido el número de travesías relativas a los ejercicios 2005 y 2006. En cambio, parece que sobrepasó las normas relativas al número máximo de plazas ofertadas para las travesías de Marsella en 2005 y 2006, así como, de manera muy limitada, las relativas al número máximo de metros lineales ofertados para las travesías de Tolón en 2005 y 2006, y Marsella en 2006.
(431)
No obstante, sobre este último punto, la Comisión señala que, por lo que se refiere a las plazas, la noción de exclusividad de las cabinas para una sola familia dificulta la estimación exacta del exceso. Con ello, esta sola circunstancia no permite considerar que la SNCM fracasó en su cumplimiento de las condiciones que le fueron impuestas por la Decisión de 2003.
(432)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión concluye que la SNCM ejecutó las medidas compensatorias impuestas por la Decisión de 2003.
10.5.3. Conclusión
(433)
La Comisión observa que las medidas compensatorias de la Decisión de 2003 se cumplieron casi en su totalidad. Teniendo en cuenta la gran disminución de la ayuda aprobada con arreglo a las Directrices de 1999 con respecto al importe aprobado en 2003, que indujo a la Comisión a imponer dichas condiciones, la Comisión no considera necesario imponer condiciones u obligaciones adicionales para que no se falsee la competencia en medida contraria al interés común.
(434)
A la luz de lo anteriormente expuesto, y teniendo en cuenta el importe exacto del producto neto de las ventas determinado en el momento de ser adoptada la Decisión de 2005, la Comisión considera que la ayuda estatal en forma de aportación de capital de 15,81 millones EUR (212) es compatible con el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE.
11. CONCLUSIÓN
(435)
En conclusión: la Comisión considera que las medidas objeto de la presente Decisión no constituyen ayudas con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, o son ayudas compatibles con el mercado común.
(436)
La Comisión pide a Francia que:
-
indique a la Comisión a la mayor brevedad posible, y en todo caso en el plazo de 15 días hábiles a partir de la recepción de la presente Decisión, los elementos que considere que deben ampararse en el secreto profesional en virtud del artículo 25 de Reglamento (CE) no 659/1999,
-
informe al beneficiario de la ayuda de la presente Decisión a la mayor brevedad posible, ocultando, si así procede, algunos de los elementos que considere que deben ampararse en el secreto profesional y cuya comunicación al beneficiario de la ayuda pudiera perjudicar a otras partes interesadas, y comunicando, si procede, los demás elementos que considere deben ampararse en el secreto profesional, pero que no haya ocultado.
(437)
La Comisión recuerda a Francia que, en virtud de las Directrices, no podrá normalmente concederse una segunda ayuda a la reestructuración, salvo que concurran circunstancias excepcionales, imprevisibles y no imputables a la empresa durante los diez años que sigan al término del período de reestructuración, es decir, en este caso, el 31 de diciembre de 2006.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La compensación abonada por el Estado francés a la SNCM, por valor de 53,48 millones EUR, en concepto de obligaciones de servicio público por el período 1991-2001, constituye una ayuda estatal ilegal con arreglo al artículo 88, apartado 3, del Tratado CE, aunque compatible con el mercado común en virtud del artículo 86, apartado 2, de dicho Tratado.
El precio de venta negativo de la SNCM, de 158 millones EUR, la asunción por la CGMF de medidas sociales para los trabajadores por valor de 38,5 millones EUR y la recapitalización conjunta y simultánea de la SNCM por la CGMF, por valor de 8,75 millones EUR, no constituyen ayudas estatales con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
La ayuda a la reestructuración por valor de 15,81 millones EUR que Francia ejecutó en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) constituye una ayuda estatal ilegal con arreglo al artículo 88, apartado 3, del Tratado CE, aunque compatible con el mercado común en virtud del artículo 86, apartado 2, de dicho Tratado.
Artículo 2
El destinatario de la presente Decisión será la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 8 de julio de 2008.