NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 415/2003
ze dne 27. února 2003
o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. b) bod ii) této smlouvy,
s ohledem na podnět Španělského království[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla pro udělování víz na hranicích projíždějícím námořníkům je třeba upřesnit a aktualizovat, a to zejména tak, aby bylo možné udělovat námořníkům stejné státní příslušnosti cestujícím ve skupině, pokud je doba průjezdu omezena, skupinová průjezdní víza na hranicích.
(2) Je proto nezbytné nahradit pravidla uvedená v rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 19. prosince 1996 o udělování víz na hranicích projíždějícím námořníkům (SCH/Com-ex (96) 27)[3] pravidly stanovenými tímto nařízením. V zájmu srozumitelnosti je třeba tato pravidla spojit s obecnými pravidly uvedenými v rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 26. dubna 1994 o udělování jednotných víz na hranicích (SCH/Com-ex (94) 2)[4], které rovněž odpovídá příloze 14 Společné příručky[5]. Uvedená rozhodnutí a přílohu je proto třeba zrušit. Rovněž je třeba se zřetelem na toto nařízení pozměnit Společnou příručku a Společnou konzulární instrukci ohledně víz pro diplomatické mise a konzulární úřady[6].
(3) Při rozhodování o vzoru samostatného listu uvedeného v příloze I, k němuž je třeba připojit skupinové průjezdní vízum, by členské státy měly brát ohled na jednotný vzor stanovený nařízením Rady (ES) č. 333/2002 ze dne 18. února 2002 o jednotném vzoru formulářů pro připojení víza uděleného členskými státy držitelům cestovních dokladů, které nejsou uznávány členským státem, který formulář vydal[7].
(4) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[8].
(5) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto nařízení, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(6) Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis[9], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodu A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody[10].
(7) Toto nařízení rozvíjí ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[11]; Spojené království se tudíž nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(8) Toto nařízení rozvíjí ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[12]; Irsko se tudíž nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(9) Toto nařízení je aktem navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak souvisejícím ve smyslu čl. 3 odst. 2 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od obecného pravidla, že víza udělují diplomatické mise a konzulární úřady, v souladu s čl. 12 odst. 1 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 podepsané v Schengenu dne 19. června 1990[13] (dále jen "Schengenská úmluva"), může být státnímu příslušníku třetí země, který musí mít při překračování vnějších hranic členského státu vízum, uděleno ve výjimečných případech vízum na hranicích, pokud splňuje tyto podmínky:
a) dotyčná osoba splňuje podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e) Schengenské úmluvy,
b) dotyčná osoba neměla možnost o vízum požádat předem,
c) dotyčná osoba na požádání předloží doklady potvrzující nepředvídatelné a naléhavé důvody pro vstup a
d) musí být zaručen návrat do země původu dotyčné osoby nebo průjezd do třetí země.
2. Vízum udělené na hranicích při splnění podmínek uvedených v odstavci 1 může být podle potřeby buď průjezdní vízum (typ B), nebo cestovní vízum (typ C) ve smyslu čl. 11 odst. 1 Schengenské úmluvy, které
a) platí pro všechny členské státy uplatňující hlavu II kapitolu 3 Schengenské úmluvy nebo
b) má omezenou územní platnost ve smyslu čl. 10 odst. 3 Schengenské úmluvy.
V obou případech neplatí udělené vízum pro více než jeden vstup. Doba platnosti těchto cestovních víz nepřekročí 15 dní. Doba platnosti těchto průjezdních víz nepřekročí pět dní.
3. Státní příslušník třetí země žádající o průjezdní vízum na hranicích musí mít víza nutná pro pokračování své cesty do států průjezdu jiných než jsou členské státy uplatňující hlavu II kapitolu 3 Schengenské úmluvy a víza pro cílový stát. Udělené průjezdní vízum povoluje přímý průjezd přes území dotyčného členského státu nebo členských států.
4. Vízum na hranicích zásadně není uděleno státnímu příslušníku třetí země spadajícímu do kategorie osob, pro které je povinná konzultace s jedním nebo více ústředními orgány jiných členských států.
Ve výjimečných případech však takovým osobám může být vízum uděleno v souladu s čl. 5 odst. 2 Schengenské úmluvy.
Článek 2
1. Námořníkovi, který musí mít při překračování vnějších hranic členských států vízum, může být uděleno průjezdní vízum na hranicích, pokud
a) splňuje podmínky stanovené v čl. 1 odst. 1 a 3 a
b) překračuje dotyčné hranice, aby nastoupil, přestoupil nebo vystoupil z lodi, na níž bude pracovat nebo pracoval jako námořník.
Průjezdní vízum je uděleno v souladu s čl. 1 odst. 2 a navíc obsahuje poznámku o tom, že jeho držitelem je námořník.
2. Námořníkům stejné státní příslušnosti cestujícím ve skupině pěti až 50 osob může být na hranicích uděleno skupinové průjezdní vízum, pokud každý z námořníků ve skupině splňuje požadavky odstavce 1.
3. Před udělením víza na hranicích námořníkovi nebo námořníkům při průjezdu musí příslušné vnitrostátní orgány dodržet pokyny stanovené v příloze I.
4. Při dodržování uvedených pokynů si příslušné vnitrostátní orgány členských států vyměňují nezbytné informace týkající se dotyčného námořníka nebo námořníků prostřednictvím náležitě vyplněného formuláře pro projíždějící námořníky stanoveného v příloze II.
5. Přílohy I a II se mění regulativním postupem podle čl. 3 odst. 2.
6. Tento článek se použije, aniž je dotčen čl. 1 odst. 4.
Článek 3
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 6 nařízení (ES) č. 1683/95[14].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 4
Toto nařízení se nedotýká pravomoci členských států k uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, cestovních dokladů a dokladů totožnosti vydaných jejich orgány.
Článek 5
1. Zrušují se:
a) rozhodnutí schengenského výkonného výboru (SCH/Com-ex (94) 2) ze dne 26. dubna 1994 a
b) rozhodnutí schengenského výkonného výboru (SCH/Com-ex (96) 27) ze dne 19. prosince 1996.
2. Body 5 a 5.1 části II Společné příručky se nahrazují tímto:
"Pravidla udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům jsou uvedena v nařízení Rady (ES) č. 415/2003 ze dne 27. února 2003 o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům (*) (viz příloha 14).
____________
(*)Úř. věst. L 64, 7.3.2003, s. 1."
3. První věta přílohy 14 se nahrazuje tímto:
"Pravidla udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům jsou uvedena v nařízení Rady (ES) č. 415/2003 nebo přijata na základě uvedeného nařízení."
Zbytek přílohy 14 se zrušuje.
4. V bodu 2.1.4 části I Společné konzulární instrukce se doplňuje nová věta, která zní:
"Odchylně od výše uvedeného mohou být námořníkům udělena skupinová průjezdní víza v souladu s nařízením Rady (ES) č. 415/2003 ze dne 27. února 2003 o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům (*).
____________
(*) Úř. věst. L 64, 7.3.2003, s. 1."
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
V Bruselu dne 27. února 2003.
Reglamento (CE) no 415/2003 del Consejo
de 27 de febrero de 2003
sobre expedición de visados en frontera, incluidos los de marinos en tránsito
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, y en particular el inciso ii) de la letra b) del punto 2 de su artículo 62,
Vista la iniciativa del Reino de España(1),
Visto el dictamen del Parlamento Europeo(2),
Considerando lo siguiente:
(1) Es necesario aclarar y actualizar las normas para la expedición de visados en la frontera a los marinos en tránsito, en particular para que puedan expedirse en las fronteras visados colectivos de tránsito a los marinos que son de la misma nacionalidad y viajan en grupos, siempre que el período de tránsito sea limitado.
(2) Por lo tanto, es necesario sustituir las normas incluidas en la Decisión del Comité Ejecutivo Schengen, de 19 de diciembre de 1996, relativa a la expedición de visados a marinos en tránsito [SCH/Com-ex (96) 27](3) por las normas establecidas en el presente Reglamento. En aras de la claridad, dichas normas deben fundirse con las normas generales incluidas en la Decisión del Comité Ejecutivo Schengen, de 26 de abril de 1994, relativa a la expedición de visados uniformes en la frontera [SCH/Com-ex (94) 2](4), que se corresponde asimismo con el anexo 14 del Manual común(5). Por consiguiente, las Decisiones y anexo mencionados deben ser derogados. El Manual común y la Instrucción consular común dirigida a las misiones diplomáticas y oficinas consulares de carrera(6) deben también ser modificados para tener en cuenta el presente Reglamento.
(3) Al decidir qué forma ha de tener la hoja separada mencionada en el anexo I en la que debe colocarse el visado colectivo de tránsito, los Estados miembros deben tener en cuenta el modelo uniforme, según figura en el Reglamento (CE) n° 333/2002 del Consejo, de 18 de febrero de 2002, sobre un modelo uniforme de impreso para la colocación del visado expedido por los Estados miembros a titulares de un documento de viaje no reconocido por el Estado miembro que expide el impreso(7).
(4) Las medidas necesarias para la ejecución del presente Reglamento deben aprobarse con arreglo a la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión(8).
(5) De conformidad con los artículos 1 y 2 del Protocolo sobre la posición de Dinamarca anejo al Tratado de la Unión Europea y al Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Dinamarca no participa en la adopción del presente Reglamento, que ni le vincula ni le es aplicable. Dado que el presente Reglamento tiene por objeto el desarrollo del acervo de Schengen conforme a las disposiciones del título IV de la tercera parte del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Dinamarca, en virtud del artículo 5 del mencionado Protocolo, decidirá, en un plazo de seis meses a partir de la fecha en que el Consejo haya adoptado el presente Reglamento, si lo incorpora a su Derecho nacional.
(6) Por lo que respecta a Islandia y a Noruega, el presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el sentido del Acuerdo celebrado por el Consejo de la Unión Europea con la República de Islandia y el Reino de Noruega sobre la asociación de estos dos Estados a la ejecución, aplicación y desarrollo del acervo de Schengen(9), que entra dentro del ámbito a que se refiere la letra A del artículo 1 de la Decisión 1999/437/CE del Consejo, de 17 de mayo de 1999, relativa a determinadas normas de desarrollo de dicho Acuerdo(10).
(7) El presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el que el Reino Unido no participa de conformidad con la Decisión 2000/365/CE del Consejo, de 29 de mayo de 2000, sobre la solicitud del Reino Unido de Gran Bretaña e Irlanda del Norte de participar en algunas de las disposiciones del acervo de Schengen(11); por consiguiente, el Reino Unido no participa en su adopción y no está vinculado ni sujeto a su aplicación.
(8) El presente Reglamento constituye un desarrollo de las disposiciones del acervo de Schengen en el que Irlanda no participa de conformidad con la Decisión 2002/192/CE del Consejo, de 28 de febrero de 2002, sobre la solicitud de Irlanda de participar en algunas de las disposiciones del acervo de Schengen(12), por consiguiente, Irlanda no participa en su adopción y no está vinculada ni sujeta a su aplicación.
(9) El presente Reglamento constituye un acto que desarrolla el acervo de Schengen o está relacionado con él de otro modo en el sentido del apartado 2 del artículo 3 del Acta de adhesión.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
1. No obstante lo dispuesto en la norma general según la cual los visados deben ser expedidos por las autoridades diplomáticas y consulares, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 12 del Convenio de aplicación del Acuerdo de Schengen de 14 de junio de 1985, firmado en Schengen el 19 de junio de 1990(13), denominado en lo sucesivo Convenio de Schengen, podrá expedirse excepcionalmente a un nacional de un tercer país sujeto a la obligación de estar en posesión de un visado al cruzar las fronteras exteriores de los Estados miembros, un visado en la frontera, cuando se cumplan las siguientes condiciones:
a) cumplir los requisitos mencionados en las letras a), c), d) y e) del apartado 1 del artículo 5 del Convenio de Schengen;
b) no haber estado en condiciones de solicitar un visado con antelación;
c) presentar, si fuera necesario, documentos justificativos que prueben motivos imprevisibles e imperiosos para la entrada, y
d) tener garantizado el regreso a su país de origen o el tránsito hacia un tercer Estado.
2. El visado expedido en la frontera cuando se reúnan las condiciones mencionadas en el apartado 1 podrá ser un visado de tránsito (tipo B) o un visado de viaje (tipo C) con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 11 del Convenio de Schengen, que:
a) sea válido para todos los Estados miembros que apliquen las disposiciones del capítulo 3 del título II del Convenio de Schengen, o bien
b) tenga una validez territorial limitada con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 10 del Convenio de Schengen.
En ambos casos, el visado expedido no será válido más que para una entrada. Cuando se trate de un visado de viaje, su validez no excederá de 15 días. Cuando se trate de un visado de tránsito, su validez no excederá de cinco días.
3. Los nacionales de terceros países que soliciten un visado de tránsito en la frontera deberán estar en posesión de los visados necesarios para proseguir su viaje a los Estados de tránsito distintos de los Estados miembros que apliquen las disposiciones del capítulo 3 del título II del Convenio de Schengen, así como para el Estado de destino. El visado de tránsito expedido permitirá el tránsito directo por el territorio del Estado miembro o Estados miembros de que se trate.
4. En el caso de que los nacionales de terceros países pertenezcan a alguna de las categorías de personas supeditadas a la consulta de una o más de las autoridades centrales de otros Estados miembros, el visado no se expedirá, en principio, en la frontera.
No obstante, con carácter excepcional, podrá expedirse un visado en la frontera a dichas personas, de conformidad con lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 5 del Convenio de Schengen.
Artículo 2
1. Podrá expedirse a un marino sujeto a la obligación de estar en posesión de un visado al cruzar las fronteras exteriores de los Estados miembros un visado de tránsito en la frontera, cuando:
a) cumpla las condiciones mencionadas en los apartados 1 y 3 del artículo 1, y
b) se disponga a cruzar la frontera en cuestión para embarcar, reembarcar o desembarcar de una embarcación en la que vaya a trabajar o haya trabajado como marino.
El visado de tránsito se expedirá con arreglo a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 1 y además constará en el mismo que el titular es marino.
2. Podrá expedirse a los marinos que sean de la misma nacionalidad y viajen en un grupo de cinco a cincuenta personas un visado colectivo de tránsito en la frontera, siempre que todos y cada uno de los marinos del grupo cumplan los requisitos enumerados en el apartado 1.
3. Antes de expedir un visado en la frontera a un marino o grupo de marinos en tránsito, las autoridades competentes cumplirán la instrucción que se expone en el anexo I.
4. Al cumplir dicha instrucción, las autoridades nacionales competentes de los Estados miembros intercambiarán la información necesaria con respecto al marino o grupo de marinos de que se trate, por medio de un impreso debidamente cumplimentado para marinos en tránsito, que figura en el anexo II.
5. Los anexos I y II se modificarán de conformidad con el procedimiento de reglamentación a que se refiere el apartado 2 del artículo 3.
6. El presente artículo se aplicará sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 4 del artículo 1.
Artículo 3
1. La Comisión estará asistida por el Comité creado por el artículo 6 del Reglamento (CE) n° 1683/95(14).
2. En los casos en que se haga referencia al presente apartado, serán de aplicación los artículos 5 y 7 de la Decisión 1999/468/CE.
El plazo contemplado en el apartado 6 del artículo 5 de la Decisión 1999/468/CE queda fijado en dos meses.
3. El Comité aprobará su reglamento interno.
Artículo 4
El presente Reglamento no afectará a las competencias de los Estados miembros en cuanto al reconocimiento de Estados y entidades territoriales, así como de los pasaportes y documentos de identidad o de viaje expedidos por sus autoridades.
Artículo 5
1. Quedan derogadas las disposiciones siguientes:
a) la Decisión del Comité Ejecutivo Schengen [SCH/Com-ex (94) 2] de 26 de abril de 1994, y
b) la Decisión del Comité Ejecutivo Schengen [SCH/Com-ex (96) 27] de 19 de diciembre de 1996.
2. Los puntos 5 y 5.1 de la parte II del Manual común se sustituirán por el texto siguiente:
"Las normas sobre la expedición de visados en la frontera figuran en el Reglamento (CE) n° 415/2003 del Consejo, de 27 de febrero de 2003, sobre expedición de visados en frontera, incluidos los de marinos en tránsito (véase el anexo 14)(15).".
3. La primera frase del anexo 14 se sustituirá por el texto siguiente:
"Las normas sobre la expedición de visados en la frontera, incluidos los de marinos en tránsito, figuran en el Reglamento (CE) n° 415/2003 del Consejo o se adoptarán sobre la base de dicho Reglamento.".
El resto del anexo 14 queda suprimido.
4. Al final del punto 2.1.4 de la parte I de la Instrucción Consular Común se añadirá la frase siguiente:
"No obstante lo que antecede, podrán expedirse visados colectivos de tránsito a los marinos conforme a lo dispuesto en el Reglamento (CE) n° 415/2003 del Consejo, de 27 de febrero de 2003, sobre expedición de visados en frontera, incluidos los de marinos en tránsito(16).".
Artículo 6
El presente Reglamento entrará en vigor el primer día del segundo mes siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro de conformidad con el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea.
Hecho en Bruselas, el 27 de febrero de 2003.