Nařízení Rady (ES) č. 385/96
ze dne 29. ledna 1996
o ochraně proti cenám působícím újmu v loďařství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
(1) vzhledem k tomu, že po multilaterálních jednáních pod záštitou Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj byla dne 21. prosince 1994 uzavřena "Dohoda o dodržování obvyklých podmínek hospodářské soutěže v komerčním loďařství a průmyslu opravy lodí" (dále jen "loďařská dohoda");
(2) vzhledem k tomu, že v loďařské dohodě bylo uznáno, že v důsledku zvláštností nákupních transakcí u lodí nejsou v praxi aplikovatelná kompenzační a antidumpingová cla stanovená v článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994, v Dohodě o subvencích a kompenzačních opatřeních a v Dohodě o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994 v příloze Dohody o zřízení Světové obchodní organizace; že je nutno stanovit účinnou ochranu proti újmu způsobujícím prodejům lodí pod jejich běžnou hodnotou, byl dohodnut Kodex proti cenám působícím újmu v loďařství (dále jen "Kodex IPI"), který tvoří spolu s příslušnými zásadami Přílohu III loďařské dohody;
(3) vzhledem k tomu, že se Kodex IPI opírá hlavně o Dohodu o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu, odchyluje se však od ní, jestliže je toto odůvodněno zvláštním charakterem obchodních transakcí s loděmi; že se tudíž doporučuje transformovat ustanovení Kodexu IPI do práva Společenství, pokud je to možné na základě znění nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně proti dumpingovým dovozům ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [3];
(4) vzhledem k tomu, že loďařská dohoda a právní předpisy, které jsou od ní odvozeny, mají zásadní význam pro právo Společenství;
(5) vzhledem k tomu, že k udržení rovnováhy práv a povinností vytvořené loďařskou dohodou by mělo Společenství učinit opatření proti každým cenám působícím újmu v loďařství, poněvadž prodej lodí pod jejich běžnou hodnotou způsobuje škody příslušnému výrobnímu odvětví Společenství;
(6) vzhledem k tomu, že pokud se jedná o loděnice smluvní strany loďařské dohody, může Společenství zahájit šetření o prodeji lodi pouze tehdy, jestliže je kupující kupujícím ze Společenství a jestliže se nejedná o válečnou loď;
(7) vzhledem k tomu, že by měla být stanovena jasná a podrobná pravidla pro zjišťování běžné hodnoty; že by se zjišťování mělo především opírat, pokud je to možné, o reprezentativní prodej lodě stejného druhu v běžném obchodním styku v zemi vývozu; že je účelné definovat za jakých okolností může být tuzemský prodej považován za prodej učiněný se ztrátou, kdy jde o prodej bezohledný, kdy o prodej lodě stejného druhu třetí zemi nebo kdy jde o prodej za početně zjištěnou běžnou hodnotu; že by dále měl být proveden přiměřený rozvrh nákladů, včetně situací rozběhu výroby; že je při početním zjišťování běžné hodnoty je dále nutno uvést metodu, kterou je nutno použít pro stanovení odbytových, správních a režijních nákladů a zisku, který musí být v této běžné hodnotě obsažen;
(8) vzhledem k tomu, že aby Komise mohla správně používat nový nástroj k potírání cen působících újmu, musí učinit potřebná opatření, aby ve velkých smíšených konsorciích, respektive holdingových společnostech třetích zemí, prověřila zákonnost zaúčtování nákladů, jestliže je nutno odhadnout cenovou strukturu nákladů;
(9) vzhledem k tomu, že se při zjišťování běžné hodnoty pro země bez tržního hospodářství jeví jako účelné stanovit pravidla pro volbu vhodné třetí země s tržním hospodářstvím, kterou je pro tento účel nutno použít, a pro případ, že nemůže být zjištěna přiměřená třetí země, se postarat o to, aby běžná hodnota mohla být určena jiným způsobem;
(10) vzhledem k tomu, že je nutno definovat pojem "vývozní cena" a uvést, jaké úpravy je nutno provést v případech, v nichž musí být tato cena vypočítána na základě první ceny na volném trhu;
(11) vzhledem k tomu, že se za účelem umožnění řádného porovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou doporučuje sestavit přehled faktorů včetně smluvních pokut, které mohou ovlivnit ceny a srovnatelnost cen;
(12) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit jasné a podrobné směrnice pro faktory, které mohou být rozhodné pro konstatování, zda prodej, který je předmětem cen působících újmu, způsobil značnou újmu nebo hrozí, že újmu způsobí; že při prokazování, že cena příslušného prodeje je odpovědná za újmu výrobního odvětví Společenství, by měly být zohledněny vlivy jiných faktorů a zejména příslušné tržní podmínky ve Společenství;
(13) vzhledem k tomu, že se doporučuje definovat pojem "výrobní odvětví Společenství" s ohledem na schopnost postavit loď stejného druhu, a zajistit, aby strany spojené s vývozci mohly být vyloučeny z výrobního odvětví a definovat pojem "spojený";
(14) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, které formální a materiální předpoklady je nutno splnit pro podání stížnosti na ceny působící újmu, do jaké míry by tato stížnost měla být podporována průmyslovým odvětvím Společenství a jaké informace o kupujícím lodi, cenách působících újmu, újmě a příčinné souvislosti by tato stížnost měla obsahovat; že je rovněž nutno stanovit postup pro odmítnutí stížností nebo zahájení vyšetřování;
(15) vzhledem k tomu, že pokud se kupující lodi, která je předmětem cen působících újmu, usadí na území jiné smluvní strany loďařské dohody, může stížnost obsahovat také žádost o to, aby úřady této smluvní strany zahájily vyšetřování; že pokud bude takováto žádost oprávněná, bude předána úřadům;
(16) vzhledem k tomu, že vyšetřování může být případně zahájeno také na písemnou stížnost úřadů smluvní strany loďařské dohody podle ustanovení tohoto nařízení a za předpokladů stanovených v loďařské dohodě;
(17) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit způsob, jak budou dotčené strany informovány o tom, jaké informace úřady potřebují, jakým způsobem jim bude poskytnuta dostatečná příležitost předložit všechny příslušné důkazy a jakým způsobem budou mít neomezenou příležitost hájit svoje zájmy; že je také nutno jasně stanovit pravidla a postupy, které je nutno při vyšetřování dodržovat, zejména, že se dotčené strany musí během určitých lhůt samy přihlásit, objasnit svoje stanovisko a předložit své informace, pokud tyto stanoviska a informace mají být vzaty v úvahu; že by dále mělo být stanoveno, za jakých předpokladů může dotčená strana získat přístup k informacím druhé dotčené strany a zaujmout k těmto informacím stanovisko; že by při sbírání těchto informací měly členské státy a Komise spolupracovat;
(18) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, že řízení budou nezávisle na tom, zda bude nebo nebude uvalena výloha za cenu působící újmu, uzavřena do jednoho roku od okamžiku zahájení vyšetřování respektive od okamžiku dodání lodi v případě, že tato druhá možnost nastane později; že vyšetřování nebo řízení by měla být zastavena, jestliže je rozdíl cen působících újmu nepatrný;
(19) vzhledem k tomu, že vyšetřování může být uzavřeno bez uvalení výlohy za cenu působící újmu, jestliže prodej lodi, který je předmětem cen působících újmu, bude definitivně a bezpodmínečně zrušen nebo bude přijato rovnocenné alternativní nápravné opatření; že je nutno dbát zejména na to, aby nebylo ohroženo dosažení cíle sledované tímto nařízením;
(20) vzhledem k tomu, že pokud jsou splněny předpoklady tohoto nařízení, je nutno rozhodnutím uložit loděnici, která prodejem lodi s cenami působícími újmu způsobila újmu průmyslovému odvětví Společenství, výlohu za cenu působící újmu, jejíž výše odpovídá rozdílu cen působících újmu; že by měla být stanovena jasná a podrobná pravidla pro provádění tohoto rozhodnutí včetně všech opatření nutných k jeho vykonání, zejména uvalení protiopatření v případě, že loděnice výlohu za cenu působící újmu nezaplatí během stanovené lhůty;
(21) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit jasná pravidla pro případ, že lodím, které byly postaveny loděnicí, na níž byla uvalena protiopatření, budou odepřena práva nakládky a vykládky v přístavech Společenství;
(22) vzhledem k tomu, že povinnost zaplatit výlohu za cenu působící újmu zaniká teprve tehdy, když je tato dávka zcela zaplacena nebo když vyprší doba platnosti protiopatření;
(23) vzhledem k tomu, že opatření učiněná na základě tohoto nařízení by neměla být v rozporu se zájmy Společenství;
(24) vzhledem k tomu, že si Společenství u těch opatření, která činí podle tohoto nařízení, musí být vědomo nutnosti rychlého a účinného jednání;
(25) vzhledem k tomu, že v pravidelných časových intervalech a v určitých fázích vyšetřování je dále nutno provádět konzultace v Poradním výboru; že by se měl výbor skládat ze zástupců členských států a jednoho zástupce Komise, který výboru předsedá;
(26) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit kontrolní návštěvy za účelem prověření informací k cenám působícím újmu a újmy, přičemž by tyto kontrolní návštěvy měly záviset na řádném zodpovězení dotazníků;
(27) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, že pro ty strany, které při vyšetřování nespolupracují uspokojivým způsobem, mohou být použity jiné informace pro vysvětlení věci, a že informace tohoto druhu mohou být pro tyto strany méně příznivé, než kdyby spolupracovaly při vyšetřování;
(28) vzhledem k tomu, že je nutno učinit opatření pro zacházení s důvěrnými informacemi, aby nedocházelo k vyzrazení obchodních tajemství;
(29) vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit informování příslušných stran o důležitých zkušenostech a úvahách, které musí probíhat s náležitým ohledem na proces rozhodování ve Společenství v rámci lhůty, která stranám umožňuje obhajobu jejich zájmů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zásady a definice pojmů
1. Loděnici, která postavila loď, jež je předmětem cen působících újmu a jejíž prodej kupujícímu mimo zemi původu lodi způsobí újmu, může být uložena výloha za cenu působící újmu.
2. Loď je předmětem cen působících újmu, jestliže je vývozní cena prodané lodi nižší než srovnatelná cena lodi stejného druhu při prodeji kupujícímu v zemi vývozu v běžném obchodním styku.
3. Ve smyslu tohoto nařízení znamená:
a) pojem "loď" námořní loď s vlastním pohonem a nákladovým prostorem minimálně 100 GT, která se používá pro dopravu zboží a osob nebo pro zvláštní služby (například ledoborec nebo plovoucí rypadlo), a remorkér s výkonem minimálně 365 kW;
b) pojem "loď stejného druhu" loď stejného typu, se stejným určením účelu a přibližně stejné velikosti jako předmětná loď, která vykazuje znaky, jež jsou podobné znakům dané lodi;
c) pojem "loď stejné obecné kategorie" loď stejného typu a se stejným určením účelu, ale podstatně jiné velikosti;
d) pojem "prodej" vytvoření nebo převod vlastnického zájmu na lodi, s výjimkou vlastnického zájmu, který byl vytvořen nebo získán pouze jako záruka za běžný obchodní úvěr;
e) pojem "podílnictví" každé smluvní právo nebo vlastnické právo, které oprávněné osobě nebo oprávněným osobám umožňuje získat určitým způsobem výhodu z provozu lodi, která je v podstatě srovnatelná se způsobem, kterým může mít vlastník užitek z provozu lodi. Při zjišťování, zda je tato srovnatelnost dána, se berou mimo jiné v úvahu následující fakta:
i) podmínky a okolnosti obchodu,
ii) obchodní zvyklosti výrobního odvětví,
iii) zda je loď, která ke předmětem obchodu, začleněna v oblasti působnosti oprávněné osoby nebo oprávněných osob a
iv) zda je v praxi pravděpodobné, aby oprávněná osoba měla nebo oprávněné osoby měly během podstatné části užitné doby lodi výhodu z provozu lodi a převzala/převzaly odpovídající riziko;
f) pojem "kupující" jakoukoli osobu nebo společnost, která nepřímo nebo přímo získá podílnictví, včetně uzavření nájemní smlouvy nebo dlouhodobé smlouvy o nájmu na holý lodní trup u příležitosti původního převodu loděnicí; pojem také zahrnuje osobu nebo společnost, v jejímž vlastnictví nebo pod jejíž kontrolou kupující je nebo od níž dostává instrukce. Kupující je ve vlastnictví osoby nebo společnosti, jestliže tato vlastní na kupujícím větší podíl než 50 procent. Kupující je kontrolován osobou nebo společností, jestliže je osoba nebo společnost právně nebo obchodně schopna vyvíjet nátlak na kupujícího nebo mu udělovat instrukce; toto se předpokládá při podílnictví 25 procent. Jestliže se prokáže vlastnictví na kupujícím, pak se předpokládá, že neexistuje žádná zvláštní kontrola tohoto kupujícího, pokud se nezjistí nic jiného. Může existovat více než jeden kupující lodi;
g) pojem "společnost" společnost občanského a obchodního práva včetně družstev a ostatní právnické osoby veřejného a soukromého práva včetně těch, které jsou neziskové;
h) pojem "smluvní strana" každá třetí země, která je smluvní stranou loďařské dohody.
Článek 2
Zjištění cen působících újmu
A. Běžná hodnota
1. Běžná hodnota je v obvyklém případě založena na ceně, která byla nebo má být zaplacena v běžném obchodním styku nezávislým kupujícím v zemi vývozu za loď stejného druhu.
2. Ceny mezi stranami, mezi nimiž existuje obchodní spojení nebo kompenzační dohoda, mohou být považovány za ceny běžné v obchodním styku a být použity pro stanovení běžné hodnoty pouze tehdy, když se zjistí, že nejsou tímto obchodním vztahem ovlivňovány.
3. Jestliže se lodě stejného druhu v běžném obchodním styku neprodávají nebo jestliže tyto prodeje nedovolují vzhledem ke zvláštní situaci na trhu přiměřené srovnání, pak se běžná hodnota lodě stejného druhu určí na základě ceny, která platí při vývozu lodě stejného druhu do vhodné třetí země v běžném obchodním styku, pokud je tato cena reprezentativní. Pokud se prodeje do vhodné třetí země nekonají nebo pokud neumožňují přiměřené srovnání, pak se běžná hodnota srovnatelné lodi stanoví na základě výrobních nákladů v zemi původu včetně přiměřené částky na odbytové, správní a režijní náklady a na zisky.
4. Prodeje lodí stejného druhu na tuzemském trhu země vývozu nebo exportní prodeje třetí zemi za ceny, které se pohybují pod (fixními a variabilními) náklady na kus plus provozní, správní a režijní náklady, mohou být považovány za nedosažené v běžném obchodním styku a musí být ponechány nepovšimnuty při stanovení běžné hodnoty pouze tehdy, když se zjistí, že tyto prodeje byly realizovány za ceny, které během přiměřeného časového období, jež za obvyklých okolností činí pět let, neumožňují krytí všech nákladů.
5. Náklady se obvykle kalkulují na základě záznamů loděnice, pokud tyto záznamy odpovídají obecně uznávaným zásadám účetnictví příslušné země a pokud je prokázáno, že tyto záznamy přiměřeným způsobem odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem příslušné lodě.
Důkazy předložené pro řádné rozvržení nákladů budou brány v úvahu, pokud byla tato rozvržení nákladů provedena tradičně. Z nedostatku lepší metody se dává přednost rozvržení nákladů na bázi obratu. Pokud k tomu již nedošlo při rozvržení nákladů podle tohoto pododstavce, provedou se přiměřené opravení za nákladové faktory, které se neopakují a které jdou ve prospěch budoucí a/nebo současné výroby nebo situací, v nichž jsou náklady ovlivněny zahájením výroby.
6. Částky pro odbytové, správní a režijní náklady a pro zisky se stanoví na základě čísel, která loděnice skutečně zaznamená při výrobě a prodeji lodí stejného druhu v běžném obchodním styku. Jestliže to není možné, mohou být částky stanoveny:
a) na základě váženého průměru skutečných částek, které byly stanoveny pro jiné loděnice země původu při výrobě a prodeji lodí stejného druhu na tuzemském trhu země původu;
b) na základě částek, které příslušná loděnice zaznamená při výrobě a prodeji lodí stejné obecné kategorie na tuzemském trhu země původu;
c) na základě jakékoli jiné přiměřené metody, pokud zisk zjištěný tímto způsobem není vyšší než zisk, kterého dosahují jiné loděnice při prodejích lodí stejné obecné kategorie na tuzemském trhu země původu.
Zisk přidaný k početně stanovené hodnotě spočívá v každém případě na průměrném zisku zaznamenaném během přiměřeného časového období, které obvykle činí šest měsíců před a po zkoumaném prodeji, a odráží přiměřený zisk v okamžiku tohoto prodeje. Při této kalkulaci je eliminováno každé zkreslení, které by nevedlo k přiměřenému zisku v okamžiku prodeje.
7. Vzhledem k dlouhé lhůtě mezi uzavřením smlouvy a dodávkou lodí nezahrnuje běžná hodnota skutečné náklady, o nichž loděnice doloží, že vznikly v důsledku vyšší moci a leží značně nad růstem nákladů, který loděnice v okamžiku, kdy byly stanoveny zásadní podmínky prodeje, mohla obhajitelným způsobem předpokládat a zohledňovat.
8. V případě prodejů ze zemí bez tržního hospodářství, zejména ze zemí, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 519/64 ze dne 7. března 1994 o společné úpravě dovozů z určitých třetích zemí a ke zrušení nařízení (EHS) č. 1765/82, 1766/82 a 3420/83 [4], se běžná hodnota stanoví na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím nebo ceny, za níž bude loď z takovéto třetí země prodána do jiných zemí včetně Společenství, nebo v případě, že toto není možné, na jakémkoli jiném základě, včetně ceny, která byla skutečně zaplacena nebo má být zaplacena za loď stejného druhu ve Společenství, která bude, v případě nutnosti, náležitě upravena o přiměřené rozpětí zisku.
Vhodná třetí země s tržním hospodářstvím se vybírá odůvodněným způsobem s náležitým zohledněním všech spolehlivých informací, které jsou v okamžiku výběru k dispozici. Je nutno brát ohled i na omezení termínem.
Strany, jichž se vyšetřování týká, budou krátce po zahájení řízení informovány o volbě třetí země s tržním hospodářstvím a obdrží lhůtu deseti dnů k tomu, aby zaujaly stanovisko.
B. Vývozní cena
9. Vývozní cena je cena, která byla skutečně zaplacena nebo která má být zaplacena za příslušnou loď.
10. V případech, kdy žádná vývozní cena neexistuje nebo kdy se ukáže, že vývozní cena není v důsledku obchodního spojení nebo kompenzační dohody mezi loděnicí a kupujícím nebo třetí osobou spolehlivá, může být vývozní cena vypočtena na základě ceny, za kterou bude loď poprvé dále prodána nezávislému kupujícímu, nebo, pokud loď nebude prodána nezávislému kupujícímu nebo nebude dále prodána v tom stavu, v němž byla prodána poprvé, na jakémkoli jiném přiměřeném základě.
V těchto případech se provádějí opravení za všechny zisky a náklady včetně cel a daní, které vzniknou mezi původním prodejem a opětovným prodejem, aby se stanovila spolehlivá vývozní cena.
Částky, za něž se opravení provádějí, zahrnují všechny částky, které obvykle nese kupující, ale které převzaly strany v rámci nebo mimo rámec Společenství, u nichž se zjistí, že existuje obchodní spojení nebo kompenzační dohoda mezi loděnicí nebo kupujícím. K nim patří zejména běžné náklady na dopravu, pojištění, přistavení, nakládku a vedlejší náklady, cla, a jiné dávky, které je nutno zaplatit v zemi dovozu na základě nákupu lodi, a přiměřené rozpětí na odbytové, správní a režijní náklady a na zisk.
C. Porovnání
11. Mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou se provede spravedlivé porovnání. Toto porovnání se provádí na stejné obchodní úrovni a na základě prodejů, které byly učiněny v co možná nejméně od sebe vzdálených časových okamžicích, což zpravidla znamená během tří měsíců před nebo po prověřovaném prodeji nebo, pokud takové prodeje neexistují, během časového období, které se jeví jako účelné. Přitom se vždy provádějí přiměřené úpravy za rozdíly, které ovlivňují srovnatelnost cen, včetně rozdílů v podmínkách prodeje, ve smluvních pokutách, ve zdanění, v obchodních úrovních, v množstvích a v materiálních vlastnostech a v jiných faktorech, které prokazatelně ovlivňují srovnatelnost cen. Jestliže v případech podle odstavce 10 není dána srovnatelnost cen, pak se běžná hodnota zjišťuje na stejné obchodní úrovni jako hodnota vývozní ceny stanovená výpočtem, nebo budou provedeny náležité úpravy podle odstavce 10. Přitom však bude zabráněno dvojím úpravám, zejména u slev z ceny a smluvních pokut.
Vyžaduje-li porovnání cen měnový přepočet, pak se pro něj použije směnný kurz dne prodeje; jestliže je však prodej deviz na termínových trzích v přímé souvislosti s vývozním obchodem, použije se směnný kurz, kterého bylo použito při termínovém prodeji. Ve smyslu tohoto ustanovení je dnem prodeje den, kdy byly stanoveny nejdůležitější prodejní podmínky, zpravidla den uzavření smlouvy. Jestliže jsou však nejdůležitější prodejní podmínky podstatně změněny v jiný den, pak se použije směnný kurz dne změny. V tomto případě se provede vhodné přizpůsobení, aby se zohlednily nepřiměřené důsledky na rozpětí cen působících újmu, jež je samo způsobeno kolísáním směnného kurzu mezi původním dnem prodeje a dnem změny.
D. Rozpětí cen působících újmu
12. S výhradou příslušných ustanovení o spravedlivém porovnání se rozpětí cen působících újmu běžně stanoví porovnáním vážené průměrné běžné hodnoty s váženým průměrem cen všech prodejů nebo porovnáním jednotlivých běžných hodnot a jednotlivých vývozních cen za každou obchodní transakci. Vážená průměrná běžná hodnota však může být také porovnána s cenami všech prodejů, jestliže se vývozní ceny od sebe vzájemně značně liší podle kupujícího, oblasti nebo prodejního období a jestliže by metody uvedené v první větě tohoto odstavce neodrážely ceny působící újmu v plném rozsahu.
13. Rozpětí cen působících újmu odpovídá částce, o níž běžná hodnota překračuje vývozní cenu. U různých rozpětí může být zjištěno vážené průměrné rozpětí.
Článek 3
Zjištění újmy
1. Pokud není stanoveno jinak, znamená pojem "újma" ve smyslu tohoto nařízení, že některé průmyslové odvětví Společenství je značně poškozeno, nebo že hrozí, že bude poškozeno, nebo, že zřízení výrobního odvětví společenství bude značně zpožděno; pojem "újma" je nutno interpretovat v souladu s ustanoveními tohoto odstavce.
2. Zjištění újmy se opírá o jednoznačné důkazy a vyžaduje objektivní kontrolu a) důsledků prodeje pod běžnou hodnotou na ceny lodí stejného druhu na trhu Společenství a b) důsledků tohoto prodeje na výrobní odvětví Společenství.
3. V souvislosti s důsledky, které má prodej pod běžnou hodnotou na ceny, je nutno vzít v úvahu, zda v porovnání s cenou lodí stejného druhu výrobního odvětví Společenství došlo ke značnému cenovému podbízení v důsledku prodeje pod běžnou hodnotou nebo zda toto porovnání jiným způsobem zapříčinilo značný pokles cen nebo zabránilo značnému zvýšení cen, ke kterému by v opačném případě došlo. Ani jedno ani několik z těchto kritérií nejsou v případě nezbytnosti rozhodující.
4. Jestliže jsou prodeje lodí z více než jedné země současně předmětem vyšetřování kvůli cenám působícím újmu, pak se důsledky těchto prodejů hodnotí kumulativně pouze tehdy, když se zjistí, že a) zjištěné rozpětí cen působících újmu pro nákupy z každé jednotlivé země překračuje minimální procentní sazbu uvedenou v čl. 7 odst. 3 a b) kumulativní hodnocení důsledků prodejů je vzhledem ke konkurenci lodí prodaných kupujícímu z loděnic mimo Společenství, jakož i konkurenci mezi těmito loděmi a loděmi stejného druhu Společenství přiměřený.
5. Kontrola důsledků prodeje pod běžnou hodnotu na příslušné výrobní odvětví Společenství zahrnuje hodnocení všech relevantních hospodářských faktorů a indexů, které ovlivňují situaci výrobního odvětví Společenství, včetně skutečnosti, že se výrobní odvětví ještě musí zotavit z důsledků dřívějších dumpingových praktik, cen působících újmu nebo subvencí, výše skutečného rozpětí cen působících újmu, skutečného a potenciálního poklesu odbytu, zisku, výroby, podílu na trhu, produktivity, rentability a vytížení kapacity, faktorů, které ovlivňují ceny Společenství, skutečných a potenciálních negativních důsledků na cash-flow, skladové zásoby, zaměstnanost, mzdy, růst, možnosti obstarání kapitálu nebo investiční možnosti. Tento seznam není vyčerpávající, a ani jedno ani několik těchto kritérií nejsou v případě nezbytnosti rozhodující.
6. Ze všech příslušných důkazů předložených podle odstavce 2 musí vyplývat, že prodej pod běžnou hodnotou způsobuje a způsobil újmu ve smyslu tohoto nařízení. K tomu patří zejména důkaz, že cenová úroveň stanovená podle odstavce 3 odpovídá za důsledky na výrobní odvětví Společenství jmenované v odstavci 5 a že tyto důsledky dosahují takového rozměru, že mohou být označeny jako významné.
7. Zkoumají se rovněž jiné známé faktory než prodej pod běžnou hodnotou, které ve stejné době poškozují výrobní odvětví Společenství, aby se zjistilo, že újma způsobená těmito jinými faktory nebude podle odstavce 6 přičtena prodeji pod běžnou hodnotou. V této souvislosti mohou být mimo jiné zohledněny následující faktory: objemy a ceny prodejů loděnicemi jiných zemí než zemí vývozu, které nebyly učiněny pod běžnou hodnotou, pokles poptávky nebo změna spotřebních zvyklostí, praktiky zahraničních výrobců a výrobců Společenství, které omezují obchod, jakož i soutěž mezi nimi, rozvoj technologie a exportního výkonu a produktivity výrobního odvětví Společenství.
8. Důsledky prodeje pod běžnou hodnotou se poměřují výrobou lodí stejného druhu v výrobním odvětví Společenství, pokud dostupné informace dovolují vymezení této výroby na základě kritérií jako výrobní postup, prodeje a zisky výrobců. Jestliže tuto výrobu vymezit nelze, poměřují se důsledky prodeje pod běžnou hodnotou výroby nejmenší skupiny nebo palety lodí zahrnujících lodě stejného druhu, pro něž lze získat potřebné informace.
9. Zjištění, že hrozí značná újma, musí spočívat na skutečnostech a nesmí se opírat pouze o tvrzení, tušení nebo vzdálené možnosti. Změna okolností, za nichž by prodej pod běžnou hodnotou způsobil újmu, musí být jasně předvídatelná a musí hrozit bezprostředně.
Při zjištění, že hrozí značná újma, se mimo jiné berou v úvahu následující faktory:
a) dostatek volně disponibilních kapacit loděnice nebo bezprostřední, značné rozšíření jejich kapacit jako náznak pravděpodobného značného vzestupu prodejů pod běžnou hodnotou, přičemž je nutno brát v úvahu, v jaké míře mohou ostatní vývozní trhy pojmout dodatečné vývozy;
b) otázka, zda jsou lodě vyváženy za ceny, které by podstatnou měrou vyvíjely tlak na ceny nebo bránily zvýšení cen, ke kterému by v opačném případě došlo, a předběžně stupňovaly poptávku po dalších nákupech z jiných zemí.
Žádný z těchto faktorů není sám o sobě rozhodující, ale všechny zohledňované faktory společně musí vést k závěru, že další nákupy pod běžnou hodnotou budou bezprostředně následovat a že bez zavedení ochranných opatření dojde ke způsobení značné újmy.
Článek 4
Definice pojmu "výrobní odvětví Společenství"
1. Ve smyslu tohoto nařízení znamená "výrobní odvětví Společenství" celkově všechny výrobce ve Společenství, kteří ve svých existujících zařízeních stavějí loď stejného druhu nebo jejichž zařízení mohou být včas přestavěna pro stavbu lodě stejného druhu, nebo ty, jejichž kapacita činí pro stavbu lodí stejného druhu celkem významnou část kapacity Společenství pro stavbu lodí stejného druhu podle čl. 5 odst. 6. Jsou-li však výrobci obchodně spojeni s loděnicí, s vývozci nebo kupujícími nebo samotným kupujícím lodi, která je údajně předmětem cen působících újmu, pak je přípustné chápat pod pojmem "výrobní odvětví Společenství" pouze ostatní výrobce.
2. Ve smyslu odstavce 1 je výrobce považován za obchodně spojeného s loděnicí, s vývozcem nebo s kupcem pouze tehdy, když a) jeden z nich přímo nebo nepřímo kontroluje toho druhého nebo b) když jsou oba dva přímo nebo nepřímo kontrolováni třetí osobou nebo c) když společně přímo nebo nepřímo kontrolují třetí osobu, jestliže existuje důvod k domněnce nebo podezření, že příslušný výrobce na základě tohoto obchodního spojení jedná jinak než nezávislý výrobce. Ve smyslu tohoto odstavce platí, že jeden kontroluje druhého, jestliže je právně nebo skutečně chopen vykonávat na druhého nátlak nebo mu udělovat instrukce.
3. Na tento článek se použije ustanovení čl. 3 odst. 8.
Článek 5
Zahájení řízení
1. S výhradou odstavce 8 se vyšetřování ke zjištění existence, rozsahu a důsledků údajných cen působících újmu zahajuje na základě písemné stížnosti, jež je podána fyzickou nebo právnickou osobou nebo sdružením bez právní subjektivity, které jedná jménem výrobního odvětví Společenství.
Stížnost lze předložit Komisi nebo některému členskému státu, který ji Komisi postoupí. Komise zašle členským státům kopii všech stížností, které obdrží. Stížnost je považována za podanou první pracovní den po doručení Komisi jako doporučený dopis nebo po vystavení potvrzení o příjmu Komisí.
Jestliže členský stát, aniž byla podána stížnost, disponuje dostatečnými důkazy o existenci cen působících újmu a o újmě, která tím vznikla některému výrobnímu odvětví Společenství, pak tento členský stát neprodleně předá tyto důkazy Komisi.
2. Stížnost podle odstavce 1 je nutno podat:
a) nejpozději šest měsíců od okamžiku, kdy se stěžovatel o prodeji lodi dozvěděl nebo musel dozvědět,
- jestliže byl žadatel v rámci obecného vyhlášení nabídkové licitace nebo jiného postupu při přidělování zakázek vyzván k odevzdání nabídky a
- jestliže se skutečně ucházel o zakázku a
- jestliže nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání;
b) nejpozději devět měsíců od okamžiku, kdy se stěžovatel bez vyzvání k odevzdání nabídky o prodeji lodi dozvěděl nebo musel dozvědět, pokud bylo nejpozději šest měsíců po tomto okamžiku podáno Komisi nebo některému členskému státu prohlášení o úmyslu podat stížnost s informacemi, které má stěžovatel běžně k dispozici a které umožňují identifikaci příslušného obchodu.
V žádném případě nesmí být stížnost podána později než šest měsíců po datu vydání lodi.
Vychází se z toho, že stěžovatel věděl nebo musel vědět o prodeji lodi v okamžiku, kdy bylo zveřejněno uzavření smlouvy společně s obecnými informacemi o lodi v mezinárodním odborném tisku.
Ve smyslu tohoto článku je obecné vyhlášení nabídkové licitace vyhlášením licitace, v níž vyzve budoucí kupující k odevzdání nabídky minimálně všechny ty loděnice, o nichž ví, že mohou předmětnou loď postavit.
3. Stížnost podle odstavce 1 musí obsahovat důkazy
a) o cenách působících újmu;
b) o újmě;
c) o příčinné souvislosti mezi prodejem s cenami působícími újmu a údajnou újmou a
d) i) o tom, že, pokud byla loď prodána v obecně vypsané výrobní soutěži, byl stěžovatel vyzván k podání nabídky, že se skutečně o zakázku ucházel a že nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání (například termín dodání a technické požadavky), nebo
ii) o tom, že, pokud byla loď prodána v rámci jiného postupu při přidělování zakázek a stěžovatel byl vyzván k odevzdání nabídky, že se skutečně o zakázku ucházel a že nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání, nebo
iii) o tom, že při chybějícím vyzvání podat nabídku v rámci jiného postupu při udělování zakázek než v obecně vypsané hospodářské soutěži byl stěžovatel schopen předmětnou loď postavit, a že se stěžovatel, pokud věděl nebo musel vědět o plánovaném prodeji lodi, prokazatelně snažil o to, uzavřít s kupujícím kupní smlouvu, která byla slučitelná s příslušnými specifikacemi zadání. Vychází se z toho, že stěžovatel o plánované koupi věděl nebo musel vědět, jestliže se prokáže, že většina podniků příslušného výrobního odvětví se snažila s tímto kupujícím uzavřít kupní smlouvu na předmětnou loď, nebo jestliže se prokáže, že makléři, finančníci, klasifikační společnosti, nájemci, obchodní sdružení nebo ostatní místa, která se běžně zabývají transakcemi spojenými se stavbou lodí a s nimiž loděnice udržovala pravidelný kontakt nebo obchodní vztahy, měli k dispozici obecné informace o plánovaném nákupu.
4. Stížnost obsahuje následující informace, které má stěžovatel běžně k dispozici:
a) jméno stěžovatele a stěžovatelův popis objemu a hodnoty výroby lodí stejného druhu ve Společenství stěžovatelem. Jestliže je písemná stížnost podána jménem výrobního odvětví Společenství, je nutno k identifikaci výrobního odvětví, jehož jménem je stížnost podávána, předložit seznam všech známých výrobců Společenství, kteří jsou schopni stavět lodě stejného druhu, a, pokud je to možné, popis objemu a hodnoty výroby lodí stejného druhu ve Společenství, jež připadají na tyto výrobce;
b) úplný popis lodi, která je údajně předmětem cen působících újmu, jméno příslušné země nebo zemí původu nebo vývozu, jména všech známých vývozců nebo zahraničních výrobců a jméno toho, kdo předmětnou loď koupil;
c) ceny, za které se takovéto lodě prodávají na tuzemských trzích země nebo zemí původu nebo vývozu (nebo, pokud je to vhodné, informace o cenách, za které se prodávají takovéto lodě ze země nebo zemí původu nebo vývozu třetí zemi nebo třetím zemím, nebo o početně zjištěné hodnotě lodi), jakož i informace o vývozních cenách nebo, pokud je to vhodné, o cenách, za které bude loď tohoto druhu poprvé dále prodána nezávislému kupujícímu;
d) důsledky prodeje s cenami působícími újmu na ceny lodí stejného druhu na trhu Společenství a tedy na výrobní odvětví Společenství, jak se například odrážejí v relevantních faktorech a indexech ovlivňujících stav výrobního odvětví Společenství uvedených v čl. 3 odst. 3 a 5.
5. Komise posoudí, pokud je to možné, správnost a adekvátnost důkazů přiložených ke stížnosti, aby zjistila, zda existuje dostatek důkazů, který by opravňoval zahájení vyšetřování.
6. Vyšetřování podle odstavce 1 se zahajuje pouze tehdy, když bylo stanoveno, v jaké míře je stížnost podporována případně odmítána výrobci Společenství, kteří jsou schopni stavět lodě tohoto druhu, a tak bylo poté zjištěno, že stížnost byla podána hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem. Stížnost se považuje za podanou hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem, jestliže je podporována výrobci Společenství, jejichž výrobní kapacita pro stavbu lodí stejného druhu představuje dohromady více než 50 procent celkové kapacity pro stavbu lodí stejného druhu, která připadá na část výrobního odvětví Společenství, jež stížnost buď podporuje nebo odmítá. Vyšetřování však nebude zahájeno, jestliže na výrobce Společenství, kteří stížnost výslovně podporují, připadá méně než 25 procent celkové kapacity výrobců Společenství pro stavbu lodí stejného druhu.
7. Úřady nezveřejní žádost o zahájení vyšetřování, dokud nebude o zahájení vyšetřování rozhodnuto. Před zahájením vyšetřování však bude informována vláda příslušné země vývozu.
8. Jestliže bude za zvláštních okolností rozhodnuto zahájit vyšetřování, aniž by byla podána příslušná písemná stížnost hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem, pak toto bude učiněno pouze tehdy, když bude existovat dostatek důkazů o cenách působících újmu, újmě a příčinné souvislosti, a když bude dostatečně prokázáno, že člen údajně poškozeného výrobního odvětví Společenství splňuje kritéria odst. 3 písm. d), která opravňují k zahájení vyšetřování.
Vyšetřování může být také případně zahájeno na písemnou žádost orgánů smluvní strany. U takovéto žádosti je nutno předložit dostatek důkazů o tom, že loď je nebo byla předmětem cen působících újmu a že údajný prodej pod běžnou hodnotou kupujícímu v rámci Společenství působí nebo způsobil újmu tuzemskému výrobnímu odvětví příslušné smluvní strany.
9. Důkazy jak o cenách působících újmu, tak také o újmě budou současně posouzeny při rozhodování o zahájení vyšetřování. Stížnost bude zamítnuta, pokud důkazy buď o cenách působících újmu nebo o újmě nestačí k tomu, aby ospravedlnily vyšetřování případu.
10. Žádost lze před zahájením vyšetřování stáhnout a v tomto případě je považována za nepodanou.
11. Jestliže se po konzultacích ukáže, že je k dispozici dostatek důkazů, které opravňují zahájení řízení, zahájí Komise řízení během 45 dnů po podání stížnosti nebo v případě zahájení podle odstavce 8 nejpozději šest měsíců od okamžiku, kdy prodej lodi vešel ve známost nebo musel vejít ve známost, aniž by byl dotčen čl. 15 odst. 2, a zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství. Jestliže jsou předloženy nedostatečné důkazy, je o tom stěžovatel vyrozuměn po konzultacích během 45 dnů od okamžiku, kdy byla stížnost podána Komisi.
12. Zahájení vyšetřování se oznamuje oznámením o zahájení řízení, které obsahuje jméno a zemi loděnice a kupujícího nebo kupujících, popis příslušné lodi a souhrn došlých informací a upozornění, že všechny relevantní informace je nutno postoupit Komisi; jsou v něm stanoveny lhůty, v nichž se musí dotčené strany samy přihlásit, písemně prezentovat svoje stanovisko a mohou rozšiřovat informace, pokud mají být takováto stanoviska a informace brány v úvahu během vyšetřování; dále se stanoví lhůta, během níž mohou dotčené strany podat Komisi návrh na slyšení podle čl. 6 odst. 5.
13. Komise informuje vývozce, kupujícího (kupující) lodi a reprezentativní svazy výrobců, vývozců a kupujících takovýchto lodí, o kterých ví, že se jich to týká, a zástupce země, jehož loď je předmětem tohoto vyšetřování, a stěžovatele o zahájení řízení a předá vývozci a orgánům země vývozu plné znění písemné stížnosti podle odstavce 1 s náležitým varováním o důvěrnosti informací a poskytne ho na vyžádání také jiným dotčeným stranám, jichž se týká.
Článek 6
Vyšetřování
1. Po zahájení řízení zahájí Komise ve spolupráci s členskými státy, a - pokud je to vhodné - s orgány třetích zemí vyšetřování na úrovni Společenství. Toto vyšetřování se vztahuje jak na ceny působící újmu, tak také na újmu, obojí je vyšetřováno současně.
2. Stranám, jimž je v rámci vyšetřování cen působících újmu zaslán dotazník, je poskytnuta lhůta na odpověď v trvání nejméně 30 dnů. Lhůta pro vývozce začíná dnem doručení dotazníku, přičemž se vychází z toho, že dotazník je doručen týden po dnu, kdy byl vývozci odeslán nebo předán příslušnému diplomatickému zastoupení země vývozu. Prodloužení této třicetidenní lhůty lze poskytnout s náležitým zohledněním lhůt pro vyšetřování, pokud tato strana může s ohledem na zvláštní okolnosti uvést pádný důvod tohoto prodloužení.
3. Komise může případně požádat orgány třetích zemí jakož i členských států, aby jí poskytly informace, a členské státy přijmou všechna potřebná opatření, aby žádosti Komise vyhověly. Předají Komisi požadované informace, jakož i výsledky provedených inspekcí, kontrol a vyšetřování. Jestliže jsou tyto informace obecného zájmu nebo jestliže o jejich předání požádal některý členský stát, předá Komise tyto informace členským státům, za předpokladu, že nejsou důvěrné; v tomto případě se předá souhrn, který není důvěrný.
4. Komise může případně požádat orgány třetích zemí, jakož i členské státy, aby provedly všechny inspekce a kontroly, zejména u výrobců Společenství, a vyšetřování ve třetích zemích, jestliže příslušné podniky udělí svůj souhlas a oficiálně informovaná vláda příslušné země nevznese námitky. Členské státy učiní všechna potřebná opatření, aby vyhověly žádosti Komise. Úředníci Komise mohou na žádost Komise nebo na žádost některého členského státu podporovat úředníky členských států při plnění jejich úkolů. Rovněž tak mohou po dohodě mezi Komisí a příslušným orgánem úředníci Komise podporovat úředníky orgánů třetích zemí při plnění jejich úkolů.
5. Dotčené strany, které se podle čl. 5 odst. 12 přihlásily samy, budou vyslechnuty, jestliže o takovéto slyšení během lhůty stanovené v oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství písemně požádají a přitom doloží, že jsou dotčenou stranou, která bude pravděpodobně dotčena výsledkem řízení, a že pro její slyšení hovoří zvláštní důvody.
6. Na vyžádání dostanou loděnice, kupující, zástupci vlády země vývozu, stěžovatelé a jiné dotčené strany, které se podle čl. 5 odst. 12 samy přihlásily, možnost sejít se se stranami, které zastupují protichůdné zájmy, aby mohli vyjádřit protichůdné názory a vznést protiargumenty. Přitom je nutno vyhovět nezbytnému zachování důvěrnosti a praktickým potřebám stran. Strany nejsou povinny se takovýchto setkání zúčastnit a jejich neúčast není na škodu jejich věci. Na ústní informace podle tohoto odstavce nebude brán zřetel, pokud nebudou potvrzeny písemnou formou.
7. Stěžovatelé, loděnice, kupující a jiné dotčené strany, jež se podle čl. 5 odst. 12 samy přihlásily, jakož i zástupci země vývozu, mohou na písemnou žádost nahlížet do všech podkladů daných k dispozici jednou ze stran dotčených vyšetřováním, s výjimkou interních dokumentů sestavených orgány Společenství nebo jeho členských států, které jsou pro výklad jejich stanoviska relevantní a nejsou důvěrné ve smyslu článku 13 a jsou použity při vyšetřování. Tyto strany mohou k těmto podkladům zaujmout stanovisko a na jejich komentáře je brán zřetel, pokud byly dostatečně zdůvodněny.
8. S výjimkou okolností uvedených v článku 12 se - pokud je to možné - kontroluje správnost informací dodaných dotčenými stranami, o něž se nálezy opírají.
9. U řízení spojených s porovnáním cen, při nichž byla dodána loď stejného druhu, musí být vyšetřování uzavřeno nejpozději jeden rok po zahájení.
U řízení, u nichž se loď stejného druhu nachází ve fázi stavby, se vyšetřování uzavírá nejpozději jeden rok po dodání této lodi.
Vyšetřování spojená s početně zjišťovanou hodnotou se uzavírají během jednoho roku po svém zahájení nebo během jednoho roku po dodání lodi, jestliže druhá možnost nastane později.
V případě použití čl. 15 odst. 2 se tyto lhůty ruší.
Článek 7
Ukončení bez opatření; zavedení a vybírání výloh za ceny působící újmu
1. Jestliže je stížnost vzata zpět, může být řízení ukončeno.
2. Jestliže se po konzultacích zjistí, že nejsou nutná žádná opatření, a jestliže nejsou v Poradním výboru vzneseny žádné námitky, tak se vyšetřování nebo řízení ukončí. V opačném případě předloží Komise Radě obratem zprávu o výsledku konzultací, jakož i návrh na ukončení řízení. Řízení je považováno za ukončené, jestliže Rada během jednoho měsíce nerozhodne kvalifikovanou většinou jinak.
3. Řízení se uzavře okamžitě, jestliže se zjistí, že rozsah cen působících újmu vyjádřený jako procentem vývozní ceny činí méně než 2 procenta.
4. Jestliže z konečného zjištění stavu věcí vyplyne, že se jedná o ceny působící újmu a o újmu, která v jejím důsledku vznikla, pak Rada uloží prostou většinou na návrh přednesený Komisí po konzultacích v Poradním výboru loděnici výlohu za cenu působící újmu. Výše této dávky se stanoví ve stejné výši jako zjištěné rozpětí cen působících újmu. Rada přijme rozhodnutí nejpozději 30 dnů po doručení návrhu. Komise učiní potřebná opatření k provedení rozhodnutí Rady, zejména k vybírání výlohy za cenu působící újmu.
5. Loděnice musí zaplatit výlohu za cenu působící újmu během 180 dnů po doručení sdělení o zavedení dávky, přičemž se vychází z toho, že toto sdělení bylo do loděnice doručeno jeden týden po dni, kdy bylo odesláno. Komise může loděnici poskytnout přiměřené prodloužení lhůty splatnosti, jestliže loděnice prokáže, že by se v důsledku platby během 180 dnů dostala do platební neschopnosti nebo že by takováto platba byla neslučitelná se soudně kontrolovanou reorganizací; v tomto případě připadají na nezaplacenou část dávky úroky s úrokovou sazbou, která odpovídá střední oběžné renditě střednědobých půjček ECU na Lucemburské burze plus 50 základních bodů.
Článek 8
Alternativní nápravná opatření
Vyšetřování může být ukončeno po konzultaci v Poradním výboru bez zavedení výlohy za cenu působící újmu, jestliže loděnice definitivně a bezpodmínečně zruší prodej lodi, který je předmětem cen působících újmu, nebo jestliže provede rovnocenné alternativní nápravné opatření schválené Komisí.
Prodej je považován za zrušený teprve tehdy, když je ukončen smluvní vztah mezi smluvními stranami zúčastněnými na příslušném prodeji, refundována kupní cena zaplacená v souvislosti s prodejem a všechna práva na příslušnou loď nebo její části převedena zpět na loděnici.
Článek 9
Protiopatření - odepření práv na nakládání a vykládání
1. Jestliže příslušná loděnice nezaplatí dávky, které jí byly uloženy podle článku 7, pak Komise po konzultaci v Poradním výboru uvalí protiopatření na lodi postavené v příslušné loděnici formou odepření práv na nakládání a vykládání.
2. Rozhodnutí o uvalení protiopatření nabývá účinnosti 30 dnů po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství a bude zrušeno, jakmile loděnice zcela zaplatí výlohu za cenu působící újmu. Protiopatření se týkají všech lodí, které byly objednány během čtyř let od okamžiku, kdy rozhodnutí nabylo účinnosti. Zůstávají pro každou loď v platnosti na období čtyř let po jejich dodání. Toto období může být zkráceno pouze po zahájení mezinárodního řízení na urovnání sporu o uvalených protiopatřeních a v souladu s výsledky tohoto řízení.
Kterým lodím jsou odepřena práva na nakládání a vykládání je stanoveno rozhodnutím Komise a zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Celní úřady členských států neudělí lodím, kterým jsou odepřena práva na nakládání a vykládání, povolení k nakládání a vykládání.
Článek 10
Konzultace
1. Konzultace předpokládané v tomto nařízení se konají v Poradním výboru, který se skládá ze zástupců každého členského státu a kterému předsedá zástupce Komise. Konzultace se konají na žádost členského státu nebo z iniciativy Komise okamžitě a v každém případě v takovém časovém období, aby bylo možno dodržet lhůty stanovené v tomto nařízení.
2. Výbor svolává jeho předseda. Tento předá členským státům co nejdříve všechny relevantní informace.
3. V případě potřeby mohou konzultace proběhnout pouze písemnou formou; v tomto případě Komise informuje členské státy a stanoví lhůtu, během níž členské státy vyjádří své stanovisko nebo mohou požádat o písemné konzultace, které uspořádá předseda, přičemž se tyto ústní konzultace konají v takovém časovém období, aby bylo možno dodržet lhůty stanovené v tomto nařízení.
4. Konzultace se týkají zejména:
a) existence cen působících újmu a metod pro zjišťování rozpětí cen působících újmu;
b) existence a rozsahu újmy;
c) příčinné souvislosti mezi prodejem s cenami působícími újmu a újmou;
d) opatření, která je nutno za daných okolností učinit k odstranění újmy vyvolané cenami působícími újmu, jakož i podrobností jejich použití.
Článek 11
Kontrolní návštěvy
1. Komise provádí, pokud to považuje za přiměřené, kontrolní návštěvy, aby nahlédla do knih vývozců, loděnic, obchodníků, zástupců, výrobců, hospodářských svazů a organizací a prověřila informace o cenách působících újmu a o újmě. Bez řádné a včasné odpovědi nelze kontrolní návštěvu provést.
2. Komise může v případě potřeby provádět vyšetřování ve třetích zemích, pokud příslušné podniky udělí svůj souhlas, Komise informuje zástupce vlády příslušné třetí země a tato vláda nevznese námitky proti vyšetřování. Jakmile příslušné podniky udělí svůj souhlas, měla by Komise sdělit úřadům země vývozu jména a adresy podniků, které mají být navštíveny, a sdělit dohodnuté termíny.
3. Příslušné podniky jsou informovány o druhu informací, které mají být při kontrolních návštěvách prověřeny, a o ostatních informacích, které je nutno během těchto návštěv předložit; toto však nevylučuje, že na místě mohou být vzhledem k obdrženým informacím požadovány další podrobnosti.
4. Při vyšetřováních podle odstavců 1, 2 a 3 je Komise podporována úředníky těch členských států, které o to požádaly.
Článek 12
Neochota spolupracovat
1. Jestliže dotčená strana odepře přístup k potřebným informacím nebo jestliže nesdělí potřebné informace během lhůt stanovených tímto nařízením nebo jestliže ve značné míře brání vyšetřování, pak mohou být učiněna předběžná nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění na základě faktů, které jsou k dispozici. Pokud se zjistí, že dotčená strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, pak na tyto informace nebude brán zřetel a bude použito informací, které jsou k dispozici. Dotčené strany by měly být obeznámeny s důsledky neochoty spolupracovat.
2. Jestliže odpovědi nejsou předány na elektronickém nosiči dat, pak toto není považováno za neochotu spolupracovat, pokud dotčená strana doloží, že předání odpovědi v požadované formě by dotčenou stranu dodatečně zatížilo poplatky nebo by bylo spojeno s nepřiměřenými dodatečnými náklady.
3. Jestliže se prokáže, že informace podané dotčenou stranou nejsou v každém ohledu úplné, pak tyto informace nezůstanou nezohledněny, pokud nedostatky nejsou takové, že ztěžují přiměřená a spolehlivá zjištění, a pokud informace mohou být předány přiměřeným způsobem a včas, pokud je lze ověřit a pokud dotčená strana jednala podle svých nejlepších schopností.
4. Jestliže nejsou akceptovány důkazy nebo informace, je strana, která je předložila, neprodleně seznámena s důvody a dostane možnost podat během stanovené lhůty další vysvětlení. Nejsou-li vysvětlení považována za dostatečná, je nutno uvést důvody odmítnutí takovýchto důkazů nebo informací a vysvětlit je ve zveřejněných zjištěních.
5. Opírají-li se zjištění, včetně stanovení běžné hodnoty, o odstavec 1 včetně údajů ve stížnosti, pak budou, pokud to bude možné, s náležitým zřetelem na lhůty pro vyšetřování, prověřena na základě informací z jiných dostupných nezávislých zdrojů, jako zveřejněné ceníky, úřední statistiky prodeje a celní prohlášení nebo na základě informací, které byly předloženy jinými dotčenými stranami během vyšetřování.
6. Jestliže dotčená strana není ochotna spolupracovat nebo je ochotna spolupracovat pouze částečně a jestliže odpírá sdělit relevantní informace, pak toto může vést k výsledku, který je pro tuto stranu méně výhodný, než kdyby spolupracovala.
Článek 13
Důvěrné informace
1. Se všemi informacemi, které jsou svou povahou důvěrné (například proto, že by jejich předání pro konkurenta vytvořilo značné výhody v hospodářské soutěži nebo proto, že by pro dodavatele nebo osobu, od níž informace získal, znamenalo značnou nevýhodu) nebo jsou stranami dány k dispozici pro vyšetřování na důvěrné bázi, musí orgány při odpovídajícím zdůvodnění zacházet důvěrně.
2. Dotčené strany, které předávají důvěrné informace, se vyzývají, aby předložily souhrn těchto informací, který není důvěrný. Tyto souhrny mají být tak podrobné, aby umožňovaly přiměřené pochopení podstatného obsahu důvěrných informací. Za zvláštních okolností mohou tyto strany prohlásit, že tyto informace nejsou pro souhrn vhodné. Za těchto zvláštních okolností je nutno uvést důvody, proč souhrn není možný.
3. Jestliže je zastáván názor, že žádost o důvěrné zacházení není oprávněná, a jestliže žadatel není ochoten ani informace oznámit ani souhlasit s jejich oznámením v generalizované nebo zkrácené formě, pak mohou tyto informace zůstat nezohledněny, pokud není z vhodných zdrojů uspokojivým způsobem prokázáno, že informace jsou správné. Žádosti o důvěrné zacházení nemají být svévolně odmítány.
4. Tento článek nebrání orgánům Společenství v oznámení obecných informací a zejména důvodů pro rozhodnutí učiněná na základě tohoto nařízení, jakož i oznámení důkazů, o něž se orgány Společenství opíraly, pokud je to nutné pro vysvětlení těchto důvodů v soudním řízení. Toto oznámení musí brát rovněž zřetel na oprávněné zájmy příslušných stran na zachování jejích obchodních tajemství.
5. Rada, Komise a členské státy, stejně jako jejich úředníci, nezveřejní informace, které obdrželi podle tohoto nařízení a o jejichž důvěrné zacházení dodavatel požádal, bez výslovného povolení dodavatele. Informace, k jejichž výměně došlo mezi Komisí a členskými státy, nebo informace o konzultacích podle článku 10 nebo interní dokumenty připravené orgány Společenství nebo jeho členských států nebudou zveřejněny s výjimkou zvláštních případů uvedených v tomto nařízení.
6. Informace získané podle tohoto nařízení mohou být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány.
Článek 14
Vyrozumění
1. Stěžovatel, loděnice, vývozce, kupující lodi a jejich reprezentativní svazy a zástupci země vývozu mohou požádat, aby byli vyrozuměni o podrobnostech nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě se uvažuje doporučit zavedení výlohy za cenu působící újmu nebo ukončení vyšetřování nebo řízení bez zavedení dávky.
2. Žádosti o závěrečné vyrozumění podle odstavce 1 musí být písemně podány Komisi a musí být doručeny během lhůty, kterou Komise stanoví.
3. Vyrozumění se provádí písemně. Provádí se co nejdříve za nutného dodržení důvěrnosti informací a běžně nejpozději jeden měsíc před konečným rozhodnutím nebo předložením návrhu na konečná opatření Komisi podle článku 7. Jestliže Komise není schopna uskutečnit vyrozumění o určitých skutečnostech nebo úvahách v rámci této lhůty, sdělí tyto skutečnosti a úvahy co nejdříve poté. Vyrozumění neanticipuje případné pozdější rozhodnutí Komise nebo Rady; jestliže se však toto rozhodnutí opírá o jiné skutečnosti a úvahy, provede se vyrozumění o tom co nejdříve.
4. Na připomínky vznesené po vyrozumění bude brán zřetel pouze tehdy, pokud budou doručeny během lhůty stanovené Komisí v každém jednotlivém případě, která činí nejméně 10 dnů, přičemž je nutno brát náležitý ohled na naléhavost záležitosti.
Článek 15
Závěrečná ustanovení
1. Toto nařízení se netýká použití:
a) zvláštních pravidel, která jsou obsažena v dohodách uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi;
b) zvláštních opatření, pokud nejsou v rozporu se závazky převzatými v rámci loďařské dohody.
2. Podle tohoto nařízení nebude zahájeno žádné vyšetřování a nebude zavedeno nebo zachováno žádné opatření, pokud by toto opatření odporovalo závazkům Společenství z loďařské dohody nebo jiných příslušných mezinárodních dohod.
Toto nařízení nebrání Společenství, aby dostálo svým závazkům z loďařské dohody týkající se urovnání sporu.
Článek 16
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je použitelné ode dne vstupu loďařské dohody [5] v platnost.
Toto nařízení se nevztahuje na lodi, jejichž kupní smlouva byla uzavřena před dnem vstupu loďařské dohody v platnost, s výjimkou lodí, jejichž kupní smlouva byla uzavřena po 21. prosinci 1994 a které mají být dodány za více než pět let po dni uzavření dohody. Na tyto lodě se toto nařízení vztahuje, ledaže loděnice prokáže, že tato dlouhá dodací lhůta je dána běžnými obchodními důvody a nikoli úmyslem obejít použití tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. ledna 1996.
REGLAMENTO (CE) N° 385/96 DEL CONSEJO de 29 de enero de 1996 sobre protección contra las prácticas perjudiciales en materia de precios en la construcción naval
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 113,
Vista la propuesta de la Comisión (1),
Visto el dictamen del Parlamento Europeo (2),
(1) Considerando que las negociaciones multilaterales desarrolladas bajo los auspicios de la Organización de Cooperación y Desarrollo Económico llevaron a la celebración, el 21 de diciembre de 1994, de un Acuerdo sobre las condiciones normales de competencia en la industria de la construcción y de la reparación naval mercante (en lo sucesivo denominado el «Acuerdo sobre construcción naval»);
(2) Considerando que en el marco del Acuerdo sobre construcción naval se ha reconocido que las características especiales de las operaciones de compra de buques hace que no resulte fácil aplicar derechos compensatorios y antidumping, según lo previsto en el artículo VI del Acuerdo General sobre Aranceles Aduaneros y Comercio (GATT) 1994, en el Acuerdo sobre subvenciones y medidas compensatorias, y en el Acuerdo sobre la aplicación del artículo VI del GATT 1994 anexo al Acuerdo por el que se establece la Organización Mundial del Comercio; que la necesidad de disponer de un medio eficaz de protección contra las ventas de buques a precios inferiores a su valor normal y que ocasionan perjuicios ha llevado a la conclusión de un Código sobre precios perjudiciales en la construcción naval que, junto con sus principios de base, constituye el Anexo III del Acuerdo sobre construcción naval (en lo sucesivo denominado «el Código IPI»);
(3) Considerando que el texto de este Código IPI se basa principalmente en el Acuerdo sobre la aplicación del artículo VI del GATT 1994, pero se desvía del mismo debido a la naturaleza específica de las transacciones de compra de buques; que es, por lo tanto, preciso transponer el Código IPI en la legislación comunitaria, en la medida de lo posible sobre la base del texto del Reglamento (CE) n° 384/96 del Consejo, de 22 de diciembre de 1995, sobre defensa contra las importaciones objeto de dumping originarias de países no miembros de la Comunidad Europea (3);
(4) Considerando la importancia significativa del Acuerdo sobre construcción naval y las disposiciones legales que de él se derivan para el Derecho comunitario;
(5) Considerando que, con el fin de mantener el equilibrio entre derechos y obligaciones que el Acuerdo sobre construcción naval establece, la Comunidad debería adoptar medidas contra cualquier buque cuyo precio sea objeto de prácticas perjudiciales en materia de precios y cuya venta a precio inferior a su valor normal cause un perjuicio a la industria de la Comunidad;
(6) Considerando que las ventas de buques de constructores navales establecidos en las partes del Acuerdo sobre construcción naval sólo podrán estar sometidas a investigación por la Comunidad cuando el comprador sea comunitario y siempre que el buque no sea un buque militar;
(7) Considerando que conviene establecer normas claras y detalladas sobre el cálculo del valor normal para que, en la medida de lo posible, se base en las ventas representativas de un buque similar en el curso de operaciones comerciales normales efectuadas en el país de exportación; que es conveniente definir las circunstancias en que se puede considerar que una venta interna se realiza con pérdidas, por lo que no se tendrá en cuenta y se recurrirá a la venta de un buque similar a un tercer país o al valor normal calculado; que es también oportuno prever una asignación adecuada de los costes, incluidos los correspondientes a situaciones de puesta en marcha; que, con el fin de calcular el valor normal, es igualmente necesario indicar el método que deberá aplicarse para determinar los importes relativos a los gastos de venta, generales y administrativos y al beneficio;
(8) Considerando que, a efectos de la aplicación correcta del nuevo instrumento de lucha contra las prácticas perjudiciales en materia de precios, la Comisión deberá adoptar las medidas necesarias orientadas a verificar en los grandes conglomerados o holdings de los países terceros la legitimidad de las imputaciones contables a la hora de evaluar la estructura del coste de producción;
(9) Considerando que, con objeto de determinar el valor normal para los países sin economía de mercado, es prudente establecer normas para la elección de un país tercero de economía de mercado apropiado que se utilizará con este fin y, cuando no sea posible encontrarlo, prever que el valor normal pueda calcularse utilizando cualquier otra base razonable;
(10) Considerando que conviene definir el precio de exportación y enumerar los ajustes que se efectuarán en los casos en que sea necesario recalcularlo a partir del primer precio en el mercado libre;
(11) Considerando que, con el fin de garantizar una comparación adecuada entre el precio de exportación y el valor normal, procede enumerar los factores, incluidas las cláusulas contractuales, que podrían afectar a los precios y a su comparabilidad;
(12) Considerando que es deseable establecer orientaciones claras y detalladas sobre los factores que podrían ser importantes para determinar si la venta con prácticas perjudiciales en materia de precios ha provocado un perjuicio importante o amenaza con hacerlo; que, al demostrar que el precio de la venta afectada es responsable del perjuicio sufrido por la industria comunitaria, debe también prestarse atención al efecto de otros factores y en especial a las condiciones de mercado existentes en la Comunidad;
(13) Considerando que conviene definir el término «industria de la Comunidad» por referencia a la capacidad de construir un buque similar y prever que las partes vinculadas a los exportadores podrán ser excluidas de dicha industria y definir asimismo el término «vinculado»;
(14) Considerando que es necesario fijar las condiciones procesales y sustantivas para la presentación de denuncias por prácticas perjudiciales en materia de precios y la medida en que deben estar apoyadas por la industria de la Comunidad, y la información sobre el comprador del buque, las prácticas perjudiciales, el perjuicio y la causalidad que la denuncia debe incluir; que, asimismo, es conveniente especificar los procedimientos para la inadmisibilidad de las denuncias o la apertura del procedimiento;
(15) Considerando que, cuando el comprador del buque objeto de prácticas perjudiciales en materia de precios esté establecido en el territorio de otra Parte contratante del Acuerdo sobre construcción naval, la denuncia podrá también incluir una petición para que se abra una investigación por parte de las autoridades de esa Parte contratante; que tal petición se transmitirá a las autoridades de la Parte contratante cuando ello sea pertinente;
(16) Considerando que, en caso adecuado, una investigación podrá también ser abierta sobre la base de una denuncia escrita de las autoridades de una Parte contratante del Acuerdo sobre construcción naval, de conformidad con el presente Reglamento y con arreglo a las condiciones del Acuerdo sobre construcción naval;
(17) Considerando que es necesario establecer las modalidades de comunicación a las partes interesadas de la información que necesitan las autoridades, de ofrecerles una amplia oportunidad de presentar todas las pruebas que consideren pertinentes para defender sus intereses; que también conviene establecer claramente las normas y procedimientos que deberán seguirse durante la investigación, en especial que las partes deberán darse a conocer, exponer sus puntos de vista y presentar la información en unos plazos determinados para que puedan ser tenidos en cuenta; que procede establecer igualmente las condiciones en que las partes interesadas podrán acceder a la información presentada por otras partes interesadas y formular comentarios al respecto; que debe también existir una cooperación entre los Estados miembros y la Comisión para recabar información;
(18) Considerando que es necesario prever la conclusión de los casos, con o sin la adopción de un derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios en un plazo no superior a un año desde la fecha de inicio o de la fecha de entrega del buque, en su caso; que la investigación o el procedimiento deberán darse por concluidos cuando el margen de práctica perjudicial en materia de precios sea mínimo;
(19) Considerando que la investigación podrá concluir sin la adopción de un derecho por práctica perjudicial en materia de precios si la venta del buque cuyo precio es perjudicial sea definitiva e incondicionalmente nula o si un remedio equivalente alternativo es aceptado; que, sin embargo, debe darse una consideración especial a la necesidad de no impedir la realización del objetivo del presente Reglamento;
(20) Considerando que, cuando se cumplan todas las condiciones previstas en el presente Reglamento, debe establecerse mediante decisión un derecho por práctica perjudicial en materia de precios igual al importe del margen por práctica perjudicial aplicable al constructor naval cuya venta objeto de práctica perjudicial en materia de precios hubiese causado el perjuicio a la industria de la Comunidad; que deben establecerse normas exactas y detalladas para la aplicación de dicha decisión, incluidas todas las medidas necesarias para su aplicación real, en especial la adopción de contramedidas si el constructor naval no paga el derecho por práctica perjudicial en materia de precios en el plazo fijado;
(21) Considerando que es necesario establecer normas exactas para denegar los derechos de carga y descarga en los puertos comunitarios a los buques construidos por el constructor naval sujeto a contramedidas;
(22) Considerando que la obligación de pagar el derecho por práctica perjudicial en materia de precios solamente expira cuando tal derecho es pagado completamente o al final del período durante el cual sean aplicables las contramedidas;
(23) Considerando que cualquier acción llevada a cabo con arreglo al presente Reglamento no debe ser contraria a los intereses comunitarios;
(24) Considerando que en las actuaciones derivadas del presente Reglamento la Comunidad tiene que tener en cuenta la necesidad de adoptar medidas rápida y efectivamente;
(25) Considerando que es necesario prever la consulta periódica a un Comité consultivo en determinadas fases de la investigación; que el Comité deberá estar compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por un representante de la Comisión;
(26) Considerando que conviene prever visitas de inspección para comprobar la información sobre prácticas perjudiciales en materia de precios, a sabiendas de que dichas visitas dependerán de la recepción de respuestas adecuadas a los cuestionarios;
(27) Considerando que es necesario prever que, con respecto a las partes que no cooperen satisfactoriamente, pueda usarse otro tipo de información con el fin de establecer las conclusiones y que dicha información podrá ser menos favorable para dichas partes que si hubiesen cooperado;
(28) Considerando que debe preverse un trato confidencial de la información que evite la divulgación de secretos comerciales;
(29) Considerando que es esencial prever la comunicación adecuada de los principales hechos y consideraciones a las partes que así lo soliciten y que dicha comunicación será efectuada, teniendo en cuenta el procedimiento decisorio de la Comunidad, en unos plazos que permitan a las partes defender sus intereses,
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Principios y definiciones
1. Podrá aplicarse un derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios al constructor de todo buque cuyo precio sea perjudicial y cuya venta a un comprador de un país distinto de aquél del que proviene el buque cause un perjuicio.
2. Se considerará que un buque es objeto de prácticas perjudiciales en materia de precios cuando su precio de exportación sea inferior, en el curso de operaciones comerciales normales, al precio comparable establecido para un buque similar vendido a un comprador del país de exportación.
3. A efectos del presente Reglamento,
a) el término «buque» se aplica a todo buque de mar autopropulsado de 100 o más toneladas de registro bruto utilizado para el transporte de mercancías o personas, o para prestar un servicio especializado (por ejemplo, rompehielos y dragas) así como a los remolcadores de 365 kW y más;
b) el término «buque similar» se aplica a todo buque del mismo tipo, utilización y tamaño aproximado al del buque considerado y que posea características muy similares a las del buque considerado;
c) el término «misma categoría general de buques» se aplica a todo buque del mismo tipo y utilización pero de tamaño perceptiblemente distinto;
d) el término «venta» cubre la creación o transferencia del interés de propiedad del buque a excepción de un interés de propiedad creado o adquirido solamente con el fin de proporcionar una garantía para un préstamo comercial normal;
e) el término «interés de propiedad» incluye cualquier interés contractual o de propiedad que permita al beneficiario o a los beneficiarios de tal interés beneficiarse de la utilización del buque de manera sustancialmente comparable a la manera en la que un propietario puede beneficiarse de la utilización del buque. Para determinar si tal comparabilidad sustancial existe se considerarán, entre otros, los siguientes factores:
i) las cláusulas y circunstancias de la transacción,
ii) las prácticas comerciales normales de la industria,
iii) si el buque sujeto a la transacción es utilizado por el beneficiario o beneficiarios, y
iv) si en la práctica existe una probabilidad de que el beneficiario o beneficiarios de dicho interés se beneficien y corran el riesgo de utilizar el buque durante una parte significativa de la vida útil de éste;
f) el término «comprador» se refiere a cualquier persona o empresa que adquiera un derecho de propiedad, incluso mediante un contrato de arrendamiento o un contrato de flete «de casco vacío», con motivo de la primera transacción inicial celebrada con el constructor naval, directa o indirectamente, incluyendo una persona o empresa que posea o controle a un comprador, o dé instrucción al comprador. Se considerará que una persona o empresa controla a un comprador cuando posea más del 50 % del capital del comprador. Se considerará que una persona o empresa controla a un comprador cuando tenga la capacidad jurídica o efectiva de imponerle restricciones o directrices, lo que se presume cuando la participación alcanza el 25 %. En caso de propiedad establecida, se presumirá, salvo prueba de lo contrario, que no existe un control separado en la sociedad. Podrá existir más de un comprador para cualquier buque;
g) el término «empresa» significará cualquier empresa o sociedad constituida conforme al derecho civil o mercantil, incluidas las sociedades cooperativas y cualquier otra persona jurídica sometida al derecho público o privado, incluidas las que no tengan ánimo de lucro;
h) el término «Parte contratante» significará cualquier tercer país que sea Parte del Acuerdo sobre construcción naval.
Artículo 2
Determinación de la existencia de prácticas perjudiciales en materia de precios
A. Valor normal
1. El valor normal se basará en principio en el precio pagado o pagadero, en el curso de operaciones comerciales normales, por un buque similar por un comprador independiente en el país de exportación.
2. Los precios entre partes que estén asociadas o que tengan un acuerdo de compensación entre sí sólo podrán ser considerados como propios de operaciones comerciales normales y ser utilizados para establecer el valor normal si se determina que no se ven afectados por dicha relación.
3. Cuando, en el curso de operaciones comerciales normales, no existan ventas de buques similares o cuando, debido a una situación especial del mercado, dichas ventas no permiten una comparación adecuada, el valor normal del buque similar se calculará sobre la base del precio de exportación de un buque similar, en el curso de operaciones comerciales normales, a un tercer país apropiado, siempre que dicho precio sea representativo. En caso de que tales ventas a un tercer país apropiado no existiesen o no permitiesen una comparación adecuada, el valor normal del buque similar será calculado sobre la base del coste de producción en el país de origen más una cantidad razonable para gastos de venta, generales y administrativos y en concepto de beneficios.
4. Las ventas de buques similares en el mercado interno del país exportador o las realizadas a un país tercero a precios inferiores a los costes unitarios de producción fijos y variables, más los gastos de venta, generales y administrativos podrán considerarse no realizadas en el curso de operaciones comerciales normales por razones de precio y podrán no tomarse en cuenta para el cálculo del valor normal únicamente si se determina que se han efectuado a precios que no permiten recuperar todos los costes en un plazo razonable, que deberá ser normalmente de cinco años.
5. Los costes deberán ser calculados normalmente sobre la base de los datos del constructor naval investigado siempre que se atengan a los principios contables generalmente admitidos en el país concernido y se demuestre que reflejan razonablemente los costes de producción y venta del buque considerado.
Se tomarán en cuenta las pruebas relativas a la imputación de costes siempre que se demuestre que hayan sido históricamente utilizadas. A falta de un método más adecuado, se dará prioridad a la imputación de costes en función del volumen de negocios. A menos que ya se haya hecho en las imputaciones de costes con arreglo al presente párrafo, los costes deberán ser ajustados de forma apropiada con respecto a los costes extraordinarios que favorezcan la producción futura o actual o de las circunstancias que hayan afectado a los costes durante las operaciones de puesta en marcha.
6. Los importes correspondientes a los gastos de venta, generales y administrativos y a los beneficios se basarán en los datos reales de producción y ventas del buque similar en el curso de operaciones comerciales normales, proporcionados por el constructor naval investigado. Cuando dichos importes no puedan determinarse de esta forma, se podrán calcular basándose en:
a) la media ponderada de los importes reales determinados para otros constructores navales del país de origen por lo que respecta a la producción y ventas de buques similares en el mercado interior de dicho país;
b) los importes reales aplicables a la producción y venta de la misma categoría de buques por parte del constructor naval en cuestión en el mercado interior del país de origen en el curso de operaciones comerciales normales;
c) cualquier otro método razonable, siempre que el importe del beneficio así establecido no sobrepase el beneficio normalmente obtenido por otros constructores navales por las ventas de buques de la misma categoría en el mercado interior del país de origen.
Además, el beneficio añadido al calcular el valor se basará, en todos los casos, en el beneficio medio realizado durante un período razonable de tiempo, normalmente los seis meses anteriores y posteriores a la venta investigada, y deberá reflejar un beneficio razonable en el momento de la venta en cuestión. Para este cálculo se eliminará toda distorsión que pudiera conducir a un beneficio poco razonable en el momento de la venta.
7. Teniendo en cuenta los largos plazos que transcurren entre el momento de la firma del contrato de venta y la entrega de los buques, el valor normal no deberá incluir los costes efectivos que el constructor naval demuestre que son debidos a fuerza mayor y que son sensiblemente superiores al alza de los costos que el constructor naval podría haber razonablemente anticipado y tenido en cuenta en el momento en que se fijaron las condiciones concretas de la venta.
8. En el caso de ventas procedentes de países sin economía de mercado y, en particular, de aquéllos a los que se aplica el Reglamento (CE) n° 519/94 del Consejo, de 7 de marzo de 1994, relativo al régimen común aplicable a las importaciones de determinados países terceros y por el que se derogan los Reglamentos (CEE) nos 1765/82, 1766/82 y 3420/83 (4), el valor normal será determinado sobre la base del precio o del valor calculado para un país tercero de economía de mercado, o sobre el precio cobrado por dicho país tercero a otros países, incluidos los de la Comunidad, o cuando ello no sea posible, sobre cualquier otra base razonable, incluido el precio realmente pagado o pagadero en la Comunidad por el buque similar, debidamente ajustado, en caso necesario, para incluir un margen de beneficio razonable.
Se seleccionará de forma razonable un país tercero de economía de mercado apropiado, teniendo debidamente en cuenta cualquier información fiable de la que se disponga en el momento de la selección. Se tendrán en cuenta los plazos.
Inmediatamente después de la apertura de la investigación se informará a las partes interesadas sobre el país tercero de economía de mercado elegido y se les concederá un plazo de diez días para presentar sus comentarios al respecto.
B. Precio de exportación
9. El precio de exportación será el precio realmente pagado o pagadero por el buque en cuestión.
10. En los casos en que no exista un precio de exportación o que se considere que no es fiable debido a la existencia de una asociación o de un acuerdo de compensación entre el constructor naval y el comprador o un tercero, el precio de exportación podrá ser calculado basándose en el precio al que el buque se venda por primera vez a un comprador independiente o, si no se revendiese a un comprador independiente o no se revendiese en el mismo Estado en que se vendió originalmente, sobre cualquier base razonable.
En estos casos de efectuarán ajustes para todos los costes, incluidos los derechos e impuestos, soportados entre el momento de la venta original y el de la reventa, más los beneficios, con el fin de establecer un precio de exportación fiable.
Los elementos con respecto a los cuales se harán los ajustes serán los que normalmente corren a cargo del comprador pero son pagados por cualquiera de las partes, comunitario o no, asociado o que tenga un acuerdo de compensación con el constructor naval o con el comprador, incluyendo: transporte habitual, seguros, mantenimiento, descarga y costes accesorios, derechos de aduana y otros impuestos pagaderos en el país de importación como consecuencia de la compra del buque; a ello se añadirá un margen razonable para gastos de venta, generales y administrativos y en concepto de beneficio.
C. Comparación
11. Se realizará una comparación ecuánime entre el precio de exportación y el valor normal en la misma fase comercial, sobre la base de ventas realizadas en fechas lo más próximas posible entre sí, es decir, normalmente las realizadas en los tres meses anteriores o posteriores a la venta objeto de la investigación o, a falta de ventas de este tipo, en cualquier otro plazo que se considere apropiado. Se tendrán debidamente en cuenta en cada caso, según sus particularidades, las diferencias que afecten a la comparabilidad de los precios, incluidas las diferencias en las condiciones de venta, las cláusulas contractuales, los impuestos, la fase comercial, las cantidades, las características físicas, y cualquier otra diferencia que se demuestre que afecta a la comparabilidad de los precios. Cuando, en los casos mencionados en el apartado 10, la comparabilidad de los precios se vea afectada, el valor normal se establecerá en una fase comercial equivalente a la fase comercial del precio de exportación calculado o haciendo los ajustes permitidos con arreglo al presente apartado. Se evitará cualquier duplicación a la hora de hacer los ajustes, en especial en relación con los descuentos y las cláusulas contractuales.
Cuando la comparación de los precios requiera un cambio de divisas, éste deberá efectuarse al tipo de cambio de la fecha de venta, a condición de que, cuando la venta de divisas extranjeras en los mercados a término esté directamente ligada a la venta de exportación en cuestión, se utilice el tipo de cambio de la venta a término. A este efecto, la fecha de la venta significará la fecha en la que se fijaron las condiciones materiales de la venta, que normalmente será la fecha del contrato. Sin embargo, si las condiciones materiales de la venta hubieran sido significativamente modificadas en otra fecha, el tipo de cambio que se tendrá en cuenta será el vigente en la fecha de la modificación. En tal caso, se harán los ajustes apropiados para tener en cuenta cualquier efecto no razonable sobre el margen por práctica perjudicial en materia de precios debido únicamente a fluctuaciones del tipo de cambio entre la fecha original de la venta y la fecha de esta modificación.
D. Margen por práctica perjudicial en materia de precios
12. Sin perjuicio de las normas aplicables para obtener una comparación ecuánime, la existencia de márgenes por prácticas perjudiciales en materia de precios se establecerá normalmente sobre la base de una comparación del valor normal ponderado con la media ponderada de los precios de todas las ventas o mediante una comparación de los valores normales individuales y los precios individuales de exportación para cada transacción. Sin embargo, el valor normal establecido sobre una media ponderada podrá compararse a los precios de todas las ventas individuales si se comprueba que existe una pauta de precios de exportación considerablemente diferente en función de los distintos compradores, regiones o plazos y si los métodos especificados en la primera frase del presente apartado no reflejasen en toda su magnitud la práctica perjudicial en materia de precios.
13. Se entenderá por «margen por práctica perjudicial en material de precios» el importe en que el valor normal supere al precio de exportación. Cuando los márgenes por prácticas perjudiciales en materia de precios varíen podrá establecerse su media ponderada.
Artículo 3
Determinación del perjuicio
1. A efectos del presente Reglamento y salvo disposición en contrario, se entenderá por «perjuicio» el perjuicio importante sufrido por la industria de la Comunidad, la amenaza de perjuicio importante para esa industria o el retraso significativo en la creación de dicha industria, y deberá interpretarse con arreglo a lo dispuesto en el presente artículo.
2. La determinación del perjuicio se basará en pruebas positivas e implicará un examen objetivo de: a) el efecto de la venta de buques similares a precio inferior al valor normal en los precios del mercado comunitario, y b) el impacto consiguiente de esa venta en la industria de la Comunidad.
3. Por lo que se refiere al efecto sobre los precios de la venta a precio inferior al valor normal, se tendrá en cuenta si ha existido una subcotización significativa por parte de la venta a precio inferior al valor normal con respecto al precio de un buque similar de la industria de la Comunidad, o bien si el efecto de tal venta es disminuir los precios de forma importante o impedir considerablemente la subida que en otro caso se hubiera producido. Ninguno de estos factores aisladamente ni varios de ellos juntos bastarán necesariamente para obtener una orientación decisiva.
4. Cuando las ventas de buques de más de un país sean objeto simultáneamente de investigaciones por prácticas perjudiciales en materia de precios, los efectos de dichas ventas sólo se podrán evaluar acumulativamente si se determina que: a) el margen de la práctica perjudicial establecida en relación con las compras de cada país proveedor es superior al margen mínimo definido en el apartado 3 del artículo 7; y b) proceda la evaluación acumulativa de los efectos de las ventas de la luz de las condiciones de competencia entre los buques vendidos por constructores navales no comunitarios al comprador y de las condiciones de competencia entre dichos buques y los buques comunitarios similares.
5. El Examen de los efectos de las ventas a precio inferior al valor normal sobre la industria de la Comunidad afectada incluirá una evaluación de todos los factores e índices económicos pertinentes que influyan en el estado de dicha industria incluidos: el hecho de estar todavía recuperándose de los efectos de prácticas de dumping, prácticas perjudiciales en materia de precios o subvenciones anteriores, la magnitud real del margen de práctica perjudicial en materia de precios, la disminución real y potencial de las ventas, los beneficios, el volumen de producción, la cuota de mercado, la productividad, el rendimiento de las inversiones o la utilización de la capacidad; los factores que repercutan en los precios en la Comunidad; los efectos negativos reales y potenciales en el flujo de caja, las existencias, el empleo, los salarios, el crecimiento, la capacidad de reunir capital o la inversión. Esta enumeración no se considerará exhaustiva y ninguno de estos factores aisladamente ni varios de ellos en conjunto bastarán necesariamente para obtener una orientación decisiva.
6. Será necesario demostrar que, por todos los criterios que se mencionan en el apartado 2, las ventas a precio inferior al valor normal causan o han causado un perjuicio a efectos del presente Reglamento. En concreto, esto implicará la demostración de que el volumen y los niveles de precios mencionados en el apartado 3 son responsables de un efecto en la industria comunitaria, tal como se estipula en el apartado 5, y que este efecto se produce en un grado tal que permite calificarlo como «perjuicio importante».
7. También deberán examinarse otros factores conocidos, distintos de la venta a precio inferior al valor normal, que al mismo tiempo perjudiquen a la industria de la Comunidad, para garantizar que el perjuicio no se atribuye a la venta a precio inferior al valor normal contemplada en el apartado 6. Entre los factores que pueden ser pertinentes a este respecto figuran el volumen y los precios de las ventas de constructores navales de otros países distintos del país de exportación no realizadas por debajo del valor normal, la contracción de la demanda o variaciones de la estructura del consumo, las prácticas comerciales restrictivas de los productores de terceros países y la competencia entre unos y otros, la evolución de la tecnología, y los resultados de la actividad exportadora y la productividad de la industria de la Comunidad.
8. El efecto de las ventas a precio inferior al valor normal se evaluará en relación con la producción por parte de la industria de la Comunidad de buques similares cuando los datos disponibles permitan identificarla separadamente con arreglo a criterios tales como el proceso de producción, las ventas de los constructores navales y sus beneficios. Si no es posible efectuar tal identificación separada, los efectos de las ventas a precio inferior al valor normal se evaluarán examinando la producción del grupo o gama más restringidos de productos que incluya el buque similar y a cuyo respecto pueda proporcionarse la información necesaria.
9. La determinación de la existencia de una amenaza de perjuicio importante se basará en hechos y no simplemente en alegaciones, conjeturas o posibilidades remotas. El cambio de circunstancias que daría lugar a una situación en la cual la venta a precio inferior al valor normal causaría un perjuicio deberá ser claramente prevista e inminente.
Al llevar a cabo una determinación sobre la existencia de una amenaza de perjuicio importante, se deberán considerar, entre otros, los siguientes factores:
a) una suficiente capacidad libremente disponible del constructor naval o un aumento inminente e importante de la misma que indique la probabilidad de un aumento sustancial de las ventas a precio inferior al valor normal, teniendo en cuenta la existencia de otros mercados de exportación que puedan absorber el posible aumento de las exportaciones;
b) si las exportaciones de buques se realizan a precios que hayan de repercutir sensiblemente en los precios internos, haciéndolos bajar o conteniendo una subida que de otro modo se hubiese producido, y si podrían incrementar la demanda de nuevas compras en otros países.
Ninguno de estos factores por sí solo bastará necesariamente para obtener una orientación decisiva, pero todos ellos juntos han de llevar a la conclusión de la inminencia de nuevas ventas a precio inferior al valor normal y de que, a menos que se adopten medidas de protección, se producirá un perjuicio importante.
Artículo 4
Definición de «industria de la Comunidad»
1. A efectos del presente Reglamento, se entenderá por «industria de la Comunidad» el conjunto de los productores comunitarios capaces de producir un buque similar en sus instalaciones actuales o que pueden adaptarlas rápidamente para producir un buque similar, o aquéllos de entre ellos cuya capacidad conjunta de producir un buque similar constituya una proporción importante de la capacidad comunitaria total para producir un buque similar, tal como se define en el apartado 6 del artículo 5. No obstante, cuando los productores estén vinculados al constructor naval, a los exportadores o a los compradores o sean ellos mismos compradores del buque supuestamente objeto de una práctica perjudicial en materia de precios, la expresión «industria de la Comunidad» podrá entenderse como referida al resto de los productores.
2. A efectos del apartado 1, se considerará que los productores están vinculados al constructor naval, a los exportadores o a los compradores cuando: a) uno de ellos controle directa o indirectamente al otro; b) ambos estén directa o indirectamente controlados por un tercero; c) controlen conjuntamente, directa o indirectamente, a un tercero, siempre que existan razones para creer o sospechar que el efecto de la relación podría llevar al productor afectado a comportarse de forma distinta a los productores no vinculados. A efectos del presente apartado, se considerará que uno controla a otro cuando tenga la capacidad jurídica o efectiva de imponer restricciones o directrices al otro.
3. Serán aplicables al presente artículo las disposiciones del apartado 8 del artículo 3.
Artículo 5
Iniciación del procedimiento
1. Salvo en los casos previstos en el apartado 8, se abrirá una investigación para determinar la existencia, importancia o efectos de cualquier supuesta práctica perjudicial en materia de precios tras denuncia escrita presentada por cualquier persona física o jurídica, o cualquier asociación sin personalidad jurídica que actúe en nombre de la industria de la Comunidad.
La denuncia podrá ser presentada a la Comisión o a un Estado miembro, que la remitirá a la Comisión. La Comisión remitirá a los Estados miembros una copia de todas las denuncias que reciba. Se considerará que la denuncia ha sido presentada el primer día laborable siguiente al de su entrega a la Comisión mediante correo certificado o la fecha del acuse de recibo de la Comisión.
Aunque no se haya formulado ninguna denuncia, cuando un Estado miembro posea pruebas suficientes sobre prácticas perjudiciales en materia de precios y los perjuicios derivados de las mismas para la industria de la Comunidad, transmitirá inmediatamente dichas pruebas a la Comisión.
2. Las denuncias presentadas con arreglo al apartado 1 serán presentadas a más tardar:
a) seis meses a partir del momento en que el denunciante tuvo conocimiento o debería haber tenido conocimiento de la venta del buque,
- cuando el denunciante fue invitado a presentar una oferta para el contrato a través de una licitación abierta o de cualquier otro proceso de licitación,
- cuando el denunciante realmente presentó una oferta, y
- cuando la oferta del denunciante cumplía sustancialmente las condiciones de la licitación;
b) nueve meses a partir del momento en que el denunciante tuvo conocimiento o debería haber tenido conocimiento de la venta del buque aunque no hubiese existido una licitación, siempre que un anuncio de su intención de presentarse, incluyendo la información razonablemente disponible para la identificación de la transacción afectada, hubiese sido presentada a más tardar en el plazo de seis meses a partir de ese momento a la Comisión o a un Estado miembro.
En ningún caso una denuncia se presentará más tarde de seis meses desde la fecha de la entrega del buque.
Se considerará que el denunciante ha tenido conocimiento de la venta de un buque desde el momento en que se dio publicidad a la conclusión del contrato, junto con la información de carácter general referente al buque, a través de la prensa internacional especializada.
A efectos del presente artículo, se entenderá por «licitación abierta» una operación en la que el comprador potencial pide ofertas al menos a todos los constructores navales que sabe que son capaces de construir el buque en cuestión.
3. Las denuncias mencionadas en el apartado 1 incluirán pruebas sobre:
a) las prácticas perjudiciales en materia de precios;
b) el perjuicio;
c) el nexo causal entre la venta objeto de práctica perjudicial en materia de precios y el supuesto perjuicio, y
d) i) que, si el buque fue vendido mediante una licitación abierta, el denunciante fue invitado a presentar su oferta, que así lo hizo y que su oferta respondía sustancialmente a las condiciones de la licitación (es decir, fecha de entrega y requisitos técnicos); o
ii) que, si el buque fue vendido a través de cualquier otro procedimiento de licitación y el denunciante fue invitado a presentar su oferta, realmente lo hizo y que su oferta respondía sustancialmente a las condiciones de la licitación; o
iii) que, a falta de una invitación a oferta en una licitación distinta de la licitación abierta, el denunciante era capaz de construir el buque en cuestión y, en caso de que supiera o debiera haber sabido de la compra propuesta, hizo esfuerzos demostrables para concluir una venta con el comprador que cumpliese las especificaciones de la oferta en cuestión. Se considerará que el denunciante tuvo conocimiento de la compra propuesta si se demuestra que la mayoría de la industria pertinente hizo todo lo posible ante el comprador para concluir la venta del buque en cuestión, o si se demuestra que la información de carácter general sobre la compra propuesta estaba disponible para los corredores, establecimientos financieros, sociedades de clasificación, fletadores, asociaciones comerciales u otras entidades que intervienen normalmente en las transacciones de construcción naval y con las cuales el denunciante mantiene regularmente contactos o relaciones de negocios.
4. La denuncia deberá incluir la información que razonablemente tenga a su alcance el denunciante sobre los siguientes extremos:
a) identidad del denunciante y descripción realizada por el mismo del volumen y valor de la producción comunitaria de buques similares. Cuando la denuncia escrita se presente en nombre de la industria de la Comunidad, se identificará la industria en cuyo nombre se formule la denuncia por medio de una lista de todos los productores comunitarios capaces de construir el buque similar y, en la medida de lo posible, se facilitará una descripción del volumen y valor de la producción comunitaria de buques similares que representan dichos productores;
b) una descripción completa del buque cuyo precio sea presuntamente perjudicial, los nombres del país o países de origen o exportación de que se trate, la identidad de cada exportador o productor extranjero conocido y la identidad del comprador del buque;
c) datos sobre los precios de venta de tales buques en cuestión cuando se venden en los mercados internos del país o países de origen o de exportación (o, cuando proceda, datos sobre los precios a los que se venda ese buque desde el país o países de origen o de exportación a uno o más países terceros, o sobre el valor calculado del buque) así como sobre los precios de exportación o, cuando proceda, sobre los precios a los que el buque se revenda por primera vez a un comprador independiente;
d) datos sobre el efecto de la venta cuyo precio sea perjudicial sobre los precios de buques similares en el mercado comunitario y las consiguientes repercusiones para la industria de la Comunidad, sobre la base de los factores e índices pertinentes que influyan en el estado de la industria de la Comunidad, tales como los enumerados en los apartados 3 y 5 del artículo 3.
5. En la medida de lo posible, la Comisión valorará las pruebas que se aporten en la denuncia así como su pertinencia, con el fin de determinar si son suficientes para abrir una investigación.
6. No se abrirá una investigación de conformidad con el apartado 1 salvo que se haya determinado, sobre la base del examen del grado de apoyo u oposición a la denuncia expresado por los productores comunitarios capaces de construir el buque similar, que la misma ha sido presentada por la industria de la Comunidad o en su nombre. La denuncia se considerará «presentada por la industria de la Comunidad o en su nombre» cuando esté apoyada por productores comunitarios cuya producción conjunta representa más del 50 % de la capacidad de producción total de buques similares producidos por la parte de la industria de la Comunidad que manifiesten su apoyo u oposición a la denuncia. No obstante, no se abrirá ninguna investigación cuando los productores comunitarios que apoyen expresamente la denuncia representen menos del 25 % de la capacidad total de los productores comunitarios capaces de construir el buque similar.
7. Salvo que se haya adoptado la decisión de abrir una investigación, las autoridades evitarán toda publicidad acerca de la denuncia solicitando la apertura de una investigación. No obstante, antes de proceder a abrir la investigación, se informará al Gobierno del país de exportación interesado.
8. Si, en circunstancias especiales, se decidiera abrir una investigación sin haber recibido una denuncia por escrito de la industria de la Comunidad o en su nombre, para la apertura de dicha investigación será necesario poseer suficientes pruebas de prácticas perjudiciales en materia de precios, del perjuicio, del nexo causal y de que el miembro presuntamente perjudicado de la industria de la Comunidad cumple los requisitos de la letra d) del apartado 3 del presente artículo que justifican la apertura de una investigación.
En caso adecuado, una investigación podrá ser también abierta como consecuencia de una denuncia escrita presentada por las autoridades de una Parte contratante. Tal denuncia será apoyada por suficientes pruebas que demuestren que el buque está siendo o ha sido objeto de prácticas perjudiciales en materia de precios y que su venta a un comprador comunitario a un precio inferior al normal causa o ha causado un perjuicio a la industria nacional de la Parte contratante afectada.
9. Las pruebas de las prácticas perjudiciales en materia de precios y del perjuicio se examinarán simultáneamente en el momento de decidir si se abre una investigación. La denuncia será rechazada cuando no existan pruebas suficientes de prácticas perjudiciales en materia de precios ni de perjuicio que justifiquen la continuación del procedimiento relativo al caso.
10. La denuncia podrá ser retirada antes de la apertura de la investigación, en cuyo caso se tendrá por no presentada.
11. Sin perjuicio del apartado 2 del artículo 15, cuando al término de las consultas resulte que existen pruebas suficientes para justificar la iniciación de un procedimiento, la Comisión deberá incoarlo en el plazo de cuarenta y cinco días a partir de la presentación de la denuncia o, en caso de que se inicie en virtud del apartado 8, en un plazo de seis meses a partir del momento en que la venta fue conocida o debería haber sido conocida, y anunciarlo a tal efecto en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. Cuando las pruebas presentadas sean insuficientes, y previas consultas, se informará al denunciante en el plazo de cuarenta y cinco días a partir de la fecha de presentación de la denuncia ante la Comisión.
12. El anuncio de iniciación del procedimiento deberá indicar la apertura de una investigación, el nombre y país del constructor naval y del comprador o compradores y una descripción del buque afectado, ofrecer un resumen de la información recibida y precisar que toda la información adecuada deberá ser comunicada a la Comisión; deberá fijar los plazos durante los cuales las partes interesadas podrán personarse, presentar sus puntos de vista por escrito y aportar información, en caso de que se pretenda que dichos puntos de vista e información se tengan en cuenta durante la investigación; también fijará el plazo durante el cual las partes interesadas podrán solicitar ser oídas por la Comisión de conformidad con el apartado 5 del artículo 6.
13. La Comisión comunicará oficialmente al exportador y al comprador o compradores del buque y a las asociaciones representativas de productores, exportadores o compradores de dichos buques notoriamente afectados, a los representantes del país cuyo buque está sujeto a la investigación y a los denunciantes, la iniciación del procedimiento y, respetando la confidencialidad de la información, facilitará al exportador y a las autoridades del país de exportación el texto completo de la denuncia escrita recibida con arreglo al apartado 1 del presente artículo, que también pondrá a disposición de las restantes partes interesadas a petición de las mismas.
Artículo 6
Investigación
1. Tras la iniciación del procedimiento, la Comisión, en cooperación con los Estados miembros y, en caso necesario, con las autoridades de terceros países, abrirá una investigación en toda la Comunidad que se centrará tanto en las prácticas perjudiciales en materia de precios como en el perjuicio, que serán examinados simultáneamente.
2. Las partes a quienes se envíen los cuestionarios utilizados en la investigación sobre prácticas perjudiciales en materia de precios dispondrán de un plazo mínimo de treinta días para responder a los mismos. El plazo para los exportadores comenzará a contar desde la fecha de recepción del cuestionario, que se supondrá recibido una semana después de su envío al exportador o de su transmisión a un representante diplomático apropiado del país exportador. Podrá concederse una prórroga del plazo de treinta días teniendo en cuenta los plazos de investigación y siempre que la parte justifique adecuadamente las circunstancias particulares que concurren para dicha prórroga.
3. La Comisión podrá solicitar a las autoridades de los terceros países, en su caso, así como a los Estados miembros, que le faciliten información. Los Estados miembros adoptarán todas las medidas necesarias para responder a dicha solicitud y enviarán a la Comisión la información solicitada junto con los resultados de todas las inspecciones, controles o pesquisas realizados. Cuando dichas informaciones sean de interés general o un Estado miembro haya solicitado que se le transmitan, la Comisión las transmitirá a los Estados miembros, siempre que no tengan carácter confidencial, en cuyo caso transmitirá un resumen no confidencial.
4. La Comisión podrá solicitar a las autoridades de los terceros países, en su caso, así como a un Estado miembro, que proceda a la realización de todos los controles e inspecciones necesarios, en particular entre productores comunitarios, y a indagar en países terceros, previo consentimiento de las empresas implicadas y siempre que no exista oposición por parte del Gobierno del país interesado, que habrá sido informado previamente. Los Estados miembros adoptarán todas las disposiciones necesarias para dar curso a las solicitudes de la Comisión. A petición de la Comisión o de un Estado miembro, funcionarios de la Comisión podrán prestar su asistencia a los representantes de la Administración de los Estados miembros en el ejercicio de sus funciones. Asimismo, los funcionarios de la Comisión podrán auxiliar a los funcionarios de las autoridades de los terceros países en el cumplimiento de su cometido, siempre que así lo decidan de común acuerdo la Comisión y dichas autoridades.
5. La Comisión oirá a las partes interesadas que se hayan personado con arreglo al apartado 12 del artículo 5, siempre que lo hayan solicitado por escrito en el plazo fijado en el anuncio publicado en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas y que presenten una solicitud por escrito en este sentido, demostrando que son efectivamente partes interesadas que podrían verse afectadas por el resultado del procedimiento y que existen razones concretas para que sean oídas.
6. Al constructor naval, el comprador o compradores, los representantes del Gobierno del país de exportación, los denunciantes y otras partes interesadas que se hubiesen personado con arreglo al apartado 12 del artículo 5, se les ofrecerá la oportunidad de reunirse con aquellas partes que tengan intereses contrarios para que puedan exponerse tesis opuestas y refutaciones. Al proporcionar esta oportunidad se habrán de tener en cuenta la necesidad de salvaguardar el carácter confidencial de la información y la conveniencia de las partes. Ninguna parte estará obligada a asistir a una reunión, y su ausencia no irá en detrimento de su causa. Las partes interesadas tendrán también derecho a presentar información oralmente siempre que posteriormente sea confirmado por escrito.
7. Previa petición por escrito, el constructor naval, el comprador o compradores y otras partes interesadas que se hubiesen dado a conocer con arreglo al apartado 12 del artículo 5, así como los representantes del país exportador, podrán examinar toda la información presentada por cualquiera de las partes en el marco de la investigación, con excepción de los documentos internos elaborados por las autoridades comunitarias o sus Estados miembros, siempre que sea pertinente para la presentación de sus casos y no confidencial con arreglo al artículo 13. Las partes podrán contestar dicha información y sus comentarios se tendrán en cuenta en la medida en que estén suficientemente documentados.
8. Salvo en las circunstancias previstas en el artículo 12, la información suministrada por las partes interesadas en la que se basen las conclusiones será examinada, en la medida de lo posible, para comprobar su exactitud.
9. Los procedimientos para los que se proceda a una comparación y en caso de que el buque hubiera sido entregado, la investigación deberá concluir en el plazo de un año a partir de su fecha de apertura.
En los casos en que el buque similar esté en construcción, la investigación se cerrará en el plazo máximo de un año a partir de la fecha de entrega de dicho buque.
Las investigaciones que utilicen el valor calculado deberán cerrarse en el plazo de un año a partir de la fecha de apertura, o de la fecha de entrega del buque si ésta es más reciente.
Estos plazos están supeditados a la aplicación del apartado 2 del artículo 15.
Artículo 7
Conclusión sin adopción de medidas. Establecimiento y percepción de derechos por prácticas perjudiciales en materia de precios
1. Cuando la denuncia sea retirada se podrá dar por concluido el procedimiento.
2. Previas consultas y si no resultase necesaria ninguna medida de defensa y el Comité consultivo no plantea ninguna objeción, se dará por concluido el procedimiento. En todos los demás casos la Comisión presentará inmediatamente al Consejo un informe sobre el resultado de las consultas, así como una propuesta de conclusión del procedimiento. Si en el plazo de un mes el Consejo, por mayoría cualificada, no decidiese otra cosa, se dará por concluido el procedimiento.
3. Se concluirán inmediatamente los procedimientos para los que se determine que el margen de práctica perjudicial en materia de precios es inferior al 2 % del precio de exportación.
4. Cuando de la comprobación definitiva de los hechos se desprenda que existen prácticas perjudiciales en materia de precios y perjuicio, el Consejo, por mayoria simple, a propuesta de la Comisión y previa consulta al Comité consultivo podrá establecer un derecho por práctica perjudicial en materia de precios antidumping. El importe del derecho por práctica perjudicial en materia de precios deberá ser igual al margen de las prácticas perjudiciales en materia de precios establecidos. El Consejo deberá adoptar su decisión en el plazo de treinta días tras la recepción de la propuesta. La Comisión adoptará las medidas necesarias para la ejecución de la decisión del Consejo, en particular para la percepción del derecho por práctica perjudicial en materia de precios.
5. El constructor naval deberá pagar el derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios en un plazo de ciento ochenta días desde el momento en que se le notifique el establecimiento del derecho que, a los presentes efectos, se supondrá que ha tenido lugar en el plazo de una semana desde el día de su envío al constructor naval. La Comisión podrá conceder al constructor naval una prórroga razonable para el pago en caso de que el constructor naval demuestre que el pago en el plazo de ciento ochenta días le llevaría a la insolvencia o sería incompatible con una reorganización supervisada judicialmente, en cuyo caso el interés se incrementará para las porciones no satisfechas del derecho a un tipo igual al de la rentabilidad del mercado secundario de las obligaciones a medio plazo expresadas en ecus en la bolsa de Luxemburgo, más 50 puntos.
Artículo 8
Medidas alternativas
Previa consulta al Comité consultivo podrá darse por concluida la investigación sin establecimiento de un derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios si el constructor naval anula definitiva e incondicionalmente la venta que da lugar al establecimiento del derecho o si se conforma a la medida equivalente aceptada por la Comisión.
Sólo se considerará que la venta ha sido anulada cuando hayan concluido todas las relaciones contractuales para la venta en cuestión entre las partes concernidas, se hayan reembolsado todas las retribuciones y todos los derechos sobre el buque y todas las partes del mismo se hayan restituido al constructor naval.
Artículo 9
Contramedidas: denegación de los derechos de carga y descarga
1. En caso de que el constructor naval concernido no pague el derecho establecido con arreglo al artículo 7, la Comisión podrá establecer contramedidas en forma de denegación de derechos de carga o descarga, previa consulta al Comité consultivo, aplicables a los buques construidos por el constructor naval afectado.
2. La decisión de establecer las contramedidas entrará en vigor el trigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas, y será derogada en caso de que el constructor pague la totalidad del derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios. La contramedida cubrirá todos los buques contratados durante un período de cuatro años a partir de la fecha de entrada en vigor de la decisión. Todo buque estará sujeto a contramedidas durante un plazo de cuatro años a partir de su entrega. Dicho período sólo podrá ser acortado como resultado de un procedimiento internacional de solución de litigios relativo a la contramedida impuesta.
Los buques afectados por la denegación de derechos de carga y descarga serán enumerados en una decisión que la Comisión adoptará y que será publicada en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
3. Las autoridades aduaneras de los Estados miembros no concederán la autorización de carga ni de descarga a los buques afectados por la denegación de derechos de carga y de descarga.
Artículo 10
Consultas
1. Las consultas previstas en el presente Reglamento se desarrollarán en el seno de un Comité consultivo compuesto por representantes de cada Estado miembro y presidido por un representante de la Comisión. Las consultas tendrán lugar inmediatamente, a petición de un Estado miembro o por iniciativa de la Comisión y, en cualquier caso, de forma que se respeten los plazos establecidos por el presente Reglamento.
2. El Comité se reunirá a convocatoria de su Presidente. Éste comunicará a los Estados miembros, en el plazo más breve posible, toda la información pertinente.
3. Si ello fuese necesario, las consultas podrán celebrarse únicamente por escrito; en tal caso, la Comisión informará a los Estados miembros y señalará un plazo durante el cual podrán expresar sus opiniones o solicitar una consulta oral, que el Presidente concederá siempre que pueda ser desarrollada en unos plazos que permitan respetar los plazos establecidos en el presente Reglamento.
4. Las consultas versarán especialmente sobre:
a) la existencia de prácticas perjudiciales en materia de precios y los métodos que permitan determinar el margen de dichas prácticas;
b) la existencia e importancia del perjuicio;
c) el nexo causal entre la venta objeto de prácticas perjudiciales en materia de precios y el perjuicio;
d) las medidas que, habida cuenta de las circunstancias, resulten apropiadas para prevenir o reparar el perjuicio causado por la práctica perjudicial en materia de precios y las modalidades de aplicación de las mismas.
Artículo 11
Inspecciones in situ
1. Cuando lo juzgue apropiado, la Comisión realizará inspecciones in situ con el fin de examinar y verificar los libros de los exportadores, constructores navales, comerciantes, agentes, productores, asociaciones y organizaciones comerciales para verificar la información facilitada sobre prácticas perjudiciales en materia de precios y perjuicio. En caso de que no exista una respuesta apropiada dentro de los plazos adecuados, podrá no realizarse una inspección in situ.
2. En caso necesario, la Comisión realizará investigaciones en países terceros previo consentimiento de las empresas implicadas y siempre que no exista oposición por parte del Gobierno del país interesado, que habrá sido informado oficialmente. Tan pronto como haya obtenido el consentimiento de las empresas concernidas, la Comisión notificará a las autoridades del país exportador los nombres y direcciones de las empresas que serán visitadas y las fechas acordadas.
3. Se informará a las empresas concernidas con anterioridad a la visita, de la naturaleza general de la información que se trata de verificar y qué otra información es preciso suministrar, si bien esto no habrá de impedir que durante la visita, y a la luz de la información obtenida, se soliciten más detalles.
4. Durante las inspecciones mencionadas en el presente artículo, la Comisión estará asistida por representantes de la Administración de los Estados miembros que expresen ese deseo.
Artículo 12
Falta de cooperación
1. Cuando una parte interesada o un país tercero niegue el acceso a la información necesaria o no la facilite en los plazos establecidos por el presente Reglamento u obstaculice de forma significativa la investigación, podrán formularse conclusiones preliminares o definitivas, positivas o negativas, sobre la base de los datos disponibles. Si se comprueba que alguna de las partes o países terceros interesados ha suministrado información falsa o engañosa, se hará caso omiso de dicha información y podrán utilizarse los datos de que se disponga. Se comunicarán a las partes interesadas las consecuencias de la falta de cooperación.
2. La inexistencia de una respuesta mediante medios informatizados no deberá considerarse que constituye una falta de cooperación siempre que la parte interesada muestre que presentar la respuesta de dicha forma supondría un trabajo o un coste suplementario desproporcionado.
3. Aunque la información facilitada por una parte no sea óptima en todos los aspectos, ese hecho no será justificación para que las autoridades la descarten, siempre que las deficiencias no sean tales que dificulten sobremanera llegar a conclusiones razonablemente adecuadas y siempre que la información sea convenientemente presentada en los plazos previstos, sea cotejable y que la parte interesada haya agotado sus posibilidades.
4. En caso de que no se acepten pruebas o informaciones, la parte que las haya facilitado deberá ser informada inmediatamente de las razones que hayan inducido a ello y deberá tener oportunidad de presentar nuevas explicaciones en los plazos previstos. Si las autoridades consideran que las explicaciones no son satisfactorias, en cualesquiera conclusiones que se publiquen se expondrán las razones por las que se hayan rechazado las pruebas o informaciones.
5. Si las determinaciones, incluidas las relativas al valor normal, están basadas en las disposiciones del apartado 1 del presente artículo, incluida la información facilitada en la denuncia, se deberá, siempre que ello sea posible y teniendo en cuenta los plazos de la investigación, comprobar la información a la vista de la información de otras fuentes independientes disponibles, tales como listas de precios publicadas, estadísticas oficiales de ventas y estadísticas de aduanas, y de la información facilitada durante la investigación de otras partes interesadas.
6. En caso de que una parte interesada no coopere o sólo lo haga parcialmente, y en consecuencia dejen de comunicarse informaciones pertinentes, ello podrá conducir a un resultado menos favorable para esa parte que si hubiera cooperado.
Artículo 13
Confidencialidad
1. Toda información que por su naturaleza sea confidencial (por ejemplo, porque su divulgación significaría una ventaja sensible para un competidor o tendría un efecto claramente desfavorable para la persona que proporcione la información o para un tercero del que la haya recibido) o que las partes en una investigación faciliten con carácter confidencial será, previa justificación suficiente al respecto, tratada como tal por las autoridades.
2. Las autoridades exigirán a las partes interesadas que faciliten información confidencial, que suministren resúmenes no confidenciales de la misma. Tales resúmenes serán lo suficientemente detallados para permitir una comprensión razonable del contenido sustancial de la información facilitada con carácter confidencial. En circunstancias excepcionales, esas partes podrán señalar que dicha información no puede ser resumida. En tales circunstancias, deberán exponer las razones por las que no es posible resumirla.
3. Si se concluye que una petición de que se considere confidencial una información no está justificada, y la persona que la haya proporcionado no quiere hacerla pública ni autorizar su divulgación en términos generales o resumidos, podrá no tenerse en cuenta esa información, salvo que se demuestre de manera convincente, de fuente apropiada, que es exacta. Las solicitudes de confidencialidad no serán rechazadas arbitrariamente.
4. El presente artículo no obstará a la divulgación, por parte de las autoridades comunitarias, de informaciones generales y, en particular, de los motivos en que se fundamenten las decisiones adoptadas en virtud del presente Reglamento, ni a la divulgación de pruebas en las que las autoridades comunitarias se apoyen, en la medida en que sea necesario para justificar dichos motivos en el curso de un procedimiento judicial. Tal divulgación deberá tener en cuenta el legítimo interés de las partes interesadas en no ver revelados sus secretos comerciales.
5. El Consejo, la Comisión y los Estados miembros, así como sus agentes, no divulgarán las informaciones que hayan recibido en aplicación del presente Reglamento y cuyo tratamiento confidencial haya solicitado la parte que las hubiere facilitado, sin autorización expresa de esta última. El intercambio de información entre la Comisión y los Estados miembros o cualquier información sobre las consultas realizadas con arreglo al artículo 10 o cualquier documento interno preparado por las autoridades de la Comunidad o sus Estados miembros no será divulgado excepto en los casos específicamente previstos en el presente Reglamento.
6. La información recibida en aplicación del presente Reglamento únicamente podrá utilizarse para el fin para el que fue solicitada.
Artículo 14
Divulgación de la información
1. Los denunciantes, el constructor naval, el exportador, el comprador o compradores del buque y sus asociaciones representativas y representantes del país exportador podrán solicitar que se les informe de los principales hechos y consideraciones en función de los cuales se haya previsto recomendar establecer un derecho por prácticas perjudiciales en materia de precios o la conclusión de la investigación o del procedimiento sin el establecimiento de un derecho.
2. Las solicitudes de información presentadas con arreglo al apartado 1 deberán dirigirse por escrito a la Comisión y ser recibidas en los plazos establecidos por la Comisión.
3. La divulgación final será hecha por escrito. Se efectuará lo más rápidamente posible, prestando especial atención a la protección de la información confidencial y, normalmente, no más tarde de un mes antes de la decisión definitiva o de la presentación por la Comisión de una propuesta de una decisión definitiva con arreglo al artículo 7. Cuando la Comisión no se encuentre en condiciones de comunicar determinados hechos o consideraciones simultáneamente, éstos serán comunicados posteriormente pero lo más rápidamente posible. La divulgación no prejuzgará las decisiones ulteriores que la Comisión puede adoptar pero, cuando dicha decisión se base en diferentes hechos y consideraciones, éstos deberán ser divulgados lo más rápidamente posible.
4. Las observaciones hechas después de haber sido divulgada la información sólo podrán tomarse en consideración cuando se hayan recibido en el plazo que la Comisión fija en cada caso, teniendo debidamente en cuenta la urgencia del asunto; dicho plazo no podrá ser inferior a diez días.
Artículo 15
Disposiciones finales
1. El presente Reglamento no excluirá la aplicación de:
a) cualquier norma especial prevista en los acuerdos celebrados entre la Comunidad y países terceros;
b) medidas particulares, cuando ello no se oponga a las obligaciones derivadas del Acuerdo sobre construcción naval.
2. Las investigaciones contempladas en el presente Reglamento no se abrirán ni se establecerán ni mantendrán medidas cuando tales medidas sean contrarias a las obligaciones de la Comunidad derivadas del Acuerdo sobre construcción naval o de cualquier otro acuerdo internacional aplicable.
Ninguna de las disposiciones del presente Reglamento deberá impedir que la Comunidad cumpla sus obligaciones con arreglo a las disposiciones del Acuerdo sobre construcción naval relativas a la solución de litigios.
Artículo 16
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Será aplicable a partir de la fecha de entrada en vigor del Acuerdo sobre construcción naval (5).
No será aplicable a los buques contratados con anterioridad a la fecha de entrada en vigor del Acuerdo sobre construcción naval, excepto para los buques contratados después del 21 de diciembre de 1994 y que deban ser entregados en un plazo superior a cinco años desde la fecha de su contratación. Dichos buques estarán sujetos al presente Reglamento a menos que el constructor naval demuestre que la ampliación de la fecha de entrega se debe a razones comerciales normales y no persigue impedir la aplicación del presente Reglamento.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 29 de enero de 1996.