ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 18. února 2004
o restrukturalizační podpoře poskytnuté Německem ve prospěch společnosti Bankgesellschaft Berlin AG
(oznámeno pod číslem K(2004) 327)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2005/345/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
poté, co členský stát a jiné zúčastněné strany byly na základě výše uvedených ustanovení vyzvány k zaujetí stanoviska (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, kdy Komise schválila dne 25. července 2001 (3) podporu na záchranu společnosti Bankgesellschaft Berlin AG (dále jen „BGB“ nebo „banka“) a kdy Německo předložilo Komisi dne 28. ledna 2002 plán restrukturalizace, sdělila Komise Německu dopisem ze dne 9. dubna 2002 své rozhodnutí o tom, že ohledně restrukturalizační podpory zahájí řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (4).
(2)
Po vyžádaném a poskytnutém prodloužení termínu a také po dvou rozhovorech se zástupci Komise odevzdalo Německo dne 17. června 2002 své stanovisko a také další podklady a informace. Další žádost o informace byla Německu zaslána dopisem ze dne 31. července 2002.
(3)
Zveřejněním rozhodnutí Komise o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství (5) vyzvala Komise také ostatní zúčastněné strany k zaujetí stanoviska. Poté obdržela dne 9. července a - po prodloužení termínu - dne 22. července 2002 připomínky od jednoho soutěžitele a také od jedné další zúčastněné strany, která požádala, aby její identita nebyla zveřejněna. Tyto připomínky byly předány dne 1. srpna 2002 Německu, aby k nim zaujalo stanovisko. Odpověď Německa byla doručena - po prodloužení termínu - dopisem ze dne 23. září 2002.
(4)
Německo předalo na požádání další údaje k oznámené podpoře, a to dopisy ze dne 16. a 20. září, 14. a 18. listopadu a 18. prosince 2002 a dále ze dne 14. února a 14. března 2003. Kromě toho byla Komise na různých schůzkách se zástupci Německa, země Berlín a BGB informována o stavu restrukturalizace.
(5)
V rozhovorech dne 26. března 2003 informovalo Německo Komisi o důvodech, proč dne 25. března 2003 ztroskotala výzva k podávání nabídek pro privatizaci BGB, která byla zahájena na základě veřejného, mezinárodního nabídkového řízení v roce 2002. Další související informace, rozvaha a výsledovka za rok 2002 byly předány dne 31. března 2003.
(6)
Následující žádosti Komise o podání informací odeslané dne 15. dubna a 16. května 2003 byly zodpovězeny dopisy ze dne 15. května, 28. května a 24. června 2003. Další informace byly objasněny dopisem ze dne 1. července a také na setkáních se zástupci Německa, země Berlín a BGB a dne 11. dubna, 14. května a 9. července 2003.
(7)
Dne 14. července 2003 pověřila Komise auditorskou společnost Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, Wirtschaftsprüfungsgesellschaft, Düsseldorf, jako znalce, aby analyzovala určité aspekty plánu restrukturalizace. Výsledky byly s Německem projednány dne 3. října 2003 a konečná zpráva byla Německu doručena dne 20. listopadu 2003.
(8)
V říjnu roku 2003 byla projednána nutnost dalších kompenzačních opatření, částečně v přítomnosti zástupců banky. V listopadu roku 2003 bylo Německo informováno o opatřeních, která Komise hodlá učinit, a obdrželo, stejně jako banka, příležitost zaujmout stanovisko k hospodářským dopadům pro banku, které byly projednány v prosinci roku 2003. Dne 18. prosince 2003 bylo dohodnuto, že se Německo zaváže vůči Komisi k samostatnému prodeji Berliner Bank do dne 1. října 2006, který vstoupí v platnost nejpozději k 1. únoru 2007 a k privatizaci skupiny do 31. prosince 2007 a také k dalším opatřením k prodeji.
(9)
Německo předalo Komisi dne 29. ledna 2004 přepracovaný plán restrukturalizace, který obsahoval zejména doporučení znalců pověřených Komisí, a dne 6. února 2004 také závazky Německa, které se týkaly přepracovaného plánu restrukturalizace.
II. POPIS PODPOR
(10)
BGB je holdingová společnost patřící ke skupině BGB, založené v roce 1994 sloučením několika úvěrových institucí kontrolovaných zemí Berlín, působí však na trhu i jako samostatná úvěrová instituce. V roce 2000 měla BGB konsolidovanou bilanční sumu ve výši přibližně 205 miliard EUR, v roce 2001 přibližně 189 miliard EUR a v roce 2002 přibližně 175 miliard EUR. Tím zaujímala desáté místo (2001), resp. dvanácté místo (2002) mezi německými bankami; počet zaměstnanců dosahoval přibližně 17 000 pracovníků v roce 2000, přibližně 15 000 v roce 2001 a přibližně 13 000 v roce 2002. Podíl základního jmění podle zákona o úvěrech (Kreditwesengesetz, „KWG“) představoval 5,7 % podle roční účetní závěrky z roku 2001 (podíl celkového kapitálu 9,4 %) a 5,6 % podle roční účetní závěrky z roku 2002 (podíl celkového kapitálu 9,4 %). V červnu roku 2001, před povolením podpory na záchranu, klesl podíl základního jmění na [...] (6)% (podíl celkového kapitálu [...]* %).
(11)
Země Berlín vlastnila před doplněním kapitálu v srpnu roku 2001 56,6 % akcií BGB, nyní vlastní přibližně 81 %. Ostatními akcionáři jsou přibližně s 11 % Norddeutsche Landesbank (NordLB) a Gothaer Finanzholding AG s přibližně 2 %. Přibližně 6 % akcií je ve vlastnictví drobných akcionářů.
(12)
Největšími dceřinými společnostmi, popř. dílčími skupinami skupiny BGB jsou Landesbank Berlin („LBB“) a Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG („BerlinHyp“), které jsou také činné v bankovnictví. LBB je veřejnoprávní instituce, v němž BGB vlastní atypicky tichý podíl ve výši 75,01 %. Díky stávající smlouvě o odvodu výsledků je třeba BGB ekonomicky považovat za 100 % vlastníka. V BerlinHyp, která je činná v oblasti financování nemovitostí, vlastní BGB 89,9 % akcií.
(13)
Ke skupině dále v současné době patří ještě dílčí skupina IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft („IBAG“), která je činná v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, a která byla v minulosti vedena společností Immobilien und Baumanagement der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBG“). Kromě toho BGB kontroluje, popř. kontrolovala přímo nebo nepřímo různé další německé nebo zahraniční podniky, např. Weberbank, Allgemeine Privatkundenbank AG („Allbank“, již prodána), BGB Ireland, BGB UK, BG Polska (maloobchodní divize a internetová divize „Inteligo“ již prodána, likvidace zbývající „skořápky“ zahájena) a také českou Živnostenskou banku a.s. (již prodána).
(14)
Hlavní náplní obchodování BGB je soukromé i firemní bankovnictví (retail banking) obou obchodních značek „Berliner Sparkasse“ a „Berliner Bank“. Ani u jedné z nich se nejedná o právně samostatné dceřiné firmy, ale o obchodní značky, popř. pobočky. Od 1. července 2003 patří „Berliner Bank“, stejně jako dříve již „Berliner Sparkasse“, k LBB (7). Firemními zákazníky jsou převážně malé a střední podniky z regionu.
(15)
Vedle činnosti v oblasti maloobchodního bankovnictví, financování nemovitostí a služeb v oblasti nemovitostí jsou BGB, popř. její dceřiné společnosti činné také v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (obchod s penězi a cennými papíry) a rovněž v segmentech velkoobchod/zahraničí (např. financování projektů a exportu) a veřejného sektoru (poskytování úvěrů), které bude nutné zrušit, popř. výrazně zredukovat. Aktivity v oblasti Investment Banking zahrnují pouze emise akcií a dluhopisů v relativně úzkém rozsahu a v budoucnosti už nebudou hrát žádnou významnou roli. Geograficky se činnost BGB koncentruje na oblast Berlína a spolkovou zemi Braniborsko, zejména s ohledem na maloobchodní bankovnictví. Banka je však činná, například v oblasti financování nemovitostí, také na národní a, například v oblasti obchodování na kapitálovém trhu, i na mezinárodní úrovni.
(16)
V oblasti Berlína má BGB v maloobchodním bankovnictví vedoucí postavení na trhu s podílem přibližně od 20 % až po více než 50 % v jednotlivých segmentech (8). Podle vlastních údajů byl její podíl, resp. její penetrace trhu v roce 2002 z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků přibližně 48 % (9). S ohledem na celý německý obchod s financováním nemovitostí (všechny hypoteční úvěry) zaujímala BGB podle nahlášených údajů, s podílem přibližně 5 %, v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálních informací nebylo, resp. už nebude této pozice dosaženo (10). Více než 90 % hypoték BGB k 31. prosinci 2001 ve výši 33 miliard EUR bylo v Německu, zbytek se týkal financování nemovitostí v zahraničí. V ostatních oblastech nepatří BGB ani v Německu, ani mezinárodně mezi vedoucí banky. Údaje ke konkrétním částem trhu nebo segmentů nejsou v této souvislosti k dispozici.
(17)
Potíže BGB, které pronikly na veřejnost v roce 2001, měly svůj původ především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, ale také v oblasti financování nemovitostí. Podstatnými součástmi služeb spojených s nemovitostmi, které v 90. letech prováděla dceřiná společnost IBG, byly investiční fondy a rozvoj projektů a stavební činnost. Akcionáři IBG - která byla založena začátkem 90. let jako dceřiná společnost LBB - byly od poloviny do konce 90. let nejdříve BGB AG samotná (10 %), Berliner Bank AG (30 %), LBB (30 %) a Berlin Hyp (30 %). Po splynutí Berliner Bank AG s BGB připadly druhé jmenované bance akcie Berliner Bank v IBG. Vlastnická struktura vypadá dnes takto: 40 % BGB, 30 % LBB a 30 % Berlin Hyp.
(18)
IBG zakládala až do roku 2000 v narůstajícím rozsahu fondy nemovitostí. Investorům byly přitom poskytovány rozsáhlé garance, především dlouhodobé garance nájmu, výnosů a revitalizace. Pro založení nového fondu byly současně získány nebo postaveny nové nemovitosti. Záruky byly poskytovány v očekávání vysoké nebo dokonce i stoupající hodnoty nemovitostí, což vedlo při skutečných, silně klesajících cenách a nájmech, především v Berlíně a nových spolkových zemích, ke kumulování rizik.
(19)
Když se tyto problémy začaly v průběhu roku 2000 projevovat, začala BGB uvažovat o prodeji hlavní činnosti IBG. Proto byl v prosinci roku 2000 převeden hlavní podíl činnosti IBG na nově založenou IBAG, s výjimkou „starých“ rizik a závazků IBG a jejími dceřinými společnostmi, které přešly na nově založenou LPFV Finanzbeteiligungs- und Verwaltungs-GmbH („LPFV“). Plány na prodej IBAG však selhaly. Dnes jsou jak IBAG, tak také LPFV ve 100 % vlastnictví BGB. V rámci IBG zůstaly jen aktivity v okrajových oblastech.
(20)
Další, v tomto období se vyskytující problémy se týkaly činnosti v oblasti financování nemovitostí, která byla prováděna především společností BerlinHyp, ale také LBB a BGB samotné. Tato oblast činnosti zahrnuje poskytování úvěrů pro financování větších projektů spojených s nemovitostmi, především v oblasti průmyslu, nikoliv poskytování hypotečních úvěrů pro financování soukromých nemovitostí, které spadají do oblasti maloobchodního bankovnictví. Nesnáze v oblasti financování nemovitostí, které se s ochlazením trhu s nemovitostmi stupňovaly, vyplývaly především z do té doby nedostatečné prevence rizik.
(21)
V první polovině roku 2001 se BGB dostala do akutní krize. Příčinou byly především špatné úvěry v oblasti financování nemovitostí a také garanční závazky u IBG/IBAG/LPFV v oblasti fondů, pro které byly při roční účetní závěrce za rok 2000 vytvořeny rezervy ve výši přibližně 1 miliardy EUR a jež také vyvolaly potřebu oprávek pro běžící stavební projekty a zvýšení prevence rizik v oblasti financování nemovitostí. Z toho důvodu poklesly v květnu záruční prostředky BGB pod zákonem stanovený minimální koeficient vlastního kapitálu ve výši 8 %. Mezery ve financování, které bylo nutno utěsnit, aby se dosáhlo koeficientu základního kapitálu 5 % a aby se tak umožnil návrat ke koeficientu vlastního kapitálu před krizí ve výši 9,7 %, byly v té době odhadnuty na 2 miliardy EUR. Prohlášením o záměru zajistila země Berlín v květnu roku 2001 přísun kapitálu, poskytnutého touto zemí, ve výši tohoto nutného obnosu. Poté, co Komise tuto podpory na záchranu schválila, obdržela BGB v srpnu roku 2001 kapitál ve výši přesně 2 miliardy EUR: 1,755 miliardy EUR od země Berlín, 166 milionů EUR od NordLB, 16 milionů EUR od Parion (Gothaer Finanzholding AG) a 63 milionů EUR od drobných akcionářů.
(22)
V následujících měsících byla však objevena další rizika, především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi u IBAG/IBG/LPFV. Existovalo nebezpečí, že by kapitál BGB mohl znovu poklesnout pod nejmenší povolený koeficient solventnosti. Tato rizika se znovu týkala garančních povinností v činnosti fondů, jakož i klesající hodnoty nemovitostí, které byly zakoupeny za účelem pozdějšího založení nových fondů („nemovitosti do zásoby“). Přes vnitřní síť skupiny, sestávající ze smluv o odvodu výsledků, záruk a úvěrů, ručí, podle informací předložených Německem, BGB za převážnou část rizik.
(23)
V listopadu roku 2001 pohrozil tehdejší Spolkový dozorčí úřad pro úvěrování (BAKred, dnes BAFin) (11) BGB předběžným uzavřením, pokud nebudou do konce roku 2001 přijata opatření k pokrytí těchto rizik. Proto dne 20. prosince 2001 podepsaly země Berlín, BGB, LBB, Berlin Hyp, IBAG, IBG a LPFV základní dohodu s cílem tato rizika pokrýt rozsáhlými garancemi a zárukami. Tato základní dohoda byla dne 16. dubna 2002 nahrazena s konečnou platností schválenou podrobnou dohodou. Garance převzaté touto dohodou jsou označovány jako „odstínění rizik“ („Risikoabschirmung“) a jsou blíže popsány dále.
(24)
Opatření pro poskytnutí podpory jsou součástí plánu na restrukturalizaci, předloženého původně v lednu roku 2002, a naposledy přepracovaného během auditu v lednu roku 2004, který předpokládá výrazné zredukování obchodní činnosti skupiny BGB a koncentraci na soukromé a firemní zákazníky v oblasti Berlín. Vedle toho by se mělo dále pokračovat - i když v menším rozsahu - v činnosti na kapitálovém trhu a v oblasti financování nemovitostí (viz 172. bod odůvodnění a násl.). Ostatní oblasti obchodu, jako je oblast velkoobchod/zahraničí včetně strukturovaného financování a poradenství, se mají zrušit a jiné, jako je oblast veřejného sektoru, se mají silně redukovat. Původně se předpokládalo, že se bude pokračovat i v oblasti služeb s nemovitostmi. Německo však již v ranném stádiu řízení přislíbilo, že se postará o rozdělení této oblasti a o prodeji zemi Berlín (viz 277. a 278. bod odůvodnění). Německo také mezitím přislíbilo, že k redukci velmi silného podílu BGB na berlínském maloobchodním trhu prodá Berliner Bank samostatně.
(25)
Jak již bylo uvedeno výše, mají být prodány akcie BGB držené zemí Berlín. Komise obdržela takový závazek. BerlinHyp má být v rámci privatizace BGB prodána buďto spolu s ní nebo samostatně (viz 285. bod odůvodnění). Dále má být IBB vyčleněna z BGB a rezervní fond IBB (již výše uvedený, ve své době na LBB převedený kapitál bývalé Wohnungsbau-Kreditanstalt - „WBK“), pokud by to nezpůsobilo pokles kvóty základního kapitálu pod 6 % nebo kvóty celkového kapitálu pod 9,7 % ke dni 1. ledna 2004, má být vyplacen zpět zemi Berlín.
(26)
Jednou složkou restrukturalizační podpory ohlášené dne 28. ledna 2002 je přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR poskytnutého jakožto podpora na záchranu v srpnu roku 2001 zemí Berlín po schválení Komisí dne 25. července 2001 (12), přičemž tuto podporu si BGB trvale ponechá jako restrukturalizační podporu.
(27)
Druhou složkou je výše uvedené odstínění rizik, jehož poskytnutí bylo v hlavních rysech dohodnuto v prosinci roku 2001 mezi zemí Berlín, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG a LPVF a jež bylo upraveno, doplněno a nahrazeno podrobnou dohodou schválenou dne 16. dubna 2002. Tento dokument obsahuje následující garance, osvobození, převzetí plnění a záruky, které byly poskytnuty zemí Berlín na období třiceti let, aby se pokryla rizika dceřiných společností IBAG, IBG a LPFV z činnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi:
-
Úvěrové garance: Garance pro BGB, LBB a pro BerlinHyp ohledně smluvního splácení úroků a jistiny úvěrů, které tyto společnosti zaručily společnostem IBAG a IBG a také jejich dceřiným společnostem k datu 31. prosince 2001. Tyto dotčené společnosti a úvěrové vztahy jsou uvedeny v přílohách podrobné dohody. V uvedeném dokumentu jsou také řešena omezení pro určité úvěrové garance a explicitní výluky („seznam negativ“).
-
Garance účetní hodnoty: Garance pro IBAG a IBG, jakož i pro určité další společnosti skupiny, především přímé a nepřímé dceřiné společnosti uvedené společnosti, ohledně hodnoty jednotlivého investičního majetku aktivovaných položek v příslušné kontrolované bilanci s výjimkou určitého označeného investičního majetku jako nehmotný investiční majetek, pokladní hotovosti, vklady u spolkových bank a úvěrových institucí nebo položky časového rozlišení. Podrobná dohoda řeší i omezení a výluky v případě účetních garancí („seznam negativ“).
-
Převzetí plnění od LPFV: Osvobození LPFV od závazků - pokud tyto přesahují částku 100 milionů EUR (výše spoluúčasti) - z dřívějších obchodů s nemovitostmi prováděných IBG a jejími dřívějšími dceřinými společnostmi Bavaria, Arwobau a také společností Immobilien-Beteiligungsvertriebsgesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBV“) formou převzetí plnění. Převzetí plnění se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
-
Osvobození BGB od záruk: Osvobození BGB od všech závazků ze záruk, které tato společnost převzala až k 31. prosinci 1998 za IBG, IBV a Bavaria. Ani toto osvobození se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
(28)
Podrobná dohoda vyčísluje v článku 45 nejvyšší obnos, který z těchto závazků vyplývá pro zemi Berlín, což je 21,6 miliard EUR. Podle článku 45 se přitom jedná o vícenásobné zahrnutí upravené teoretické nominální hodnoty zajištěných rizik. V základní smlouvě byla udána jako nejvyšší hodnota ještě částka 35,34 miliard EUR, protože výše uvedené garance někdy pokrývaly tatáž rizika. Jak uvádí článek 45 podrobné dohody, může země například ručit za pohledávky třetího věřitele z garance za pronájem jednak převzetím plnění oproti LPFV, jednak osvobozením od záruk. Podrobná dohoda však také upravuje to, že země v takovém případě ručí za příslušné riziko vždy jen jednou. Tak mohl být nejvyšší teoretický obnos upraven odečtením tohoto vícenásobného zahrnutí a stanoven na hodnotu 21,6 miliard EUR. Z těchto 21,6 miliard EUR představuje nejvyšší obnos, podle Německem předložených předběžných výpočtů, osvobození LPFV (přibližně [...]* EUR, z toho [...]* EUR je na osvobození LPFV od závazků z garancí na pronájem a výplat podílů a [...]* EUR na osvobození od rizik z takzvaných garancí na revitalizaci budov).
(29)
Základem tohoto teoretického nejvyššího obnosu je však odhad úplného materializování všech rizik. Pro osvobození LPFV od záruk na pronájem (nejvyšší obnos [...]* EUR) to například znamená, že by veškeré nájmy nebyly vůbec zaplaceny až do roku 2025, v případě osvobození LPFV od záruk na revitalizaci ([...]* EUR) se vychází z úplných výrobních nákladů na všechny budovy a vnější zařízení. Stoprocentní nezaplacení nájmů a stržení a nové postavení všech budov však není ani podle velmi pesimistických předpokladů reálné. V článku 45 je proto také uvedeno, že podle tehdejších znalostí a na základě důkladného prověření významných ekonomických rizik, bude pravděpodobné využití výrazně nižší. Podle toho představuje skutečné riziko 2,7 miliard EUR v optimistickém případě („best-case“), 3,7 miliard EUR v „základním případě“ („base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (takzvaný „worst-case“). Předpoklady, které vedly k těmto odhadnutým hodnotám, byly oznámeny v průběhu řízení (viz 138. bod odůvodnění).
(30)
Podrobná dohoda dále pro minimalizaci garančních plnění předpokládá možnost, že země smluvně zcela nebo částečně pověří správou podrobné dohody třetí stranu. Země tuto možnost využila a založila společnost „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, která je v jejím úplném vlastnictví, a tato společnost realizuje z pověření země svou činnost od ledna roku 2003. Kromě toho podrobná dohoda předpokládá ručitelskou provizi a právo na opravu v období patnáct účetních roků. Na základě toho obdrží země od BGB pevnou roční ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR až do roku 2011 včetně, která může být od roku 2012 po vzájemné dohodě upravena pro zbývající období odstínění rizik. Dále BGB zaplatí, pokud v jednom nebo více měsících účetního roku dosáhne celková kvóta ručícího vlastního kapitálu 12,5 % a kvóta základního kapitálu 7 %, 15 % svého dosaženého ročního čistého zisku zemi Berlín.
(31)
V zákoně o zplnomocnění Senátu k převzetí zemské záruky za rizika z obchodu se službami v oblasti nemovitostí společnosti Bankgesellschaft Berlin AG a některých jejích dceřiných společností (13) je dále stanoveno, že akcie země Berlín v BGB se musí co nejrychleji prodat za podmínek únosných pro zemi Berlín a že v souvislosti s novým uspořádáním vlastnické struktury BGB musí být z BGB vyloučena Investitionsbank Berlin (IBB) jako samostatná veřejnoprávní podpůrná banka (k tomu viz dále).
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení (14) Komise dále poukázala na jednu důležitou skutečnost, která nebyla v původním plánu restrukturalizace zohledněna. Na konci roku 1992 byla WBK, včetně jejího veškerého jmění, převedena na LBB; současně všechny úkoly WBK přešly na tehdy nově založenou IBB. Díky tomuto převodu se zvýšil ručící vlastní kapitál LBB přibližně o 1,9 miliardy DEM. LBB zaplatila od roku 1995 odměny v průměru 0,25 % za každý příslušný obnos. Z důvodu vzniklých pochyb ohledně slučitelnosti těchto odměn se zásadou investorů v tržním hospodářství zahájila Komise v červenci roku 2002 řízení C 48/2002. (15) Pokud Komise dojde k závěru, že vyplacené odměny nejsou v souladu se zásadou investorů v tržním hospodářství, představuje rozdíl mezi vyplacenými odměnami a běžnými tržními výnosy takové investice, při nesplnění zkoušek slučitelnosti se Smlouvou o ES, podporu neslučitelnou se společným trhem, kterou LBB musí vrátit zemi Berlín.
(33)
Možnost požadavku na vrácení představuje výrazné riziko pro budoucnost plánu restrukturalizace ve vztahu na nutnost obnovení životaschopnosti. Komise proto ve svém zahajovacím usnesení vyzvala Německo, aby v tomto směru našlo vhodné řešení a vzala na vědomí, že Německo na takovém řešení pracuje.
(34)
Z tohoto důvodu byla mezi zemí Berlín a BGB uzavřena dne 23. prosince 2002Dohoda o řešení případných požadavků země Berlín na splátky vyplývající z postupu šetření podpory C48/2002 - Landesbank Berlin - Girozentrale prováděného Evropskou komisí („Dohoda o splátkách“).
(35)
Tato dohoda upravuje případ, že pokud Komise rozhodne o zpětném vyplacení, zavazuje se země Berlín poskytnout jako vklad do LBB sanační dotaci v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo podkročení kapitálové kvóty uvedené v dohodě u LBB a/nebo u skupiny BGB z důvodu hrozící povinnosti realizovat splátky. Minimální kapitálové kvóty uvedené v dohodě o splátkách se vyčíslují na 9,7 % (kvóta celkového kapitálu) a 6 % (kvóta základního kapitálu). Tato dohoda platí za podmínky, že Komise tuto podporu schválí.
(36)
Ačkoliv toto opatření nebylo ještě v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení učiněno a tedy nebylo částí plánu restrukturalizace, byla rizika pro výhledovou životaschopnost banky vzniklá z důvodu možného rozhodnutí o splátkách zmíněna v rozhodnutí o zahájení řízení jako jeden z faktorů, který je nutno v řízení vzít v úvahu. Dohoda o splátkách byla nakonec uzavřena, aby se těmto úvahám učinilo zadost. Protože toto opatření je pro úspěch restrukturalizace nezbytné, považuje Komise za účelné posuzovat dohodu o splátkách, jelikož v této souvislosti může zajistit nejvyšší obnos pro podporu, společně s ostatními opatřeními pro podporu.
(37)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES klasifikovala Komise opatření, která je potřeba předběžně přezkoumat, jako státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, protože tyto podpory byly poskytnuty ze státních prostředků a jsou vhodné k tomu, aby se formou zlepšení finanční pozice podniku projevily v ekonomickém postavení soutěžitelů z jiných členských států (16), čímž dochází k narušení hospodářské soutěže nebo hrozí, že dojde k takovému narušení a že tím bude negativně ovlivněn obchod mezi členskými státy.
(38)
Na základě svého předběžného posouzení dospěla Komise k přesvědčení, že podpory je třeba posoudit na základě Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (17) (dále jen „pokyny“) a že nejsou použitelné ani jiná ustanovení Smlouvy o ES o slučitelnosti, ani jiné pokyny Společenství. Komise souhlasila s názorem Německa, že se v případě BGB jednalo o podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 pokynů. O slučitelnosti opatření pro podporu se společným trhem však vznikly značné pochyby.
(39)
Podle bodů 31 - 34 pokynů zkoumá Komise plán restrukturalizace pro každou jednotlivou podporu v tom smyslu, zda je, na základě reálných odhadů, schopen během přiměřeného období znovu obnovit životaschopnost podniku.
(40)
Komise dříve předloženému plánu restrukturalizace vytýkala, že nebyly analyzovány budoucí strategie na trhu investičního bankovnictví. Dále Komise v rámci budoucí strategie obchodů s nemovitostmi vyžadovala bližší specifikaci rozdílů nákladů mezi likvidací a dalším provozováním dceřiné společnosti činné ve službách v oblasti nemovitostí IBAG.
(41)
Komise vyjádřila pochybnosti, zda předpoklady v původním plánu restrukturalizace ohledně vývoje nabídky a poptávky byly dostatečně precizní na to, aby se mohl udělat závěr ohledně výhledů na úspěch předložených opatření na restrukturalizaci. Bylo možno obtížně rozeznat, na které tržní předpoklady se opatření plánu restrukturalizace vztahují.
(42)
Komise dále konstatovala, že informace Německa v souvislosti s důvody nesnází podniku v minulosti byly relativně povrchní. Byly uvedeny následující tři důvody: a) špatné úvěry; b) odvod četných záruk v oblasti fondů nemovitostí a c) příliš pozdní zavedení (1999) a pomalé provádění systematické kontroly rizik. Uváděné informace představovaly hlavně shrnutí finančních nesnází. Byl však uveden pouze jeden skutečný důvod těchto nesnází, totiž neúčinné struktury skupiny a managementu, mezi nimi také nefunkční kontrola rizik. Důkladná analýza těchto struktur a konkrétních chyb managementu, mezi nimi i dopady vlastnictví státu, však chyběla. Takovou analýzu však Komise považuje za nutnou k tomu, aby bylo možno posoudit výhledy na restrukturalizaci BGB. Komise proto pochybuje o tom, zda plán na restrukturalizaci dostatečným způsobem rozeznal a řeší příčiny nesnází BGB. Německo bylo proto požádáno, aby přeložilo podrobnou analýzu minulých chyb a budoucích výhledů a problémů v kontextu struktury skupiny, metod managementu a dozoru, konceptů kontroly a podávání zpráv, jakož i technik pro zavedení komerčně založených rozhodovacích procesů.
(43)
S ohledem na možnou privatizaci zmínilo Německo jednání s potencionálními zájemci, neuvedlo však žádné podrobnosti, například o zamýšleném postupu, podmínkách nebo jiných relevantních faktorech. Komise si proto položila otázku, zda privatizace - úplná nebo částečná - byla důkladně uvážena a zda je případně zajištěno, že bude provedena v rámci otevřeného, transparentního a nediskriminačního postupu.
(44)
S ohledem na cílové výnosy původně uvedené v oznámení ve výši necelých 7 % vyjádřila Komise zaprvé pochyby, zda tento výnos může být skutečně dosažen, zejména vzhledem k problematické struktuře instituce a managementu skupiny, nejasným předpokladům o trhu, na které se odvolávají opatření pro restrukturalizaci, a také vzhledem k provádění problematických obchodů s nemovitostmi. I kdyby bylo dosaženo požadovaného výnosu necelých 7 %, měla Komise za druhé pochyby o tom, zda toto zúročení vloženého kapitálu bude dostatečné, aby to bylo slučitelné se zásadou investora v tržním hospodářství.
(45)
Komise dále věnovala pozornost tomu, že možnost požadavku na splacení v případě LBB představuje závažné riziko pro úspěšné vyhlídky plánu restrukturalizace, a proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyzvala Německo, aby zpracovalo návrhy na řešení.
(46)
Ustanovení o výjimce v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpora nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Obvykle se tyto podmínky konkretizují omezením nebo redukcí přítomnosti podniku na relevantním trhu výrobků, prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Toto omezení nebo redukce musí být v poměru s účinky deformací způsobených podporou a zejména s relativní váhou podniku na jeho trhu nebo trzích.
(47)
Celkově měly původně navržené protislužby, resp. kompenzační opatření, jako je prodej významných podílů, omezení obchodů s penězi a cennými papíry, sektoru Debt Finance, obchodů s nemovitostmi, počtu poboček, personálu a sekce veřejného sektoru a také zřeknutí se sídel a obchodů se zahraničními a velkými zákazníky, vést k redukci bilanční sumy BGB o 26 % (ze 190 miliard EUR na 140 miliard EUR). Z důvodu částečně vágního popisu kompenzačních opatření a jejich příslušného přínosu k požadovaným následkům na jmění a personální situaci BGB nebyla Komise schopna posoudit, zda může být reálně dosaženo tohoto celkového efektu a jak se tato opatření projeví na budoucí pozici BGB na trzích nebo segmentech vymezených Německem. Komise proto potřebovala podrobnější informace ohledně vlivu každého opatření na jmění, na personální situaci a na budoucí pozici BGB na trhu/segmentu.
(48)
I kdyby bylo dosaženo výše uvedeného celkového účinku redukce (26 % nebo 50 miliard EUR z bilanční sumy), považuje Komise za sporné, zda tato redukce bude dostatečná vzhledem k uvažované výši podpory a vzhledem ke zkušenostem Komise ohledně restrukturalizačních podpor bankám (18). V této souvislosti uvedla Komise zákonné minimální kvóty kapitálu jako možný orientační bod pro posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření, protože ty musí být při poklesu kapitálu banky redukovány úměrně objemu obchodů (při nedostatečné vybavenosti kapitálem 1 miliarda EUR a podle zákonné minimální kvóty kapitálu 4 % by bylo potřeba teoretické redukování rizikových faktorů aktiv až o 25 miliard EUR). Toto „redukování příležitostí“ by mohlo sloužit jako přibližný orientační bod pro stupeň narušení trhu a z toho vyplývající nutná kompenzační opatření. Pouze přísun kapitálu ze země Berlín ve výši 1,755 miliard EUR v létě roku 2001 by podle těchto úvah odpovídal teoretickému redukování hodnoty jmění až o 44 miliard EUR. Komise však upozornila na to, že tento orientační bod nemůže být použit „mechanicky“, ale že je závislý na určitém volném uvážení zvláštních okolností, například faktorů, které jsou důležité pro přežití a životaschopnost banky.
(49)
Když se po přísunu kapitálu objevila nová rizika, hrozilo nebezpečí, že koeficient solventnosti bude znovu nedostatečný. Aby zabránila novému přísunu kapitálu, rozhodla se země Berlín řešit všeobecné garance pomocí odstínění rizik. Z toho důvodu mají garance podobný účinek jako přísun kapitálu. Problém s odstíněním rizik však spočívá v tom, že výše podpory, která má být poskytnuta, nebyla ještě přesně stanovena. Nominální, teoretický maximální obnos, který je uvedený v čl. 45 podrobné dohody, představuje 35,34 miliard EUR. Když se odpočítá vícenásobné krytí rizik, představuje maximální obnos částku 21,6 miliard EUR. To je však stále nominální hodnota, tj. vychází z úplného zmaterializování všech rizik, což není pravděpodobné (viz výše). Z toho důvodu musela Komise pečlivě pracovat s jednotlivými dostupnými maximálními obnosy, tj. s 35,34 miliardami EUR. Protože ale tento obnos zřejmě nebude realizován, bylo by nepřiměřené používat jej jako základ pro stanovení potřebných kompenzačních opatření. Komise proto nemohla posoudit, zda nabízená kompenzační opatření, s přihlédnutím k výši podpory, budou dostatečná. Komise měla dále pochyby o tom, zda zejména v případě scénáře best-case s realizovanou podporou přibližně 3 miliard EUR, společně s přísunem kapitálu, byla kompenzační opatření podle výše popsaného hrubého orientačního bodu dostatečná. Kromě toho zkušenosti z případů restrukturalizace ukazují, že scénáře best-case byly realizovány jen vzácně.
(50)
Komise oznámila, že při závěrečném posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření se musí vzít v úvahu extrémně silná pozice BGB na trhu v oblasti maloobchodu na místní a regionální úrovni. Vzhledem k nedostatku dostatečných informací však Komise nemohla ohodnotit vlivy redukčních opatření na jednotlivé trhy nebo obory. Požadovaná redukce v oblasti soukromých a firemních zákazníků ve formě plánovaných prodejů Weberbank a Allbank se však zdá být poměrně málo a zřejmě by to nedostatečně zeslabilo účinek ovlivnění konkurence vlivem poskytnuté podpory. S uvážením skutečnosti, že BGB se také zdá být nikoliv bezvýznamným účastníkem trhu v oblasti obchodů s nemovitostmi, ptala se dále Komise na to, zda opatření na redukci jsou v této souvislosti dostatečná.
(51)
V souhrnu Komisi chyběly důležité informace pro přiměřené a dostatečně podrobné posouzení účinků navržených kompenzačních opatření. Na základě dostupných skutečností proto měla vážné pochybnosti o tom, zda plánovaná opatření na redukci jsou dostatečná na to, aby zmírnila účinek narušující hospodářskou soutěž způsobený takovým vysokým objemem podpory, jejíž přesná výše nebo maximální hodnota ještě nebyla ani stanovena. V tomto kontextu se musí vzít v úvahu také silná, především místní a regionální pozice BGB na trhu, především v oblasti maloobchodu.
(52)
Podle bodů 40 a 41 pokynů musí být podpora omezena na přísné minimum potřebné pro umožnění restrukturalizace, aby se zamezilo poskytnutí přebytečné hotovosti podniku, která by mohla být užita k agresivním, trh narušujícím činnostem nebo dokonce k expanzi. Pokyny také stanoví, že od příjemce podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace významně přispěje z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně důležitá pro přežití podniku.
(53)
Na základě dostupných informací nebyla Komise schopna přesně posoudit, zda podpora - jejíž výše nebyla ještě známa - představuje potřebnou minimální výši, a zda by například mohla být během restrukturalizace přehodnocena rizika, a zda jsou zavedena nebo by byla zavedena kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného pokrytí rizik.
(54)
Komise se ptala, zda jako záchranná podpora předběžně povolené dosažení kvóty kapitálu 5 % a kvóty vlastních prostředků 9,7 %, jakož i od roku 2003 požadovaná kvóta základního kapitálu přibližně 7,5 % a kvóta vlastních prostředků přibližně 12 % bude opravdu potřebné pro další trvání podniku, včetně solidního ratingu prováděného ratingovými agenturami. V tomto kontextu měla Komise pochybnosti zejména o tom, zda vlastní přínos BGB prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost podniku, s přihlédnutím i na výši podpory v případě scénáře best-case splnil kritérium „významného příspěvku“. Z důvodu silné pozice BGB, včetně jejích dceřiných společností a podniků s ní svázaných, na mnoha trzích a v mnoha oborech, se objevila otázka, zda by nemohl proběhnout prodej více, resp. větších dceřiných společností/aktiv - nejen z hlediska opatření pro vyrovnání, ale také jako významnější, plnění daňových poplatníku doplňující vlastní příspěvek.
III. STANOVISKO NĚMECKA
(55)
Německo zaujalo na základě tehdy předloženého plánu restrukturalizace, který ve svých základních rysech platil ještě v létě 2003 a který byl předložen k posouzení poradcům Komise, stanovisko k zahájení řízení a na požádání Komise předložilo v dalším řízení také doplňující informace o původním plánu restrukturalizace, zejména k následujícím, pro rozhodování Komise důležitým bodům:
(56)
Investiční bankovnictví už v budoucnosti nebude představovat ani strategické ohnisko, ani cílový produkt obchodů na kapitálovém trhu. Obchody na kapitálovém trhu se koncentrují na oblasti s vysokým potenciálem výnosů, jako je například zákaznický obchod s akciemi, úroky a úvěry a, v malém rozsahu, také obchod na vlastní účet a budou ve svém rozsahu ubývat.
(57)
Byl blíže specifikován rozdíl nákladů mezi likvidací a pokračováním IBAG. Celkové náklady na likvidaci se skládají z operativních nákladů na likvidaci [...]* EUR a z finančního schodku. Pro zjištění finančního schodku byla sestavena stínová bilance skupiny pro tři scénáře (best case, real case, worst case), na což by se vynaložilo [...]* EUR, [...]* EUR resp. [...]* EUR. V případě pokračování by se naopak v období 2001 až 2005 vynaložilo, podle scénáře od [...]* do [...]* EUR (base-case [...]* EUR). Tím by došlo v případě likvidace IBAG k překročení nákladů oproti pokračování podle zvoleného scénáře od [...]* do [...]* EUR. Kromě toho by při likvidaci bylo nutno vzdát se kladného výsledku od roku 2006 ve výši [...]* EUR.
(58)
Blíže byly uvedeny předpoklady o rozvoji trhu v oblasti obchodu s nemovitostmi a fondy. Po mírném poklesu v roce 2002 přibližně o 2 % celkový německý objem staveb, podle informací Ústředního svazu německého stavebnictví, v roce 2003 přibližně stagnoval. Ve stavbě bytů nedošlo k žádné změně trendu (rok 2003: pokles o přibližně 1 % po přibližně 3 % poklesu v roce 2002), přitom na východě byl pokles z důvodu přebytečné nabídky bytů výrazně silnější než v západních spolkových zemích. U průmyslových staveb došlo v roce 2003 k mírnému nárůstu přibližně o 1 %. Na základě toho byly přizpůsobeny kapacity a očekávané obraty Bavaria a bylo definováno cílené zaměření. Bavaria se bude v budoucnosti koncentrovat jak na výstavbu bytů, tak i na oblast průmyslu v prémiové oblasti trhu a z důvodu velkých rozdílů rozvoje výstavby bytů na západoněmecké regiony Hamburk, Mnichov, Stuttgart a Rýn nad Mohanem. V obchodování s fondy se po poklesu v roce 2001 bude v budoucnosti počítat s novým výrazným růstem v oblasti trhu s uzavřenými fondy. Fondy s nemovitostmi by měly hrát důležitou roli s přibližně 50 % objemu umístění na trhu jako alternativní forma investic s výnosy a riziky mezi cennými papíry s pevnými úroky a akciemi. Nové fondy IBV budou zakládány již jen pro průmyslové nemovitosti typu premium a budou vybaveny výrazně redukovanými garancemi. Díky těmto kvalitativně hodnotnějším objektům bude možno zvýšit i jistotu výnosů, čímž se však zredukuje obchodní činnost celkem o více než polovinu.
(59)
K předpokladům o rozvoji trhu v oblasti soukromých zákazníků uvedlo Německo zejména to, že v oblasti Berlína připadá v průměru téměř 4 000 obyvatel na jednu bankovní pobočku, což je výrazně více než je německý průměr ((1 400). Ačkoliv v Berlíně není na pobočkách žádné nadměrné odbavování klientů, je třeba v budoucích létech počítat s další redukcí obchodních míst, a to z důvodu působení jiných kanálů jako je call center a internet. Koncept pro trvalé zlepšení rentability v oblasti soukromých zákazníků je založen na oblasti nákladů i výnosů. Mezi opatření pro snížení centrálních nákladů patří redukce poboček podle aktuální výnosnosti, regionálních úhrad a výhledových nákladů na uzavření/sloučení. Cílem má být zvýšení počtu hlavních zákazníků na pobočku na [...]* u Berliner Sparkasse a na [...]* u Berliner Bank do konce roku 2003, oproti průměrně 2 300 zákazníků u bezprostředních konkurentů v Berlíně. Další úspory vyplývají z náhrady nákladných konvenčních pokladen moderními zařízeními, což uspoří [...]* pracovních kapacit. Výnos se může dále zvýšit změnou alokace poradců pro odkrytí možných atraktivních skupin zákazníků. Ve větší míře má probíhat transakční obchod přes online nebo samoobslužná média, zatímco odbytová cesta pobočky se má stále více koncentrovat na poradenství pro zákazníky. Prognóza o rozvoji poptávky v oblasti soukromých zákazníků vychází z informací od Landeszentralbank Berlin, ze zpráv makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu z posledních let. Pokud se jedná o pozici BGB na trhu v jednotlivých oblastech místních a regionálních zákazníků, uvedlo Německo podle níže korigovaných čísel, že objem příslušných podílů na trhu je v Berlíně od 20 % až po více než 40 % (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Prognóza růstu pro Berlín, který jako strukturálně slabý region leží pod německým průměrem 2,5 %, představuje 2 %. Německo vysvětlilo, že i přes podíly na trhu se 40 % v obchodě s vklady soukromých zákazníků nelze mluvit o vynikajícím postavení BGB, protože berlínský maloobchodní trh se vyznačuje silnou konkurencí a zákazníci mohou bez velkých nákladů a námahy změnit jednu banku za druhou. Navíc existuje nadproporcionální podíl spořitelen, zatímco BGB má z důvodu převážně příjmově slabého okruhu zákazníků nedostatečné zastoupení na trhu v oblasti hodnotnějších druhů investic, jako jsou termínové vklady, vkladové listy, deponování cenných papírů a jiných komplexních vkladových produktů, jako je pojištění.
(60)
Předpoklady rozvoje trhu firemních zákazníků se zakládají mimo jiné na zprávách makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu. Cíleným řízením portfolia a s tím spojeným rizikem zatížených úvěrů, zavedením na riziko orientovaného oceňování a také koncentrací obchodní činnosti na hlavní segmenty zákazníků-podnikatelů a na regionální firemní zákazníky dojde i přes průměrný růst trhu v Berlíně v období 2001 až 2006 k mírnému poklesu objemu úvěrů o 1 % z [...]* EUR na [...]* EUR. Odstranění rizikových aktiv proběhne z důvodu zabránění vysokých hromadných rizik, zejména v oblasti úseku firemních zákazníků s obratem více než 50 milionů EUR. Mimo Berlín se získá dalších [...]* EUR. Objem vkladů firemních zákazníků by měl zůstat přibližně konstantní i přes cílené omezení velkoobjemových obchodů s úvěry z důvodu snahy o „cross selling“. Německo dodalo níže opravená čísla i pro místní a regionální zákazníky, která ukazují na podíl na trhu necelých 25 % v Berlíně (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Pro Berlín byl schválen průměrný roční nárůst 2 %. Rentabilita se výrazně zvýší optimalizací odbytových procesů a služeb a zavedením standardních produktů. V úsecích pro zákazníky má dojít k redukci poboček ze 73 na 35. Zvýšené kladné hrubé rozpětí vyplývá z nově sestaveného cenového modelu Berliner Bank a Berliner Sparkasse sjednocením (zvýšených) dolních cenových hranic a konsekventním vyčerpáním potenciálu cross selling a také rostoucím rozdělením práce pracovníků pro styk se zákazníky.
(61)
Příčiny špatné situace u úvěrů na nemovitosti a odvodů garancí v oblasti fondů nemovitostí byly - jak již bylo naznačeno v ohlášení - mimořádně optimistické prognózy dalšího rozvoje nemovitostí v Berlíně a v nových spolkových zemích po znovusjednocení Německa. Na jejich základě vydala BGB ve velkém rozsahu podnikatelské úvěry a do roku 1999 zakládala objemově rostoucí fondy nemovitostí s obsáhlými garancemi, které měly na začátku krize s nemovitostmi na konci devadesátých let vysoké požadavky na oprávky a rezervy. Tato rizika nebyla v jednotlivých bankách plně odhalena z důvodu nedostatečného systému skupiny pro včasné zjištění rizik a z důvodu nesprávného vyhodnocení rizik, takže nedošlo k včasnému nápravnému opatření. A v roce 2000 proběhla na podnět představenstva skupiny a auditora, jakož i na základě mimořádné kontroly provedené BAKred, kontrola podle přísných měřítek, takže bylo třeba aktualizovat velké množství cílových dat. Přitom bylo zjištěno, že systém pro včasné zjištění rizik ve své podobě a praktickém nasazení neplnil své zákonné požadavky.
(62)
Sloučení různých bank v roce 1994 pod střechu BGB mělo proběhnout za tím účelem, aby země Berlín, jako akcionář mohla získat strategickou pozici s pokud možno velkým synergickým účinkem. Nebylo možno vytvořit instituci v souladu s KWG, aniž by nedošlo podle § 40 KWG ke zrušení názvu „Berliner Sparkasse“ a aniž by BerlinHyp neztratila privilegium dlužních úpisů. Absence jednotného vedení, které by prosazovalo právo společnosti, vedlo k tomu, že řízení rizik skupiny mohlo být budováno jen postupně. K tomu se přidaly technické restrikce v oblasti výpočetní techniky a zpoždění při tvorbě dostatečně kvalitních údajů. Management rizik byl podporován jen nepatrně a údaje vztahující se k rizikům, byly zpracovávány ručně. Tím stále existovala možnost vzniku chyb. Interní ratingový postup nebyl validován statistickými metodami.
(63)
Zavedení účinné kontroly rizik a nového databázového systému ke konci roku 2002 však ekonomicky zajistilo, že v budoucnu dojde ke včasnému rozeznání chybného vývoje a k jeho odstranění. V evidenční databázi konsolidovaně protékaly všechny úvěrové obchody celé skupiny. Tato data představovala základ pro limitní systém managementu, kterým byla hodnocena úvěrová rizika ohledně jejich rizikového potenciálu a byla jim pokládána různá omezení. Tak je k dispozici denně aktualizovaná informační platforma pro komplexní analýzu rizik v obchodování s úvěry. Na tomto základě bylo vyvinuto také novější informování představenstva a dozorčí rady o rizicích úvěrů. Ratingový postup byl vytvořen zcela nově, ve spolupráci s DSGV a s německými zemskými bankami. K lepší kontrole rizik přispěla také výrazná obměna vedoucího personálu a redukce úseků z 63 na 34.
(64)
Zjednodušení struktur skupiny a managementu a zavedení účinného systému kontroly spočívá mj. ve strukturálním zlepšení na úsecích corporate governance, kontrola rizik, kontrola/vedení dceřiných podniků v oblasti služeb s nemovitostmi a homogenizace infrastruktury IT. Nová struktura spočívá v tom, že BGB v budoucnosti sama obsáhne obchodní oblasti „wholesale“ a financování nemovitostí a také že centralizuje personál. Landesbank Berlin sjednotí, s výjimkou obchodů wholesale a financování nemovitostí pro podnikatele, všechny odbytové aktivity, včetně veškerého ochodu s firemními a soukromými zákazníky. Dále se má realizovat cíl jednotného vedení skupiny. Opatření pro zlepšení procesů budování a chodu podniku spočívala ve svolání Výboru pro posuzování rizik, který měl zpracovat rozsáhlou analýzu všech rizik skupiny, vytvoření nezávislého oddělení evidence rizik skupiny pro vyhodnocování operativních rizik a zřízení jednotek pro vedení rizik v oblastech firemních zákazníků a financování nemovitostí. Dále byl sestaven projektový tým pro konsekventní strukturování výtek z prováděných kontrol a jejich zpracování. Významně ohrožené stávající úvěry budou v budoucnu lépe sledovány v oddělení pro evidenci rizik, které bude provádět jejich hodnocení.
(65)
Pro BGB by měly být dostatečné cílové výnosy před zdaněním v roce 2006 v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003). Sazby výnosů před zdaněním se v Německu v období 1995 až 2000 pohybovaly u zemských bank/spořitelen resp. u všech bank (Top 100) v rozmezí 12,6 % - 17,6 % resp. 13,0 % - 16,5 %. Během času lze ale pozorovat redukci výnosů z vlastního kapitálu před zdaněním. Zejména v sektoru zemské banky/spořitelny se tyto výnosy snížily z 17,6 % v roce 1995 na 12,6 % v roce 2000. Na základě následného zhoršení konjunktury a konsolidačního procesu v Německu mají být čísla v příštích letech trvale nižší a v letech 2001 až 2006 se mají u zemských bank/spořitelen pohybovat mezi 7,0 % (2001) a 8,5 % (2006) a v celém sektoru mezi 9,9 % (2001) a 12,0 % (2006). U zemských bank/spořitelen bude potenciál pro zotavení silně omezen a to z důvodu odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva („Anstaltslast“) a ručení za instituce veřejného práva („Gewährträgerhaftung“), jakož i z důvodu Basel II. Cílové výnosy před zdaněním v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) nejsou přímo srovnatelné s výnosy konkurenčních ústavů, protože kvóta základního kapitálu u BGB obsahovala během fáze restrukturalizace „bezpečnostní nárazník“ pro zajištění refinancování na kapitálovém trhu, který sloužil k částečné kompenzaci úplných chyb tichých rezerv. Proto musela budoucí předpokládaná kvóta základního kapitálu [...]* % ležet výrazně nad průměrnou kvótou základního kapitálu 6,1 % platnou pro zemské banky/spořitelny v období 1995 až 2000. Následkem bezpečnostního nárazníku ve výši přibližně [...]* % se oproti konkurenčním úvěrovým ústavům snížil - při stejné výši příjmu daně z přidané hodnoty na vstupu - výnos z vlastního kapitálu přibližně o [...]* %, protože ušetřené příjmy daně z přidané hodnoty na vstupu byly dány do poměru k většímu vlastnímu kapitálu.
(66)
Skutečnost státního vlastnictví jako taková nezpochybňuje schopnost a význam sanace skupiny. Malus znevýhodňující státní podniky je podle článku 295 Smlouvy o ES protiprávní. Možné protiprávní ovlivňování v souvislosti se státním vlastnictvím bylo zkoumáno kontrolním výborem poslanecké sněmovny a státním zastupitelstvím v Berlíně. Země Berlín má ostatně v úmyslu provést privatizaci BGB.
(67)
Obchodní činnost LBB významně ovlivnily celkem dvě zvláštnosti. Jednak LBB musí podle § 3 odst. 6 zákona o LBB plnit i v budoucnosti podpůrné úkoly, jako je např. podpora spoření a vedení běžných účtů i pro soukromé zákazníky s omezenou úvěrovou způsobilostí („účet pro každého“). Proto má nadprůměrně mnoho zákazníků z ekonomicky slabých vrstev, což znatelně ovlivňuje možnost výnosů. Změny lze realizovat jen během dlouhého časového období. Jednak ji zatěžuje i nadále ekonomicky slabá struktura regionu Berlín, která má přibližně o 15 % menší příjmy soukromých zákazníků ve srovnání s celkovým německým průměrem. Většina jiných konkurentů v Berlíně to může kompenzovat díky své přítomnosti v jiných regionech. Převzetím bývalé Ost-Berliner Sparkasse získala LBB podstatně vyšší podíl v mimořádně strukturálně slabém východním Berlíně, který však zahrnuje pouze 37,5 % všech obyvatel Berlína. Tyto zvláštnosti se budou projevovat i po privatizaci.
(68)
Německo také předložilo na základě přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 kvantifikaci dopadů návrhů poradců Komise (např. zvýšení prevence rizik), již dříve přislíbeného vyčlenění obchodu služeb s nemovitostmi a oddělení IBB a uvedlo, že střednědobé a dlouhodobé dopady těchto tří opatření jsou nepatrné.
(69)
Na základě dalšího požadavku Komise Německo, resp. banka také předložily důsledky samostatného prodeje Berliner Bank do konce roku 2005 na životaschopnost zbytku skupiny. Podle Německa má tento prodej negativní důsledky na střednědobé plánování skupiny. V celkovém součtu jsou uvedeny jednorázové účinky pro období 2003 až 2005 ve výši přibližně [...]* EUR, z toho [...]* na mimořádné výdaje spojené s prodejem, zbytek jsou položky na personál, IT, budovy a další výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě se plánovaný výsledek před zdaněním sníží v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o přibližně [...]* EUR na téměř [...]* EUR, z toho je přibližně [...]* z důvodu odpadnutí příspěvku od Berliner Bank do příjmů skupiny, zbytek je z důvodu zpomalení snižování stavu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodů záporných úspor z rozsahu v oblasti tzv. „back office“). Výnosy z vlastního kapitálu klesnou v roce 2006 o [...]* procentních bodů na [...]* %. Tyto výpočty však vychází z předpokladu, že Berliner Bank bude prodána zájemcům za maximální částku jako samostatná banka, což přináší vyšší výdaje než dražba majetku nebo jednotlivých provozů. Dále se vyčleněním Berliner Bank sníží podíl na výsledku maloobchodního prodeje na celkovém objemu obchodu BGB z [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodování na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z [...]* % na přibližně [...]* % [...]*.
(70)
Komise požádala Německo, resp. banku o další informace ohledně kvantifikace následků střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp do konce roku 2006 pro životaschopnost zbytku skupiny. To by mělo mít podle údajů Německa, resp. banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovalo by to následující požadavky, které by však kupující nemusel bezpodmínečně splnit: Kupec by musel za srovnatelných podmínek v co nejširší míře převzít vnitřní refinancování ve skupině (v současné době cca. [...]* EUR), tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB pro BerlinHyp, aby se zabránilo započtení velkých úvěrů (odhad současného objemu: cca. [...]* EUR). Dále by kupující musel nabídnout jako kupní cenu nejméně účetní hodnotu BerlinHyp, protože jinak by z toho vyplývaly účetní odpisy ve výši [...]*, které by mohly ohrozit životaschopnost zbytku skupiny. I při negativním výsledku nabídkového řízení by trvalo riziko dalších účetních odpisů. Prodej by byl dále možný jen bez výrazného omezování plánu restrukturalizace, pokud by mohla být zachována odbytová spolupráce mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázový odpis aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Hospodářský výsledek před zdaněním, očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny, by se snížil přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a výnosu z úroků z očekávané tržby z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by mělo za následek - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - další pokles požadovaných výnosů z vlastního kapitálu v roce 2006 u zbytku skupiny o přibližně [...]* % na celkem [...]* % a také kvóty základního kapitálu na jen něco více než [...]* %.
(71)
Německo dodalo takzvaný střednědobý plán pro rozvoj jednotlivých bilančních položek rozvahy a výsledovky od roku 2001 (aktuální stav) do roku 2006 (plán) a ten během řízení, v souladu s přislíbenými opatřeními na prodej, uzavření a redukci, několikrát aktualizovalo. Na základě střednědobého plánu předloženého v červnu roku 2003, který již zohledňoval odštěpení obchodu se službami v oblasti nemovitostí a IBB, jakož i všechna původně uvažovaná opatření, vyplynuly následující důsledky pro jednotlivá obchodní odvětví v období 2001 až 2006, přičemž z různých položek uvedených ve střednědobém plánu jsou zde jako příklad uvedeny v podstatě jen majetek segmentů a počet zaměstnanců.
(72)
V obchodní oblasti Soukromí zákazníci se majetek segmentu z důvodu opatření na prodej, uzavření a redukci sníží z [...]* EUR na téměř [...]* EUR nebo [...]* %, přičemž zhruba 90 % připadne na podej podílů (zejména Allbank, Weberbank, BG Polska, Živnostenská banka). Počet zaměstnanců se úměrně sníží o přibližně [...]* %. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(73)
V další obchodní oblasti, patřící k tzv. Retailbanking, firemních zákazníků, tedy obchodu s malými a středními podnikateli (ne: velcí zákazníci), se očekává snížení majetku segmentu z téměř [...]* EUR v roce 2001 na přibližně [...]* EUR v roce 2006 (o téměř [...]* EUR nebo [...]* %). Současně se sníží výdaje na zaměstnance o zhruba [...]* %* EUR. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(74)
Kompenzační opatření v obchodní oblasti financování nemovitostí se v první řadě týká odstranění rizikových portfolií a zaměření na nerizikové obchody. Tím se sníží majetek segmentu z přibližně [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006 (přibližně o [...]* %). Počet zaměstnanců by měl být snížen přibližně o [...]* %.
(75)
Omezení obchodů na kapitálovém trhu povede ke snížení zaměstnanců o přibližně [...]* %; majetek segmentu se sníží přibližně o [...]* % z [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006. Oproti původnímu plánu proběhne silnější zaměření na nerizikové obchody. Závazky segmentu se tím nadproporcionálně sníží o [...]* %.
(76)
Postupná likvidace obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí způsobí redukci majetku segmentu o přibližně [...]* a snížení počtu zaměstnanců o přibližně [...]* %. Položky, zbývající na konci fáze restrukturalizace, především z důvodu dlouhodobé platnosti některých smluv a dohod, budou po roce 2006 dále likvidovány.
(77)
Díky rezignaci na veškeré obchody nad rámec regionu v obchodní oblasti veřejný sektor se zredukoval majetek segmentu o téměř [...]* %. Obchodní oblast veřejného sektoru bude přiřazena k úseku firemních zákazníků.
(78)
Díky plánovanému odštěpení obchodu se službami nemovitostí, což bylo nabídnuto jako další kompenzační opatření, bude majetek segmentu této obchodní oblasti téměř zcela rozpuštěn.
(79)
Společně s další redukcí majetkových položek, například v managementu úroků nebo odštěpením obchodů IBB (přibližně 20 miliard EUR majetku segmentu), a s důsledky konsolidace vznikne nakonec celkové zkrácení bilančního objemu z přibližně 189 miliard EUR v roce 2001 o přibližně [...]* EUR nebo [...]* % na přibližně [...]* EUR v roce 2006. Bez ohledu na odštěpení IBB, jejíž zhodnocení jako kompenzační opatření zůstává sporné (19), dojde ke snížení bilanční sumy o přibližně [...]*.
(80)
Co se týče podílů na trhu, tyto jsou vztaženy na oblast soukromých a firemních zákazníků v Berlíně, protože se tu jedná o regionální obchod. Trhy obchodu s financováním nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu jsou naproti tomu národní, kapitálový trh je dokonce mezinárodní. Podíly na trhu v segmentech berlínských soukromých a firemních zákazníků jsou oproti číslům uvedeným ve zprávě opraveny směrem dolů (na podíly zhruba od 20 % až do 40 % u soukromých zákazníků a na podíly téměř 25 % u firemních zákazníků), protože hlášení těchto údajů BGB podávané zemské centrální bance používala statistiku, aniž by se zohlednilo nutné regionální a věcné omezení (viz 291. bod odůvodnění a násl.).
(81)
V případě obchodu s úvěry u soukromých zákazníků je pro berlínský trh předpovídán u BGB do roku 2006 mírný nárůst podílu na trhu, zatímco v obchodu s vklady se tento podíl nepatrně sníží. Tento rozvoj se zakládá na směřování obchodní činnosti BGB na berlínský trh. Současně se ale má podle plánu restrukturalizace úplně stáhnout z trhu mimo region. Kompenzační opatření v oblasti soukromých zákazníků nebudou na berlínském podílu na trhu téměř vůbec znatelné, protože snížení obchodu proběhne především v oblasti mimo region.
(82)
V obchodní oblasti pro firemní zákazníky dojde v období 2001 až 2006 k mírné redukci podílu na trhu v obchodování s úvěry, zatímco podíl na trhu s vklady zůstane přibližně konstantní.
(83)
V obchodě pro financování nemovitostí je třeba opravit původně udávaný podíl na národním trhu, z důvodu aktuálnější statistiky, z přibližně 5 % na zhruba 3 %, a ten se do roku 2006 ještě sníží přibližně na 2 %. V oblasti kapitálového trhu nedojde výhledově do roku 2006 k žádným změnám.
(84)
Německo během řízení uvedlo, že BGB intenzivně zkoumala možnost dalších kompenzačních opatření. V rámci prodeje oddělení služeb s nemovitostmi, přislíbeného již v raném stádiu navíc k původnímu plánu, však nejsou možné žádné další protislužby [...]*.
(85)
Kompenzační opatření jsou celkově také přiměřená. Celková suma podpory jako vztažný bod pro kontrolu přiměřenosti zahrnuje přísun kapitálu země ve výši 1,755 miliard EUR a hodnota podpory pro odstínění rizik, která hospodářsky odpovídá nanejvýš scénáři worst case, činí 6,07 miliard EUR. Jako úhradu za odstínění rizik zaplatí BGB ročně ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR.
(86)
Jako opěrný bod pro narušení trhu použila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení možnost rozšíření obchodování na základě požadavku bankovního právního dozoru na koeficient solventnosti. Předpoklad, že při přísunu základního kapitálu ve výši 1 miliardy EUR mohou být riziková aktiva navýšena až o 25 miliard EUR, však nebylo možné podle stanoviska Německa z rámcových podmínek o bankovním právním dozoru odvodit. Jen při současném přísunu základního a doplňkového kapitálu si banka může svoje riziková aktiva navýšit o 25násobek dodaného základního kapitálu. Pokud bance chybí dosud nezohledněný doplňkový kapitál ve výši odpovídající přísunu základního kapitálu, nelze výše uvedený faktor 25 použít. Nezdá se být správné považovat obchodní expanzi, která bude umožněna až doplňkovým kapitálem, jež má banka stejně k dispozici, za narušení trhu, které bylo způsobeno přísunem kapitálu kvalifikovaným jako podpora. Proto bylo považováno za nutné, aby se již ve výchozím bodě omezilo maximální možné narušení trhu na 12,5násobek podpory ve formě přísunu kapitálu.
(87)
Země Berlín dodala BGB jen základní kapitál ve výši 1,755 miliard EUR, avšak žádný doplňkový kapitál. Přísun základního kapitálu měl za následek, že mohl být zohledněn dosud nepoužitelný doplňkový kapitál ve výši 877,5 milionů EUR, což však, jak je vysvětleno, nelze hodnotit jako narušení trhu způsobené přísunem kapitálu.
(88)
Kromě toho se jedná u (teoretické) kvóty základního kapitálu ve výši 4 % resp. kvóty vlastního kapitálu ve výši 8 % o zákonem stanovené minimální požadavky na vybavení vlastním kapitálem. Pro regulovanou obchodní činnost a také pro nutný prostor k pohybu, potřebný pro účast na finančních trzích, potřebují ústavy výrazně lepší vybavení vlastním kapitálem. Podle hodnocení BAFin je v současnosti z hlediska trhu bezpodmínečně nutná kvóta základního kapitálu [...]* % a kvóta vlastního kapitálu [...]* %, aby byla zajištěna likvidita BGB a aby se neohrozil postup restrukturalizace (srov. dopis BAKred ze dne 29. června 2001).
(89)
Na základě těchto úvah a v současné době rozhodujících kvót kapitálu vychází pro takové navýšení kapitálu narušení trhu přibližně 18 miliard EUR (přísun základního kapitálu přibližně 1,8 miliard EUR násobeno faktorem 10).
(90)
Německo nabídlo, v reakci na otevření řízení Komisí, jako další kompenzační opatření vyčlenění úseku služeb s nemovitostmi (IBAG, IBG, LPFV) od BGB. Účinek odstínění rizik by se zaměřil na oblast služeb s nemovitostmi, které nepodléhají požadavkům na koeficienty solventnosti a které mohou provádět také všechny ostatní společnosti bez povolení banky. Odstínění rizik se vztahuje na starší obchody, zejména na již umístěné fondy, a ne na nové obchody. Případně by bylo možno hájit koncepci, že nový obchod bude umožněn jen přes odstínění rizik. Objem narušení trhu by pak ale mohl dosáhnout maximálně celkového objemu nových obchodů. Pro IBV se v roce 2002 očekává objem odbytu fondů v celkové výši [...]* EUR. Pro Bavaria je v roce 2002 přijat objem projektů v celkové výši [...]* EUR. Všechny nové obchody IBAG se tím pohybují přibližně ve výši [...]* EUR. Na nové obchody IBAG by se mohlo projevit odstínění rizik nanejvýš do ukončení fáze restrukturalizace ke konci roku 2006. Potom bude IBAG sanovaný a výkonný podnik, který se může vlastními silami pustit do soutěže. Proto se do odstínění rizik mohou jako narušení trhu započítat maximálně nové obchody do konce roku 2005, což od roku 2002 do roku 2005 představuje celkem [...]* EUR. Tento celkový obnos narušení trhu leží mezi scénářem best case pro skutečné využití země Berlín z odstínění rizik (2,7 miliard EUR) a mezi scénářem worst case (6,1 miliard EUR). Zdá se proto přiměřené, že Komise při stanovení deformace trhu způsobené odstíněním rizik, vzala jako základ hodnotu [...]* EUR zjištěnou pro nové obchody IBAG až do doby ukončení fáze restrukturalizace. V každém případě by se mohla stanovit deformace trhu v důsledku odstínění rizik pomocí hodnoty podpory pro odstínění rizik, odpovídající scénáři worst case (6,07 miliard EUR).
(91)
Jako výsledek se tak získá následující, pro posouzení kompenzačních opatření určující, narušení trhu:
-
ve prospěch BGB nově navýšením kapitálu: 18,3 miliard EUR,
-
ve prospěch úseku služeb s nemovitostmi, který se má oddělit, odstíněním rizik: [...]* EUR - 6,1 miliard EUR
(92)
Na rozdíl od toho, co se Komise v rozhodnutí o zahájení řízení na základě tehdy dostupných informací domnívala, neospravedlňují skutečné nižší podíly BGB na trhu se vycházelo z extrémně silné pozice BGB na trhu a z toho odvozovaly důsledky pro stanovení kompenzačních opatření. Navržená opatření pro kompenzaci narušení trhu se zdála celkově přiměřená, a to i při zahrnutí případných právních problémů s podporou LBB v případě majetku WBK.
(93)
Německo dále uvedlo, že prodej Berliner Bank nebude z konkurenčních důvodů oznámen před prodejem akcií země Berlín v BGB. Protislužby v oblasti maloobchodu budou dostatečné odštěpením Weberbank, Allbank a zahraničních dceřiných společností BGB Polska a Živnostenská banka, jakož i vzdáním se 6 vnitrostátních německých center pro soukromé zákazníky a uzavřením asi 90 poboček, převážně v Berlíně. Kromě toho se kompenzační opatření pohybují vesměs v rámci toho resp. dokonce i nad rámec toho, co Komise požadovala v předcházejících rozhodnutích o restrukturalizaci bank.
(94)
Na základě dalších námitek Komise, především s ohledem na skutečnost, že díky dosud přijatým nebo ještě plánovaným opatřením k uzavření nebo prodeji zůstane pozice BGB na berlínském trhu v maloobchodním bankovnictví téměř nezměněná, rozhodly se Německo a země Berlín přislíbit prodej Berliner Bank. Na základě tohoto příslibu se Německo zavazuje zajistit, aby bylo oddělení „Berliner Bank“ skupiny prodáno jako ekonomická jednotka, včetně obchodní značky, se všemi zákaznickými vztahy, pobočkami a jim příslušnými zaměstnanci ve veřejném, transparentním a nediskriminačním řízení. Prodej se má uskutečnit do 1. října 2006 podle všech právních předpisů.
(95)
Prodej „Berliner Bank“ sníží aktiva segmentu v celém úseku maloobchodního bankovnictví o [...]* EUR ([...]* EUR v obchodní oblasti soukromých zákazníků a [...]* EUR v oblasti firemních zákazníků). Spolu s již plánovanými opatřeními se sníží aktiva segmentu celkem o [...]* EUR. Bilanční suma se v období restrukturalizace sníží ze 189 miliard EUR na [...]* EUR.
(96)
Během restrukturalizace se nesmí příliš přecenit rizika. Ta byla stanovena především na znalostech LPFV z ledna roku 2002. Jejich ohodnocení se může během doby garancí změnit na základě makroekonomických faktorů a intenzivním managementem nemovitostí. Bude ale zajištěno, jak uvolněním smluv LPFV s IBG, tak také díky modalitě odstínění LPFV zemí Berlín, že zemí Berlín bude možno uhrazovat jen skutečné nároky z garancí. Pro zajištění vysoce kvalitního managementu má země Berlín u LPFV práva zásahu i udělování pokynů.
(97)
Byla zavedena také přiměřená kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného krytí rizik. Rizika z revitalizace a práva nabídky se totiž nekupí aditivně, naopak se násobí. To je zohledněno v nástinu rizik u LPFV. Skutečné vícenásobné riziko krytí naproti tomu spočívá v garanci nájmů a úvěrů skupiny BGB. LPFV zkoumá správnost nároků právně, věcně a účetně. Kontrola, která by vyloučila současné nároky z garance kreditů, již probíhá na základě příkazu země Berlín od ledna roku 2003 a je prováděna společností „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, kterou má tato země jako jediná ve svém podílovém vlastnictví. Veškeré výkony LPFV, na které se vztahuje převzetí plnění zemí, budou BCIA detailně prozkoumány z právního, věcného a účetního hlediska, stejně jako legitimita každého nároku z garance úvěrů a bilančních garancí. BCIA je pro zemi silným a účinným aparátem pro minimalizaci škod. Zákon o garancích ze dne 16. dubna 2002 totiž výslovně předpokládá, že v souvislosti a odstíněnými riziky nesmí být provedena žádná platba třetí osobě, pokud k tomu není právní nárok.
(98)
Konkrétně disponuje země, resp. BCIA, o jejíž činnosti musí být čtvrtletně informována poslanecká sněmovna, na základě podrobné dohody vůči společnostem podporovaným pro odstínění rizik, následujícími schvalovacími, kontrolními, příkazními a podobnými právy, jejichž výkon je podrobněji uspořádán podle odpovědnosti a postupu:
-
podmínka schválení výplat úvěrových příslibů, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
spoluúčast při stanovení seznamu pozitiv a ročního vyúčtování pro bilanční garance,
-
podmínka schválení prodeje aktiv, která podléhají garancím účetní hodnoty, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení investic, které vedou k dodatečným pořizovacím a výrobním nákladům, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení určitých plateb LPFV,
-
právo udělovat pokyny IBG a LPFV ohledně obrany proti nárokům,
-
podmínka schválení odstoupení a jiných dispozic ohledně požadavků podrobné dohody,
-
komplexní informační a dozorová pravomoc,
-
pravomoc souhlasu ohledně ustanovování auditorů u IBG, IBAG a LPFV,
-
právo kontroly účetního dvora Berlín,
-
podmínka schválení restrukturalizace.
(99)
Banka poskytne významný vlastní příspěvek prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost. Zde se jedná o významné, i ziskové podíly, které se zpeněží cestou veřejného a transparentního řízení. K tomu se přidává předpokládaný prodej oblasti služeb spojených s nemovitostmi. Další vlastní příspěvek není možný, protože BGB již v roce 2001 vyvinula cestou redukce rizikových aktiv veškeré možné aktivity pro to, aby co nejvíce zabránila další ztrátě vlastních prostředků a aby podpořila kvótu vlastních prostředků.
(100)
Byla také potřebná kvóta základního kapitálu a poměr aktiv k vlastnímu kapitálu, předběžně schválené jako záchranná podpora a od roku 2003 vyžadované plánem restrukturalizace. Dosažení předběžně schválené kvóty základního kapitálu ve výši 5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši 9,7 %, jakož i od roku 2006 vyžadované kvóty základního kapitálu přibližně 7,5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši přibližně 12 %, je bezpodmínečně nutné pro další chod podniku, včetně solidního hodnocení ratingovými agenturami. Zejména s ohledem na [...]* a na [...]* schopnosti likvidity BGB je nepostradatelné nadprůměrné vybavení vlastními prostředky, [...]*.
(101)
Průměrná kvóta vlastního kapitálu, resp. poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen se v období 1995 až 2000 pohybovala v rozmezí 5,7 % až 6,8 %, resp. 8,9 % až 10,2 %. Kvóta vlastního kapitálu předběžně povolená pro BGB ve výši 5 % tak leží pod dlouhodobým průměrem se srovnatelnými bankami, zatímco předběžně schválený poměr aktiv k vlastnímu kapitálu představuje rozdíl pouze o 0,1 % oproti střední hodnotě období 1995 až 2000. Tyto kvóty se zdají být velice konzervativní a nezohledňují specifické problémy BGB.
(102)
Kvóty solventnosti celého trhu, tj. soukromých a státních bank v Německu, se pohybovaly - mj. z důvodu v bankovním sektoru chybějící odpovědnosti ručitelů - v rozmezí od 6,3 do 7,3 % (kvóta základního kapitálu), resp. 10,4 % až 11,3 % (poměr aktiv k vlastnímu kapitálu). Již s vyhlídkami na odpadnutí odpovědnosti ručitelů pro státní banky se kvóty solventnosti zemských bank/spořitelen pravděpodobně pomalu srovnají s vyšší úrovní soukromých bank. Díky tomuto efektu se průměrná sazba pro poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen v roce 2006 ceteris paribus (za stejných ostatních podmínek) zvýší z 9,6 % na přibližně 10,9 %. Tím se omezí nárazník vlastních prostředků BGB, za předpokladu poměru aktiv k vlastnímu kapitálu předpovídanému v sanačním konceptu pro rok 2006, z [...]* % na pouze přibližně [...]* %.
(103)
Pro posouzení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu tedy nebude relevantní regulační minimum ve výši 8 %, které bylo BAFin fakticky navýšeno na 8,4 % a z důvodu nestabilnosti prakticky leží kolem 8,6 %. Kapitálový trh, resp. ratingové agentury se typicky mnohem více orientují na vhodné orientační body (benchmarky), které ukazují na podstatně vyšší poměr aktiv k vlastnímu kapitálu a podle toho snižují zdánlivě vyšší nárazník vlastních prostředků ve výši téměř [...]* % na přibližně [...]* %.
(104)
V roce 2006 byl nezbytný nadprůměrný poměr aktiv k vlastnímu kapitálu [...]*. Ratingové agentury přikládají při vydání svého hodnocení značný význam struktuře kapitálu a již v minulosti připomínaly zlepšení kvóty základního kapitálu BGB. Na základě těsné korelace mezi ratingem finanční síly a také dlouhodobým ratingem a budoucího odpadnutí záruk ručení je nutné významné zlepšení ratingů finanční síly, aby se zabránilo negativnímu účinku na rozsah a náklady refinancování. K tomu z nového ohodnocení rizikových aktiv podle Basel II vychází výhledově od roku 2006, z důvodu velké nestálosti rizikových aktiv, zvýšená potřeba vlastních prostředků.
IV. STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(105)
Na základě zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství obdržela Komise stanoviska dvou dalších zúčastněných stran, totiž od Berliner Volksbank a od třetí osoby, která požádala o utajení své identity.
(106)
Berliner Volksbank namítla, že povolení ohlášené podpory na restrukturalizaci podle čl. 87 odst. 3 Smlouvy o ES nepřichází v úvahu. Podpory nespadají do kategorie právních institutů odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, a tedy neexistují jako podpora.
(107)
Opatření pro podporu ve prospěch BGB přesahují dosud známé dimenze. Finanční nesnáze BGB souvisí především s mimořádně ztrátovými obchody podniku s uzavřenými fondy nemovitostí. Příčina ztrát u BGB spočívá v tom, že při pořizování se neprováděly prakticky žádné kontroly. Tím byly garantovány příjmy vkladatelům do fondů. Podnik byl považován - možná hlavně kvůli výhodným podmínkám pro vkladatele - za vedoucí podnik na trhu ve spolkovém měřítku.
(108)
Podpora na restrukturalizaci by sice v jednotlivých případech mohla být ospravedlnitelná, a to vzhledem k rostoucím negativním důsledkům nesolventnosti banky na systém bank a na důvěru veřejnosti. Na druhé straně se podle dosavadních rozhodnutí Komise jednalo o příjemce podpory s omezenou regionální působností, takže účinky podpory se koncentrovaly na několik málo konkurentů. Ti byli o to více postiženi důsledky narušení soutěže, zejména Berliner Volksbank, která s BGB konkuruje ve všech svých obchodních oblastech.
(109)
Výše a intenzita podpory by se musely omezit na minimální míru, nutnou na restrukturalizaci. To však není možno rozeznat. Garance země za rizika z oblasti nemovitostí odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, protože s tím spojená pořizovací povinnost země Berlín v současné době nemůže být vyčíslena, a tak odpovídá „bianko šeku“ pro budoucí ztráty. Podniku však nesmí být poskytnuta žádná přebytečná hotovost. Již svou výší (21,6 miliard EUR) a délkou trvání (třicet roků) je garance nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou platební schopnost a tím má významné účinky na narušení trhu. Díky úplnému zbavení banky rizik z obchodů se službami v oblasti nemovitostí v operativním bankovním obchodování získá BGB „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí. Zejména pokud by takto banka dosáhla ztrát, byly by tyto ztráty zemí Berlín znovu plně kompenzovány. Ve svém výsledku tím garance svou výší odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, která již ve své podstatě nemůže být schválena a chybí v ní nutná konkretizace ve smyslu příslušného zákona. Kumulativní záruka přísunu kapitálu a záruka odstínění rizik by dále vedly k dvojitému krytí. Při stanovení subvenčního ekvivalentu záruky by se muselo zohlednit to, že by to byla zcela jistě otázka velkého objemu dluhů. V nejnepříznivějším případě vychází země z částky 6,1 miliard EUR. Pokud se musí realisticky počítat s výskytem případu ručení (což zjevně nelze vyčíslit), odpovídá výše podpory garance jejímu nominálnímu obnosu.
(110)
Trh finančních služeb se vyznačuje silnou konkurencí mezi podmínkami s významným tlakem na marže. Proto lze očekávat, že BGB předá dál svoji výhodu získanou podporou a tím dojde k významnému narušení hospodářské soutěže na úkor jejích soutěžitelů. To je mimořádně vážné, protože podpora bude poskytnuta subjektu s vedoucím postavením na trhu v regionu Berlín/Braniborsko, jehož podíl na trhu je podle vlastního ohodnocení téměř 50 % a který má více než 50 % všech poboček kreditních ústavů v Berlíně. BGB stojí s Berliner Volksbank a se svými hlavními oblastmi obchodu - obchodu se soukromými zákazníky a se zákazníky z vrstev středních podniků - v bezprostředním centru soutěže a obsazuje k dnešnímu dni podíl na trhu, který je mnohokrát vyšší než podíl Berliner Volksbank. Podpora tím přispívá k další hospodářské „konsolidaci moci“ na berlínském bankovním trhu. Poměrně silná pozice BGB na trhu je také důsledkem strategie více obchodních značek BGB, která se objevuje ve spojení s více ústavy pod různými obchodními značkami, resp. firmami. BGB sleduje takovou obchodní strategii, která se oddělila od strategie rentability a díky svým subvenčním podmínkám vedla k vytlačení konkurence.
(111)
Předložený plán restrukturalizace není vhodný z důvodu nedostatku konečného konceptu trvalého ozdravení, které by umožnilo obnovení životaschopnosti podniku. Je založen na optimistických předpokladech, není dostatečně konkrétní a nadměrně zdůrazňuje pozitivní aspekty. Kromě toho není určen k tomu, aby zajistil dlouhodobou rentabilitu a tím životaschopnost podniku, protože vychází pouze z cílové rentability cca. 6 - 7 %, což je pouze polovina průměru běžného v oboru. Konečně se koncept restrukturalizace nezmiňuje ani o budoucích právně-podpůrných povinnostech splatnosti ohledně související kontroly přesunu WBK na zemskou banku v roce 1993.
(112)
Nutnost zmírnění nepříznivých účinků na soutěžitele, daná pokyny Komise, omezením přítomnosti příjemce podpory na relevantních trzích po ukončení restrukturalizace, nebyla dostatečně zohledněna, protože obchodní aktivity na relevantních trzích budou dokonce rozšířeny. Podle konceptu restrukturalizace má být jako kompenzace za uzavření různých poboček mimo Berlín umožněno zvýšení výnosů obchodováním se soukromými a firemními zákazníky především zaměřením a rozšířením obchodních aktivit v Berlíně. BGB plánuje ústup jen z těch trhů, na nichž dosud nedosáhla žádný zásadnější význam. Oznámené uzavření poboček nemůže vést k redukci přítomnosti BGB na trhu, nýbrž odpovídá spíše obecnému trendu na trhu finančních služeb v Německu, který platí za „over-banked“. Bude nutno stanovit rozsah protislužeb poskytnutých BGB, a to na základě současné, trh ovládající pozice BGB na berlínském bankovním trhu, protože právě zde se nejsilněji projeví účinky deformující konkurenci. Pro opatření Komise k vyrovnání deformace trhu, způsobeného podporou, přichází v úvahu prodej části skupiny BGB. Zde by se nabízel např. prodej „Berliner Bank“, která disponuje na relevantních segmentech trhu takovým podílem, který odpovídá podílu Berliner Volksbank. Prodej Berliner Bank by měl tu výhodu, že se tu jedná o organizačně rozsáhlý samostatný ústav, který má vlastní pozici na trhu, a proto by mohl být bez větších problémů převzat některým soutěžitelem. Náklady takového obchodu by byly, s ohledem na výši podpory, přiměřenou kompenzací za její účinky, které významně narušují hospodářskou soutěž.
(113)
Uvedená podpora je vedle státních garancí za záruky (odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva) a vedle přenesení úseku Wohnbau-Kreditanstalt na Landesbank Berlin pouze jedním z mnoha finančních podpůrných opatření veřejného sektoru ve prospěch BGB. Podpora povede ke kumulaci, která musí být zohledněna i při stanovení kompenzačních opatření za podporu na restrukturalizaci.
(114)
Zvýšení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu na 9,7 % není nutné. Právně je nutné závazně dodržet pouze v KWG právně předepsané minimum 8 % a také v pokynech Komise uvedené „nezbytně nutné minimum“.
(115)
Kumulace odstínění rizik a přísunu kapitálu není nutná, protože jen první faktor pokryje rizika ze ztrát v oblasti nemovitostí. Přísun kapitálu povede k „dvojitému vyrovnání ztrát“ zemí Berlín. BGB by mohla použít takto navíc získané prostředky pro jiné obchodní oblasti.
(116)
Kromě toho existují náznaky další podpory. Senát jedná s vybranými investory o převzetí banky. Prodej by neproběhnul za tržní cenu, protože nabídkové řízení není otevřené pro všechny, není transparentní a nediskriminační.
(117)
Zdá se, že budoucí strategie banky bude spočívat především v tom, že zredukuje svou činnost, kapacity a infrastrukturu a že se bude koncentrovat na obchodování se soukromými a firemními zákazníky v regionu. Tento koncept se musí zakládat na předpokladu, že porostou tyto regionální trhy a podíl banky na nich. Existují ale některé pochybnosti a rozpory ohledně podílu banky na trhu v těchto oblastech. Dále je nejisté, zda banka vůbec může stavět na solidní zákaznické základně. Obchodní značka „Berliner Bank“ vykazuje slabiny. Na základě problémů s obchody s financováním nemovitostí v minulosti existují pochybnosti o budoucím úspěchu. Zachování významného podílu na obchodech na kapitálovém trhu je pro regionální banku netypické.
(118)
Úspěch provedení plánu restrukturalizace závisí především na tom, zda se podaří realizovat ambiciózní plány na redukci počtu zaměstnanců a zavedení nového systému kontroly rizik, jakož i zlepšení informačního systému. O tom však existují pochybnosti, protože zatím přijatá opatření k redukci počtu zaměstnanců zůstala za stanovenými cíli a je nutno počítat s odporem zaměstnanců i odborové organizace. Kromě toho velká část dosud přijatých omezení souvisí s opatřeními v oblasti tzv. outsourcingu. Z toho však nelze očekávat žádné dlouhodobé snížení nákladů, protože je nutno hradit náklady za převedené zaměstnance banky ve formě zvýšených služebních poplatků.
(119)
Banka bude muset být podle bodu 34 pokynů v budoucnu schopna soutěžit na trhu samostatně. Existují pochyby o tom, zda cílové výnosy vlastního kapitálu ve výši 7 %, dosažené v roce 2006, k tomu budou dostatečné. Proto nelze vycházet z obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Takové nízké výnosy nejsou opodstatněné ani při splnění státních úkolů od spořitelny, protože ty jsou irelevantní pro posouzení výnosu.
(120)
Pokud bude trvat státní vlastnictví, existují značné pochybnosti o tom, zda může být vytvořena a zajištěna životaschopnost banky. Země Berlín by byla vystavena značnému politickému tlaku při ukončení pracovních poměrů. Všeobecně by země Berlín nebyla schopna provést plán restrukturalizace. Grémia banky by byla dále obsazována politicky, což by s sebou přineslo střety zájmů. Tyto problémy by trvaly také při převzetí jinou německou zemskou bankou.
V. REAKCE NĚMECKA NA STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(121)
Německo zaujalo stanovisko k poznámkám Berliner Volksbank i anonymní třetí osoby. Výklad Berliner Volksbank k údajným starším podporám je podle stanoviska Německa scestný. Neexistují žádné významné finanční zdroje vytvořené domnělou podporou. Jinak by se skupina nenacházela v existenčních potížích. Ostatně Komise ohodnotila záruční instituty odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva jako stávající podporu, a proto nesmí být zohledněny jako náklady BGB. Přísun kapitálu ve formě podpory na záchranu měl ve skutečnosti být bance k dispozici trvale, což však odpovídá pokynům a praxi Komise ohledně podpor na restrukturalizaci. Přivedení WBK do LBB bylo komisí zkoumáno v samostatném řízení, Německem to však nebylo kvalifikováno jako podpora.
(122)
BGB má sice na berlínském bankovním trhu relativně silnou pozici jak v obchodu se soukromými, tak firemními zákazníky. Její podíly však nedosáhly takové výše, jak tvrdí Berliner Volksbank. Objemové podíly na trhu jsou výrazně nižší než podíly vztažené k počtu zákazníků, protože Berliner Sparkasse vykazuje množství účtů s nízkým objemem úvěrů a vkladů, což se ukazuje spíše jako přídavný nákladový faktor.
(123)
Plán restrukturalizace obsahuje všechny potřebné podklady v nutné míře podrobnosti. Německo vidí v předloženém plánu stabilní základ pro zajištění rentability BGB. Rentabilita celého bankovního sektoru v Německu významně poklesla z důvodu celkové hospodářské situace. Průměrné výnosy vlastního kapitálu se snížily z 11,2 % v roce 1999 přes 9,3 % v roce 2000 na pouhých 6,2 % v roce 2001. Ve zprávách spolkové vlády se důsledně uvádí a odvozují výsledky každé jednotlivé obchodní oblasti pro období 2001 - 2006. Současně proběhlo celkové plánování podle vzorce: suma výnosů, provozní výsledek před a po opatřeních na předcházení rizik a zisk před zdaněním.
(124)
Kroky potřebné k provedení plánu restrukturalizace jsou u BGB naplánovány do dvou fází:
-
na koncepční úrovni zpracovala nejdříve dílčí koncept pro každou budoucí obchodní oblast, nezávisle na tom, zda tato oblast patří mezi ty, které je nutno zachovat, dále rozvíjet, přeměnit nebo prodat,
-
na praktické úrovni podložila každý takový dílčí koncept konkrétními, k provedení nutnými opatřeními a tato opatření znovu ohodnotila náklady.
(125)
Tím byl k dispozici úplný koncept. Od té doby byla jednotlivá opatření dále konkretizována a opatření na úrovni obchodních oblastí byla dále podrobně rozváděna a zahrnuta do rozsáhlého celkového plánu. K provedení byly vyvinuty dva speciální nástroje doplňující obvyklý postup výsledek-kontrola. Jeden nástroj je určen pro sledování všeobecných opatření, druhý pro sledování personálních opatření. Tyto nástroje umožnily měsíční srovnání plánovaných a skutečných hodnot, a tím stálou kontrolu úspěchu provádění.
(126)
Banka považuje za typický úkol regionálních bank jen financování nemovitostí. Sem nepatří oblast služeb spojených s nemovitostmi, v níž vznikají rozsáhlé ztráty, které si potom vyžadují sanaci bank a státní odstínění rizik. Opuštění této obchodní oblasti nabídla BGB jako kompenzační opatření. Vůči úvěrům na nemovitosti neexistují ani žádné nízké preventivní kvóty.
(127)
V budoucnosti bude přistoupeno k mnoha opatřením jak v nových, tak i ve stávajících obchodech, jakož i v oblasti controllingu, aby se výrazně snížilo riziko v obchodní oblasti financování nemovitostí. V nových obchodech se budou aktivity koncentrovat na atraktivní působiště, diverzifikuje se riziko činností v regionech v rámci Německa, dále se bude rozvíjet orientace na zahraniční obchod a upustí se od rizikových obchodních segmentů, zejména staveb. V rámci stávajících obchodů budou nasazeni specialisté na rizika v ohrožených závazcích a přijmou se kritické rozbory a nová ohodnocení stavů. V oblasti controllingu se v rámci celé skupiny zavede kontrola rizik, která také vytvoří rámec pro jednotlivé nástroje kontrol. Mezi tyto nástroje patří systém omezení tržních a adresných rizik, systém včasného varování, strategie sanace a také task force pro angažovanost nad rámec dílčí banky.
(128)
Restrukturalizace povede, oproti názoru Berliner Volksbank, k omezení přítomnosti na trhu tím, že se opustí obchodní oblast velkých zákazníků a veřejného sektoru, jakož i k přeměně jiných obchodních oblastí. Opuštění maloobchodní oblasti by z hlediska ekonomického nebylo smysluplné, protože by se tím zasáhlo jádro podniku a následně by se ohrozil výhled na privatizaci. Kromě toho se ani v maloobchodní oblasti nebude zvyšovat přítomnost na trhu. Banka se úplně stáhne ze spolkové země Braniborsko, s výjimkou Postupimi. V zemi Berlín se přítomnost na trhu díky uzavření poboček znatelně sníží.
(129)
Odstínění rizik nepředstavuje žádný „bianko šek pro budoucí ztráty“, protože rizika zahrnutá do odstínění rizik jsou všechna do jednoho stará rizika. Rizika vzniklá z obchodů uzavřených po 31. prosinci 2001 nejsou všeobecně uvažována, rizika z fondů nemovitostí jsou uvažována jen pokud příslušný fond byl založen do 31. prosince 2000.
(130)
Odstínění rizik není ani „bezpodmínečnou licencí k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí“. Podrobná dohoda obsahuje v čl. 17 odst. 2, čl. 35 odst. 2 a v čl. 42 odst. 5 četné podmínky souhlasu ve prospěch země. Dále článek 46 podrobné dohody stanoví rozsáhlou povinnost pro snížení škod, podle které jsou podporované společnosti povinny snažit se podle nejlepšího svědomí udržovat nároky země co možná nejmenší a aktiva získaná s garancí účetní hodnoty zhodnocovat co nejlépe, resp. optimálně pronajímat objekty nebo je jinak využívat. Při porušení tohoto ustanovení musí příslušná společnost uhradit škodu.
(131)
Ani odstínění rizik neodpovídá neomezené výši doplatkové povinnosti. Protože oproti právní doplatkové povinnosti je závazek země Berlín z odstínění rizik jednak součtově, jednak předmětově omezený, a to na taková rizika, která jsou v podrobné dohodě konkrétně vyjmenována a která vznikla k 31. prosinci 2001. Odstínění rizik je také dostatečně konkretizováno. Již základní dohoda ze dne 20. prosince 2001 obsahuje konkrétní výčet společností podporovaných úvěrovými a rozvahovými garancemi, a podrobná dohoda tento výčet pouze v některých detailech upravila. Podíly a právní vztahy jsou uvedeny v podrobné dohodě a ve smlouvách s ní souvisejících. Také rozměr rizik pokrytých odstíněním rizik je dostatečně konkretizován.
(132)
Kvóta vlastního kapitálu, které se BGB snaží dosáhnout, není příliš vysoká. Důvěra investorů a vkladatelů v BGB je totiž trvale narušena. Banka přesto nemá žádné [...]*, které by normálně byly brány v úvahu vedle kvóty vlastního kapitálu, aby bylo možno posoudit schopnost účasti banky na kapitálovém trhu. Privatizace banky dále předpokládá, že po odstranění podílu země bude vlastní kapitál přijat na kapitálový trh za snesitelných podmínek. To vyžaduje stabilní kvótu vlastního kapitálu ležící výrazně nad zákonnou minimální hodnotou.
(133)
Privatizační postup ostatně neobsahuje žádné prvky podpory a nevykazuje žádné procesní nedostatky. Během řízení neexistovala žádná diskriminace.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ PRO PODPORU
(134)
Přísun kapitálu, odstínění rizik a vklad přislíbený v dohodě o splátkách zemí Berlín by byly poskytnuty zemí Berlín, a obsahovaly by tedy i státní prostředky. Prostředky byly poskytnuty za podmínek, které nejsou přijatelné pro investora v tržním hospodářství. Celkově se jedná o sumu ve výši několika miliard eur, která bude trvale poskytnuta společnosti nacházející se ve vážných finančních nesnázích.
(135)
Přísunem kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR, za který může země očekávat přiměřené výnosy, došlo ke zvýšení podílu v BGB z téměř 57 % na přibližně 81 %.
(136)
Odstínění rizik bylo poskytnuto na období třiceti let. Dohodnuté garance činí teoreticky nejvýše 21,6 miliard EUR. Tato suma kryje všechna teoreticky myslitelná rizika a zahrnuje například garanci nájmů při úplném výpadku všech nájmů ([...]* EUR), odhad kompletních nákladů na stavbu všech budov a venkovních zařízení pro takzvané revitalizační garance ([...]* EUR) nebo úplnou ztrátu garantovaných účetních hodnot IBG/IBAG a jejich dceřiných podniků ([...]* EUR). 100 % výpadek nájmů, stržení a nová výstavba všech budov, jakož i úplná ztráta účetních hodnot jsou však i za velice pesimistických předpokladů nereálné. Německo proto uvedlo následující odhadní hodnoty pro případné uplatnění: 2,7 miliard EUR v optimistickém případě (scénář „best-case“), 3,7 miliard EUR v základním případě (scénář „base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (scénář „worst-case“).
(137)
Německo v průběhu řízení poskytlo také podklady pro tyto odhadní hodnoty. Přitom byly přijaty předpoklady pro tyto tři scénáře z hlediska různých rizik. Se zřetelem na garanci nájmů se to například týká různých předpokladů výpadku nájmů s ohledem na inflaci (skutečná inflace zůstává za výhledovou inflací), ve formě snížení nájmů nebo úplného výpadku nájmů. Přitom předpovídaný výpadek nájmů činí v případě scénáře best-case 1,4 miliard EUR, v případě scénáře base-case 1,9 miliard EUR a při pesimistickém scénáři 3,5 miliard EUR.
(138)
Německo také vysvětlilo, že očekávané nároky, uplatněné z ekonomického hlediska, odpovídají scénáři worst-case s odhadní hodnotou 6,1 miliard EUR ([...]* EUR pro nároky z garancí nájmů, [...]* EUR pro garance nejvyšší ceny, [...]* EUR pro garance na revitalizaci, [...]* EUR pro garance účetní hodnoty a [...]* EUR pro ostatní položky) a tím odpovídají ekonomické hodnotě podpory. Tato ekonomická hodnota byla podložena alternativními úvahami Německa: Bez garancí odstínění rizik by musela být veškerá rizika „osvobozena“ přísunem kapitálu ve výši přibližně [...]* EUR - [...]* EUR. Přitom by připadlo přibližně [...]* EUR na současnou hodnotu výše popsaných garancí (nominální ekonomická hodnota: 6,1 miliard EUR); [...]* EUR až [...]* EUR na přísun kapitálu k podložení pro stejný účel přislíbených a použitých úvěrů bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi (které je třeba připočítat, v případě neúplného pokrytí nominálních teoretických nejvyšších rizik z garancí nájmů, revitalizace a účetní hodnoty, k rizikovým aktivům ve výši až [...]* EUR), jakož i [...]* až [...]* EUR na zajišťovací přirážku.
(139)
Německo v této souvislosti také uvedlo, že přesto není z právních důvodů možné omezení nejvyššího záručního obnosu pro odstínění rizik na ekonomickou hodnotu přibližně 6 miliard EUR. Všechna teoreticky myslitelná, výše uvedená rizika jsou pokryta jen částkou 21,6 miliard EUR, kdy úvěry bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi, které byly také přislíbeny a použity z důvodu rizik z garancí nájmů, revitalizace a jiných výše uvedených garancí, hrají roli při přepočtu koeficientu vlastních prostředků dílčích bank a skupiny, protože ty byly při přepočtu zatíženy 0 % a tedy s nimi nebylo počítáno a také nebyly započteny do mezí velkých úvěrů. Omezení nejvyšší zaručené hodnoty na hospodářsky reálné riziko by naproti tomu vedlo k tomu, že k rizikovým aktivům by se musely připočítat úvěry ve výši až [...]* EUR, horní hranice velkých úvěrů by byla překročena a klesající čísla vlastních prostředků by způsobila nutnost přísunu dalšího kapitálu. BAFin potvrdil dopisem ze dne 7. března 2003 nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik i přes nižší ekonomickou hodnotu.
(140)
Komise uznává tuto nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik ve výši 21,6 miliard EUR. Dále vychází z právního ocenění opatření na základě Německem předloženého zdůvodnění ekonomické hodnoty podpory, obsažené v odstínění rizik ve výši 6,1 miliard EUR. Tato částka odpovídá německými předpoklady podloženému reálnému worst case neboli pesimistickému scénáři a je proto vyžadována pro posouzení již z důvodu opatrnosti. Za další by to znamenalo částku v přibližně stejné výši jako při alternativním uvolnění záruky rizik formou přísunu kapitálu.
(141)
S ohledem na vklad země Berlín, přiznaný v dohodě o úhradě rizik, je nejdříve třeba poznamenat, že tento vklad bude použit jen tehdy, pokud Komise ukončí řízení C 48/2002 („LBB/IBB“) (20) rozhodnutím o splacení a i v tomto případě bude poskytnut sanační dotace jen v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo poklesu v dohodě uvedené kvóty kapitálu u LBB a/nebo skupiny BGB. Protože šetření v řízení „LBB/IBB“ ještě není ukončeno, není v současné době možné stanovit přesnou ekonomickou hodnotu této podpory. Pro účely posouzení pro konkurenci však může být uvedena teoretická horní hranice ve výši 1,8 miliard EUR (21).
(142)
Opatření jsou umožňují výrazné zlepšení finanční situace BGB. Doposud zabránily dozorčím zásahům, jako je dočasné uzavření a pravděpodobná nesolventnost významných dílčích úseků skupiny, a tím pádem umožňují narušení hospodářské soutěže. Podnik je spolu se svými dceřinými společnostmi jednou z největších německých bank. V roce 2002 obsadil s bilanční sumou skupiny ve výši přibližně 175 miliard EUR dvanácté místo. BGB je ve svých nejdůležitějších obchodních oblastech činná na regionální, národní a mezinárodní úrovni. Sektor finančních služeb celkově se vyznačuje vzrůstající integrací a ve významných dílčích oblastech se realizuje vnitřní trh. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Opatřeními a jejich účinky na současné i potenciální soutěžitele došlo k narušení hospodářského soutěže - resp. hrozí, že hospodářská soutěž bude narušena. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Narušení hospodářské soutěže současně ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Z tohoto důvodu představují opatření státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Německo tento názor nezpochybňuje.
(143)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poukázala na to, že na přísunu kapitálu se nepodílela jen země Berlín, ale také NordLB, ovšem částkou, která byla vzhledem k podílu nižší, než objem jí vlastněných akcií před přísunem (166 milionů EUR odpovídá 8,3 % navýšení kapitálu, při vlastnictví 20 % akcií před přísunem kapitálu). Komise nemohla v té době toto opatření posoudit z důvodu chybějících dalších informací a proto nevyloučila, že se v případě kapitálu dodaného z NordLB také jedná o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise požádala Německo, aby dodalo potřebné informace.
(144)
Německo objasnilo, že navýšení kapitálu NordLB neobsahuje žádnou podporu, protože proběhlo podle zásady investora v tržním hospodářství. NordLB se - jako soukromý vlastník akcií stejně jako drobní akcionáři - podílela na navýšení kapitálu neproporcionálně, ačkoliv země Berlín a BGB očekávaly účast odpovídající výši jejího podílového vlastnictví. Podílovému vlastnictví NordLB před přísunem kapitálu 20 % by odpovídala výše dodaného kapitálu téměř 400 milionů DM. NordLB se taková účast podnikatelsky stejně nezdála smysluplná. Na druhé straně zřeknutí se podílu na navýšení kapitálu by znamenalo pokles podílu vlastněného NordLB na 4 %. NordLB by tím ztratila práva spolurozhodování, která jsou zaručena od minimálního podílu vlastnictví 10 %, tato práva zahrnují např. soudní ustanovování mimořádných auditorů nebo prosazení požadavků společnosti vůči členům představenstva a dozorčí rady. Dále NordLB v srpnu roku 2001 podala, v souvislosti s ještě neuzavřeným úvahami o prohloubení spolupráce a také o případné fúzi, „nabídku hájící její zájmy“. Bez žádného podílu na navýšení kapitálu by to bylo sotva hodnověrné. Všeobecně se jednalo o rozhodnutí, které bylo z hlediska podnikatelských záměrů NordLB pečlivě zváženo.
(145)
Protože váha těchto opatření v souvislosti s celkovým charakterem zde popisované podpory je marginální a kvalifikace přísunu kapitálu z NordLB jako podpora nebo běžné tržní jednání nezmění v tomto případě hodnocení Komise, není v tomto ohledu nutné, aby Komise definitivně rozhodla.
(146)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise poukázala na to, že přísun kapitálu a odstínění rizik je třeba společně posuzovat jako neoznámenou podporu s právními následky podle čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999, protože v podrobné dohodě ani přes oznámení a odkladnou podmínku schválení podpory nelze žádné z těchto opatření vypustit, aniž by se na ně vztahovalo dozorově právní opatření BAFin, jako je předběžné uzavření BGB. Jak také Německo vysvětlilo, jsou obě opatření - odstínění rizik, stejně jako přísun kapitálu, povolený předběžně jako podpora na záchranu - částí jednoho jediného plánu restrukturalizace. Komise je však musí posuzovat jako celek. Právní zařazení obou opatření se proto nemůže lišit.
(147)
Německo k tomu uvedlo své stanovisko, podle něhož odkladná podmínka nechává otevřenou právní účinnost přijatých regulačních opatření, ovšem připouští se, že přísun kapitálu a odstínění rizik jako společný krok způsobily skutečné účinky, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. V této souvislosti položilo Německo také důraz na to, že zákaz poskytnutí podpory podniku nacházejícímu se v nouzi ještě před vydáním konečného rozhodnutí Komise představuje vzhledem k době schvalovacího řízení procesně-právní problém.
(148)
Jak bylo také Německem přiznáno, podpory ve své celkové podobě způsobily faktické účinky před konečným rozhodnutím Komise, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. To neplatí jen pro přísun kapitálu a odstínění rizik, ale také pro závazek země o vkladu upravený v dohodě o splátkách. To sice nabude platnosti jen v případě rozhodnutí Komise o splacení v řízení o LBB/IBB a také jen tehdy, pokud by celková suma splátek vedla k poklesu kvót kapitálu uvedených v dohodě. Tím by byl bez takových zákroků ohrožen úspěch restrukturalizace, včetně obou opatření, takže i toto opatření by přes posunutou podmínku s ohledem na povolení Komisí s jejím ukončením a tedy před jejím schválením ztratilo ekonomické účinky. Komise však bere na vědomí, že Německo i s odkladnou podmínkou, zahrnující dohodu o splátkách, schválení pomoci Komisí a nezpožděným předáváním obsáhlých informací ukázalo připravenost ke spolupráci.
(149)
Finanční zatížení země Berlín, díky podpoře na restrukturalizaci BGB jsou - jak je uvedeno dále v textu - nižší, než zatížení, která by vznikla při aplikaci do roku 2005 existujících státních garancí pro zemské banky, odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. To však neznamená, že opatření ve prospěch BGB jsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a že by tedy nepředstavovala státní podporu. Jednak jsou stávající státní garance samy o sobě, i když do roku 2005, podpory slučitelné se společným trhem. (22) Jednak Komise zjistila, že zde projednávané podpory pro BGB umožnily bance pokračovat v obchodní činnosti a tím napomohly celé skupině, včetně různých soukromoprávních podniků skupiny. Liší se tedy ve své právní podstatě jednotlivého dosahu čisté realizace státních garancí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, které platí jen pro zemskou banku LBB, tedy pro část skupiny. Z těchto důvodů představují všechny zde kontrolované podpory nová opatření pro podporu.
(150)
Protože opatření pro podporu nebyla poskytnuta na základě schváleného režimu podpory, musí Komise přezkoumat jejich slučitelnost se společným trhem podle článku 87.
(151)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(152)
Článek 87 Smlouvy o ES však povoluje výjimky ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem. Ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 2 Smlouvy o ES by mohla zdůvodnit slučitelnost podpory se společným trhem. Opatření pro podporu, která se musí přezkoumat, však nemohou být považována ani za podpory sociální povahy poskytované individuálním spotřebitelům (písm. a)) ani za podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi (písm. b)), ani za podpory poskytované hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených dotčených rozdělením Německa (písm. c)). Tyto výjimky však v daném případě nejsou použitelné.
(153)
S ohledem na ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. b) a d) Smlouvy o ES je třeba konstatovat, že podpory nemohou být považovány za podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu, ani za podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví.
(154)
Komise dále zkoumala opatření pro podporu z hlediska ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES. Při posuzování podpor, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, vychází Komise z příslušných pokynů Společenství. Podle názoru Komise nejsou v daném případě použitelné žádné jiné než již uvedené Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (23) („pokyny“). Komise je dále toho názoru, že popsaná opatření pro podporu přispívají k financování restrukturalizace podniku, a proto se musí považovat za podpory na restrukturalizaci.
(155)
Podle pokynů jsou podpory na restrukturalizaci přípustné jen tehdy, pokud neprobíhají v rozporu se zájmy Společenství. V pokynech je povolení podpor Komisí vázáno na splnění určitých předpokladů:
(156)
Komise má za to, že je dostatečně prokázáno, že BGB je třeba považovat za podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 (bod 30 v kombinaci s body 4 až 8) pokynů.
(157)
V bodu 4 pokynů se vychází z toho, že podnikem v nesnázích je takový podnik, „který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku“. Tyto okolnosti zřetelně nastaly u BGB. Byla sice přijata zde zmíněná opatření země Berlín, tedy většinového akcionáře BGB, která zachránila BGB před zastavením obchodní činnosti. Bylo však již stanoveno, že investor v tržním hospodářství by tyto prostředky za daných podmínek neposkytnul.
(158)
Bez pomocných opatření země by poklesly kvóty kapitálu pod minimální hodnoty předepsané KWG, takže by BAFin (v té době BAKred) musel přijmout potřebná opatření podle § 45 - 46a KWG, jako je například přechodné uzavření. Kromě toho BGB v okamžiku poskytnutí podpor splnila také další kritéria pro definici podniku v nesnázích podle bodu 6 pokynů; patří k nim zvyšující se ztráty, rostoucí dluh a rostoucí úrokové platby, jakož i klesající čistá hodnota aktiv.
(159)
Podpory na restrukturalizaci mohou být podle bodu 28 pokynů poskytnuty jen tehdy, pokud jsou splněna přísná kritéria a pokud je jisté, že jakékoli narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno prospěchem vyplývajícím z přežití podniku, zejména tehdy, kdy je jasné, že čistý dopad propouštění v důsledku úpadku podniku ve spojení s dopadem na jeho dodavatele by zhoršil místní, regionální či vnitrostátní problémy zaměstnanosti, nebo výjimečně pokud by zmizení podniku vyústilo v monopolní nebo oligopolní situaci.
(160)
Poslední podmínka může být pro oblast Berlín vyloučena z důvodu počtu tam působících bank, jakož i na základě struktury trhu pro soukromé a firemní zákazníky, na kterém je BGB se svými obchodními značkami „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ neustále vedoucím podnikem na trhu. Pro případ možného konkurzu v regionu vedoucí banky a na něj navazující možný prodej jejích částí, nelze počítat se zhoršením struktury hospodářské soutěže. To je myslitelné jen v extrémním, nepravděpodobném a tedy teoretickém scénáři, kdy by po insolvenci některý z nejsilnějších regionálních soutěžitelů získal všechny dceřiné společnosti/majetek BGB a zrušil její regionálně silnou pozici. Zejména potom je však nutno vyloučit, z důvodu následující kontroly fúze, vznik monopolu nebo úzkého oligopolu. Na národních a mezinárodních trzích není pozice BGB dostatečně silná, aby v případě možného konkurzu a následujícího prodeje došlo ke vzniku monopolní nebo oligopolní situace. Německo tyto úvahy nerozporovalo ani v rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(161)
S ohledem na ekonomické a sociální účinky v Berlíně předložilo Německo odhad, v němž srovnalo účinky restrukturalizace BGB s účinky dopadu ukončení jejího působení/jejího konkurzu, především v souvislosti se zaměstnaností a příjmy z daní pro zemi Berlín. Bylo předloženo, že nesolventnost až do roku 2006 by v Berlíně vedla ke ztrátě 7 200 pracovních míst (minus 59 %), namísto ztráty 3 200 pracovních míst (minus 26 %) v případě restrukturalizace. Roční příjmy z daní pro zemi v roce 2006 by v případě restrukturalizace poklesly přibližně o 70 milionů EUR, bez restrukturalizace o 150 milionů EUR. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise poznamenala, že tyto odhady nelze z důvodu chybějících dalších vysvětlení zkontrolovat.
(162)
Německo v této souvislosti poskytlo další informace, mimo jiné výpočty Německého institutu pro ekonomický výzkum (Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung, DIW). Podle těchto výpočtů by tehdejší nesolventnost BGB vedla v Berlíně ke ztrátě 7 000 až 10 000 pracovních míst (z 12 200 pracovních míst existujících v roce 2001 v Berlíně), naproti tomu restrukturalizace by podle aktualizovaného plánu vedla ke ztrátě 3 500 berlínských pracovních míst do roku 2006. Komise považuje počet ztracených pracovních míst v případě nesolventnosti za přehnaný, protože i v tomto scénáři by mohly být obchodní úseky posouzené jako rentabilní dále provozovány novými majiteli v restrukturalizované formě. Dále ztráta pracovních míst v Berlíně způsobená restrukturalizací leží podle aktuálních odhadů s 5 000 pracovními místy výrazně výše, než se původně předpokládalo. Na druhé straně je třeba souhlasit s odhady Německa, že z důvodu náhlé nesolventnosti by došlo ke ztrátě výrazně vyššího počtu pracovních míst než v případě řízené dlouhodobé restrukturalizace, protože v prvním případě by došlo k takzvanému „fire sales“ a uzavření úseků, u nich by nebylo možné provést restrukturalizaci. Přitom je třeba zohlednit nepřímé ztráty pracovních míst způsobené dominovým efektem. Z tohoto důvodu by došlo díky přímým i nepřímým daňovým účinkům také k ročním výpadkům příjmů země Berlín, které je třeba při 300 milionech EUR ročně označit jako významné, především proto, že se rozloží do celého roku. Potud Komise souhlasí s Německem, že s přežitím podniku jsou spojeny ekonomické a sociální výhody.
(163)
Německo dále v oznámení pro případ hypotetického případu nesolventnosti poukázalo na zdroje zabezpečení pro ztráty LBB a na závazky země. Bez jasné identifikace a kvantifikace těchto záručních rizik však Komise nemohla tyto ekonomické účinky přiměřeně posoudit. Německo proto během řízení předložilo právní posudek, jakož i propočty účinků hypotetické nesolventnosti BGB na výše uvedené výpadky příjmů země Berlín. Přitom se jedná o takové účinky, které by se musely vyřešit velice komplexním vnitroskupinovým propojením rizik (mimo jiné interní vydávání úvěrů, záruky, smlouvy o odvodu výsledků) v součinnosti s LBB a s ještě do roku 2005 existující odpovědností za instituce veřejného práva a ručením za instituce veřejného práva.
(164)
Podle Německa by vedl scénář nesolventnosti BGB, v případě pro ni netypického tichého, s úvěry a garancemi spojeného podílu LBB, ke ztrátám přibližně od 18,5 do 25 miliard EUR, přičemž tyto ztráty by se skládaly především ze ztrát na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (v případě bilančního objemu [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), ze ztrát hodnoty na pohledávkách zákazníků (v případě bilančního objemu přibližně [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), z čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (přibližně [...]* až [...]* EUR), jakož i z nákladů nesolventnosti (přibližně [...]* EUR).
(165)
S odvoláním na údaje Německa by tento scénář vedl k zatížení země ve výši přibližně 31 miliard EUR až 40 miliard EUR. Přitom se předpokládalo, že země se rozhodne zastavit provoz LBB a nebude tedy nutno přistoupit na odpovědnost za instituce veřejného práva, nýbrž uplatní se ručení země za instituce veřejného práva - ručení za celou částku závazků, která není pokryta majetkem LBB (24). Využití ručení za instituce veřejného práva bylo odhadnuto na přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case). Další zatížení země ve výši přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case) vyplývají z nároků Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank (Einlagensicherungsfonds der deutschen privaten Banken) (25). Dále se pro poskytnutí likvidity ve výši přibližně 5 miliard EUR vycházelo z kapitálového vkladu země ve výši téměř 2 miliardy EUR a také z nákladů na úroky.
(166)
Komise tyto údaje a propočty zkontrolovala a požádala o další vysvětlení. Došla přitom k výsledku, že v případě scénáře nesolventnosti by díky přetrvávajícím státním garancím za LBB přešly na zemi značná, avšak jen hrubě odhadnutelná zatížení, přitom je však třeba rozlišovat mezi dílčími scénáři s nebo bez dalšího provozování LBB v rámci odpovědnosti za instituce veřejného práva.
(167)
Komise podle vlastního odhadu vychází na základě podkladů Německa z toho, že tato zatížení země při dalším provozování LBB by činila řádově zhruba 13 miliard EUR až 20 miliard EUR. Přitom by země musela nejdříve zaúčtovat ztrátu podílu země Berlín na základním kapitálu BGB (téměř 2 miliardy EUR). Dále by země musela z důvodu odpovědnosti za instituce veřejného práva pro LBB vyrovnat následky čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (Komisí odhadnuté na přibližně [...]* EUR), jakož i ztrátu hodnoty na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (odhad přibližně [...]* EUR) tak, aby mohl být řádně zachován její obchodní provoz s ohledem na kritéria solventnosti. Vzhledem k Německem uvedeným možným nárokům Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank existují nejistoty - [...]*. Významné právní pochyby dále existují s ohledem na právní platnost záruk LBB na určité nároky třetích stran z obchodů s fondy v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (například záruky za prospekty, prohlášení o vyloučení vůči osobně ručícím společníkům investičních a účelových společností). Taková rizika proto není možno kvantifikovat.
(168)
Ve scénáři ukončení obchodní činnosti LBB je třeba vycházet z přídavných zatížení země ve výši přibližně 8 miliard EUR (přibližně 6 miliard EUR ztráta hodnoty LBB na pohledávkách zákazníků z důvodu nesolventnosti vyvolané, jakoby dominovým efektem, problémy s hotovostí u zákazníků - zejména společnosti fondů, zásob a stavby bytů, jakož i cca 2 miliardy EUR odpisy z podílů).
(169)
Německo v průběhu řízení také uvedlo, že tyto scénáře se nebudou výrazně měnit u hypotetické nesolventnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (odštěpení a likvidace bez odstínění rizik) na základě propojení rizik ve skupině. Směrodatné jsou pro to jednak úvěry, které dceřiné společnosti expandujícího a tím do dalších nesnází upadajícího úseku služeb s nemovitostmi (IBAG/IBG/LPFV včetně dceřiných společností IBAG, IBV a Bavaria) obdržely od dílčích bank skupiny (BGB, LBB a BerlinHyp), jednak také smlouvy o odvodu výsledků uzavřené mezi IBAG a jejími dceřinými společnostmi Bavaria a IBV na jedné straně a mezi BGB a IBAG na straně druhé. Kromě toho poskytla BGB záruky na všechny závazky IBG, Bavaria a IBV, které byly ospravedlněné do roku 1998. Komise nemá žádný důvod pochybovat o této informaci Německa. V tomto ohledu sdílí názor Německa, že odštěpení a likvidace úseku služeb spojených s nemovitostmi IBAG/IBG/LPFV bez odstínění rizik z důvodu propojení rizik by také vedlo k nesolventnosti BGB s výše nastíněnými následky.
(170)
Na závěr je třeba stanovit, že účinky hypotetické nesolventnosti BGB - s pokračováním nebo bez pokračování LBB - lze jen obtížně kalkulovat a že odhady jsou zatíženy velkou nejistotou. Zatížení země jsou proto jen hrubé částky - s rozsahem přibližně 13 až 30 miliard EUR. Při pravděpodobné hodnotě mezi těmito póly lze však s jistotou vycházet z toho, že restrukturalizace s pomocí uvažované podpory s sebou přinese méně závažná zatížení země Berlín.
(171)
Německo v průběhu řízení neuplatnilo požadavek, aby BGB nebo jiné podniky skupiny poskytly služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Proto Komise, jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, vycházela z toho, že tento aspekt není pro posouzení projednávaných opatření relevantní, a došla k závěru, že podpory nemohou být na základě čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES povoleny.
(172)
Podle oddílu 3.2.2 písm. b) pokynů je poskytnutí podpory podmíněno provedením restrukturalizačního plánu, který musí být schválen Komisí v případě veškerých jednotlivých podpor, a musí být přezkoumána jeho vhodnost pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti podniku během rozumné doby. Restrukturalizační plán musí přitom mít omezenou dobu působnosti a musí být založen na reálných předpokladech. Musí popisovat okolnosti, které vedly k nesnázím podniku a poskytnout tak základ pro posouzení, zda jsou navrhovaná opatření vhodná. Plán umožňuje podniku přechod k nové struktuře, která nabízí vyhlídky na dlouhodobou životaschopnost a umožňuje podniku stát na vlastních nohou, tj. umožňuje podniku pokrytí všech nákladů, včetně odpisů, a finančních poplatků a dosažení návratnosti kapitálu dostatečné pro to, aby podnik mohl soutěžit na trhu.
(173)
Komise při svém posuzování vycházela z údajů Německa, mezi jiným z podrobného plánování jednotlivých opatření na restrukturalizaci, výpočtů předpokládaných zisků a ztrát pro období restrukturalizace v období 2001 až 2006 na základě optimistického, pesimistického a základního scénáře, analýzy za problémy odpovídajících strukturálních deficitů a také nákladů za plánovaná opatření na restrukturalizaci. Při svém posuzování se Komise dále opírala o údaje Německa k probíhajícímu provádění plánu restrukturalizace a k modifikacím jednotlivých opatření, včetně časového naplánování určitých prodejů.
(174)
Vzhledem k neúspěchu předcházejícího pokusu o privatizaci a k vysoké roční ztrátě BGB ve výši přibližně 700 milionů EUR za rok 2002 považuje Komise podle sdělení Německa na konci března roku 2003 za nutné, pokusit se nejdříve znovu prohloubit životaschopnost banky jejími vlastními prostředky a, pokud z toho nebude možno vyvodit žádné významné závěry, nechat provést kontrolu nezávislým externím znalcem. Cílem Komise bylo získat určitou jistotu o tom, že BGB může do budoucna soutěžit na trhu samostatně bez nutnosti státní podpory. Bez takovéto jistoty, resp. při trvání pochyb by Komise musela přijmout negativní rozhodnutí o všech v úvahu přicházejících podporách na základě předloženého konceptu restrukturalizace. Neúspěch postupu privatizace vrhl pochyby především na únosnost zbývajících obchodů pro financování nemovitostí. Roční ztráta ve výši přibližně 700 milionů EUR (po zdanění) byla sice způsobena převážně mimořádnými vlivy (minus 593 milionů EUR), zejména rozsáhlými odpisy podílů EUR-Stoxx ve výši 399 milionů EUR, zatímco provozní výsledek po prevenci rizik byl jen lehce negativní (minus 23 milionů EUR) a tím byl o cca 30 milionů EUR dokonce překročen plán pro rok 2002 (minus 53 milionů EUR). Avšak tato vysoká ztráta měla přesto značné negativní dopady na další, jako nárazník pro možné ztráty zamýšlenou a tedy pro životaschopnost určující kvótu základního kapitálu, která tím pádem poklesla na 5,6 % a je tedy s téměř [...]* výrazně pod původní plánovanou hodnotou [...]* pro rok 2002.
(175)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise vedla rozhovory s Německem již na začátku roku 2003, zda by byla možná další kompenzační opatření v oblasti maloobchodu. Německo kvantifikovalo účinky samostatného prodeje Berliner Bank podle tehdejší situace a vycházelo z toho, že Komise nezískala žádnou dostatečnou jistotu o tom, zda zbytek skupiny bude moci v budoucnu samostatně soutěžit na trhu.
(176)
Šetření Komise se zaměřilo především na rizika úvěrů a předcházení rizik v úseku financování nemovitostí a v menším měřítku také v úseku kapitálového trhu. Podle názoru Komise by se mohly odstranit pochybnosti o životaschopnosti, pokud by byl úsek financování nemovitostí nebo alespoň jeho největší část účinně izolován se svými riziky od zbytku skupiny, třeba samostatným včasným prodejem tohoto úseku. Německo však předložilo do června roku 2003 čísla, která Komisi prokázala, že scénář takového účinného izolování celého úseku je neproveditelný. Jako hlavní důvod bylo uvedeno, že prodej by se musel provést bezprostředně po přeúčtování stavu majetku úseku financování nemovitostí (zejména podílů BGB u BerlinHyp s účetní hodnotou [...]* EUR) z investičního majetku na běžná aktiva. To by vyžadovalo ocenění tohoto majetku na aktuální tržní hodnotu, [...]*. Takto vzniklé mimořádné ztráty by zatížily vybavení vlastním kapitálem BGB natolik, že by nebyla dále životaschopná bez další státní podpory.
(177)
Když se ukázalo, že krátkodobé izolování zbytku skupiny od rizik oblasti financování nemovitostí není možné, nezůstala Komisi jiná možnost než pověřit nezávislého experta prověřením životaschopnosti BGB na základě existujícího konceptu restrukturalizace. V popředí přitom stála zejména otázka, zda je možno považovat prevenci rizik za přiměřenou s ohledem na stávající rizika v oblasti financování nemovitostí. Jako poradce si Komise zvolila dne 14. července 2003 společnost pro ekonomickou kontrolu Mazars, která však dostala obsáhlé zadání, jež zahrnovalo také jiná rizika pro životaschopnost banky (např. také obchodování na kapitálovém trhu a oblast velcí zákazníci/zahraničí).
(178)
Návrh znaleckého posudku byl odevzdán podle smlouvy dne 30. září 2003. Nejdůležitější výsledky byly diskutovány dne 3. října 2003 s Německem. Konečná verze posudku byla Německu předána dne 20. listopadu 2003. Na základě posudku společnosti Mazars došla Komise, vzhledem k plánu restrukturalizace, jak byl předložen v září roku 2003 a tedy ještě neobsahoval Německem přislíbené odštěpení Berliner Bank, což bylo přislíbeno až po vystavení znaleckého posudku, k následujícím závěrům ohledně životaschopnosti banky.
(179)
Německo předložilo v lednu roku 2002 Komisi formou oznámení podrobnou, bankou a společností Morgan Stanley zpracovanou studii trhu, v níž byl představen aktuální a v budoucnu očekávaný stav bankovního trhu v Německu a především v Berlíně. Komise považuje tuto studii, se zahrnutím dalších informací předložených po zahájení řízení, za dostatečnou a logicky správnou. K bodům uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení odkazuje Komise na doplňující závěry Německa v 58. bodu odůvodnění a násl.
(180)
Německo především objasnilo, že maloobchodní prodej (soukromí a firemní zákazníci) BGB se koncentruje na zemi Berlín a na její bezprostřední okolí, což představuje prostorově relevantní trh. V nejdůležitějších segmentech trhu, tj. zejména v obchodování s vklady a s úvěry, se podíl BGB na trhu vyznačoval před krizí jen mírnými pozitivními nebo negativními změnami, resp. stagnoval. V Berlíně bylo při počtu téměř 4 000 zákazníků na jednu pobočku obsluhováno výrazně víc zákazníků než byl německý (1 300) nebo evropský (1 800) průměr. V budoucnu bude počet poboček mírně klesat, protože zákazníci budou provádět více transakcí přes internet. Také jinak neexistuje v podstatě nadbytečná kapacita, panuje však intenzivní konkurence, která dále zesiluje tlak na marže a lze očekávat další konsolidaci.
(181)
V oblasti financování nemovitostí je sazba hypotečních půjček v Německu ve srovnání s Evropou velice nízká, a lze pozorovat stále silnější proces koncentrace ve financování hypoték. Dále nedošlo v nedávné minulosti v oblasti hypoték k založení žádného významnějšího subjektu. Heterogenní nabídková struktura a z toho vyplývající konkurence je také jedním z významných důvodů nedostatečné ziskovosti a návratnosti obchodování s hypotékami v Německu. Účastníci na trhu dosáhli v minulosti růstu jen velice agresivní cenovou politikou, což však vedlo v mnoha případech k významným oprávkám, jak ukazuje i příklad BerlinHyp, resp. BGB. Silná fragmentace trhu vedla k intenzivní konkurenci a značnému tlaku na trh. Zatímco poptávka na západě Německa roste, dochází na východě k další konsolidaci nájmů a cen aktiv. Z důvodu intenzivní konkurence a dalšího zostření regulačního prostředí však nelze očekávat žádné výrazné ozdravení německého trhu s hypotékami jako celku.
(182)
Vzhledem k obchodování se službami spojenými s nemovitostmi (obchod s fondy a obchod s investory/rozvojem projektů) není možno sledovat nadměrné kapacity v národním obchodu s fondy. Existuje však vysoká, ale i dlouhodobě nezměněná intenzita konkurence. Na tomto místě je třeba poznamenat, že během řízení bylo přislíbeno vyčlenit celý úsek služeb spojených s nemovitostmi z BGB.
(183)
V obchodování na kapitálovém trhu je BGB podle údajů Německa aktivní v obchodování s akciemi a obligacemi (vlastní obchod a obchodování se zákazníky), ve vydávání emisí a obchodování s deriváty, jakož i v obchodování s devizami a valutami a v jiných obchodech na peněžním trhu, hlavně s německými zákazníky. Krize na kapitálovém trhu vedla k silnému úbytku. Otázku na nadměrné kapacity nelze v současné době uspokojivě zodpovědět. Je však třeba očekávat zostření konkurence a zvyšující se marginalizaci menších konkurentů, jako je BGB, ve prospěch větších nabízejících subjektů.
(184)
Komise k německým podkladům souhrnně poznamenává, že důkladně a pozitivně posoudí budoucí rozvoj tržního prostředí a tržních vyhlídek BGB v maloobchodě a v obchodování na kapitálovém trhu. Na základě novějších údajů o lepším ekonomickém rozvoji očekávaném v příštích létech zde lze dosáhnout relativně stabilních výnosů. Záleží to především na samotném podniku, jak úspěšně dokáže prosadit své tržní strategie. Oproti tomu by se mohla zdát pozice pro obchodování s financováním nemovitostí méně příznivá, a to z důvodu zřejmě ještě neuzavřeného konsolidačního procesu. Banka by v tomto smyslu mohla být řízena tak, aby případně další cílenou redukcí dále přizpůsobila svoji strategii budoucímu rozvoji obchodu, pokud se to ukáže jako nutné. Poté, co bude do konce roku 2005 odštěpen obchod se službami spojenými s nemovitostmi, bude hrát rozvoj trhu v této oblasti pro banku již jen podřadnou roli.
(185)
Komise při svém posouzení přihlíží k vysvětlení Německa o problémech banky, za které jsou zodpovědné strukturální a operativní deficity. Komise považuje analýzu minulých deficitů za přiměřenou a vhodnou jako výchozí bod pro jejich překonání a pro zpracování plánu restrukturalizace.
(186)
Komise z toho usuzuje, že krize BGB spočívala především v kumulaci rizik v oblasti služeb spojených s nemovitostmi z důvodu stále stoupajícího poskytování dlouhodobých garancí na nájemné, výnosy a revitalizace, které nemohou být považovány ani jako ekonomicky zvladatelné ani jako přiměřený poměr náklady/využitelnost. Mnohem více byly založeny na zcela nereálném odhadu trhu, který se dal spíše nazvat zbožným přáním. To platilo i pro obchod s financováním nemovitostí: Agresivní, na vyšší podíly na trhu cílená cenová politika, která přiměřeně nekryla rizika poskytování úvěrů, a na nedbalosti založené chybné hodnocení jistot - to vše vedlo v dobách hospodářského rozvoje od konce 90. let minulého století k masivním výpadkům úvěrů a tomu odpovídajícím ztrátám.
(187)
Navíc došlo v obchodování jak se službami spojenými s nemovitostmi, tak s financováním nemovitostí k masivnímu ovlivňování některými zemskými politiky, kteří nedbali na ekonomické zájmy banky, resp. jim chyběly ekonomické znalosti a mnohem více dávali přednost zdánlivým politickým cílům rozvoje země. Jak dalece jsou tyto vlivy trestné, to zjistí berlínské soudní úřady. Tyto hospodářsky neospravedlnitelné praktiky rozhodujícím způsobem usnadnil systém pro rozeznávání a zvládání rizik, který lze označit za nevyvinutý a který v žádném ohledu neodpovídal požadavkům na účinné řízení rizik běžným na trhu. V té době, vzhledem ke své míře zodpovědnosti, neučinilo zadost řádnému chodu podniku, resp. jeho kontrole ani představenstvo ani dozorčí rada banky. Je však třeba dodat, že i příslušní auditoři a zodpovědné dozorové orgány příliš pozdě rozeznali rostoucí akumulaci bankou nezvládaných rizik a že teprve těsně před vypuknutím krize přijali příslušná opatření.
(188)
Vypuknutí krize mohlo být také proto tak dlouho prodlužováno, protože zemská banka Berlín jako část skupiny profitovala z rozsáhlých státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva a refinancovala celou skupinu nezávisle na skutečných obchodních rizicích na kapitálových trzích, resp. přes soukromoprávní konstrukce záruk byly odpovědnost za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva rozšířeny na jiné společnosti skupiny v jejich ekonomickém působení, a tím teprve byly vlastně umožněny mnohé, pro banku nesmyslné obchody. Zrušení odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva k červenci roku 2005 zajistí to, že v budoucnosti nebude možný vznik krize tímto způsobem, resp. bude trhem včas objevena, resp. nebudou za to muset daňoví poplatníci platit miliardovými sumami.
(189)
Společnost Mazars kontrolovala podrobný plán restrukturalizace, jak byl předložen v létě roku 2003 a tedy ještě neobsahoval odštěpení Berliner Bank. Ten předpokládá opatření, která jsou podle názoru Komise v souladu s odhadem společnosti Mazars a která jsou jako celek vhodná k tomu, aby vyřešila strukturální a operativní deficity zodpovědné za problémy v minulosti a aby znovu obnovila dlouhodobou životaschopnost podniku.
(190)
Plán restrukturalizace pro překonání strukturálních a operativních deficitů banky spočívá jednak v opatřeních týkajících se prodeje, seskupení a likvidace dceřiných společností za účelem budoucí koncentrace banky na její základní obchodní činnost, jednak v opatřeních pro zvýšení účinnosti a návratnosti hlavních obchodů (sanační okruh) zejména snížením nákladů, koncentrací činností a odstraněním rizikových položek. Jedno z opatření pro restrukturalizaci, jak v rámci, tak i mimo rámec základní obchodní činnosti, může být považováno současně i jako opatření pro kompenzaci soutěžitelů, pokud jeho výsledkem bude redukce přítomnosti banky na trhu. Plán restrukturalizace se vztahuje na období od roku 2001 do roku 2006.
(191)
Cílová struktura plánu restrukturalizace, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, je regionální banka se zaměřením na základní obchodní činnost v oblasti maloobchodního bankovnictví (soukromí a firemní zákazníci s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank), to bude doplněno širším obchodováním na kapitálovém trhu (BGB a LBB) a obchodováním s financováním nemovitostí (BGB, LBB a BerlinHyp). Maloobchod by potom měl v roce 2006 zvýšit výnosy skupiny o zhruba [...]* (téměř [...]* EUR), obchodování na kapitálovém trhu přibližně [...]* % (cca. [...]* EUR) a obchodování s financováním nemovitostí cca. [...]* % (přibližně [...]* EUR). Z důvodu relativně vysokého podílu nákladů maloobchodu by měl maloobchod a obchodování na kapitálovém trhu přispět [...]* k provoznímu výsledku.
(192)
Základními zásadami restrukturalizace jsou trvalé obnovení výnosnosti, jakož i trvalé snížení nákladů banky, uvedení rizik zpět na běžnou tržní míru a tím zlepšení činnosti na kapitálového trhu. Konkrétně by se měl v období plánu restrukturalizace mezi roky 2001 a 2006, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, zlepšit provozní výsledek po prevenci rizik výrazně nad [...]* za rok a za tím účelem by se měly nadproporcionálně o téměř [...]* snížit správní výdaje. Kvóta základního kapitálu rozhodující pro výpočet by měla být od roku 2001 do roku 2006 snížena z téměř [...]* EUR o přibližně [...]* % na [...]* EUR. Banka usiluje o střednědobé zvýšení kvóty základního kapitálu minimálně na 7 %.
(193)
S ohledem na hlavní důvody chybného vývoje u BGB v minulosti jsou klíčová opatření, jako je radikální snížení počtu zaměstnanců o celkem více než polovinu (z přibližně 15 000 na přibližně 6 500), opuštění, zmenšení nebo řízené uzavření rizikových oblastí, resp. oblastí obchodů nepatřících mezi hlavní obchodní oblasti regionální maloobchodní banky, lepší interní kontrolní mechanismy a štíhlá struktura v interní organizaci a na pobočkách, podle názoru Komise a jejích poradců rozumná na to, aby se podnik stal znovu rentabilní a aby překonal chyby z minulosti. Operativní zlepšení vyplývají z vnitřních opatření a zahrnují opuštění ztrátových činností. Komise v zásadě považuje, v souladu s analýzou společnosti Mazars, plánovaná opatření za proveditelná. Opatření byla již provedena nebo jsou plánována. Podrobněji platí následující:
(194)
Pro maloobchod oblasti soukromých zákazníků se původní koncept restrukturalizace zaměřoval na regionální obchodování pod obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank (druhá banka je nyní podle příslibu Německa oddělena), při současné optimalizaci pracovních postupů a výrazném snížení kapacit pracovníků. Koncept, z velké části již provedený, předpokládá, že se neprodají úseky vhodné pro definované základní regionální obchodování, a nepředpokládá ani uzavření poboček. Výše výnosů by měla v průběhu sanačního období od roku 2001 do roku 2006 [...]*, zatímco výše správních výloh za stejné období by se měla snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z minus [...]* EUR na [...]* EUR. Rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by měl v sanované skupině v roce 2006 klesnout z přibližně 6 000 v roce 2001 na téměř [...]*. Poměr náklady/výnosy z obchodování se soukromými zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na téměř [...]* % v roce 2006.
(195)
Tato opatření byla již podle plánu téměř zcela uvedena do praxe. Zpozdil se pouze prodej Weberbank s majetkem téměř 4,4 miliard EUR, výhledově by se ale mohl uskutečnit v roce 2004. V souladu s analýzou provedenou společností Mazars pokládá Komise plán v tomto stádiu jako vhodný podklad pro nastolení dlouhodobé rentability obchodování se soukromými zákazníky.
(196)
Opatření přijatá nebo plánovaná podle původního konceptu pro oblast soukromých zákazníků se převážně uplatňují i v oblasti firemních zákazníků, do níž bude v budoucnu zařazen i zbytek obchodování s veřejnou správou. Koncept předpokládá zastavit obchodování s firemními zákazníky mimo Berlín. Výše výnosů by se měla snížit jen lehce, zatímco výše správních nákladů by za stejné období měla klesnout o téměř [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z [...]* EUR na cca. [...]* EUR. Také rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by se měl snížit o více než [...]* %. Poměr náklady/výnosy z obchodování s firemními zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* %.
(197)
Jak potvrdila společnost Mazars, byla již tato opatření rozsáhle zavedena, resp. podle plánu se pokračuje v jejich uplatňování. Komise považuje za pravděpodobné, že opatření v tomto stádiu plánu vytvářejí uspokojivou rentabilitu obchodování s firemními zákazníky a s veřejnou správou a vymezují banku i v této oblasti na obchodování v regionu Berlín/Braniborsko.
(198)
Obchodování na kapitálovém trhu je restrukturováno s cílem uvolnit vlastní kapitál odpovídajícím snížením rizikových položek a zlepšit efektivitu práce. Za tím účelem by se měl provázat obchod na vlastní účet (akcie a úročené úvěrové produkty) přes všechny oblasti kapitálového trhu, jasně se oddělit od obchodování se zákazníky a celkově zredukovat. Přitom by mělo proběhnout omezení na Německo, Evropu a USA, zatímco činnost v oblasti emerging markets by se měla opustit. Stejně tak by se mělo utlumit portfolio úrokových derivátů a mělo by se omezit na pozice orientované na zákazníky. Na druhé straně by se mělo vybudovat méně rizikové obchodování se zákazníky, především s ohledem na úrokové produkty a produkty vlastního kapitálu. Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 jen lehce klesnout, zatímco výše správních nákladů se má ve stejném období snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním se má zvýšit o přibližně [...]* %. Mají se redukovat rizikové položky a snížit počet zaměstnanců o přibližně [...]* %. Zamýšlí se zlepšit poměr náklady/výnosy z obchodování na kapitálovém trhu o téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* % v roce 2006.
(199)
Plánovaná opatření mezitím byla - jak bylo potvrzeno společností Mazars - rozsáhle zavedena, resp. jsou zahrnuta do časového plánu. Komise to považuje za dostatečné pro zajištění výnosnosti těchto obchodních oblastí do budoucna a současně pro omezení rizika banky na běžnou míru. Zaměření na obchodování se zákazníky a sdružení a organizační oddělení obchodu na vlastní účet zlepší podle názoru Komise transparentnost, omezí rizika a pomůže bance tato rizika lépe zvládnout. Díky výraznému zredukování rizikových položek se uvolní vlastní kapitál, což je užitečné pro zvýšení kvóty vlastního kapitálu, a tím budoucího zajištění schopnosti banky obstát na kapitálovém trhu po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva.
(200)
V oblasti restrukturalizace obchodování s financováním nemovitostí má nejvyšší prioritu snížení rizika. Za tímto účelem by měl proběhnout postupný rozbor rizik, s cílem eliminovat špatná rizika a omezit se na nové ochody se zákazníky s nízkým rizikem. Měl by se vybudovat úsek managementu rizik. Měly by se optimalizovat pracovní procesy a controlling rizik. Mezi hlavní obchody má v budoucnu patřit financování průmyslových investorů a stavebních bytových společností přednostně ve vybraných velkých městech západního Německa, méně postižených krizí trhu s nemovitostmi, a také do určité míry v Berlíně a v Braniborsku. Financování průmyslových investorů představuje relativně stabilní, málo rizikový obchod. Je třeba zaměřit se nadregionálně z důvodu diverzifikace rizik a z důvodu zajištění adekvátního promísení portfolií, aby se využil regionální potenciál růstu a již získané regionální know-how trhu. Bez nadregionálních komponent v oblasti financování nemovitostí hrozí výrazné zhoršení ratingu a sazeb pro refinancování. Naproti tomu by se měly odstranit segmenty obchodů s nemovitostmi s velkým rizikem, u nichž není dosaženo uspokojivých marží. Banka považuje za reálné zlepšení výsledku u nových obchodů z důvodu změny zaměření.
(201)
Pro zlepšení výsledků ve stávajícím obchodování by se měli nasadit specialisté na rizika v ohrožených segmentech. Mělo by proběhnout zpracování a kritické nové posouzení stávající činnosti, případně s pomocí externích znalců, podle zadání a pod vedením vlastního úseku znalců. Dále by měly do roku 2005 klesnout přímé věcné náklady, jakož i náklady na personál o cca. [...]* %. Důležitou páku pro zlepšení výsledků představuje také rozvoj strategií pro sanaci ohrožených účastí, jakož i zavedení kontroly rizik v celé skupině v roce 2002, což dříve bylo jen v jednotlivých úsecích, a dále zavedení vhodných nástrojů pro včasné varování.
(202)
Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 [...]* o téměř [...]* %. Výše správních nákladů se má oproti tomu ve stejném časovém období snížit o přibližně [...]* %. Zisk před zdaněním se má do roku 2006 zvýšit z výrazně záporných čísel na cca. [...]* EUR. Rizikové položky se mají snížit o více než [...]* % a poměr náklady/výnosy obchodů s financováním nemovitostí by se měl zvýšit, a to i z důvodu zavedených intenzivních nákladových opatření pro vybudování lepšího řízení rizik, z přibližně [...]* % na téměř [...]* %.
(203)
Tato opatření již byla ve velké míře zavedena, resp. nacházejí se v plánu. Komise v zásadě považuje vytyčená opatření za kroky správným směrem. Avšak podle názoru Komise a jejích poradců za plánovanými úkoly pokulhává provádění požadovaného zlepšení kvality údajů. Tato neuspokojivá situace by mohla případně opozdit funkčnost systému řízení rizik.
(204)
Komise dále pochybovala, stejně jako analýza společnosti Mazars, zda se bance podaří u zákazníků s nízkým profilovým rizikem generovat v budoucnosti dostatečný objem obchodů s plánovanými výšemi marží. Neboť podle údajů předložených samotným Německem se trh s financováním nemovitostí vyznačuje vysokou konkurencí a v současné době se ještě nachází v procesu konsolidace. Cíloví zákazníci, na které se zaměří BGB, budou jako atraktivní segment trhu silně oslovováni také jinými nabízejícími. Pochybení by se přímo projevilo na budoucím zisku z úroků. Na základě čísel z léta roku 2003, která měla Komise k dispozici od poradců, by tehdy vzniklé nesplnění cílů při generování nových obchodů, extrapolované na budoucnost, vedlo k výraznému výpadku výnosů z úroků. Pokud by se nesplnění cílů v budoucnu dále zvyšovalo, zhoršoval by se úměrně i dopad výpadku výnosů z úroků. Budoucí generování dostatečných nových obchodů závisí především na rozvoji trhu v regionu Berlín/Braniborsko, ve kterém se i nadále nachází těžiště obchodování BGB. Pokud by zde banka neměla mít dostatečný úspěch, mělo by to trvalé účinky zejména na hodnotu podílu BGB u BerlinHyp a bylo by nutno provést další odpisy účetní hodnoty ze současných [...]* EUR, což by se nepříznivě projevilo na výsledku a případně kvótě základního kapitálu banky. Tato otázka je projednávána ještě podrobněji níže (249. bod odůvodnění). Komise však přesto, v souladu se společností Mazars, nepochybuje o životaschopnosti banky i přes přetrvávající problémy v oblasti financování nemovitostí.
(205)
Banka plánuje, že se zcela stáhne z obchodní oblasti velkých zákazníků/zahraničí, která zahrnuje také konzultace v úseku Mergers & Acquisitions a také strukturované financování/financování projektů a která není považována za základní obchodní činnost banky. Proto v roce 2002 zcela zastavila sjednávání nových obchodů. Z důvodu dlouhodobé angažovanosti, zejména v oblasti strukturovaného financování, však není možné okamžité ukončení činnosti, avšak je možná pouze rozsáhlá redukce rizikových položek o cca. [...]* % ke konci periody restrukturalizace v roce 2006. Zbytek bude ukončen co možná nejdříve, s výjimkou omezeného rozsahu mezinárodního financování exportu, pokrytého exportními úvěrovými agenturami a střednědobým až dlouhodobým financováním transakcí se zbožím ve vybraných cílových zemích střední a východní Evropy na základě prokázaných expertíz o zemích, které se mají integrovat do obchodování na kapitálovém trhu a mají na něm zůstat.
(206)
Doposud realizované redukce činnosti probíhají podle plánu. Podle názoru Komise a společnosti Mazars jsou tato opatření vhodná k tomu, aby byl tento obchodní obor co nejdříve úplně zastaven a aby se masivním odbouráním rizikových položek výrazně uvolnil vlastní kapitál k zajištění budoucí schopnosti přežít na kapitálovém trhu. Úkolem této relativně vysoce rizikové oblasti s vysokým objemem vlastního financování, která nepatří k hlavním obchodním činnostem, bude také výrazně uvolnit management k lepšímu plnění jeho prvořadých úkolů v klíčových oblastech. V roce 2003 byl také upraven původní plán k ukončení činnosti, aby se mohly zohlednit nepříznivé tržní podmínky v roce 2002. To by s sebou mohlo nést jisté, celkově ale nijak významné zpoždění při snižování rizikových položek.
(207)
Jako doplněk k oznámení nabídlo Německo ve své odpovědi na zahájení řízení Komisí o redukci obchodů se službami spojenými s nemovitostmi úplné vyčlenění těchto obchodů a - bez ohledu na několik málo na trhu prodejných společností - jako další kompenzační opatření převedení na zemi Berlín do konce roku 2005. Toto opatření se tak stalo částí konceptu restrukturalizace. Jsou tím zasaženy všechny společnosti z oblasti služeb spojených s nemovitostmi, kterých se týká odstínění rizik z dubna roku 2002, zejména IBAG, Bavaria, IBV, IBG a LPFV.
(208)
Odstínění rizik z dubna roku 2002 pokrývá všechna rizika ze starých obchodů banky v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které se uskutečnily před příslušnými, výše uvedenými rozhodnými dny. To vede k tomu, že pro banku vyplývají rizika v oblasti služeb spojených s nemovitostmi již jen z nových obchodů, které byly uzavřeny po těchto rozhodných dnech. Protože je trh služeb spojených s nemovitostmi stále považován za problematický a protože je zatížen velkou nejistotou prognózy, považuje Komise - jak bylo potvrzeno jejím poradcem, společností Mazars - pokračující výrazné omezení nových obchodů v oblasti služeb spojených s nemovitostmi za důležitý příspěvek k obnovení dlouhodobé životaschopnosti a koncentraci na hlavní oblasti obchodování regionální banky. Transfer starých obchodů, spadajících pod odstínění rizik, na zemi Berlín za tržní cenu také bance umožňuje uvolnit zdroje, doposud vázané mimo hlavní obchody, i když transfer již pokrytých starých obchodů jako takový by neměl mít žádné výrazné účinky na rizikovou situaci banky.
(209)
Komise považuje úplné uvolnění obchodního pole služeb spojených s nemovitostmi, stejně jako společnost Mazars, za jasný a hospodářsky smysluplný krok, který by mohl sloužit jako příspěvek k dlouhodobé stabilizaci výsledků banky. Toto opatření by proto mohlo být pozitivně hodnoceno i kapitálovým trhem a mohlo by usnadnit plánovanou privatizaci banky.
(210)
Plánovaný úbytek zaměstnanců v období restrukturalizace od roku 2001 do roku 2006 činí pro celou skupinu přibližně 8 500 pracovníků, tj. redukce o téměř 60 % z více než 15 000 na téměř 6 600. K 30. září 2003 bylo dosaženo stavu přibližně 10 000 pracovníků, tzn. snížení o téměř 5 200 resp. cca. 35 %. Tato čísla jsou zahrnuta i v plánu.
(211)
Provedená finanční opatření jsou podle názoru Komise a ve shodě s jejím poradcem, společností Mazars, nutná a přiměřená k tomu, aby se znovu obnovila finanční stabilita BGB z pohledu likvidity a vybavení kapitálem a aby se zajistilo refinancování BGB na kapitálových trzích, jakož i k tomu, aby se financovala restrukturalizace BGB. Finanční opatření spočívají v opatřeních jak vzhledem k vlastnímu, tak i k cizímu kapitálu. Podrobněji platí následující:
(212)
Komise je toho názoru, že prodej majetku a podílů banku zaopatří a zredukuje rizikové položky ležící mimo hlavní obchodní činnost. Není však zřejmé, zda současně bude možné realizovat významné účetní zisky.
(213)
Refinancování banky stojí na třech hlavních pilířích: spořicí vklady (cca. jedna třetina), bankovní vklady (cca. jedna třetina) a upsané závazky (cca. jedna čtvrtina). Konsolidované závazky se zredukovaly ze 185 miliard EUR na konci roku 2001, o 32 miliard EUR na 153 miliard EUR v polovině roku 2003. To výrazně překročilo plánovaný cíl pro rok 2003, který byl 160 milionů EUR. Do roku 2006 by tyto závazky měly dále klesnout na téměř [...]* EUR.
(214)
Banka směřuje, v rámci přípravy na odpadnutí státních záruk, k přesunutí svého relativně vysokého stavu krátkodobých závazků na střednědobé a dlouhodobé závazky, jakož i k novému vstupu na kapitálový trh v oblasti nezajištěných závazků. Za tímto účelem banka vypracovala záměry k vydání zajištěných i nezajištěných závazků a snaží se znovu vybudovat důvěru kapitálového trhu a rozšířit základnu investorů. Banka vedla rozhovory s ratingovými agenturami o reálně dosažitelném ratingu při úspěšném provádění konceptu restrukturalizace na základě scénáře base-case („A-“ resp. „A3“). [...]*. Celkově potom bude vycházet z navýšení nákladů na refinancování o průměrně [...]* základních bodů, což je nutno odvodit z odpadnutí státních záruk v polovině roku 2005.
(215)
Komise považuje v zásadě za pochopitelnou - jak potvrdila i společnost Mazars - strategii refinancování banky a přitom zejména rozvinutý základní scénář a odvod odpovídajícím způsobem navýšených nákladů na refinancování. Pro budoucí refinancování banky však vyvstává nejistota z potenciální zdrženlivosti účastníků trhu, která by mohla vyvstat zejména tehdy, pokud by banka zůstala za očekáváním. V takovém případě by se muselo počítat se stoupajícími náklady na refinancování. Dále v současné době nelze předvídat, do jaké míry nastane v polovině roku 2005 efekt nasycenosti trhu, kdy všechny státní banky v Německu ztratí státní záruky. Umístění některých papírů by pak mohlo být přinejmenším obtížnější.
(216)
Z tohoto důvodu vidí Komise v dalším snižování rizikových položek významný předpoklad úspěšného provedení plánu restrukturalizace. Pokud by se v budoucnosti objevily výše popsané problémy, mohla by banka pozitivně ovlivňovat důvěru kapitálového trhu zvýšeným úsilím v jejich omezování.
(217)
Dalším významným předpokladem pro zajištění důvěry kapitálových trhů je dosažení dostatečné kvóty základního kapitálu, která by mohla sloužit jako nárazník eventuálních vzniklých ztrát. Kvóta základního kapitálu závisí jednak na rozsahu rizikových položek, jednak na samotném základním kapitálu. Banka se snaží dosáhnout ke konci období restrukturalizace kvóty základního kapitálu, která je více než 7 %. Do konce privatizace v roce 2007 však nelze očekávat kapitálový příspěvek, vyplývající z navýšení kapitálu, jak proběhlo v srpnu roku 2001 ze strany spoluvlastníků, který by sloužil k vylepšení vybavení banky kapitálem. Banka se musí spolehnout, vzhledem ke zvýšení kvóty svého základního kapitálu, zejména na redukci rizikových položek, resp. na prodej majetku.
(218)
Komise si je vědomá toho, že zákonné minimum pro kvótu základního kapitálu ve výši 4 % není dostatečné k tomu, aby bance zajistilo potřebný prostor pro denní obchodování. V rozhodnutí o podpoře na záchranu ze dne 25. července 2001 přiznala proto Komise kvótu základního kapitálu ve výši 5 % jako nutnost pro další provoz banky. To se událo především na podnět dopisu tehdejší BAKred. Komise si je dále vědomá toho, že, jak potvrdila i společnost Mazars, na finančních trzích je obvykle jako prahová hodnota kvóty základního kapitálu uváděno 6 %, a v případě nižší hodnoty se vyskytuje otázka spolehlivosti příslušné instituce a dochází ke ztrátě důvěry finančních trhů. Podle společnosti Mazars mají ratingové agentury tendenci posuzovat kvótu základního kapitálu jako výraz finanční síly banky, takže úvěrové instituce zpravidla překračují zákonem předepsané vybavení kapitálem, aby si zajistily odpovídající rating, který je předpokladem k přístupu na mezinárodní kapitálové trhy za uspokojivých podmínek. Kvóta základního kapitálu vyšší než 6 % by mohla mít smysl i s ohledem na reformu mezinárodních úmluv v rámci Basel II a na odpadnutí státních záruk, aby se splnila očekávání trhu o zlepšené solidnosti, a tím aby se dosáhlo lepšího ratingu. Banka se snaží dosáhnout ratingu A a k tomu považuje za potřebné mít kvótu základního kapitálu nejméně 7 %. Na základě srovnávacích údajů, pozorovatelných na trhu (podle kterých je průměrná kvóta základního kapitálu v Německu se 6 % ve srovnání se zahraničím spíše nízká a na evropské úrovni je průměr u renomovaných úvěrových institucí 8 % a více) považují poradci Komise ze společnosti Mazars ze střednědobého hlediska za nezbytnou kvótu vlastního kapitálu ve výši přibližně 6 % až 7 %.
(219)
Komise považuje, ve shodě se společností Mazars, za směrodatné střednědobé navýšení kvóty základního kapitálu na více než 6 %. Toto navýšení nad 6 % však podle názoru Komise spočívá pouze na obchodních zájmech a okruhu odpovědnosti banky a nemůže být financováno formou státní podpory. Konkurenti banky se totiž nacházejí ve stejné tržní situaci a musí své příslušné kvóty základního kapitálu zvyšovat vlastními silami bez státní podpory. Povolení navýšení kvóty základního kapitálu ze státních prostředků nad 6 % by tedy banku neoprávněně postavilo do lepší situace, než její konkurenty, aniž by to bylo bezpodmínečně nutné pro životaschopnost banky v okamžiku rozhodnutí. Podpora by tedy už nebyla omezena na nutné minimum.
(220)
Z tohoto důvodu Komise trvala na tom, aby na základě smlouvy mezi zemí Berlín a bankou ze dne 26. prosince 2002 o projednání možných nároků země na splátky vyplývající z rozhodnutí Komise týkajícího se poskytování podpory C 48/2002 byl v bance ponechán ve formě vkladu jen takový možný obnos splátek, který je nutný k tomu, aby bylo dosaženo kvóty základního kapitálu 6 % (resp. kvóty celkového kapitálu 9,7 %, která byla přiznána již v rozhodnutí o podpoře na záchranu) na základě roční účetní závěrky z roku 2002. Tato smlouva však může být Komisí schválena jen do té míry, jestliže potom poskytnutý obnos nezpůsobí u skupiny BGB ani k 1. lednu 2004, tedy k datu aktuálních čísel sloužících jako základ pro rozhodnutí Komise, překročení kvóty základního kapitálu 6 % (s ohledem na Německem přislíbené a v 279. bodu odůvodnění popisované vyčlenění IBB).
(221)
Na základě stejných úvah působila Komise na vlastní závazek Německa ponechat v bance rezervní fond IBB v roce 2005 jen do té míry, pokud by to bylo nutné pro zachování kvóty vlastního kapitálu ve výši 6 % k rozhodnému dni 1. leden 2004. Toto opatření je nutno vidět jako část kompenzací, které banka musí provést, aby omezila narušení hospodářské soutěže způsobené podporou. Navrácením rezervního fondu IBB v uvedeném rozsahu je zajištěno, že banka nedosáhne v rámci rozčlenění výnosných obchodů kvóty základního kapitálu vyšší, než jaké je minimum nutné pro dlouhodobou životaschopnost, a kterou by banka mohla využít pro expanzivní, konkurentům škodící obchodní strategie. Pokud bude chtít banka v následujícím období dosáhnout vyšší kvóty základního kapitálu, musí toho dosáhnout odpovídající modifikací rizikových aktiv, resp. vytvářením úspor vlastními silami, resp. příjmem dalších vlastních prostředků před privatizací nebo po ní.
(222)
Celkem vzato, Komise, ve shodě se společností Mazars, vychází z toho, že banka bude vynakládat ze svého dobře chápaného obchodního zájmu všechno úsilí k tomu, aby si vytvořila takovou kvótu základního kapitálu, která by jí zajistila uspokojivé hodnocení. Podle údajů banky je to nejméně 7 %. Pro navýšení kvóty základního kapitálu vlastními silami z [...]* % na 7 % nebo více má banka k dispozici, až do konce období restrukturalizace v roce 2006, téměř tři roky. Komise považuje za reálné, aby se v tomto období úspěšně provedla příslušná opatření k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu.
(223)
Poté, co Komise nemohla na jaře roku 2003 díky své vlastní analýze, díky ztroskotání privatizačního procesu a na základě silně negativního výsledku z roku 2002 nevyjádřit pochybnosti o životaschopnosti banky, resp. když se podle údajů Německa zdálo bez další podpory neproveditelné účinně izolovat úvěrová rizika, obsažená především v oblasti financování nemovitostí, ujistila se Komise za pomoci nezávislých posuzovatelů, že banka s výjimkou několika bodů přijala i dostatečná preventivní opatření pro stávající rizika a že vytvořila odpovídající rezervy. Poradci Komise, společnost Mazars, doporučili k těmto bodům opatření k úpravě plánu restrukturalizace, který byl předložen Komisi v létě roku 2003. Tato opatření byla bankou na podnět Komise zapracována a přepracovaný plán restrukturalizace byl Komisi předán 29. ledna 2004. Podrobněji platí následující:
(224)
Na základě analytického přezkoumání náhodné položky portfolia banky doporučili poradci Komisi, aby se prevence rizik postupně zvýšila až ke konci období restrukturalizace v základním scénáři o [...]* EUR a ve scénáři worst-case o [...]* EUR. Dále identifikovali výpadek ve scénáři worst-case, který je nutno vyrovnat dodatečnou prevencí rizik ve výši [...]* EUR. Ten se rozdělí na [...]* EUR v roce 2003, [...]* EUR v roce 2004, [...]* EUR v roce 2005 a [...]* EUR v roce 2006. Jinak je třeba považovat prevenci rizik za přiměřenou. Výpadek jednoho jediného velkého úvěru by ovšem případně vedl k překročení prevence rizik. To je relevantní především pro financování projektů v oblasti letecká doprava, energie a telekomunikace. Scénář worst-case zde přihlíží k [...]* EUR jako přídavné prevenci rizik. Vzhledem k relativně vysokému stavu velkých úvěrů je si Komise vědoma, jak potvrdila i společnost Mazars, že v principu je možné překročení zabezpečených rizik v případě výpadku velkého úvěru s objemem nejméně [...]* EUR. Pokud by se objevily konkrétní, doposud neexistující příznaky takového případu, musela by banka uskutečnit odpovídající navýšení prevence rizik. Komise vychází, ve světle analýzy provedené společností Mazars, z toho, že banka by mohla zvládnout takové opatření vlastními silami.
(225)
Po mezitím provedeném vylepšení plánu restrukturalizace zapracováním opatření navržených poradci Komise, společností Mazars, shledává Komise prevenci známých rizik jako adekvátní. Komise přitom vidí pozitivně to, že management banky přijal celkově přiměřená opatření k tomu, aby vybudoval vhodný systém kontroly rizik. Jeho tvorba je na dobré cestě, ale ještě není ukončena. Komise se spoléhá, že banka ve vlastním zájmu bude v tomto procesu i nadále pokračovat stejně jako doposud. Komise si je jistá, že budoucí rentabilita banky výrazně závisí na dalším hospodářském rozvoji, zejména v Berlíně a v nových zemích. Tato rizika jsou ale podle názoru Komise ze současného pohledu jen obtížně zjistitelná a všechny v tomto regionu činné podniky zasáhnou rozdílně. Komise je toho názoru, že opatření obsažená v plánu restrukturalizace, každopádně jdoucí správným směrem, postačují. Absolutní jistoty samozřejmě nelze v hospodářském procesu dosáhnout.
(226)
Obchody banky na kapitálovém trhu přispívají během období restrukturalizace k hospodářskému výsledku přibližně [...]* %. To ukazuje, že tyto obchody jsou pro rentabilitu banky podstatné. Je zřejmé, že rizika inherentní těmto obchodům musí být v zájmu životaschopnosti banky adekvátně kontrolována. To se provádí jednak posunutím těžiště obchodu z vlastního obchodování na činnosti na zakázku. Rizikové položky banky se v této souvislosti zredukují od roku 2002 do roku 2006 o [...]*, zatímco se bude usilovat o průměrné výnosy ve výši [...]* EUR. Za další probíhá kontrola rizik v rámci systému řízení rizik, který poradci Komise považují na základě svých kontrol jako celkově přiměřený. Avšak radí, aby se zredukovala závislost banky na změnách úvěrů, a to tím, že se zredukují položky v bankovní knize. Komise s přihlédnutím k těmto doporučením považuje rizika z obchodování na kapitálových trzích za řešitelná a považuje nosnost této obchodní oblasti za zaručenou.
(227)
Poradci Komise, společnost Mazars, se podrobně zabývali problémy s riziky ocenění podílu BGB na BerlinHyp. Účetní hodnota podílu na BerlinHyp představuje [...]* EUR. Pokud by BerlinHyp nesplnila cílové úkoly, např. z důvodu dalšího zhoršení situace na trhu s nemovitostmi, musel by se obchodní plán přepracovat. S ohledem na rizika, zvýšená okolnostmi za tohoto případu, by se potom musel přizpůsobit i diskontní faktor a mohly by se vyskytnout přídavné rizikové prémie. Takový scénář by mohl vést dokonce k tržní ceně BerlinHyp ve výši [...]*, [...]*.
(228)
Rozdílná částka mezi účetní hodnotou podílu ve výši [...]* EUR a hodnotou čistého vlastního kapitálu cca [...]* EUR představuje v základním scénáři riziko devalvace. Tento rozdíl činí cca [...]* EUR. Přizpůsobený, konzervativnější obchodní plán by mohl zahrnout toto riziko devalvace a zohlednit v roční účetní závěrce za roky 2003 a 2004. Na žádost Komise byl plán restrukturalizace přepracován a byla příslušně zohledněna rizika devalvace. Přitom se také, jak doporučili poradci Komise, zvýšilo maximální riziko devalvace v pesimistickém scénáři o [...]* EUR. To však nemělo žádný rozhodující vliv na celkové posouzení Komise.
(229)
Komise považovala, z důvodů omezení rizik a nejistého dalšího rozvoje obchodů s financováním nemovitostí, pro zajištění dlouhodobé životaschopnosti banky za žádoucí, aby skupina alespoň větší část těchto obchodů prodala, resp. zredukovala. Za tímto účelem naznačila Komise Německu možnost samostatného prodeje BerlinHyp, což by zlepšilo privatizační rozčlenění zbytku skupiny. BerlinHyp představuje přibližně dvě třetiny celého obchodování s financováním s nemovitostmi skupiny a ten lze technicky jednoduše prodat tím, že se prodají podíly na BerlinHyp. Zbývající třetinu tvoří BGB a LBB a tato část by se měla restrukturalizovat podle strategie obchodů s financováním nemovitostí zpracované bankou. Tím by se zredukovala budoucí rizika zbytku skupiny o více než polovinu celého objemu.
(230)
Německo však předložilo Komisi informace, podle kterých by takový prodej BerlinHyp s sebou mohl přinášet pro banku neúnosné následky. Komise proto požádala Německo, aby uvedlo, zda a kdy později by se mohl uskutečnit samostatný prodej BerlinHyp s reálnou vyhlídkou na úspěch a za podmínek přijatelných pro banku, tj. za cenu podbodející přibližnou výši čistého vlastního kapitálu BerlinHyp. V takovém případě by se mohly případné ztráty z odpisů účetní hodnoty udržet v příslušných mezích, a současně by to bance přineslo likvidní prostředky a uvolnil by se jí vlastní kapitál. Německo v této souvislosti sdělilo Komisi svůj záměr, že BerlinHyp prodá buďto samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB do konce roku 2007.
(231)
BGB vlastní vůči zemi Berlín nároky na 24,99 % výnosů LBB, včetně jejího odpovídajícího likvidačního zisku, a kromě toho podíl na LBB ve výši 75,01 % ve formě tichého podílnictví.
(232)
Poradci Komise, společnost Mazars, považují za potřebné přezkoumání ocenění tohoto nároku v účetních knihách BGB, protože příslušná hodnota LBB se od relevantního roku 1998 mohla snížit. Možné snížení ceny by jednorázově zatížilo konsolidovaný zisk skupiny před zdaněním v roce 2005 v případě pesimistického scénáře o přibližně [...]* EUR a v případě optimistického scénáře o [...]* EUR.
(233)
Na doporučení svých poradců považuje proto Komise za nutné, aby se tento efekt snížení ceny přiměřeně zohlednil v plánu restrukturalizace, a to devalvací o [...]* EUR v základním scénáři a doposud předpokládanou devalvaci ve výši [...]* EUR změnit o další devalvaci ve výši [...]* EUR ve scénáři worst-case. Tyto předběžně odhadnuté úpravy závisí na přesném ohodnocení LBB a měly by se upravit do konečné podoby, jakmile proběhne upřesnění doposud otevřených bodů ohledně LBB (přesná výše zbylých rezerv IBB po jejím rozčlenění, rozhodnutí Komise o prodeji majetku IBB). Komise však má za to, že takto vzniklý efekt pro konsolidaci základního kapitálu banky nemůže ohrozit životaschopnost banky, protože ten může být bankou absorbovaný při kvótě základního kapitálu [...]* % nebo dokonce vyšším.
(234)
Přeměna konsolidovaného účetnictví BGB kvůli přizpůsobení na systém IFRS (mezinárodní standardy účetního výkaznictví, International Financial Reporting Standards) v roce 2005 vyžaduje mimo jiné nové ocenění penzijních rezerv. To by podle poradců Komise, společnosti Mazars, mohlo mít negativní vliv na konsolidovaný vlastní kapitál ve výši přibližně [...]* EUR. Je však nutno vzít v úvahu, že zavedením systému IFRS mohou vzniknout i protichůdné účinky přizpůsobení týkající se jiných rozvahových položek. Ty v současné době nelze podle názoru Komise a jejích poradců spolehlivě odhadnout. I kdyby tyto efekty byly v celkovém součtu negativní, nelze očekávat, že by mohly celkově ovlivnit životaschopnost banky. Zavedení IFRS vede jen k částečnému přecenění nyní známých skutečností, ne však k objevení nových rizik. Kromě toho se to týká všech evropských podniků, které provádí přizpůsobení na IFRS a které také musí řešit případné vzniklé přechodné problémy ve spolupráci s příslušnými dozorčími úřady. Životaschopnost banky závisí mnohem více na ekonomické výkonnosti a na schopnosti překonat rizika, která je nutno posuzovat nezávisle.
(235)
Schopnost banky generovat nové obchody ve svých různých oblastech činnosti je rozhodující faktor pro životaschopnost a vyhlídky na privatizaci banky. Banka vypracovala studie o svém postavení na trhu a o budoucích šancích uspět na trhu, z nichž odvodila svoji budoucí obchodní strategii.
(236)
Z toho vyplývá, že plány a strategie jsou ve většině obchodních oblastí reálné. Banka má v úmyslu zavést nové produkty a prodejní kanály. Kvalitativní a kvantitativní cílové úkoly a strategie pro oblast financování nemovitostí však Komise považuje, jak již bylo dříve zdůrazněno, za příliš optimistické. [...]*. To rozhodujícím způsobem závisí na vývoji celkové hospodářské situace, ale také na schopnosti banky reagovat na změny tržní situace a na požadavky zákazníků, a proto podle současného názoru Komise nelze provést konečné ohodnocení. Pokud by se bance trvale nedařilo plnit její cílové úkoly, zdála by se ohrožena její životaschopnost zejména při zachování obchodů s financováním nemovitostí na současné úrovni. Pokud by nebylo možno realizovat cílové úkoly ani při výrazně menším rozsahu obchodů s financováním nemovitostí, byly by výrazně redukovány také kvantitativní účinky a bylo by je možno lépe absorbovat jinými obchodními oblastmi banky.
(237)
Teprve poté, když Komise na podzim roku 2003, díky posudku svých poradců ze společnosti Mazars k předloženému plánu restrukturalizace, získala dostatečnou jistotu o životaschopnosti banky a zejména o zásadní přiměřenosti prevence rizik, přicházelo v úvahu kladné rozhodnutí o požadované podpoře, avšak za předpokladu, že nabízená kompenzační opatření bude možno považovat za dostatečná. Jak je uvedeno níže (viz 257. bod odůvodnění a násl.), měla k tomu Komise značné pochyby, zejména s ohledem na maloobchod, v němž banka vykazuje vynikající postavení na berlínském regionálním trhu, ale i s ohledem na obchody s financováním nemovitostí, které z podpory také výrazně profitovaly. U obchodů s financováním nemovitostí se navíc přidává skutečnost, že i znalci Komise vyjádřili pochyby o schopnosti banky generovat v této oblasti dostatečně výnosné nové obchody. Tak by, podle názoru Komise, samostatný prodej alespoň významné části obchodů s nemovitostmi, jako kompenzace soutěžitelům, výrazně zlepšil také životaschopnost a vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(238)
Komise na základě předloženého plánu restrukturalizace a závěrů poradců požádala na podzim roku 2003 Německo, aby kvantifikovalo účinky samostatného střednědobého prodeje Berliner Bank (s celkovým objemem maloobchodu přibližně 1/4 až 1/3 celé BGB), do konce roku 2005, jakož i BerlinHyp (přibližně 2/3 obchodování s financováním nemovitostí celé BGB), do konce roku 2006. Komise by měla být schopna stanovit, zda potom další kompenzační opatření znovu neohrozí životaschopnost banky, obnovenou na základě dosavadního plánu restrukturalizace.
(239)
Německo, resp. banka nejdříve shrnulo výchozí situaci. Na základě střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 proběhla kvantifikace očekávaných přídavných zatížení, která vyplývají ze zapracování návrhů poradců Komise, z již dříve přislíbeného vyčlenění obchodů se službami s nemovitostmi a z osamostatnění IBB. Celkově by z těchto tří opatření vyplývaly v základním scénáři pro období od roku 2003 do roku 2006 jednorázové efekty ve výši minus [...]* EUR, z toho minus [...]* EUR na zvýšení prevence rizik a minus [...]* EUR za negativní výnos z prodeje, resp. na odpis účetních hodnot podílů a jiných důsledků transakcí v rámci vyčlenění dceřiných podniků v oblasti služeb spojených s nemovitostmi IBG a IBAG. Střednědobé, resp. dlouhodobé účinky uvedených tří opatření jsou však malé. Tak se omezí plánovaný výsledek před zdaněním v roce 2006 jen minimálně, o [...]* EUR, tj. z [...]* EUR (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na [...]* EUR (podle nových propočtů) a tento rozdíl může být vyrovnán bankou bez celkově významných změn předložených plánovaných hodnot. Střednědobý plán ze dne 24. června 2003 je založen na cílovém ratingu [...]* pro celou skupinu a na požadovaném výnosu vlastního kapitálu [...]* % pro rok 2006.
(240)
Naproti tomu má, podle údajů Německa a banky, prodej Berliner Bank do konce roku 2005 negativní vliv na střednědobý plán skupiny. Celkově by se jednorázové vlivy v období 2003 až 2005 pohybovaly ve výši [...]* EUR, z toho [...]* za mimořádné náklady na prodej, zbytek za rezervy pro personál, IT, budovy a přídavné výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě by se plánovaný výsledek před zdaněním snížil v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o [...]* EUR na [...]* EUR, z toho přibližně polovina je z důvodu neodvedení výsledného výnosu Berliner Bank ve prospěch skupiny, zbytek je z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvyšování výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodu záporných úspor z rozsahu v oblasti „back office“). Tyto výpočty se však vztahují na předpoklad, že Berliner Bank bude, pro maximalizaci okruhu dražitelů, prodávána jako samostatná banka, což s sebou ponese vyšší náklady. V jednorázovém efektu mimořádných nákladů prodeje má být dosaženo očekávaného výnosu z prodeje Berliner Bank ve výši [...]* - [...]* EUR. To však bude podle údajů banky víc, než se spotřebuje na potřebné vybavení Berliner Bank kapitálem ve výši [...]* % rizikových položek odpovídající [...]* EUR, takže vyjde negativní účinek ve výši [...]* - [...]* EUR. Dále se díky vyčlenění Berliner Bank sníží podíl výsledku maloobchodu na celkové obchodní činnosti BGB z téměř [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodů na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z téměř [...]* % na přibližně [...]* %. Tím hrozí při dané kvótě základního kapitálu zhoršení ratingu, protože obchodování na kapitálovém trhu je považováno za rizikovější než maloobchod. To má negativní vliv na refinancování, takže prodej Berliner Bank způsobí také operativní problémy během fáze restrukturalizace. Prodej Berliner Bank sníží výnosy vlastního kapitálu o cca. [...]* % z [...]* % pro rok 2006 (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na přibližně [...]* %.
(241)
Komise důkladně analyzovala Německem, resp. bankou uvedené argumenty. Podle názoru Komise však neobsahují žádné nepřekonatelné překážky pro odštěpení Berliner Bank z důvodů hospodářské soutěže.
(242)
Je totiž na bance, jak vyrovná z důvodu odštěpení Berliner Bank hrozící relativní snížení výsledného výnosu maloobchodu vzhledem k celkovému výnosu banky, a to proporcionálním převedením ostatních obchodních oblastí kapitálový trh a financování nemovitostí. Přitom struktura banky a požadavky na kvótu základního kapitálu zůstaly nezměněny. Takovýmto zredukováním rizikových položek by se mnohem více uvolnil vlastní kapitál, což by bylo příspěvkem k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu. Alternativně k tomu by mohla banka zvýšit kvótu vlastního kapitálu a tím vyrovnat vyšší riziko, buďto dalším vlastním úsilím zredukovat vybrané rizikové položky silněji, než bylo plánováno, a tím uvolnit základní kapitál, nebo střednědobě přijmout čerstvý kapitál na kapitálovém trhu. Tímto způsobem by bylo možno vyloučit výrazně negativní vliv na rating a tím na podmínky refinancování, takže banka by mohla odštěpení zvládnout operativně.
(243)
Německo, resp. banka vycházeli při propočtech jednorázových účinků odštěpení Berliner Bank z toho, že ta bude prodána jako samostatná banka, aby se maximalizoval okruh dražitelů. S ohledem na skutečnost, že Berliner Bank je v současnosti integrována jako nesamostatná obchodní oblast, resp. pobočka do Landesbank Berlin, musela by se k datu prodeje vyčlenit jako samostatná právní jednotka. Podle údajů banky je k tomu třeba kvóta základního kapitálu [...]* % rizikových položek a tím základní kapitál ve výši cca [...]* EUR, což by se muselo rychle obstarat u BGB. I přes základní kapitál ve výši [...]* EUR ale banka očekává jen výnos z prodeje ve výši [...]* až [...]* EUR. Komise považuje tyto výpočty za velmi konzervativní. Čistý vlastní kapitál slouží zpravidla jako jeden z mnoha ukazatelů pro odhad ceny podniku. Pokud by základní kapitál Berliner Bank představoval cca [...]* EUR, zdá se Komisi jako velice nepravděpodobné, aby se z prodeje docílilo výnosu jen [...]* až [...]* EUR. S ohledem na skutečnost, že obchodní značka a základna zákazníků u Berliner Bank jsou dobře etablované, měl by výnos z prodeje dosáhnout hodnoty základního kapitálu, kterou banka považuje za výdaje, nebo tuto hodnotu dokonce překročit, a tím ve výrazně větším rozsahu omezit zatížení BGB. Ale i kdyby tomu z nějakých, z pohledu Komise neznámých důvodů bylo jinak, bylo by v tomto případě ze strany BGB iracionální, aby Berliner Bank prodávala jako samostatnou banku. Obchodní značka, zákazníci, další majetek běžného obchodního provozu a jiné vlastní prostředky, to vše představuje pozitivní hodnotu. Pokud si BGB myslí, že při prodeji nemůže získat ani základní kapitál, který má k dispozici, je samozřejmě možné prodat majetek Berliner Bank v rámci tzv. asset deal, který může přinejmenším obsahovat pozitivní výnos z prodeje, a tím by se vyloučila mimořádná ztráta BGB z prodeje Berliner Bank. Negativní jednorázový účinek ve výši [...]* EUR by se tím výrazně snížil.
(244)
Opakovaný negativní účinek na výnosy vlastního kapitálu z uplatňovaných [...]* % bude z důvodu protahování prodeje o více než jeden rok, podle názoru Komise, také výrazně nižší.
(245)
S ohledem na analýzu Komise nakonec Německo souhlasilo s tím, že BGB je životaschopná i v případě samostatného prodeje Berliner Bank. Německo potom prohlásilo, že je připraveno k samostatnému prodeji Berliner Bank do 1. února 2007 (věcná účinnost) při zahájení procesu prodeje v roce 2005 a jeho smluvního ukončení k 1. říjnu 2006. Formální příslib byl Komisi předán 6. února 2004.
(246)
Tím zaprvé celý roční výsledek z roku 2006 ještě připadne BGB, zadruhé mohou být náklady na přizpůsobení rozděleny do delšího období, resp. mohou být snáze přijata kompenzační opatření, jako např. zatím velice pokročilé odbourání krátkodobých fixních nákladů na IT, personál a budovy back office. Podle údajů BGB nebudou negativní účinky z důvodu odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí LBB kvůli reorganizaci, zvýšení nejistoty pracovníků a vázání zdrojů na management ve výši [...]* EUR, z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců skupiny ve výši [...]* EUR a z důvodu zbytkových nákladů plynoucích ze záporných úspor z rozsahu ve výši [...]* EUR přetrvávat stále. Komise je stejného názoru.
(247)
Názor Komise byl potvrzen analýzou jednorázových účinků, jakož i trvalých účinků na rentabilitu vlastního kapitálu BGB. Čísla uvedená Německem, resp. bankou zůstanou zřejmě výrazně pod limitem. Pokud by tomu tak nebylo, z důvodu zřetězení nešťastných okolností nebo z důvodu nedostatečného rozvoje trhu, potom by podle odhadu Komise rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % pro rok 2007 (rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 po odečtení [...]* % z důvodu odštěpení Berliner Bank) nevedla k tomu, že by zbytek skupiny byl znovu odkázán na státní podporu, která už by nemohla být poskytnuta z důvodu právního principu pro podporu „one time - last time“ („jednou a dost“). Záleží pouze na oblasti vlivu banky, zda se jí podaří vlastními silami dále stabilizovat navýšením kvóty základního kapitálu na 7 % nebo více. To by se pozitivně projevilo na ratingu a z operativního pohledu by to zajistilo dobré podmínky pro refinancování. Očekávaná rentabilita vlastního kapitálu by sice v roce 2006 ležela podle názoru Komise i v současné obtížné situaci německého trhu s úvěry v rozmezí [...]* - [...]* %, což je spíše na okraji spektra, je to však považováno za dostatečné pro dlouhodobou životaschopnost banky na trhu. Komise však očekává, že zajištěná privatizace v roce 2007 povede k dalšímu posílení banky. Pokud totiž nový investor nebude považovat stávající rentabilitu vlastního kapitálu za uspokojivou, lze očekávat, že tento investor ve vlastním zájmu přijme další sanační opatření, např. zrušení nerentabilních obchodních úseků, resp. přísun kapitálu, která zlepší rating a situaci v refinancování na potřebnou míru.
(248)
Naproti tomu se Komise připojuje k názoru Německa a banky, že z dnešního pohledu nelze s dostatečnou jistotou vyloučit, že tvrdá povinnost střednědobě samostatně prodat i BerlinHyp může pro banku představovat velké zatížení z hlediska životaschopnosti. Komise však má - jak potvrdili i její nezávislí poradci - i nadále určité pochybnosti o tom, že se bance podaří generovat v oblasti financování nemovitostí vyšší objem nových obchodů v plánovaném rozsahu. Z tohoto důvodu považuje Komise jako pozitivní pro posílení dlouhodobé rentability možnost, že by se banka stáhla z obchodování s financováním nemovitostí rozsáhleji, než jako bylo dosud plánováno. To by mohlo proběhnout například formou samostatného prodeje BerlinHyp, který byl proto Komisí intenzivně prověřován.
(249)
Závazná povinnost střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp by měla podle údajů Německa a banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovala by následující, ne nutně splnitelné podmínky pro kupce: Kupec by musel v plné míře převzít vnitřní refinancování skupiny (v současnosti [...]* EUR) za srovnatelných podmínek, tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB za BerlinHyp, aby zabránil započtení velkých úvěrů (současné objemové hodnocení: cca [...]* EUR). Dále by kupec musel nabídnout kupní cenu minimálně stejnou jako je účetní hodnota BerlinHyp, protože jinak by došlo k více méně značným odpisům účetní hodnoty, [...]*. I při negativním výsledku nabídkového řízení by existovalo riziko dalších odpisů účetní hodnoty. Rovněž prodej bez rostoucího ovlivnění plánu restrukturalizace by byl možný jen tehdy, pokud by mohla být zachována spolupráce v odbytu mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázové odpisy aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Výsledek před zdaněním očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny by se zredukoval přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a úrokovým výnosem z očekávaného výnosu z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - mělo za následek další snížení výnosu kapitálu zbytku skupiny, požadovaného pro rok 2006, o přibližně [...]* % na celkem téměř [...]* %, jakož i kvótu základního kapitálu mírně nad [...]* %.
(250)
Kdyby tedy mohla pro zbytek skupiny vzniknout díky závazné povinnosti samostatného prodeje BerlinHyp další závažná rizika, nepovažuje to Komise z dnešního pohledu ani jako vhodné opatření pro posílení dlouhodobé rentability ani jako schůdné kompenzační opatření, na kterém by se zakládalo rozhodnutí. Komise proto bere na vědomí názor Německa, že má být znovu posouzena proveditelnost samostatného prodeje BerlinHyp v pozdějším termínu s ohledem na privatizaci zbytku skupiny, a že BerlinHyp - podle toho, který scénář vyhlídek privatizace bude dříve vylepšen - bude prodána buďto společně se zbytkem skupiny nebo samostatně do konce roku 2007 v transparentním, otevřeném a nediskriminačním postupu. Komise považuje za reálné, že BerlinHyp by mohla být nejméně od roku 2006 znovu zajímavá pro strategického investora. Také obchodní plán BerlinHyp vychází ze zlepšení všeobecné situace na trhu financování nemovitostí. Proto by podle názoru Komise mělo proběhnout přezkoumání vyhlídek samostatného prodeje v roce 2006. Kromě toho Komise očekává, že banka - v souladu s doporučeními jejích poradců, jakož i v souladu s přepracovaným plánem restrukturalizace - učiní [...]*, pokud se to ukáže jako prospěšné z důvodu horšího rozvoje obchodování, než jak banka dosud očekávala. Tímto opatřením se samozřejmě minimalizuje možné riziko, které by mohlo vzniknout z nutnosti nového odpisu, [...]*. Taková opatření by podle názoru Komise mohla pozitivně ovlivnit dlouhodobou životaschopnost i vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(251)
Dne 29. ledna 2004 předložilo Německo současný plán restrukturalizace, včetně střednědobého plánu, který je založen na číslech z poloviny ledna roku 2004. Tento plán aktualizuje dosavadní verzi z června roku 2003, která byla k dispozici Komisi a jejím poradcům ze společnosti Mazars, a zohledňuje například doporučení společnosti Mazars ohledně prevence rizik. Co se týče odštěpení Berliner Bank, které ještě není zahrnuto do nejnovějšího střednědobého plánu, předložilo Německo odhady založené na analýze z prosince roku 2003. Údaje současného plánu se výrazně neliší od verze z června roku 2003, a proto není třeba měnit posouzení Komise ohledně životaschopnosti BGB.
(252)
Komise považuje plán restrukturalizace po zapracování doporučení svých poradců ze společnosti Mazars, a to i přes popsané dosud přetrvávající nejistoty ohledně budoucího rozvoje, za celkově přijatelný a úplný. Doposud provedená, resp. předpokládaná operativní a finanční opatření považuje Komise za vhodná pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti banky. Komise nepovažuje doposud vzniklé odchylky od cílových záměrů za tak závažné, aby vyvolaly pochybnosti o proveditelnosti plánu restrukturalizace. Některá opatření pokulhávají za plánovanými údaji. To je však částečně vyrovnáno překročením plánovaných cílů v jiných oblastech.
(253)
Vyhlídky ohledně životaschopnosti závisí především na budoucích ziscích a na posílení báze základního kapitálu, zejména na schopnosti vytvářet nové obchody a na úplném provedení plánu restrukturalizace. Banka bude především v období restrukturalizace výrazně závislá na výnosech z obchodování na kapitálovém trhu. Strategie v oblasti financování nemovitostí je náročná a hrozí, že bude pokulhávat za cílovými úkoly. Životaschopnost banky by ohrozilo další zhoršení trhu s nemovitostmi v oblasti Berlína a hrubého domácího produktu. Komise proto považovala za vhodné, aby se toto riziko omezilo odštěpením větší části obchodu s financováním nemovitostí tím, že se samostatně prodá BerlinHyp a očekává od Německa v tomto směru důkladné přezkoumání. Případné ztráty z části obchodu s financováním nemovitostí, zbylého v rámci BGB/LBB, by potom banka mohla snáze kompenzovat z očekávaného kladného výsledku z maloobchodu a z obchodování na kapitálovém trhu.
(254)
Banka v současné době nemá žádné tiché rezervy nebo jiné finanční zdroje, aby mohla absorbovat větší ztráty během období restrukturalizace. S ohledem na tuto skutečnost považuje Komise kvótu základního kapitálu ve výši 6 % za nutné minimum pro životaschopnost a tím maximum pro financování ze státní podpory. Komise očekává, že banka vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby kvótu základního kapitálu zvýšila vlastními silami nebo další redukcí rizikových aktiv nebo přijetím dalších prostředků na trhu na přibližně 7 % nebo více. Tím by se dále zlepšila schopnost banky na kapitálovém trhu i její vyhlídky na privatizaci.
(255)
Maximální očekávané snížení výnosů vlastního kapitálu v roce 2006 z přibližně [...]* - [...]* % na přibližně [...]* - [...]* %, způsobené dodatečným kompenzačním opatřením, což je odštěpení Berliner Bank, neohrozí podle názoru Komise dlouhodobou životaschopnost banky. Komise vychází z toho, že investor přijme po privatizaci banky všechna nutná opatření, která vytvoří rentabilitu přijatelnou pro investora v tržním hospodářství.
(256)
Komise vychází z toho, že privatizace banky bude mít po ukončení fáze restrukturalizace dostatečné vyhlídky na úspěch. Německo se zavázalo neodkladně zahájit privatizaci po vyhotovení roční účetní závěrky za rok 2005 a ukončit ji do konce roku 2007. Komise považuje tento časový plán za reálný. Přitom Komise předpokládá, že Německo a banka do té doby vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby byly odstraněny stávající překážky privatizace. Sem patří mimo jiné stále ještě komplexní struktura skupiny, kterou je nutno v pokračujícím procesu restrukturalizace ještě více zeštíhlit, jakož i koncentrace stále ještě málo koncentrované palety produktů a zlepšení transparentnosti. Na kupní cenu se dále tendenčně negativně projeví skutečnost, že banka pronajala významnou část svých obchodních prostor za cenu ležící pod tržní úrovní. Podle propočtů poradců Komise se skutečná hodnota této nevýhody pohybuje v roce 2006 mezi [...]* EUR a [...]* EUR, a lze očekávat, že investor toto zohlední ve své nabídce kupní ceny. Předpokládaná privatizace se uskuteční jeden až dva roky po vypršení státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. Takové období poskytne, podle názoru Komise, potenciálnímu investorovi dostatečnou příležitost k tomu, aby mohl pozorovat operování banky na trhu po odpadnutí státních záruk v červenci roku 2005 a aby si udělal přiměřenou analýzu pro vytvoření cenové nabídky.
(257)
Ustanovení o výjimce podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpory nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Tato kompenzační opatření mají zpravidla formu omezení nebo redukce přítomnosti společnosti na relevantním trhu nebo na relevantních trzích po skončení období restrukturalizace. Podle bodu 37 musí být omezení nebo povinné snížení přítomnosti společnosti na trhu v poměru k rušivým vlivům podpory a zejména poměru k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích. O zmírnění potřeby kompenzačních opatření lze podle bodu 38 pokynů uvažovat jen tehdy, jestliže by takové snížení nebo omezení mohlo způsobit zjevné zhoršení struktury trhu, například nepřímým vlivem na vytvoření monopolní nebo oligopolní situace. Jak je již popsáno výše pro případ hypotetické nesolventnosti, může být vyloučen vznik monopolu nebo úzké oligopolní situace omezením nebo redukcí přítomnosti BGB na trhu také z důvodu struktur příslušných trhů a příslušného postavení podniku na těchto trzích (viz také dále v textu).
(258)
Kompenzační opatření mohou být provedena v různých formách, například prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Podle bodu 39 podbodu i) pokynů musí v případě existence strukturálního přebytku výrobní kapacity na trhu dotčeném podporou přispět kompenzační opatření ke zlepšení tohoto trhu prostřednictvím nevratného snížení výrobní kapacity. Nevratné snížení kapacit nastane podle bodu 39 podbodu i) tehdy, pokud příslušná aktiva nejsou trvale schopna dosahovat předchozí výše výroby nebo jsou trvale převedena na jiné využití.
(259)
Trhy pro finanční služby se nevyznačují přítomností strukturálních přebytků výrobních kapacit ve smyslu bodu 39 podbodu i) pokynů, který se v tomto směru vztahuje spíše na výrobní zařízení a tedy implicitně spíše na výrobní odvětví než na odvětví služeb, ve kterých se kapacity principiálně mohou mnohem snáze přizpůsobit tržním podmínkám. Pokud se v bankovním sektoru mluví o přebytku kapacit, například s ohledem na hustotu sítě poboček, nejedná se zpravidla o přebytek kapacit strukturální, tedy způsobený trvalým poklesem poptávky, ale o personální a tedy nákladové úseky, které se ruší převážně z důvodu úvah o rentabilitě.
(260)
Avšak zejména pokud se jedná o přebytek kapacit v sektoru finančních služeb, nemohou se tyto kapacity s konečnou platnosti „vyřadit z provozu“ nebo převést na jiné využití. Kapacity pro poskytování služeb v bankovním sektoru - především zaměstnanci, pobočky, poradní centra, back offices a počítačové a telekomunikační systémy - se vyznačují vysokou přizpůsobivostí a mohou se bez výraznějších nákladů znovu zaměstnat, pronajmout nebo použít na trhu jiným způsobem. Nevratné snížení kapacit proto v takovém případě není možné a nemůže být předmětem kontroly.
(261)
Dále se tedy bude kontrolovat, zda prodeje, uzavření a redukce dceřiných společností, resp. majetku a/nebo obchodních úseků, nabídnuté jako kompenzační opatření, postačují ve smyslu bodu 39 podbodu ii) pro zmírnění rušivých vlivů podpory na hospodářskou soutěž.
(262)
Německo původně nabídlo následující, zde zhruba shrnutá opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace:
-
prodej dceřiných společností a podílů: nejdůležitější prodeje se týkají v oblasti maloobchodního bankovnictví v celém Německu zastoupené Allbank (již prodána), Weberbank v Berlíně (dosud ještě neprodána), Živnostenské banky a.s. v České republice (prodána) a také BG Polska S.A. (maloobchod a úsek internetu „Inteligo“ prodány, zbytek se nachází v likvidaci);
-
uzavření poboček: vzdání se přibližně 90 poboček působících v oblasti soukromých a firemních zákazníků v Berlíně/Braniborsku (převážně v Berlíně), 6 zákaznických center v oblasti Spolkové republiky, 6 tuzemských a 3 zahraničních poboček z oblasti obchodů s financováním nemovitostí, 3 zahraničních poboček z oblasti obchodování na kapitálovém trhu a také 14 zahraničních zastoupení v oblasti velcí zákazníci/zahraničí;
-
zřeknutí se obchodních oblastí a činností: dlouhodobé opuštění obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí (např. úvěrové obchodování se zahraničními bankami, poradenská činnost pro velké zákazníky, privatizace, financování letectví);
-
redukční opatření: v obchodování na kapitálovém trhu redukce rizikových aktiv o [...]* % a úseku debt finance o [...]* %; v obchodování s nemovitostmi redukce objemu fondů o více než [...]* % (přibližně [...]* EUR) a rozvoje projektů o [...]* % (přibližně [...]* EUR) a také uzavření poboček a snížení počtu zaměstnanců o 50 %; redukce malého samostatného úseku veřejný sektor a integrace zbylých obchodů do obchodování s firemními zákazníky.
(263)
Německo vysvětlilo, že všechna tato opatření povedou k redukci počtu zaměstnanců o 50 % (z přibližně 15 000 na 7 500) a také k redukci bilanční sumy z přibližně 190 miliard EUR na 140 miliard EUR.
(264)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že účinky těchto částečně jen vágně popsaných opatření - jak celkově, tak s ohledem na jednotlivé obchodní oblasti BGB a na její pozici na trzích - nemohou být, z důvodu nedostatku podrobnějších údajů, přiměřeně posouzeny a vyžádala si další informace. Německo poté dodalo další podrobnější údaje k účinkům na jednotlivé obchodní oblasti (viz 291. bod odůvodnění a násl.) a k celkovému účinku - redukce současného celkového majetku o 51,5 miliard EUR nebo-li 25 %, všech dosavadních závazků o 57,8 miliard EUR nebo-li 27 % a snížení bilanční sumy po konsolidaci o 50,2 miliard EUR nebo-li o téměř 27 % (26).
(265)
Komise však vyjádřila již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochyby o dostatečnosti plánovaných kompenzačních opatření. Bylo sporné, zda uvažovaná redukce bilanční sumy vzhledem ke značné výši podpory a zkušenostem Komise ohledně podpor na restrukturalizaci bank (27) může být považována za dostatečnou. V této souvislosti poukázala Komise také na zákonem požadovanou minimální kvótu kapitálu, která s ohledem na přísun kapitálu může nabídnout hrubý orientační výchozí bod pro posouzení kompenzačních opatření v bankovním sektoru. Přitom hraje roli následující úvaha: Aby mohla zachovat svůj obchodní provoz, musí banka v případě nedostatku kapitálu buďto odpovídajícím způsobem redukovat riziková aktiva, tedy svoji obchodní činnost (např. na základě zákonem požadované minimální kvóty základního kapitálu ve výši 4 % v poměru k rizikovým aktivům maximálně 25násobně) nebo zažádat o odpovídající přísun kapitálu. Ve druhém případě se vyvaruje jinak nutné redukce. Tato úvaha o „redukování příležitostí“ může názorně vysvětlit narušení trhu přísunem kapitálu, a tedy nabídnout i hrubé výchozí body ke kompenzačním opatřením. Komise však poukázala na to, že se v tomto případě nejedná o „mechanicky“ použitelné pravidlo a že v konkrétním případě se musí zohlednit ekonomické okolnosti, především s ohledem na životaschopnost podniku a konkurenční situaci na jeho trzích.
(266)
Německo uvedlo ohledně celkových účinků, že se netýkají jen kvóty základního kapitálu samotné, nýbrž i vlastního kapitálu vázaného na základní a doplňkový kapitál (zákonem stanovená minimální kvóta 8 %), a tak je ve vztahu k rozšíření obchodu, možnému díky podpoře, resp. k neuskutečněné redukci obchodování nutno použít nikoliv faktor 25, nýbrž maximálně faktor 12,5. Jen pokud by při navýšení základního kapitálu byl současně dodán i doplňkový kapitál, mohla by banka skutečně zvýšit riziková aktiva 25násobně. Zejména pokud banka nemá k dispozici započitatelný doplňkový kapitál (28), nebylo by přiměřené zohlednění rozšíření obchodování, které je možné až při existenci tohoto doplňkového kapitálu. Německo ostatně vysvětlilo, že kvóty kapitálu skutečně nutné na kapitálovém trhu - kvóta základního kapitálu nejméně 6 % a kvóta vlastního kapitálu přibližně 10 % - leží výrazně nad zákonem stanovenými minimálními kvótami. Tento názor potvrdil i BAFin a v podrobnostech jej objasnil srovnáním s průměrem německých bank (kvóta základního kapitálu přibližně 6 - 7 %, kvóta vlastního kapitálu 9 - 11 %, z toho soukromé banky 10 - 11 %) a také s velkými evropskými bankami, přičemž průměr evropských bank je výrazně vyšší (kvóta základního kapitálu 8,5 %). Německo z toho vyvodilo, že ekonomické účinky přísunu kapitálu ve výši přibližně 1,8 miliard EUR je nutno ohodnotit na přibližně 18 miliard EUR. Komise se k těmto úvahám připojuje.
(267)
Ohledně odstínění rizik existovaly v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení ještě nejasnosti o ekonomické hodnotě této podpory. Německo mezitím upřesnilo, že ekonomickou hodnotu je třeba ocenit na téměř 6 miliard EUR (viz 138. bod odůvodnění). Dále Německo vysvětlilo, že u obchodování se službami spojenými s nemovitostmi se nejedná o oblast, která podléhá pravidlům solventnosti, takže vyhnutí se redukci obchodní činnosti zde nelze odvodit z kvót kapitálu. Dále bylo uvedeno, že odstínění rizik se v podstatě vztahuje na staré obchody v oblasti služeb spojených s nemovitostmi. V souvislosti s tím však lze argumentovat, že nejdříve bude umožněno nové obchodování ve fázi restrukturalizace IBAG jejím zabezpečením. Do té míry však může být popsán stupeň narušení trhu jen jako objem nových obchodů (ohodnoceno pro fázi restrukturalizace na celkem přibližně [...]* EUR; viz 90. bod odůvodnění) nebo maximální celková hodnota odstínění rizik (6,1 miliard EUR).
(268)
Komise se nemůže připojit k tomuto odhadu. A to proto, že bez odstínění rizik nebo - alternativně - bez přísunu kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR by BGB nemohla dále pokračovat ve své obchodní činnosti, a to z důvodu propojení rizik. V tomto ohledu se musí účinky odstínění rizik vyrovnat hypotetickým přísunem kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR. Totéž platí pro přílohu o dohodě o splátkách, které se musí stanovit pro případ rozhodnutí o zpětných pohledávkách maximálně na hodnotu 1,8 miliard EUR (29).
(269)
Pokud se jako výchozí použije celková ekonomická hodnota podpory ve výši 9,7 miliard EUR a faktor 10 s ohledem na skutečně potřebnou kvótu vlastního kapitálu, vyjde jako vodítko pro narušení trhu a pro hrubou orientaci pro kompenzační opatření redukce bilanční sumy ve výši téměř 100 miliard EUR ze 190 miliard EUR.
(270)
To ukazuje hranice použitelnosti takové úvahy o příležitostech. Okamžitá redukce v takovém rozsahu je možná jen při nesolventnosti. Bez podpor by proto bylo možné jen zastavení obchodní činnosti BGB, což by opačně znamenalo, že by jako kompenzační opatření přicházelo v úvahu jen nesolventnost BGB. Ale i v období běžné restrukturalizace jsou kompenzační opatření vzhledem k výše popsanému rozsahu krátkodobě a střednědobě pouze těžce proveditelná nebo proveditelná jen se značnými ztrátami z prodeje částí podniku a také z vypovězení, resp. ukončení dlouhodobých smluv a položek, aniž by se ohrozila, resp. pravděpodobně znemožnila životaschopnost podniku. Takové následky by byly stěží slučitelné s cílem a kritériem podpory na restrukturalizaci, totiž s obnovením dlouhodobé rentability zvýhodňovaného podniku. Také se to zdá nepřiměřené s ohledem na stupeň účinku různých pomocných opatření na jednotlivá obchodní pole a trhy. Proto se nemůže použít mechanická aplikace takových úvah s ohledem na potřebnou celkovou redukci bilančního objemu.
(271)
Na pozadí těchto skutečností měla Komise cíl zajistit v rámci své dosavadní praxe přiměřenou redukci celkového objemu, především ale také, s ohledem na účinky zamýšlených opatření v jednotlivých obchodních oblastech, zajistit účinné omezení přítomnosti banky na trzích.
(272)
BGB je činná především v oblastech obchodování se soukromými a firemními zákazníky (maloobchodní bankovnictví), financování nemovitostí (průmyslové financování nemovitostí), služeb s nemovitostmi (obchodování s fondy a projektování) a v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (peněžní transakce a ochod s cennými papíry).
(273)
Další existující oblasti působnosti jsou s ohledem na svůj objem nepodstatné, budou zredukovány nebo úplně uzavřeny a pro další posouzení nehrají žádnou roli. To se týká segmentu veřejný sektor (vydávání úvěrů), který bude výrazně zredukován a v budoucnosti bude přidán k úseku firemní zákazníci. Dále se to týká úseku velcí zákazníci/zahraničí (např. financování projektů a exportu), který má být uzavřen. Aktivity v oblasti investment banking zahrnují pouze emise akcií a obligací v relativně malém rozsahu a v budoucnu už nebudou hrát samostatnou roli. Dále bude z IBB po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva u LBB v roce 2005 vyčleněn podpůrný obchod.
(274)
Oblast činnosti, která byla v rozhodnutí o zahájení řízení na základě informací Německa označována ještě jako obchod s nemovitostmi, byla za účelem další kontroly kompenzačních opatření rozdělena, z důvodu rozdílné struktury nabídky a poptávky, na dílčí oblasti financování nemovitostí a služby spojené s nemovitostmi. Obchodní oblast financování nemovitostí se týká, podle interní definice BGB, velkoobjemového financování (přibližně od 5 milionů EUR) a tedy především průmyslového financování nemovitostí (např. výstavba bytů nebo nákupních středisek). Tato činnost je provozována především dceřinou společností BerlinHyp (přibližně 2/3 objemu obchodů), ale také LBB a samotnou BGB. Soukromé financování nemovitostí patří ve velké míře k obchodování skupiny se soukromými zákazníky.
(275)
Obchodní oblast služeb spojených s nemovitostmi se týká především obchodování s investičními fondy, jakož i rozvojovou stavební činností. Tato oblast je vedena, pokud se týče nových obchodů, dílčí skupinou IBAG, která je ve 100 % vlastnictví BGB a v minulosti byla provozována společností IBG.
(276)
Obchodování se službami spojenými s nemovitostmi je to, které bylo hlavní příčinou krize a zde posuzované podpory na restrukturalizaci a které nejvíce profitovalo z odstínění rizik, z opatření s nejvyšší sumou podpory. Od začátku existují pochyby o dalším pokračování činnosti v této oblasti.
(277)
K tomu Německo v létě roku 2002 nabídlo, že obchodování se službami spojenými nemovitostmi vyčlení z BGB a převede na zemi Berlín. Tento všeobecný záměr byl Německem v lednu roku 2004 upřesněn. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že BGB s rozvahovým účinkem nejpozději k 31. prosinci 2005 prodá nebo zlikviduje všechny podíly, které jsou dotčeny odstíněním rizik.
(278)
Opatření podrobně předpokládají, že země a banka závazně k 31. prosinci 2004 stanoví, jaké podíly připadají v úvahu k prodeji třetí straně formou transparentního, otevřeného a nediskriminačního nabídkového řízení. Podle vysvětlení Německa se po rozumném uvážení bude jednat o nepatrný počet podílů. Jedná se přitom v podstatě jen o jednu významnější společnost s přibližně 160 zaměstnanci, která je dotčena odstíněním rizik zárukou účetní hodnoty, takže na základě ustanovení v podrobné dohodě se případný zisk z prodeje musí převést na zemi. V případě prodeje třetí straně už nebude příslušná společnost dotčena odstíněním rizik. Všechny podíly, které nebudou k 31. prosinci 2005 prodány nebo zlikvidovány, získá za tržních podmínek země Berlín, přičemž kupní cena bude stanovena auditorem ustanoveným zemí a po kontrolou provedenou auditorem ustanoveným bankou, případně bude stanovena ve smírčím řízení. Zemi přísluší, na základě ustanovení v podrobné dohodě, mimořádná práva souhlasu, na informace a kontroly v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, která jsou vykonávána společností Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH („BCIA“), jež je ve vlastnictví země.
(279)
Německo v raném stádiu řízení také vyjádřilo svůj záměr znovu od LBB oddělit podpůrný obchod IBB, jakož i nejméně jednu část účelové rezervy IBB, kterou má v současnosti k dispozici LBB jako základní kapitál. I tento záměr byl Německem podrobněji rozveden v příslibu z ledna roku 2004. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že nejpozději k 1. lednu 2005 se převede podpůrný obchod IBB na nově založenou, samostatnou podpůrnou banku země Berlín a v této souvislosti bude oddělena účelová rezerva IBB z LBB v měřítku dostatečném pro kapitálové vybavení nové podpůrné banky a tedy bude oddělen z LBB, pokud to bude možné, aniž by došlo ke snížení kvóty základního kapitálu k 1. lednu 2004 pod hodnotu 6 %. Část účelové rezervy IBB, která bude nadále potřebná pro kapitalizaci BGB bude zemí vložen jako jeden nebo více tichých podílů na LBB a bude zúročen podle běžných tržních podmínek. K tomu bude k datu podpisu smluv o tiché spoluúčasti stanoven na základě dlouhodobého ratingu LBB a s ohledem na odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, jakož i s uvážením smluvního vytvoření tichých podílů příplatek k referenční úrokové sazbě, a tento příplatek bude souhlasit s nástroji základního kapitálu, srovnatelnými s nástroji běžného trhu. Srovnatelnost nástrojů základního kapitálu se zjistí na základě smluvních ustanovení pro tyto nástroje a na základě profilů rizik příslušných emitentů.
(280)
Na podzim roku 2003 vznikl následující aktualizovaný celkový obraz opatření předpokládaných Německem pro redukci obchodní činnosti (vztaženo k majetku) v jednotlivých obchodních oblastech v období od roku 2001 (čísla z roční účetní závěrky) do roku 2006 (plánovaná rozvaha, resp. výsledovka):
Redukce majetku a bilančního objemu (30)
(v miliardách EUR)
Obchodní oblast
Majetek segmentu
Rozvaha
Plán
Změna
2001
2006
Maloobch. bankovnictví
-
soukromí zákazníci
-
firemní zákazníci
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Veřejný sektor
11,0
[...]*
[...]*
Obchodování na kapitálovém trhu
109,7
[...]*
[...]*
Velcí zákaznici/zahraničí
10,8
[...]*
[...]*
Financování nemovitostí
31,2
[...]*
[...]*
Služby spojené s nemovitostmi
3,2
[...]*
[...]*
Mezisoučet
185,9
[...]*
[...]*
Management úroků & konsolidace
-16,8
[...]*
[...]*
Celkový majetek (bez IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Bilanční suma (konsolidovaná)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
Opatření, která v tomto stádiu předpokládalo Německo, by v celkové podobě vedla k redukci bilanční sumy o přibližně 30 %. Toho by bylo dosaženo prodejem (např. přibližně 6 miliard EUR v maloobchodním bankovnictví prodejem Allbank, BG Polska, Živnostenské banky a Weberbank), uzavřením (např. přibližně 90 poboček a 6 zákaznických center), jakož i snížením majetku. V obchodních oblastech velcí zákazníci/zahraničí a služby spojené s nemovitostmi, které mají být zrušeny, resp. odštěpeny, zůstanou po roce 2006 zbytkové veličiny, které mohou být odbourány jen postupně. Úsek státního sektoru bude silně redukován. Základními pilíři banky tak po restrukturalizaci zůstanou maloobchodní bankovnictví v oblasti Berlín, financování nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu.
(282)
I když nelze hodnotit odštěpení podpůrného obchodování IBB jako kompenzační opatření, protože toto obchodování přejde do oblasti vládních zakázek spravovaných zemí Berlín a z tohoto důvodu nepředstavuje žádnou komerční činnost (31), je nutno zajistit, aby celková redukce ve výši přibližně jedné čtvrtiny (bez ohledu na IBB), resp. téměř 40 miliard EUR spočívala, podle zkušeností Komise z podobných případů, v rámci sektoru finančních služeb. Je však třeba upozornit na to, že redukce majetku, resp. rozvahových položek slouží především ke znázornění celkového účinku, nemůže se ale všeobecně srovnávat s efektivní redukcí obchodní činnosti nebo dokonce přítomnosti na trhu. To platí především pro stávající tři zbylé hlavní oblasti působnosti. Tak sice v oblasti maloobchodního bankovnictví byly, resp. budou prodány podíly (Polska, Živnostenská, Allbank, Weberbank) a uzavřeny pobočky; podle plánu restrukturalizace platném do podzimu roku 2003 se však předpokládalo zachovat přibližně stejnou přítomnost na trhu v Berlíně, resp. v jednotlivých segmentech ji mírně zvýšit, takže opatření v této obchodní oblasti je nutno považovat za opatření sloužící hlavně k dosažení koncentrace na hlavní regionální obchody, jakož i k redukci nákladů uzavřením poboček. Také v oblasti financování nemovitostí je nutno považovat plánovanou redukci za relativně nízkou v poměru k celkovému objemu. V případě obchodování na kapitálovém trhu lze sice zaznamenat výraznější ústup z pozic, avšak stejně ještě zůstává významný objem obchodování.
(283)
Německo a BGB deklarovaly, že další snížení nebo dokonce opuštění dalších celých obchodních oblastí je obtížné a že by to ohrozilo životaschopnost banky. Obchod s financováním nemovitostí u BerlinHyp, LBB a BGB nemůže být v krátké době za současných podmínek trhu a z důvodu ještě nedokončené restrukturalizace obchodní oblasti prodán, resp. pouze při značných účetních ztrátách. Dále je naplánováno dosažení pozitivních výsledků této obchodní oblasti ještě před ukončením restrukturalizace, které jsou nutné k dosažení předpokládaných celkových výsledků, nejpozději od roku 2004.
(284)
Komise přezkoumala tyto argumenty, jakož i doručené příslušné informace a došla k závěru, že prodej obchodování s financováním nemovitostí v krátké době by skutečně ohrozil životaschopnost banky (viz 230. bod odůvodnění). Analýza situace na německém trhu financování nemovitostí dále ukázala, že BGB zde nepatří mezi vedoucí účastníky. BGB sice podle původních údajů zaujímala s podílem přibližně 5 % ještě v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálnějších informací dodaných Německem, které zahrnovaly i komunální úvěry, byl však skutečný dosažený podíl na trhu v roce 2000 jen přibližně 3 %, a ten do roku 2006 pravděpodobně klesne na 2 %. To souhlasí s jinými zdroji informací, podle kterých v roce 2001 nedosáhla BGB ani původně uváděného třetího místa, ani 5 % podíl na trhu, a to ani na celkovém trhu všech hypotečních úvěrů ani v různých segmentech. (32) Z tohoto pohledu se nezdá nezbytné redukovat přítomnost BGB na trhu v této oblasti z důvodu vyvarování se nepřípustných narušení hospodářské soutěže.
(285)
Přesto by bylo lepší dát přednost stažení skupiny BGB z této obchodní oblasti před další přítomností, protože samotné pokračování obchodní činnosti skupiny BGB na trzích pro financování nemovitostí způsobí narušení hospodářské soutěže, i když ne ve významném rozsahu. To však platí jen za předpokladu, že by nebylo ohroženo obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Do té míry bude Komise souhlasit se záměrem, předloženým Německem a zemí Berlín, prodat obchodní oblast financování nemovitostí samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB.
(286)
Obchodování na kapitálovém trhu, jehož majetek v segmentu byl zredukován o téměř 20 %, mělo v roce 2002, jako jediná obchodní oblast, významný, tj. pozitivní výsledek a příspěvek k zisku ve výši řádově stovek milionů. Po ukončení fáze restrukturalizace v roce 2006 má vytvořit, společně s maloobchodním bankovnictvím, jeden ze dvou hlavních pilířů pro dosahování výsledku a zisku skupiny. Obchodování na kapitálovém trhu je tak podstatné pro obnovení životaschopnosti BGB a nemůže se redukovat v mnohem větším rozsahu než tomu bylo dosud. Dále se musí označit konkurenční význam BGB na národních, avšak rostoucí globalizací a evropeizací se vyznačujících peněžních trzích a trzích s cennými papíry jako nevýznamný, tj. ještě menší než na národních trzích s financováním nemovitostí.
(287)
Komise přesto přezkoumala, zda jsou možné další redukce, i když v omezeném rozsahu. S ohledem na všeobecný cíl související s podporou na restrukturalizaci, kterým je přeměnit BGB na regionální banku, uvažovala Komise především o opuštění dalších zahraničních dceřiných společností. Po již realizovaných uzavřeních a prodejích však zbyly již jen tři dceřiné společnosti - Londýn, Lucemburk a Dublin, jejichž zachování Německo nejdříve popsalo jako nezbytné pro maloobchodní bankovnictví, resp. pro refinancování banky. Nakonec však bylo přislíbeno, že bude opuštěna BGB Ireland plc. v Dublinu. Komise vzhledem k důvodům uvedeným v 286. bodu odůvodnění upustila od požadavku na další opatření.
(288)
Podle bodu 37 pokynů se při posuzování kompenzačních opatření přihlíží „zejména k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích“. Úsek soukromých a firemních zákazníků (maloobchodní bankovnictví) je proto z pohledu konkurence jednoznačně nejproblematičtější. Komise již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení velice jasně odůvodnila své pochyby o přiměřenosti kompenzačních opatření silnou regionální, resp. místní pozicí BGB na tomto trhu.
(289)
BGB již prodejem dceřiných společností, ostatního majetku i uzavřením poboček a jiných sídel výrazně zredukovala majetek segmentu patřícího do této obchodní oblasti. Tím se téměř dosáhlo plánovaného snížení majetku segmentu do roku 2006 o 43 % (viz tabulka v 280. bodu odůvodnění), a tím v podstatě zbývá již jen prodej Weberbank. Přesto Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poznamenala, „že BGB je v místním a regionálním měřítku mimořádně silná na trhu obchodování se soukromými a firemními zákazníky, s uvedenými podíly mezi 30 % a 57 % v jednotlivých segmentech na místní úrovni a mezi 23 % a 46 % na regionální úrovni, přičemž vznikl obrovský odstup od následujících konkurentů, kteří - jak je vidět z poskytnutých informací - dosáhli jen poloviny, třetiny nebo čtvrtiny podílu BGB.“ Komise v této souvislosti pochybovala, zda požadovaná redukce v oblasti obchodování se soukromými a firemními zákazníky formou plánovaných prodejů bude dostatečná k tomu, aby se zmírnil účinek podpory na deformaci konkurence v aglomeraci Berlín.
(290)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že již uskutečněné nebo plánované prodeje v oblasti maloobchodního bankovnictví, s výjimkou malé Weberbank, zaměřené na majetné soukromé zákazníky, vůbec nebo téměř vůbec neredukují přítomnost BGB v Berlíně: Allbank je činná na celém spolkovém území a v Berlíně je zastoupena jen malými pobočkami, BG Polska a Živnostenská banka jsou činné v zahraničí. V Berlíně sice bylo uzavřeno přibližně 40 až 50 poboček pro obchodování se soukromými a firemními zákazníky; ale uzavření poboček ve velkoměstě s velkou hustotou poboček slouží především ke snížení nákladů a jen v malé míře způsobí, i podle názoru Německa, to, že zákazníci změní banku (33). I další, již zmíněné a Německem poskytnuté informace dokládají, že znatelná redukce přítomnosti na trhu v Berlíně nebyla zamýšlená, že měly být přibližně zachovány, resp. mírně posíleny pozice v jednotlivých segmentech.
(291)
Německo uplatnilo s ohledem na tyto pochybnosti Komise nárok, aby původně dosažené a na objem vztažené výpočty podílů na trhu byly pro BGB v jednotlivých berlínských segmentech trhu navýšeny. Závisí to na hlášení, která BGB podává Zemské centrální bance a která jsou podávána v rámci celé skupiny bez omezení na věcné trhy a bez rozdělení na regiony. Tak jsou například zahrnuty objemy úvěrů a vkladů obchodování s financováním nemovitostí a kapitálového trhu mimo Berlín do čísel pro místní obchody se soukromými a firemními zákazníky. Proto se o tyto regionálně a místně započitatelné úvěry a vklady neopravily objemy úvěrů a vkladů BGB, jakož ani tomu odpovídající objem na trhu pro Berlín. Přitom se pro BGB udávají podíly na trhu v obchodování se soukromými zákazníky přibližně 43 % až 45 % a u úvěrů přibližně 22 % (pro roky 2000 a 2001). V obchodování s firemními zákazníky byly vypočteny podíly BGB na trhu přibližně 25 % až 26 % u vkladů/platebního styku a přibližně 23 % až 25 % u úvěrů (pro roky 2000 a 2001). Oproti údajům uváděným v původním hlášení se tím podíly BGB na trhu, oznámené Německem, snížily v jednotlivých segmentech, především v oblasti firemních zákazníků, téměř o polovinu.
(292)
Pro následující tři konkurenty BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví - Berliner Volksbank, Dresdner Bank a Deutsche Bank (skupina) - uvedlo Německo odhady podílu na trhu pro rok 2001 přibližně 11 - 13 % v oblasti úvěry/soukromí zákazníci, přibližně 8 - 14 % v oblasti soukromí zákazníci/vklady, přibližně 5 - 16 % v oblasti firemní zákazníci/úvěry a přibližně 9 - 18 % v oblasti firemní zákazníci/vklady. Volksbank vychází při odhadech ve výši více než 50 % v (50 - 60 % u segmentů vklady/platební styk a přibližně 50 % u úvěrů) a téměř 60 % v obchodování s firemními zákazníky (více než 40 % vkladů/platebního styku a u úvěrů přibližně 50 - 60 %) z výrazně vyšších podílů BGB na trhu. Sama sebe tato banka hodnotí s podíly přibližně 6 - 10 % v segmentech obchodování se soukromými zákazníky a přibližně 4 - 10 % v segmentech obchodování s firemními zákazníky.
(293)
Německo ve svém stanovisku vztáhlo korigované podíly na trhu v oblasti firemních a soukromých zákazníků jen na Berlín, protože to je relevantní region a protože se v případě maloobchodního bankovnictví jedná o regionální obchody (34).
(294)
Také Berliner Volksbank ve svém stanovisku uvedla, že Berlín je relevantní tržní prostředí pro posouzení podpory v maloobchodním bankovnictví. To souhlasí také s obvyklými kritérii Komise pro posuzování omezení prostředí trhu při kontrole fúze. U rozhodnutí v případě kontroly fúze, která se týkají bankovního sektoru, jsou uvedeny takové indikátory, jako je všeobecné zvýhodnění zákazníků banky místními poskytovateli, význam husté sítě poboček a potřeba fyzické přítomnosti pověřené banky v blízkosti zákazníka (35). Pokud Komise přesto dosud vycházela v oblasti kontroly fúze spíše z vnitrostátních trhů, bylo to z toho důvodu, že kvůli nedostatku připomínek konkurentů (indikátory pro převládající pozici na trhu) nebylo třeba provádět důkladnou analýzu v oblasti maloobchodního bankovnictví. Při kontrole rušivých účinků zde popisované podpory na hospodářskou soutěž v Berlíně v oblasti maloobchodního bankovnictví by ale nebylo správné omezit se na vnitrostátní měřítko. Právě v této oblasti musí BGB nabídnout, z důvodu svého výsadního postavení na trhu, kompenzační opatření k redukci své přítomnosti na trhu. Pozice BGB na výrazně trhu přesahuje, mimo jiné z důvodu strategie dvou obchodních značek, rámec, který je v německých městech ve vztahu k regionálně silným spořitelnám obvyklý. Tato koncentrace zhoršuje přístup na trh případným konkurentům a vedla také k tomu, že podíl zahraničních bank je v Berlíně zanedbatelně nízký.
(295)
Komise nemá pro účely tohoto rozhodnutí žádný podnět k tomu, aby se odchýlila od představ Německa a Berliner Volksbank ohledně geografického vztažení maloobchodního bankovnictví na Berlín. Jak uvedla ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, vycházelo se v oblasti kontroly fúze všeobecně z toho, že trhy ve finančním sektoru se rozprostírají - s výjimkou peněžních transakcí a obchodů s cennými papíry - na vnitrostátní úrovni; přitom je ponechán i dostatek prostoru pro regionální úvahy v oblasti soukromých a firemních zákazníků (36). Význam sítě poboček a místní fyzické přítomnosti banky v oblasti maloobchodního bankovnictví hovoří pro úvahy o berlínském trhu. To ukazuje i chování zákazníků, kteří při uzavření nebo prodeji poboček ve velkém městě, jako je Berlín, pokud vůbec změní banku, i přes narůstající význam telefonního bankovnictví zpravidla přejdou k jiné místní bance. Potud se zdá zahrnutí Braniborska, kromě oblastí sousedících s Berlínem, jako příliš široké, jak naznačuje také stažení BGB ze spolkové země Braniborsko a koncentrace na hlavní region.
(296)
Pro účely tohoto rozhodnutí však nezáleží na přesném geografickém ohraničení trhu, protože zde nejde o prokázání dominantního postavení, nýbrž o to, zda nabízená kompenzační opatření postačují k tomu, aby se formou redukce přítomnosti na trhu dostatečně kompenzovaly rušivé účinky příslušné podpory na hospodářskou soutěž. To, že podpory pomohly bance zůstat na různých trzích a přitom zachovaly její silné postavení na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví, je nepochybné a nesporné.
(297)
Co se týče Německem poskytnutých a směrem dolů korigovaných odhadů podílů na trhu, má Komise pochyby o spolehlivosti těchto zaokrouhlených čísel, přinejmenším proto, že podobné jednotlivé ohlašovací problémy mohou nastat také u jiných soutěžitelů, nesmí však být zohledněny v uvedených tržních objemech. Za další, třetí strany, které v průběhu řízení předaly svoje připomínky a které byly požádány o svůj názor, potvrdily původní čísla v jejich přibližné hodnotě. Je však třeba upozornit na to, že nejsou k dispozici nezávislé propočty podílu na trhu, včetně přezkoumaného věcného a regionálního omezení. Jak bylo zjištěno z dotazů, nebyla dosud provedena příslušná analýza konkurence v oblasti kartelové právo/kontrola fúzí, a to ani Spolkovou bankou/Zemskou centrální bankou ani Spolkovým kartelovým úřadem nebo Komisí. V oblasti samotné politiky pro poskytování podpory nemá Komise k dispozici ani potřebné pravomoci k provádění šetření mezi soutěžiteli.
(298)
Zatím není pro účely tohoto rozhodnutí nezbytná podrobná analýza podílu na trhu, protože, jak bylo řečeno výše, při kontrole podpory nejde o prokázání dominantního postavení. Není pochyb o tom, že zde zkoumaná podpora narušuje hospodářskou soutěž, resp. takové narušení hrozí, a že došlo k narušení především na těch trzích, na nichž má BGB silné postavení. Toto silné postavení na trhu odpovídá vnímání BGB sama sebe jako vedoucí banky na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví. Tomu neodporují směrem dolů korigované podíly na trhu v jednotlivých segmentech ve výši téměř 20 % až více než 40 %, ani kdyby byly správné, což je však nepravděpodobné. V této souvislosti je třeba dále připomenout, že podíl BGB, resp. její penetrace trhu v roce 2002, podle Německem dodaných informací, se z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků pohyboval ve výši 48 % a že podle předsedy představenstva BGB disponuje banka, s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank, podílem na trhu více než 50 % (37).
(299)
O silné pozici BGB na trhu a o jejím postavení vedoucí maloobchodní banky v aglomeraci Berlín, která zahrnuje přibližně 4 miliony obyvatel, neexistují žádné pochybnosti. Pozice BGB na trhu se výrazně nezměnila od okamžiku jejího založení v roce 1994, kdy „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ (když tehdy spojila spořitelny západní a východní části města, přičemž druhá jmenovaná instituce měla ve východní části kvazimonopolní postavení) byly sloučeny pod jednu střechu - ani od počátku krize v roce 2001. Tato „stabilita“ tím může sloužit jako indikátor relativní moci BGB na trhu vůči jejím aktuálním a možným soutěžitelům.
(300)
Z tohoto důvodu Komise zdůraznila, že schválení podpory na restrukturalizaci na základě kompenzačních opatření, která pozici BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví téměř nepoznamenají, není slučitelné s právem Společenství pro poskytování podpory. Německo však bylo konfrontováno argumentací banky o negativním ovlivnění životaschopnosti banky.
(301)
Po dalším intenzivním jednání dne 18. prosince 2003 se zástupci Německa a země Berlín slíbilo nakonec Německo prodej Berliner Bank jako dodatečné kompenzační opatření, aby umožnilo schválení podpory, resp. aby odvrátilo nutnost dalších, Komisí uložených kompenzačních opatření. Podle tohoto příslibu se Německo zavázalo zajistit, že skupina právoplatně prodá úsek „Berliner Bank“ jako hospodářskou jednotku, včetně minimálně obchodní značky, všech s ní souvisejících zákaznických vazeb, poboček a příslušného personálu, a to v otevřeném, transparentním a nediskriminačním řízení k 1. říjnu 2006 (uzavření k 1. únoru 2007). Rozhodující den pro stanovení počtu zákazníků, poboček a pracovníků je 31. prosinec 2003, s výjimkou plánovaného provedení Komisí schváleného plánu restrukturalizace a přirozené fluktuace obchodu, tj. úbytek a navýšení počtu zákazníků, zaměstnanců, aktiv a pasiv, což závisí na individuálních rozhodnutích (jako je přestěhování zákazníků nebo pracovníků nebo nespokojenost s předcházející bankou nebo poskytovatelem) a což banka nemůže ovlivnit. To především znamená, že BGB nesmí podniknout žádná opatření, která budou směřovat k přechodu zákazníků Berliner Bank k jinému podniku nebo do jiné oblasti BGB, jako je Berliner Sparkasse. Nucený správce, kterého ustanoví Německo (země Berlín) a jehož ustanovení musí schválit Komise, zajistí, že banka bude dále hospodářsky přijatelným způsobem restrukturalizovat Berliner Bank a že do ní bude investovat a dále že nebude podnikat nic, co by snížilo hodnotu Berliner Bank, především převedením soukromých či firemních zákazníků nebo obchodního personálu na Berliner Sparkasse nebo na jiné části skupiny.
(302)
Prodejem Berliner Bank se majetek segmentu v oblasti maloobchodního bankovnictví sníží do roku 2006 (38) o dalších [...]* EUR (to znamená spolu s dosud plánovanými a přislíbenými již popsanými opatřeními celkem o přibližně [...]* EUR). Podíl BGB na trhu v jednotlivých segmentech berlínského maloobchodního bankovnictví se díky prodeji sníží o přibližně 1/3 až 1/6. Celkem se bilanční objem zmenší z přibližně 189 miliard EUR na přibližně 124 miliard EUR.
(303)
Podle názoru Komise tak postačují již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce jiného druhu k tomu, aby se zmírnil rušivý účinek zmiňovaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(304)
Na závěr je třeba zmínit, že Německo původně ve svém ohlášení uvedlo, že Berlín je region ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES a přichází v úvahu pro regionální podporu, a v této souvislosti poukázalo na body 53 a 54 pokynů a na jejich zohlednění při posouzení kompenzačních opatření, aniž by to však dále rozvedlo, resp. uplatnilo konkrétní aspekty. Body 53 a 54 uvádějí, že kritéria pro posouzení uvedená v pokynech jsou stejně použitelná pro regionální podporované oblasti, ale že měřítka pro požadované snížení kapacit na trzích se strukturální přebytkem výrobních kapacit mohou být méně přísná. Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že z důvodu nedostatku dalších konkrétních údajů není schopna posoudit použitelnost tohoto kritéria. Protože ani Německo se k tomuto bodu v dalším průběhu řízení nevrátilo a dále proto, že výše v textu je uvedeno, že v bankovním sektoru se nejedná o trhy se strukturálním přebytkem kapacity, je třeba pro tento případ považovat body 53 a 54 pokynů za nepoužitelné.
(305)
Německo podle názoru Komise dostatečně prokázalo, že se částky na tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných požadavků na splátky ze strany země Berlín vůči bance - omezují na minimum bezpodmínečně nutné pro restrukturalizaci s ohledem na dostupné finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Banka nedostává ani nadměrné likvidní prostředky ani nadměrné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch svých soutěžitelů.
(306)
Objem původního přísunu kapitálu, poskytnutého jako podpora na záchranu, ve výši 1,755 miliard EUR ze srpna roku 2001 byl vypočítán tak, aby tímto kapitálem mohla být zajištěna kvóta základního kapitálu banky ve výši 5 % a kvóta vlastních prostředků ve výši 9,7 %. Jak je uvedeno výše, považuje toto Komise za bezpodmínečně nutné pro krátkodobé přežití banky. Bance se v následujícím období podařilo vlastním úsilím, zejména redukcí rizikových položek, zvýšit svoji kvótu základního kapitálu nad 5 %. Ke konci roku 2003 je její hodnota přibližně 6 %. Komise považuje, vzhledem k dnešní praxi na finančních trzích a k odpovídajícím očekáváním ratingových agentur a účastníků trhu, kvótu základního kapitálu ve výši 6 % jako bezpodmínečně nutnou pro zajištění schopnosti banky působit s delší perspektivou na kapitálovém trhu. Přísun kapitálu z roku 2001 je bezpodmínečně nutný pro udržení kvóty základního kapitálu banky v této výši a může tedy být považován, v rámci posuzování podpory na restrukturalizaci jako celku, za bezpodmínečně nutné minimum, a může tedy být schválen. Banka se mnohem více cítí nucena - jak již bylo uvedeno výše - s ohledem na odpadnutí státních záruk, zavedení IAS a na dohodu v rámci Basel II, dalším úsilím zvýšit kvótu základního kapitálu pro zajištění takového ratingu, který je nutný pro operativně obhajitelné podmínky refinancování, minimálně na 7 %. Komise vítá tato plánovaná opatření pro další stabilizaci banky.
(307)
Odstínění rizik v nominální výši 21,6 miliard EUR má pro posouzení jako státní podpora, jak je uvedeno v 138. bodu odůvodnění, ekonomickou hodnotu 6,1 miliard EUR. Berliner Volksbank hájí v tomto bodě názor, že odstínění rizik zemí mnohem spíše odpovídá neomezenému závazku financování, protože v současnosti nemůže být odhadnuta s tím spojená finanční povinnost země Berlín, a odpovídá tedy spíše „bianko šeku“ na případné ztráty. Z hlediska své výše a doby trvání je údajně nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou bonitu, zahrnuje „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek a z důvodu nevyčíslitelnosti finančního závazku není způsobilá pro schválení. Komise považuje tuto argumentaci za nesprávnou a mnohem více se přiklání k údajům Německa. Konstrukce odstínění rizik vůbec bance neumožňuje - oproti závěrům Berliner Volksbank - rozšiřování bankovních nebo jiných obchodů. Tato konstrukce samozřejmě zabraňuje tomu, aby banka úplně zmizela z trhu. Omezuje se však na to, aby banku odstínila od rizik ze starých obchodů. Jako taková nemůže být použita pro generování nových obchodů. Konstrukce umožní nové obchody nanejvýš tím, že odstíněné společnosti poskytující služby spojené s nemovitostmi a i banka obecně budou dále existovat na trhu. To je však pouze nepřímý důsledek takových opatření pro podporu a nemůže být použit jako kritérium toho, zda podpora jako taková je svým rozsahem striktně omezena na další existenci podniku. Odstínění rizik nezásobuje banku hotovostí, nýbrž ji osvobozuje pouze od pokračujících ztrát z obchodů se službami spojenými s nemovitostmi, které by banka nemohla absorbovat vlastními silami. Platby země probíhají pouze ex-post ve výši skutečných nároků věřitelů na základě právního nároku. Kromě toho země uplatňuje prostřednictvím vlastní společnosti na kontrolu rizik podle podrobné dohody rozsáhlá práva v oblasti kontroly a výsady souhlasu. Ohledně podrobného popisu mechanismu podrobné dohody přihlíží Komise k údajům Německa. Komise proto i odstínění rizik považuje za omezené na minimum.
(308)
I podpora s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR, která je obsažena ve smlouvě mezi zemí Berlín a bankou o řešení možných nároků země vůči Landesbank Berlin plynoucích z rozhodnutí v řízení C 48/2002, je podle názoru Komise omezena na minimum. Bez této smlouvy by banka musela, na základě požadavku auditorů, vytvořit v roční účetní závěrce za rok 2002 rezervy pro hrozící závazky ve výši stovek milionů. To by se negativně projevilo na hospodářském výsledku roku 2002 a na vlastním kapitálu banky. Banka ale uváděla v okamžiku sestavování roční účetní závěrky za rok 2002 a také později kvótu základního kapitálu, která nebyla vyšší než 6 % a částečně byla i nižší. Další zatížení kvóty základního kapitálu by banka v této fázi restrukturalizace neunesla. Jak již bylo uvedeno výše, považuje Komise z dlouhodobého hlediska za bezpodmínečně nutnou kvótu základního kapitálu ve výši 6 %. Pokud by Komise nařídila ve svém rozhodnutí o řízení C 48/2002 zemi Berlín, aby uplatnila svůj nárok vůči bance na splátku některé části podpory, která je neslučitelná se společným trhem, ponechala by země Berlín tuto částku jako vklad v bance. To by se ale uskutečnilo jen tehdy, pokud by to bylo nutné k tomu, aby k rozhodnému dni 1. ledna 2004 byla udržena kvóta základního kapitálu ve výši 6 %, a tím podle názoru Komise představuje bezpodmínečně nutné minimum. Schválení smlouvy o splátkách s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR ze strany Komise, je omezeno jen na tento výjimečný případ, to znamená pokud a jen do té míry, jak by rozsah splátek neodvratně ohrozil životaschopnost podniku, a pokud plán restrukturalizace je jinak způsobilý ke schválení. Smlouva o splátkách představuje v tomto rámci dodatečnou podporu na restrukturalizaci, a vyžaduje tedy vyšší kompenzační opatření, ke kterým se Německo nakonec zavázalo, zejména příslibem, že zajistí prodej Berliner Bank.
(309)
Podpora v celkové výši 9,7 miliard EUR se skládá ze tří opatření: Zaprvé z přísunu kapitálu v srpnu roku 2001 od země Berlín ve prospěch BGB ve výši 1,755 miliard EUR; zadruhé z odstínění rizik, poskytnutého zemí Berlín v prosinci 2001/dubnu 2002 BGB v nominální maximální výši 21,6 miliard EUR a s ekonomickou hodnotou ve výši 6,1 miliard EUR; a zatřetí ze smlouvy o splátkách uzavřené mezi zemí Berlín a BGB v prosinci roku 2002 s ohledem na možné rozhodnutí Komise o splacení uzavírající řízení C48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale) a mající ekonomickou hodnotu až 1,8 miliard EUR.
(310)
Veškeré předpoklady pro existenci státní podpory podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou splněny: státní prostředky, zvýhodnění určitého podniku, rušivé účinky na hospodářskou soutěž a ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Z ustanovení o výjimkách ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem nelze použít jiné ustanovení než čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES ve spojení s Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích.
(311)
Ve svém posudku - a na základě kritérií pokynů - došla Komise k závěru, že již provedená a plánovaná opatření na restrukturalizaci jsou rozumná, logická a v základě přiměřená k tomu, aby BGB umožnila obnovení dlouhodobé životaschopnosti.
(312)
Jako celek postačují, podle názoru Komise, již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce k tomu, aby kompenzovaly rušivé účinky projednávaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(313)
Tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných nároků země Berlín vůči bance na splátky - se podle názoru Komise omezují na minimální míru nutnou pro restrukturalizaci s ohledem na finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Bance tak není poskytována přebytečná hotovost a žádné přebytečné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch soutěžitelů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Následující opatření ve prospěch skupiny společnosti Bankgesellschaft Berlin AG („BGB“) představují státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES:
a)
přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR zemí Berlín v srpnu 2001;
b)
garance („odstínění rizik“) s maximální nominální hodnotou ve výši 21,6 miliard EUR, kterou poskytla země Berlín dne 20. prosince 2001 a dne 16. dubna 2002;
c)
smlouva ze dne 26. prosince 2002, uzavřená mezi zemí Berlín a mezi Landesbank Berlin („LBB“) o řešení případných nároků země Berlín vůči LBB po konečném rozhodnutí Komise v probíhajícím řízení C 48/2002.
2. Podpory uvedené v odstavci 1 jsou slučitelné se společným trhem, pokud Německo v plném rozsahu dodrží přísliby předané ve sdělení spolkové vlády, shrnuté v čl. 2 odst. 1 a v příloze tohoto rozhodnutí a pokud podpora uvedená v odst. 1 písm. c) nezpůsobí u skupiny BGB ke dni 1. ledna 2004 překročení kvóty základního kapitálu ve výši 6 % (s ohledem na vyčlenění IBB v rámci čl. 2 odst. 1 písm. d)).
Článek 2
1. Německo přislíbilo
a)
zajistit včasné provedení ohlášeného plánu restrukturalizace v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
b)
zajistit, aby země Berlín prodala svůj podíl na BGB v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
c)
zajistit, aby skupina BGB prodala nebo zlikvidovala všechny podíly na společnostech v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které jsou zahrnuty do odstínění rizik ze dne 16. dubna 2002, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
d)
zajistit, aby účelové rezervní fondy IBB byly vyjmuty z LBB podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
e)
zajistit, aby skupina BGB prodala úsek LBB „Berliner Bank“, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
f)
zajistit, aby skupina BGB zlikvidovala nejpozději k 31. prosinci 2005 svůj podíl na BGB Ireland plc.
2. Komise může, pokud to bude oznámeno, na základě dostatečně zdůvodněného požadavku Německa
a)
prodloužit lhůty uvedené v příslibech nebo
b)
za mimořádných okolností upustit od jednoho nebo více závazků nebo podmínek uvedených v těchto příslibech, změnit je nebo nahradit.
Pokud Německo požádá o prodloužení některé lhůty, je nutno předat Komisi dostatečně odůvodněnou žádost, a to nejpozději jeden měsíc před uplynutím příslušné lhůty.
Článek 3
Německo během dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí sdělí Komisi opatření, která byla uskutečněna a které zamýšlí uskutečnit, aby splnilo toto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
Německo se vyzývá, aby neodkladně předalo kopii tohoto rozhodnutí příjemci podpory.
V Bruselu dne 18. února 2004
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 18 de febrero de 2004
relativa a una ayuda de reestructuración concedida por Alemania a Bankgesellschaft Berlin AG
[notificada con el número C(2004) 327]
(El texto en lengua alemana es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2005/345/CE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 88, apartado 2, párrafo segundo,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Visto el Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (1), y, en particular, su artículo 7, apartado 3,
Después de haber emplazado al Estado miembro y a los interesados para que presentaran sus observaciones (2), de conformidad con los citados artículos, y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
I. PROCEDIMIENTO
(1)
Después de que la Comisión autorizara la ayuda de salvamento en favor de Bankgesellschaft Berlin AG («BGB», o «el banco») el 25 de julio de 2001 (3) y de que Alemania presentara a la Comisión el plan de reestructuración el 28 de enero de 2002, la Comisión, por carta de 9 de abril de 2002, comunicó a Alemania su decisión de incoar el procedimiento establecido en el artículo 88, apartado 2, del Tratado CE con respecto a las ayudas de reestructuración (4).
(2)
Tras solicitar y serle concedida una ampliación del plazo, y tras mantener dos reuniones con los representantes de la Comisión, el 17 de junio de 2002 Alemania presentó sus comentarios, así como otros documentos y datos. Por carta de 31 de julio de 2002 se remitió a Alemania una solicitud de información complementaria.
(3)
Con la publicación de la decisión de la Comisión de incoar el procedimiento en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (5), la Comisión invitó también a los demás interesados a formular sus observaciones. A continuación, el 9 de julio y -tras ampliarse el plazo- el 22 de julio de 2002, recibió observaciones de un competidor y de otro interesado que pidió mantener oculta su identidad. Estas observaciones fueron transmitidas el 1 de agosto de 2002 a Alemania brindándole la posibilidad de comentarlas. La respuesta de Alemania -tras la ampliación del plazo- fue recibida el 23 de septiembre de 2002.
(4)
Previa solicitud, Alemania facilitó datos complementarios sobre la ayuda notificada por cartas de 16 y 20 de septiembre, 14, 18 de noviembre y 18 de diciembre de 2002, 14 de febrero y 14 de marzo de 2003. Además, en diversas reuniones con los representantes de Alemania, del Estado federado de Berlín y de BGB, la Comisión fue informada sobre el estado del proceso de reestructuración.
(5)
En una conversación mantenida el 26 de marzo de 2003, Alemania informó a la Comisión de las razones por las cuales había fracasado el procedimiento de licitación iniciado en 2002 mediante una convocatoria de ofertas abierta e internacional con vistas a la privatización de BGB el 25 de marzo de 2003. El 31 de marzo de 2003 transmitió más información al respecto, así como el balance y la cuenta de pérdidas y ganancias del ejercicio 2002.
(6)
Las nuevas solicitudes de información cursadas por la Comisión el 15 de abril y el 6 y 16 de mayo de 2003 fueron contestadas por cartas de 15 y 28 de mayo y 24 de junio de 2003. Por carta de 1 de julio de 2003, así como en las reuniones mantenidas con los representantes de Alemania, del Estado de Berlín y de BGB el 4 y el 11 de abril, el 14 de mayo y el 9 de julio de 2003, se debatieron otros aspectos del asunto.
(7)
El 14 de julio de 2003, la Comisión encomendó a los expertos de Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, Wirtschaftsprüfungsgesellschaft, Düsseldorf, el análisis de determinados aspectos del plan de reestructuración. Los resultados fueron debatidos con Alemania el 3 de octubre de 2003, y el informe definitivo fue transmitido a sus autoridades el 20 de noviembre de 2003.
(8)
En octubre de 2003 se analizó, parcialmente en presencia de representantes del banco, la necesidad de que se aportaran más prestaciones compensatorias. En noviembre de 2003 se informó a Alemania de las medidas previstas por la Comisión, brindándosele la posibilidad -al igual que al banco- de formular observaciones sobre sus efectos económicos sobre el banco, los cuales fueron debatidos en diciembre de 2003. El 18 de diciembre se acordó que Alemania se comprometería con la Comisión a vender por separado Berliner Bank antes del 1 de octubre de 2006, venta que sería efectiva a más tardar el 1 de febrero de 2007, y a privatizar el grupo antes del 31 de diciembre de 2007, así como a adoptar otras medidas de desinversión.
(9)
El 29 de enero de 2004, Alemania transmitió a la Comisión el plan de reestructuración revisado, que tomaba en consideración, en particular, las recomendaciones de los expertos de la Comisión, y el 6 de febrero de 2004 envió sus compromisos en relación con dicho plan.
II. DESCRIPCIÓN DE LAS AYUDAS
(10)
BGB es la sociedad holding del grupo BGB, fundado en 1994 a raíz de la fusión de varias entidades de crédito anteriormente controladas por el Estado federado de Berlín, pero que también opera directamente en el mercado como entidad de crédito. El balance total del grupo BGB ascendió a unos 205 000 EUR en 2000, a unos 189 000 EUR en 2001 y a unos 175 000 EUR en 2002. Con estas cifras, en 2001 ocupó el décimo puesto entre los bancos alemanes, y en 2002, el duodécimo; en 2000 tenía unos 17 000 empleados, en 2001 algo más de 15 000 y en 2002 unos 13 000. Según las respectivas cuentas anuales, la ratio de capital básico con arreglo a la Ley de entidades de crédito («KWG») ascendió al 5,7 % en 2001 (ratio de capital total del 9,4 %) y al 5,6 % en 2002 (ratio de capital total del 9,4 %). En junio de 2001, antes de la autorización de la ayuda de salvamento, la ratio de capital básico había descendido al [...] (6) % (ratio de capital total del [...]* %).
(11)
El Estado federado de Berlín tenía el 56,6 % de las acciones de BGB antes de la aportación de capital de agosto de 2001; ahora tiene en torno al 81 %. Otros accionistas del banco son Norddeutsche Landesbank (NordLB), con alrededor del 11 % de las acciones, y Gothaer Finanzholding AG, con alrededor del 2 %. El 6 % de las acciones, aproximadamente, es de propiedad dispersa.
(12)
Las filiales o subgrupos más importantes del grupo BGB, que también operan en el mercado bancario, son Landesbank Berlin («LBB») y Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG («BerlinHyp»). LBB es un organismo público en el que BGB tiene una participación sin voto atípica del 75,01 %. Habida cuenta del contrato de transferencia de resultados vigente, desde el punto de vista económico BGB ha de considerarse titular del 100 % de las acciones. En BerlinHyp, que opera en el sector de la financiación inmobiliaria, BGB es titular del 89,9 % de las acciones.
(13)
También pertenece actualmente al grupo el subgrupo IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft («IBAG»), que se dedica a la prestación de servicios inmobiliarios que antes prestaba Immobilien und Baumanagement der Bankgesellschaft Berlin GmbH («IBG»). Además, BGB controla o controlaba directa o indirectamente diversas empresas nacionales o extranjeras -por ejemplo, Weberbank, Allgemeine Privatkundenbank AG («Allbank», entretanto vendida), BGB Ireland, BGB UK, BG Polska (las áreas de banca minorista y banca Internet «Inteligo» ya se han vendido y se ha iniciado la liquidación del resto), así como la checa Zivnostenská Banka a.s. (entretanto vendida)-.
(14)
La actividad central de BGB la constituyen las operaciones con particulares y empresas (banca minorista) de las dos marcas «Berliner Sparkasse» y «Berliner Bank». Ninguna de las dos es filial con personalidad jurídica propia, sino que se trata de marcas o sucursales. Desde el 1 de julio de 2003, «Berliner Bank», al igual que anteriormente «Berliner Sparkasse», pertenece a LBB (7). Los clientes empresariales son sobre todo pequeñas y medianas empresas de la región.
(15)
Junto con la banca minorista, la financiación inmobiliaria y los servicios inmobiliarios, BGB o sus filiales también operan en el mercado de capitales (moneda y valores) y en los segmentos de grandes clientes y operaciones con el extranjero (financiación de proyectos y de exportaciones) y de clientes institucionales (concesión de créditos), ambos por liquidar o por reducir drásticamente. Las actividades en el ámbito de la banca de inversiones se limitaban a un volumen relativamente pequeño de emisiones de acciones y empréstitos; en el futuro, dejarán de constituir un segmento propio. Desde el punto de vista geográfico, la actividad de BGB se concentra en Berlín y en el Estado federado de Brandeburgo, particularmente en lo que respecta a la banca minorista. Sin embargo, en algunos segmentos opera también a escala nacional -por ejemplo, en la financiación inmobiliaria- e internacional -por ejemplo, en el mercado de capitales.
(16)
En el área metropolitana de Berlín, BGB encabeza el mercado de la banca minorista, con una cuota de mercado que oscila entre el 20 %, aproximadamente, y más del 50 % en los distintos segmentos (8). Según sus propios datos, su cuota de mercado o cuota de penetración en el año 2002, medida en función del número de cuentas corrientes principales de los clientes particulares, se sitúa en el 48 % (9). En cuanto al mercado nacional de la financiación inmobiliaria (todos los créditos hipotecarios), el banco, según la notificación, accedió al tercer puesto con una cuota aproximada del 5 % en el año 2000. Según información más reciente, el banco no ocupa -o ha dejado de ocupar- tal posición (10). Más del 90 % de los créditos hipotecarios de BGB a 31 de diciembre de 2001, que ascendían a 33 000 millones EUR, correspondió a Alemania, y el resto, a la financiación inmobiliaria en otros países. En los demás ámbitos, BGB no figura entre los principales bancos, ni dentro ni fuera de Alemania. A este respecto no se dispone de datos sobre sus cuotas de mercado globales o parciales.
(17)
Las dificultades de BGB, que salieron a la luz en 2001, tuvieron su origen principalmente en el ámbito de los servicios inmobiliarios, pero también en el de la financiación inmobiliaria. Los elementos esenciales de los servicios inmobiliarios prestados por la filial IBG durante los años noventa eran la gestión de fondos y el desarrollo de proyectos o promociones inmobiliarias. Los accionistas de IBG -fundada a principios de los noventa en tanto que filial de LBB- entre mediados y finales de los noventa eran la propia BGB AG (10 %), Berliner Bank AG (30 %), LBB (30 %) y Berlin Hyp (30 %). Tras la fusión de Berliner Bank AG con BGB, las acciones de Berliner Bank en IBG recayeron en BGB. La propiedad se divide actualmente como sigue: 40 % BGB, 30 % LBB y 30 % Berlin Hyp.
(18)
Hasta el año 2000 IBG creó un número creciente de fondos inmobiliarios. A los inversores se les concedían amplias garantías de larga duración, sobre todo fianzas de arrendamiento, garantías de reparto de dividendos y garantías de renovación de inmuebles. Para la constitución de fondos nuevos se adquirió o construyó propiedad nueva. Las garantías se basaban en la expectativa de que el valor de las propiedades inmobiliarias siguiera siendo elevado o incluso subiera, lo cual en la práctica llevó a una acumulación de riesgos en una situación de marcado descenso de los precios y alquileres, sobre todo en Berlín y los nuevos Estados federados.
(19)
Cuando comenzaron a surgir estos problemas durante el año 2000, BGB consideró la posibilidad de vender el negocio principal de IBG. Por eso, en diciembre de 2000, la parte principal de este negocio se transfirió a la recién fundada IBAG, a excepción de los riesgos y obligaciones «antiguos» ocasionados antes del 31 de diciembre de 2000 por IBG y sus filiales, que fueron transferidos a la igualmente nueva empresa LPFV Finanzbeteiligungs- und Verwaltungs-GmbH («LPFV»). Sin embargo, los planes de venta de IBAG fracasaron. En la actualidad, tanto IBAG como LPFV son propiedad íntegra de BGB. Dentro de IBG sólo quedaron algunas actividades marginales.
(20)
En este período también surgieron problemas en relación con las operaciones de financiación inmobiliaria, desarrolladas sobre todo por BerlinHyp, pero también por LBB y la propia BGB. Estas operaciones consisten en la concesión de créditos para financiar grandes proyectos inmobiliarios, sobre todo comerciales, quedando excluidos los créditos hipotecarios para financiar proyectos privados, que entran en el ámbito de la banca minorista. Las crecientes dificultades surgidas en el área de la financiación inmobiliaria a raíz del enfriamiento del mercado inmobiliario se debieron sobre todo a que las provisiones para riesgos habían sido insuficientes.
(21)
En el primer semestre de 2001, BGB se sumió en una aguda crisis. La crisis se debió sobre todo a la escasez de créditos en el ámbito de la financiación inmobiliaria y a las obligaciones de garantía de IBG/IBAG/LPFV en el ámbito de los fondos inmobiliarios, que precisaron la constitución de reservas de alrededor de 1 000 millones EUR a finales de 2000 y desencadenaron la necesidad de ajustar el valor de algunos proyectos inmobiliarios vigentes y de elevar las provisiones para riesgos en el ámbito de la financiación inmobiliaria. En mayo, los fondos propios de BGB cayeron por debajo del 8 % prescrito por ley. Los fondos necesarios para alcanzar un capital básico del 5 % y de este modo recuperar el 9,7 % de fondos propios previo a la crisis fueron estimados en su día en alrededor de 2 000 millones EUR. Mediante una declaración de intenciones, el Estado federado de Berlín se comprometió en mayo de 2001 a financiar una aportación de capital por el importe necesario a tal fin. Tras la autorización de esta ayuda de salvamento por parte de la Comisión, BGB obtuvo en agosto de 2001 una aportación de capital de 2 000 millones EUR exactos: 1 755 millones EUR del Estado de Berlín, 166 millones de NordLB, 16 millones de Parion (Gothaer Finanzholding AG) y 63 millones de pequeños accionistas.
(22)
En los meses siguientes, sin embargo, se descubrieron más riesgos, sobre todo en el ámbito de los servicios inmobiliarios de IBAG/IBG/LPFV. Se corría el riesgo de que el capital de BGB volviera a situarse por debajo del coeficiente de solvencia mínimo exigido. Estos riesgos afectaban nuevamente a las obligaciones de garantía en el ámbito de los fondos, así como al descenso de los valores inmobiliarios adquiridos para la futura constitución de nuevos fondos («propiedades inmobiliarias de reserva»). Según la información facilitada por Alemania, habida cuenta del entramado interno de contratos de transferencia de resultados, garantías de empresa matriz y créditos, BGB tiene que responder de la mayor parte de estos riesgos.
(23)
En noviembre de 2001, la entonces Oficina Federal de Supervisión Bancaria [Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (BAKred), hoy BAFin] (11) amenazó a BGB con cerrar el banco si para finales de 2001 no se adoptaban medidas para cubrir estos riesgos. Por tanto, el 20 de diciembre de 2001, el Estado federado de Berlín y BGB, LBB, Berlin Hyp, IBAG, IBG y LPFV suscribieron un acuerdo de base para cubrir estos riesgos con una serie de avales y garantías de amplio alcance. El acuerdo de base fue sustituido por un acuerdo de detalle firmado finalmente el 16 de abril de 2002. Las garantías asumidas en el marco de este acuerdo se denominan «blindaje de riesgos» y se describen más adelante de forma pormenorizada.
(24)
Las ayudas forman parte del plan de reestructuración presentado inicialmente en enero de 2002 y revisado por última vez en el transcurso del procedimiento de investigación en enero de 2004, que prevé una reducción considerable de las actividades del grupo BGB, que se concentrarán en los ámbitos de clientes particulares y empresariales en el área metropolitana de Berlín. Además, se mantendrán -aunque en una medida más limitada- los ámbitos del mercado de capitales y de la financiación inmobiliaria (véanse los considerandos 172 y siguientes). Algunas áreas de negocio -como la de grandes clientes y operaciones con el extranjero, incluidas las finanzas estructuradas (structured finance) y el asesoramiento en materia de fusiones y adquisiciones- serán liquidadas, y otras -como la de clientes institucionales- sufrirán una reducción drástica. En un principio estaba previsto mantener en funcionamiento el ámbito de los servicios inmobiliarios. No obstante, al inicio del procedimiento Alemania se comprometió a hacer todo lo posible por desprenderse de este negocio y venderlo al Estado federado de Berlín (véanse los considerandos 277 y siguientes). Entretanto, Alemania se ha comprometido también a vender Berliner Bank por separado para reducir la muy elevada cuota de BGB en el mercado de la banca minorista de Berlín.
(25)
Tal y como se ha señalado anteriormente, las acciones del Estado de Berlín en BGB serán vendidas. La Comisión ha recibido un compromiso en este sentido. BerlinHyp será vendida en el marco de la privatización de BGB, o bien junto con ésta o bien por separado (véase el considerando 285). Además, IBB será desprendida de BGB, y su reserva especial (el capital de la antigua Wohnungsbau-Kreditanstalt («WBK») transferido en su día a LBB, al que ya se ha aludido), en la medida en que ello no dé lugar a un descenso de la ratio de capital básico por debajo del 6 % o de la ratio de capital total por debajo del 9,7 % a 1 de enero de 2004, será restituida al Estado federado de Berlín (véase el considerando 279).
(26)
Uno de los elementos de las ayudas de reestructuración notificadas el 28 de enero de 2002 lo constituye la aportación de capital efectuada por el Estado federado de Berlín en agosto de 2001 en tanto que ayuda de salvamento, tras la autorización de la Comisión el 25 de julio de 2001 (12), por importe de 1 755 millones EUR, que ahora BGB conservará en tanto que ayuda de reestructuración.
(27)
Otro de los elementos del plan es el blindaje de riesgos mencionado anteriormente, cuya puesta a disposición fue convenida en un acuerdo de base entre el Estado federado de Berlín, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG y LPVF y que fue modificado, completado y sustituido por el acuerdo de detalle suscrito el 16 de abril de 2002. El blindaje de riesgos consiste en una serie de garantías y exenciones concedidas por el Estado federado de Berlín por un período de 30 años con objeto de cubrir los riesgos de los servicios inmobiliarios de las filiales IBAG, IBG y LPFV. Se trata de las siguientes medidas:
-
garantías de crédito: garantías concedidas a BGB, LBB y BerlinHyp sobre los pagos de intereses y amortizaciones contractuales relativos a créditos concedidos por estas entidades a IBAG e IBG, así como a sus filiales y otras empresas, hasta el 31 de diciembre de 2001. Las empresas y créditos correspondientes se recogen en una lista exhaustiva que figura en el anexo del acuerdo de detalle. Las restricciones aplicables a determinadas garantías de créditos, así como determinadas cláusulas explícitas de exclusión («lista negativa»), también están reguladas en el acuerdo de detalle,
-
garantías sobre el valor contable de los activos: garantías concedidas a IBAG e IBG, así como a otras empresas del grupo, sobre todo filiales directas e indirectas de las primeras, sobre el valor contable de los distintos activos del balance auditado, a excepción de determinados activos como el inmovilizado inmaterial, el flujo de caja, los créditos con el Bundesbank y las entidades de crédito o las cuentas de orden. El acuerdo de detalle también establece algunas restricciones y excepciones con respecto a las garantías sobre el valor contable de los activos («lista negativa»),
-
asunción de deudas de LPFV: se exime a LPFV del pago de las deudas que excedan de 100 millones EUR (franquicia) derivadas del antiguo negocio inmobiliario de IBG y de sus antiguas filiales Bavaria, Arwobau e Immobilien-Beteiligungsvertriebsgesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH («IBV»). La asunción de deudas no se hace extensiva a los compromisos relacionados con la constitución de fondos a partir del 31 de diciembre de 2000 ni a las nuevas operaciones de IBAG descritas en el acuerdo de detalle,
-
exención de las garantías de empresa matriz (Patronate) contraídas por BGB: se exime a BGB de todos los compromisos derivados de las garantías de empresa matriz asumidas por el banco hasta el 31 de diciembre de 1998 con respecto a IBG, IBV y Bavaria. Tampoco esta exención se hace extensiva a los compromisos relacionados con la constitución de fondos a partir del 31 de diciembre de 2000 ni a las nuevas operaciones de IBAG descritas en el acuerdo de detalle.
(28)
En su artículo 45, el acuerdo de detalle establece que el importe máximo que asumirá el Estado federado de Berlín en virtud de estos compromisos será de 21 600 millones EUR. Según este artículo, este importe es el valor nominal de los riesgos asegurados, ajustado para evitar coberturas múltiples. En el acuerdo de base se indicaba un importe máximo de 35 340 millones EUR, porque algunas de las citadas garantías, debido a consideraciones relativas a la supervisión bancaria, cubrían los mismos riesgos. Tal y como expone el artículo 45 del acuerdo de detalle, en el caso hipotético de una deuda con un tercero derivada de una fianza de arrendamiento, el Estado federado podría asumir la responsabilidad en virtud de la asunción de las deudas de LPFV, por un lado, o en virtud de la exención de las garantías de empresa matriz, por otro. No obstante, el acuerdo también establece que, en tales casos, el Estado federado sólo responderá del riesgo correspondiente una única vez. Así, el importe máximo teórico pudo ser ajustado para tomar en consideración tales coberturas múltiples, y quedó fijado en 21 600 millones EUR. De estos 21 600 millones EUR, según los cálculos provisionales presentados por Alemania, la exención concedida a LPFV constituye la parte más elevada (unos [...]* EUR, de los cuales [...]* EUR corresponden a la exención de las deudas derivadas de las fianzas de arrendamiento y garantías de reparto de dividendos, y [...]* EUR, a la exención de los riesgos derivados de las denominadas garantías de renovación de edificios).
(29)
No obstante, este importe máximo teórico se basa en la asunción de que todos los riesgos van a materializarse íntegramente. Esto significa que, por ejemplo en el caso de la exención de LPFV con respecto a las fianzas de arrendamiento (importe máximo [...]* EUR), se debería partir del impago de todos los arrendamientos hasta 2025, y, en el caso de la exención de las garantías de renovación ([...]* EUR), de la necesidad de volver a construir la totalidad de edificios e instalaciones exteriores. Sin embargo, incluso partiendo de hipótesis muy pesimistas, no es realista suponer que se va a incumplir el 100 % de los arrendamientos y se van a demoler y reconstruir todos los edificios. Por tanto, el artículo 45 también establece que, según la información disponible en la fecha y tras un examen detallado de los principales riesgos económicos, la probabilidad de requerimiento de la responsabilidad será mucho menor. Por tanto, el riesgo efectivo será de 2 700 millones EUR en el supuesto más optimista («Best-Case-Szenario»), de 3 700 millones en el supuesto «normal» («Base-Case-Szenario») y de 6 100 millones en el supuesto más pesimista («Worst-Case-Szenario»). Las hipótesis en que se basan estas estimaciones fueron comunicadas en el transcurso del procedimiento (véase el considerando 138).
(30)
Por otro lado, para reducir al mínimo las prestaciones en concepto de garantía, el acuerdo de detalle prevé la posibilidad de que el Estado federado pueda encomendar la gestión del acuerdo, total o parcialmente, a un tercero. El Estado federado ha hecho uso de esta posibilidad y ha fundado «BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH», una empresa de su entera propiedad que ejerce esta actividad en su nombre desde enero de 2003. Además, el acuerdo de detalle establece a favor del Estado federado una comisión de garantía y una cláusula de retorno a la prosperidad por un período de 15 ejercicios económicos. Según estas cláusulas, el Estado federado obtendrá de BGB una comisión fija anual de 15 millones EUR hasta 2011 inclusive, que podrá ajustarse por consentimiento mutuo a partir de 2012 para el resto de la duración del blindaje de riesgos. Además, BGB, siempre y cuando en uno o varios meses de un ejercicio económico alcance un 12,5 % de capital total y una ratio de capital básico del 7 %, abonará al Estado federado el 15 % de su beneficio neto total.
(31)
Además, en la Ley por la que se habilita al gobierno de Berlín para asumir una garantía sobre los riesgos de los servicios inmobiliarios prestados por Bankgesellschaft Berlin AG y algunas de sus filiales (13) se establece que las acciones del Estado federado de Berlín en BGB se venderán lo antes posible en condiciones aceptables para el Estado federado y que, en el marco de la reorganización de la estructura accionarial de BGB, el banco se desprenderá de Investitionsbank Berlin (IBB), que pasará a ser un banco de fomento de carácter público (véase, más adelante, lo expuesto a este respecto).
(32)
En su decisión de incoar el procedimiento (14), la Comisión llamó además la atención sobre un hecho importante que no se había tenido en cuenta en el plan de reestructuración inicial. A finales de 1992, WBK fue transferida a LBB junto con todo su patrimonio; al mismo tiempo, todas las funciones de WBK fueron transferidas a la recién fundada IBB. Con esta transferencia, los fondos propios de LBB aumentaron en unos 1 900 millones de DEM. A partir de 1995, LBB pagó como promedio una remuneración del 0,25 % por el importe utilizado en cada caso. Habida cuenta de las dudas que existían en cuanto a la compatibilidad de esta remuneración con el principio del inversor que actúa en una economía de mercado, la Comisión incoó el procedimiento C 48/2002 en julio de 2002 (15). Si la Comisión llega a la conclusión de que la remuneración pagada no se ajustaba al principio del inversor privado en una economía de mercado, la diferencia entre la remuneración abonada y la rentabilidad normal de tal inversión en el mercado, en caso de no cumplirse ninguno de los requisitos de compatibilidad establecidos en el Tratado CE, constituirá una ayuda estatal incompatible con el mercado común que deberá ser reembolsada por LBB al Estado federado de Berlín.
(33)
La posibilidad de que se ordene la recuperación de dicha ayuda representa un riesgo considerable para las expectativas del plan de reestructuración en cuanto al restablecimiento de la viabilidad. Por este motivo, la Comisión, en su decisión de incoar el procedimiento, pidió a Alemania que buscara una solución adecuada al respecto y tomó conocimiento de que Alemania se estaba esforzando por encontrar tal solución.
(34)
Por ello, el 23 de diciembre de 2002, el Estado federado de Berlín y BGB firmaron el Acuerdo sobre el tratamiento de los créditos que, en su caso, recuperará el Estado federado de Berlín en el marco del procedimiento de investigación de la Comisión Europea en el asunto C48/2002, Landesbank Berlin-Girozentrale («acuerdo de reembolso»).
(35)
Este acuerdo establece que, si en la Decisión de la Comisión se ordena el reembolso de las ayudas, el Estado federado de Berlín se compromete a conceder una ayuda de saneamiento a LBB en forma de inyección de capital por el importe que resulte necesario para evitar que, a raíz de la obligación de reembolso, las ratios de capital de LBB o del grupo BGB desciendan por debajo de las citadas en el acuerdo. Las ratios de capital mínimo citadas en el acuerdo de reembolso son del 9,7 % (capital total) y del 6 % (capital básico). Este acuerdo está sujeto a la condición suspensiva de que la Comisión autorice la ayuda.
(36)
Aunque esta medida aún no había sido adoptada cuando se decidió incoar el procedimiento y, por tanto, no formaba parte del plan de reestructuración, los riesgos para las perspectivas de rentabilidad del banco que se derivaban de una posible orden de reembolso de la Comisión se citaban en la decisión de incoación como un factor que debía tenerse en cuenta. El acuerdo de reembolso fue finalmente suscrito para tomar en consideración estas reservas. Como esta medida es imprescindible para el éxito de la reestructuración, la Comisión considera conveniente enjuiciar el acuerdo de reembolso, tras haber podido determinar a este respecto el límite máximo de ayuda, junto con las demás medidas.
(37)
En su decisión de incoar el procedimiento de investigación formal con arreglo al artículo 88, apartado 2, del Tratado CE, la Comisión consideró provisionalmente que las medidas en cuestión constituían ayudas estatales en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE y del artículo 61, apartado 1, del Acuerdo EEE, pues se habían otorgado mediante fondos estatales y podían repercutir sobre la posición económica de los competidores de otros Estados miembros al mejorar la situación financiera de la empresa (16) y, de este modo, falsear o amenazar falsear la competencia y afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros.
(38)
En su evaluación provisional, la Comisión había llegado a la conclusión de que las ayudas debían examinarse con arreglo a las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis (17) (en lo sucesivo, las «Directrices») y que no eran de aplicación ni otras normas del Tratado CE sobre compatibilidad de las ayudas ni otras Directrices comunitarias. La Comisión coincidía con Alemania en que BGB era una empresa en crisis en el sentido de lo dispuesto en el punto 2.1 de las Directrices. Sin embargo, persistían considerables dudas en torno a la compatibilidad de las ayudas con el mercado común.
(39)
Según los puntos 31 a 34 de las Directrices, al evaluar toda ayuda individual, la Comisión examina si el plan de reestructuración puede permitir restablecer la viabilidad a largo plazo de la empresa dentro de un plazo razonable y partiendo de hipótesis realistas.
(40)
Con respecto al plan de reestructuración inicial, la Comisión censuraba, en primer lugar, que no se hubieran explicado las estrategias futuras en el mercado de la banca de inversiones. En segundo lugar, en lo que respecta a la futura estrategia en el ámbito de las operaciones inmobiliarias, la Comisión pidió que se especificara más en detalle la diferencia de coste entre la liquidación y la continuidad de la filial inmobiliaria IBAG.
(41)
La Comisión dudaba que las hipótesis en que se basaba el plan de reestructuración inicial con respecto al mercado y las previsiones sobre evolución de la oferta y la demanda fueran lo suficientemente precisas para poder extraer conclusiones sobre las posibilidades de éxito de las medidas de reestructuración previstas. Era difícil reconocer cuáles eran las hipótesis del mercado en que se basaban las medidas de reestructuración.
(42)
Además, la Comisión constató que la información que Alemania había facilitado anteriormente en relación con las causas de las dificultades de la empresa era bastante superficial. Se expusieron las tres razones siguientes: a) créditos insuficientes, b) concesión de amplias garantías en el ámbito de los fondos inmobiliarios y c) introducción tardía (1999) y aplicación lenta de un sistema de control de riesgos. La información facilitada consistía básicamente en un resumen de las dificultades financieras. Sin embargo, sólo se indicaba un motivo real de tales dificultades, en concreto la ineficacia de las estructuras corporativas y de gestión, en particular la ausencia de un sistema de control de riesgos eficaz. Faltaba un análisis detallado de estas estructuras y de las deficiencias concretas de la gestión, tales como las repercusiones de la propiedad estatal. La Comisión, no obstante, consideró necesario proceder a tal análisis para evaluar las perspectivas de reestructuración de BGB. Por tanto, dudaba de que en el plan de reestructuración se hubieran reconocido y analizado las causas de las dificultades de BGB. Por tanto, pidió a Alemania que presentara un análisis pormenorizado de las deficiencias del pasado y de las perspectivas y los problemas futuros en el contexto de las estructuras corporativas, los métodos de gestión y de supervisión, los modelos de control y de presentación de informes, así como las técnicas de introducción de procesos decisorios de base comercial.
(43)
Con vistas a la posible privatización de la empresa, Alemania había aludido a negociaciones con posibles compradores, pero no había facilitado detalles sobre el procedimiento y las condiciones previstos a tal fin ni sobre otros factores pertinentes. Por tanto, la Comisión se preguntaba si se estaba considerando seriamente la posibilidad de privatización parcial o total y si, en caso afirmativo, había garantías de que tal privatización se basaría en un procedimiento abierto, transparente y no discriminatorio.
(44)
En lo que respecta al objetivo de rentabilidad -apenas el 7 %-, la Comisión, de entrada, dudaba que pudiera alcanzarse esta cifra, sobre todo habida cuenta de la problemática estructura institucional y de gestión, de las inciertas hipótesis sobre el mercado en que se basaban las medidas de reestructuración y del mantenimiento del problemático negocio inmobiliario. Incluso si se alcanzaba el objetivo del 7 % de rentabilidad, la Comisión se cuestionaba si ese rendimiento de la inversión sería suficiente para resultar compatible con el principio del inversor en una economía de mercado.
(45)
Además, la Comisión llamó la atención sobre el hecho de que la posibilidad de que se ordenara el reembolso de las ayudas en el procedimiento de LBB suponía un riesgo considerable para las perspectivas de éxito del plan de reestructuración; por tanto, en su decisión de incoación del procedimiento instó a Alemania para que presentara propuestas con vistas a una solución.
(46)
La excepción establecida en el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE está supeditada a la condición de que las ayudas no alteren las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común. Los puntos 35 a 39 de las Directrices establecen que han de adoptarse medidas para mitigar en la medida de lo posible las repercusiones negativas de la ayuda sobre los competidores. Por regla general, esta condición se materializa limitando o reduciendo la presencia de la empresa en el mercado de productos de referencia mediante la venta de instalaciones de producción o de filiales o la reducción de actividades. Tal limitación o reducción ha de guardar proporción con los efectos falseadores ocasionados por la ayuda y, en particular, con el peso relativo de la empresa en su mercado o mercados.
(47)
En conjunto, las contrapartidas o medidas compensatorias propuestas inicialmente, tales como la venta de importantes participaciones, la reducción de las operaciones de capitales y valores, de la división de financiación de deudas y del negocio inmobiliario, del número de establecimientos y de empleados y del ámbito de clientes institucionales, así como el cierre de sucursales y el abandono de las actividades en el ámbito de grandes clientes y operaciones con el extranjero, supondrían en principio una reducción del 26 % sobre el balance total de BGB (de 190 000 a 140 000 millones EUR). Como la descripción de las medidas compensatorias y de la contribución de cada una de ellas a los efectos deseados sobre el patrimonio y la plantilla de BGB era muy vaga en algunos aspectos, la Comisión no podía evaluar si realmente podría alcanzarse ese objetivo global ni determinar cómo repercutirían las medidas sobre la futura posición de BGB en los mercados o segmentos delimitados por Alemania. Por tanto, necesitaba información detallada sobre los efectos de cada medida sobre el patrimonio, la plantilla y la futura posición de BGB en los mercados o segmentos correspondientes.
(48)
Incluso en el supuesto de que se alcanzara el efecto global de reducción expuesto anteriormente (26 % o 50 000 millones EUR del balance total), la Comisión consideró poco probable que fuera suficiente habida cuenta del considerable importe de las ayudas y de la práctica de la Comisión en materia de ayudas de reestructuración a entidades de crédito (18). En este contexto, la Comisión citaba las ratios de fondos propios mínimas prescritas legalmente como un posible punto orientativo para evaluar la idoneidad de las contrapartidas, pues, en caso de infracapitalización, los bancos deben reducir su volumen comercial en una medida equivalente (una infracapitalización de 1 000 millones EUR y unos requisitos de fondos propios mínimos del 4 %, exigiría, por tanto, una reducción teórica de los activos ponderados en función de su riesgo de hasta 25 000 millones EUR). Estas «reducciones de oportunidad» podían servir como punto de partida aproximado para determinar el grado de falseamiento del mercado y las consiguientes medidas compensatorias necesarias. Solamente la inyección de capital de 1 755 millones EUR efectuada por el Estado federado de Berlín en el verano de 2001 correspondería, según estas consideraciones, a una reducción teórica de los activos de hasta 44 000 millones EUR. Con todo, la Comisión señaló que este punto de partida no podía utilizarse de forma mecánica, sino que había un cierto margen de discrecionalidad para tomar en consideración determinadas circunstancias como, por ejemplo, factores importantes para la supervivencia y la rentabilidad del banco.
(49)
Cuando se descubrieron riesgos nuevos después de la inyección de capital, se volvió a plantear la posibilidad de que los coeficientes de solvencia resultaran insuficientes. Para evitar una nueva aportación de capital, el Estado federado optó por la solución de contraer unas garantías generales mediante el blindaje de riesgos. En consecuencia, el efecto de las garantías es similar al de una aportación de capital. Sin embargo, el problema del blindaje de riesgos residía en que no se determinó de forma concluyente cuál era el importe definitivo que se iba a conceder en concepto de ayuda. El límite máximo nominal teórico citado en el artículo 45 del acuerdo de detalle era de 35 340 millones EUR. Si se deduce toda cobertura duplicada se obtiene un límite máximo de 21 600 millones EUR. Sin embargo, este último sigue siendo un importe nominal: se parte de la base de la materialización íntegra de todos los riesgos, lo cual resulta improbable (véase lo señalado anteriormente a este respecto). En consecuencia, la Comisión, por razones de prudencia, tuvo que partir del único límite máximo disponible -es decir, de 35 340 millones EUR- pero, como lo más probable era que no se materializara, sería desproporcionado emplearlo como base para la fijación de las medidas compensatorias necesarias. Por tanto, a la Comisión le resultó imposible determinar si las medidas compensatorias propuestas serían suficientes habida cuenta del importe de la ayuda. Por lo demás, dudaba de que, incluso en el supuesto más optimista -un importe efectivo de ayuda de 3 000 millones EUR además de la aportación de capital-, las medidas compensatorias fueran suficientes según el punto de partida aproximado expuesto anteriormente. Además, la experiencia acumulada en casos de ayudas de reestructuración revelaba que los supuestos más optimistas casi nunca se hacen realidad.
(50)
La Comisión anunció que al analizar la idoneidad de las medidas compensatorias se debía tomar en consideración la extremadamente fuerte posición que ocupaba BGB en el mercado de la banca minorista local y regional. Dada la falta de información suficiente, sin embargo, la Comisión no podía estimar cuáles serían los efectos de las medidas de reducción en los distintos mercados o segmentos. Con todo, la reducción prevista en el ámbito de los clientes particulares y empresariales mediante la venta de Weberbank y Allbank parecía relativamente modesta y no podía mitigar en una medida suficiente el efecto de falseamiento de la competencia provocado por la ayuda. Asimismo, habida cuenta de que BGB parecía ocupar una posición nada desdeñable en el mercado inmobiliario, la Comisión se preguntaba si las medidas de reducción previstas en este contexto serían suficientes.
(51)
En resumen, a la Comisión le faltaban importantes datos para poder efectuar una valoración adecuada y lo suficientemente detallada de las repercusiones de las medidas compensatorias previstas. Por tanto, sobre la base de los datos disponibles, albergaba serias dudas en cuanto a si las medidas de reducción eran suficientes para mitigar las repercusiones negativas sobre la competencia del elevado volumen de ayuda, cuyo importe exacto o máximo ni siquiera podía determinarse. En este contexto, también había que tener en cuenta la posición local y regional de BGB, particularmente en el mercado de la banca minorista.
(52)
De acuerdo con los puntos 40 y 41 de las Directrices, toda ayuda ha de limitarse a lo estrictamente necesario para llevar a cabo la reestructuración, de tal modo que no se proporcione a la empresa un exceso de flujo de tesorería, que podría ser utilizado para actividades desleales y distorsionadoras del mercado o, incluso, para una expansión comercial. Asimismo, las Directrices establecen que el beneficiario de la ayuda debe contribuir significativamente al plan de reestructuración con sus propios recursos, incluso mediante la venta de activos que no sean imprescindibles para la continuidad de la empresa.
(53)
Sobre la base de la información disponible, la Comisión no estaba en condiciones de determinar con precisión si la ayuda -cuyo importe ni siquiera estaba claro- se limitaba al mínimo imprescindible y si, por ejemplo, podrían haberse sobrevalorado ciertos riesgos en el transcurso de la reestructuración, o si se habían adoptado o iban a adoptarse medidas de control para descartar de forma efectiva una cobertura de riesgos múltiple.
(54)
La Comisión se preguntaba si la consecución de una ratio de capital básico del 5 % y de una ratio de fondos propios del 9,7 %, autorizada provisionalmente en tanto que ayuda de salvamento, así como el objetivo de alcanzar a partir de 2003 una ratio de capital básico del 7,5 % y una ratio de fondos propios de alrededor del 12 %, eran medidas realmente necesarias para el mantenimiento de la empresa en el mercado, incluso para una calificación sólida por parte de las agencias de calificación crediticia. En este contexto, la Comisión también dudaba de que la contribución de BGB mediante la venta de activos o filiales que no son imprescindibles para la viabilidad a largo plazo de la empresa cumpliera el criterio de «contribuir de forma importante» a la luz del elevado volumen de ayuda en juego, incluso en el supuesto más optimista. Dada la fuerte posición que ocupaba BGB, incluidas sus filiales y empresas fusionadas, en varios mercados y segmentos, se planteaba la duda de si no podrían venderse más o mayores filiales o activos, no sólo desde la perspectiva de las medidas compensatorias sino también en tanto que contribución significativa complementaria del dinero del contribuyente.
III. COMENTARIOS DE ALEMANIA
(55)
Alemania presentó sus comentarios sobre la incoación del procedimiento sobre la base del plan de reestructuración disponible en aquel momento, que en sus trazos esenciales seguía vigente en el verano de 2003 y sirvió de base para el informe de los expertos de la Comisión. Más adelante, a petición de la Comisión, facilitó información complementaria sobre el plan de reestructuración inicial, fundamentalmente sobre los siguientes aspectos pertinentes para la Decisión de la Comisión.
(56)
Alemania declaró que, de cara al futuro, la banca de inversiones dejará de ser un eje estratégico y un producto central del negocio del mercado de capitales. A su juicio, el negocio del mercado de capitales se concentra en ámbitos con un elevado potencial de rentabilidad, tales como operaciones de clientes con productos relativos a acciones, tipos de interés e instrumentos de crédito y, en menor medida, operaciones por cuenta propia, y va a seguir disminuyendo en volumen.
(57)
Alemania explicó de forma más detallada la diferencia de coste entre la liquidación y la continuidad de IBAG. Los costes globales de liquidación se componen de los costes operativos de liquidación ([...]* EUR) y de un déficit en el balance. Para determinar este último, se elaboró un balance consolidado hipotético sobre la base de tres supuestos (optimista, normal y pesimista) que arrojó el resultado de [...]* EUR, [...]* EUR y [...]* EUR. En el supuesto de que la empresa prosiguiera su actividad, en cambio, los costes en el período 2001-2005, en función de cada uno de los tres supuestos, oscilarían entre [...]* y [...]* EUR (supuesto normal [...]* EUR). Por tanto, según Alemania, la liquidación de IBAG supondría, comparada con su mantenimiento, un coste adicional de entre [...]* y [...]* EUR. Además, la liquidación implicaría que, a partir de 2006, se renunciaría a un resultado anual positivo de [...]* EUR.
(58)
Las autoridades alemanas explicaron de forma más pormenorizada las previsiones sobre la evolución de los mercados de los servicios y fondos inmobiliarios. Tras un ligero descenso de aproximadamente un 2 % en 2002, según datos de la Asociación Central Alemana de la Industria de la Construcción (Zentralverband des deutschen Baugewerbes), el volumen global del mercado alemán de la construcción se aproximaba al estancamiento en 2003. En la construcción residencial no se produjo ningún cambio de tendencia (2003: descenso aproximado del 1 % tras un descenso de alrededor del 3 % en 2002); en el Este, el descenso era mucho mayor que en los Estados federados occidentales debido al exceso de oferta de viviendas. La construcción no residencial registró un ligero crecimiento, del 1 %, en 2003. Por tanto, se habían ajustado las capacidades y estimaciones del volumen de negocios de Bavaria y se había definido una orientación más selectiva. Alemania explicó que Bavaria se va a concentrar en el futuro, tanto en la construcción residencial como en la no residencial, en el segmento superior del mercado y, dadas las diferencias regionales que presenta la evolución de este mercado, en las regiones occidentales de Hamburgo, Munich, Stuttgart y Rhein-Main. En cuanto a los fondos inmobiliarios, en el futuro se espera volver a un crecimiento notable tras el descenso registrado en 2001. Con casi el 50 % del volumen de colocación, los fondos inmobiliarios van a seguir desempeñando una función importante como instrumento alternativo de inversión, con una rentabilidad y unos riesgos que oscilan entre los de los valores de renta fija y los de las acciones. Sólo se crearán fondos nuevos de IBV para proyectos no residenciales del segmento superior y provistos de unas garantías mucho más limitadas. Gracias a estos productos de mayor valor también se podrá elevar el grado de seguridad de la rentabilidad, aunque, en su conjunto, la actividad comercial se reducirá en más de la mitad.
(59)
En relación con las previsiones de la evolución del mercado de los clientes particulares, Alemania explicó ante todo que en el área metropolitana de Berlín cada sucursal bancaria atiende a un promedio de 4 000 habitantes, superando con creces la media nacional (1 400). Aunque en Berlín no hay un exceso de sucursales bancarias, en los próximos años cabe contar con que siga reduciéndose el número de establecimientos gracias al desarrollo de otros canales como los call center e Internet. El plan para la mejora sostenible de la rentabilidad en el ámbito de los clientes particulares se aplica simultáneamente a los costes y a los beneficios. Entre las medidas más importantes para bajar costes destaca la reducción del número de sucursales en función de la rentabilidad actual, la cobertura geográfica y la estimación de los costes de cierre o fusión. El objetivo consiste en que aumente el número de clientes principales por sucursal, a [...]* en el caso de Berliner Sparkasse y a [...]* en el caso de Berliner Bank, hasta finales de 2003, en contraste con el promedio de 2 300 clientes que registran los competidores directos en Berlín. Alemania afirmó que la sustitución de las costosas instalaciones de caja convencionales por otras más modernas permitirá un ahorro adicional de [...]* puestos de trabajo. La reorientación de las labores de asesoramiento para captar a grupos de clientes lo más atractivos posible permitirá elevar aún más los beneficios. En lo que respecta a las actividades puramente operativas se van a impulsar los servicios en línea y el autoservicio, mientras que las sucursales van a enfocarse cada vez más hacia el asesoramiento de clientes. Según Alemania, las previsiones sobre la evolución de la demanda en el mercado de los clientes particulares se basan en datos de Landeszentralbank Berlin, informes de intermediarios financieros y estimaciones de la Oficina Federal de Estadística de los últimos años. En cuanto a la posición de BGB en los distintos segmentos del mercado local y regional de los clientes particulares, Alemania facilitó cifras corregidas a la baja que revelan unas cuotas de mercado en volumen que oscilan entre más del 20 % y más del 40 % en Berlín (véanse los considerandos 291 y siguientes). El crecimiento estimado para Berlín, donde no se alcanza la media federal del 2,5 % al tratarse de una región con dificultades estructurales, se cifró en el 2 %. A pesar de que las cuotas de mercado en el ámbito de los depósitos de clientes particulares oscilan en torno al 40 %, no puede hablarse de una posición dominante de BGB porque el mercado minorista de Berlín se caracteriza por una intensa competencia y los clientes pueden cambiar de banco sin grandes costes ni esfuerzos. Además, BGB tiene una cuota muy elevada en lo que respecta a los depósitos de ahorro, mientras que, tratándose de instrumentos de inversión de más valor tales como depósitos a plazo, bonos de ahorro, cuentas de valores y otros productos complejos como los seguros, su cuota es muy pequeña en comparación con su grado de penetración en el mercado, al ser su círculo de clientes mayoritariamente de pocos ingresos.
(60)
Las previsiones sobre la evolución del mercado de los clientes empresariales se basan, en particular, en informes de intermediarios financieros y evaluaciones de la Oficina Estadística Federal. A pesar de que la tasa de crecimiento del mercado berlinés en el período 2001-2006 se va a situar en el 1 %, la gestión selectiva de la cartera y la consiguiente exclusión de créditos de riesgo elevado, la introducción de un sistema de precios basado en el riesgo y la concentración de la actividad comercial en los segmentos básicos de clientes comerciales y clientes empresariales regionales permitirá una ligera reducción del volumen de créditos de [...]* a [...]* EUR. La fusión de los activos de riesgo tiene por finalidad evitar unos elevados riesgos de diversificación, sobre todo en el segmento de los grandes clientes empresariales con un volumen de negocios superior a 50 millones EUR. Fuera de Berlín se procederá además a una reducción de [...]* EUR. El volumen de depósitos de los clientes empresariales, a pesar del objetivo de reducir las actividades crediticias de gran volumen, se mantendrá casi constante gracias a los esfuerzos por impulsar las ventas cruzadas. Alemania también facilitó datos corregidos a la baja sobre los segmentos de clientes empresariales regionales y locales que arrojan unas cuotas de mercado del 25 %, o algo por debajo, en Berlín (véanse los considerandos 291 y siguientes). La tasa de crecimiento anual de Berlín se estima en un promedio del 2 %. La rentabilidad aumentará de forma significativa mediante la optimización de los procesos de distribución y servicios y la introducción de productos estandarizados. El número de establecimientos se reducirá de 73 a 35 en todos los grupos de clientes. La reforma del modelo de precios de Berliner Bank y Berliner Sparkasse mediante la uniformización de los límites mínimos (más elevados) y la consiguiente explotación del potencial de ventas cruzadas, así como una mayor división del trabajo de los gestores de cuentas, mejorará los márgenes de cobertura.
(61)
Según Alemania, las causas de la insuficiencia de créditos hipotecarios y la contracción de garantías en el ámbito de los fondos inmobiliarios radican, tal y como se aseguraba en la notificación, en las extremadamente optimistas previsiones de la evolución de los precios de los bienes inmobiliarios en Berlín y los nuevos Estados federados a raíz de la reunificación de Alemania. Sobre la base de estas expectativas, BGB ha concedido numerosos créditos inmobiliarios comerciales y, hasta 1999, constituyó fondos de inversión de volumen cada vez mayor con amplias garantías, lo cual, al principio de la crisis inmobiliaria de finales de los noventa, exigió importantes ajustes de valoración y dotaciones de reservas. Estos riesgos, a falta de una aplicación plena de un sistema de prevención para detectar riesgos dentro del grupo y de un sistema adecuado de evaluación de riesgos en las divisiones bancarias, no fueron reconocidos en toda su magnitud, de tal modo que no se adoptaron medidas correctivas con la suficiente antelación. No fue hasta el año 2000 cuando, a instancias del consejo de administración del grupo y de los auditores y sobre la base de la auditoría especial efectuada por la BAKred, se revisaron las cuentas según criterios más estrictos, a raíz de lo cual hubo que actualizar numerosas cifras. En esta revisión se comprobó que el sistema de prevención de riesgos no se ajustaba a los requisitos legales ni en su configuración ni en su aplicación práctica.
(62)
La fusión en 1994 de los distintos bancos que se agrupaban bajo el paraguas de BGB tuvo como trasfondo el deseo del Estado federado de Berlín, en tanto que accionista, de crear una entidad estratégica con los mayores efectos sinérgicos posibles. No se podía crear una entidad unitaria con arreglo a la Ley de entidades de crédito sin perder, en virtud del artículo 40 de dicha Ley, el nombre «Berliner Sparkasse» y el privilegio hipotecario de BerlinHyp. La falta de una dirección unitaria viable con arreglo al Derecho de sociedades significaba que la gestión corporativa del riesgo sólo podía introducirse por etapas. A ello se añadieron restricciones técnicas en los sistemas informáticos y retrasos en el establecimiento de una calidad de datos suficiente. La gestión del riesgo apenas recibía apoyo y los datos correspondientes tenían que ser recopilados a mano. Por tanto, estaba siempre sujeta a error, era incompleta y se caracterizaba por unos procesos muy largos. Los procedimientos internos de calificación de riesgos no se validaban con métodos estadísticos.
(63)
Sin embargo, la introducción de un sistema eficaz de control de riesgos y de un nuevo sistema de bases de datos hasta finales de 2002 es una garantía empresarial para poder detectar y corregir a tiempo futuros problemas. Todas las operaciones del grupo pertinentes desde el punto de vista del riesgo crediticio se agrupan en un registro de datos sobre riesgos. Estos datos constituyen la base de un sistema de gestión de límites por el que se evalúan las carteras en función de su riesgo potencial y se someten a ciertos límites. De este modo se dispone de una plataforma de información actualizada diariamente para todos los análisis del riesgo de las operaciones de crédito. Sobre la base de este sistema también se ha desarrollado un nuevo sistema para informar a los consejos de administración y vigilancia sobre los riesgos crediticios. Los procedimientos de calificación de riesgos se han reformado completamente en colaboración con la DSGV y con los Landesbanken (bancos regionales) alemanes. También el intenso intercambio del personal de dirección y la reducción de los departamentos de 63 a 34 están contribuyendo a mejorar el control de los riesgos.
(64)
La simplificación de las estructuras corporativas y de gestión y la introducción de sistemas de control eficaces consiste en mejoras estructurales en las áreas de gobierno corporativo, control de riesgos, control y dirección de las filiales inmobiliarias y homogeneización de la infraestructura informática. Con arreglo a la nueva estructura, la propia BGB cubrirá los ámbitos comerciales de banca mayorista y financiación inmobiliaria y centralizará los equipos de trabajo. En Landesbank Berlin se agruparán, a excepción de la banca mayorista y de la financiación inmobiliaria comercial, todas las actividades de comercialización, incluidas las relativas a los clientes empresariales y particulares. Se ha alcanzado en gran medida el objetivo de una dirección unificada del grupo. Las medidas para mejorar los procesos estructurales y operativos consisten en la designación de comités de evaluación de riesgos para el análisis completo de todos los riesgos del grupo, el desarrollo de un departamento independiente de registro de datos sobre riesgos para evaluar los riesgos operativos y el establecimiento de unidades de gestión de riesgos en los ámbitos de clientes empresariales y financiación inmobiliaria. Asimismo, se ha creado un equipo de proyectos para estructurar y abordar adecuadamente las deficiencias señaladas en los informes de auditoría. En el futuro, los créditos en cartera de riesgo considerable se examinarán de forma centralizada en el departamento de gestión de riesgos para su mejor valoración.
(65)
Alemania aseguró que el objetivo de alcanzar una rentabilidad del 6 -7 % (según la notificación inicial) o del [...]* % (según la planificación a medio plazo revisada de 24 de junio de 2003) en el año 2006 es suficiente. En el período 1995-2000, las tasas de rentabilidad antes de impuestos de los Landesbanken y cajas de ahorro, por un lado, y de todos los bancos alemanes (los 100 mayores), por otro, oscilaron entre el 12,6 y el 17,6 % y entre el 13,0 y el 16,5 %, respectivamente. Sin embargo, a lo largo del tiempo puede observarse un descenso de la rentabilidad de los fondos propios antes de impuestos. En particular, en el ámbito de los Landesbanken y cajas de ahorro, se pasó del 17,6 % en 1995 al 12,6 % en 2000. Según Alemania, a raíz del posterior empeoramiento de la situación coyuntural y del estancamiento del proceso de consolidación en Alemania, las cifras de los años siguientes permanecieron en niveles más bajos y, en el período 2001-2006, está previsto que oscilen entre el 7,0 % (2001) y el 8,5 % (2006) en el caso de los Landesbanken y cajas de ahorros, y entre el 9,9 % (2001) y el 12,0 % (2006) en el conjunto del sector. El potencial de recuperación de los Landesbanken y las cajas de ahorros está muy limitado tanto por la desaparición de la responsabilidad institucional (Anstaltlast) y la responsabilidad de garante (Gewährträgerhaftung) como por Basilea II. El objetivo de alcanzar una rentabilidad antes de impuestos en torno al 6-7 % (según la notificación individual) y del [...]* % (según la planificación a medio plazo revisada de 24 de junio de 2003) no es directamente comparable a las rentabilidades de las entidades competidoras, pues la ratio de capital básico de BGB durante la fase de reestructuración, con el fin de asegurar la refinanciación en el mercado de capitales, contiene un «colchón de seguridad» que sirve para la compensación parcial de la absoluta falta de plusvalías latentes. Por eso, la ratio de capital básico prevista para el futuro, del [...]* %, es netamente superior al promedio del 6,1 % que registraron los Landesbanken y cajas de ahorro entre 1995 y 2000. Como consecuencia del colchón de seguridad de alrededor del [...]* %, también la rentabilidad de los fondos propios se reduce -con los mismos beneficios antes de impuestos- en un [...]* %, aproximadamente, comparada con la de las entidades de crédito competidoras, pues los beneficios antes de impuestos se refieren a un volumen mayor de fondos propios.
(66)
El hecho de que el banco sea de propiedad pública no pone en cuestión por sí solo su capacidad de saneamiento. Alemania recordó que el artículo 295 del Tratado CE prohíbe toda discriminación de las empresas públicas. Todo uso indebido de influencias en relación con la propiedad pública es investigado por una comisión de investigación del parlamento y por la fiscalía de Berlín. Por lo demás, el Estado federado de Berlín tiene la intención de privatizar BGB.
(67)
Por otro lado, Alemania aludió a dos factores especiales que influyen de forma decisiva sobre la actividad comercial de LBB. Por un lado, de acuerdo con el artículo 3, apartado 6, de la Ley LBB, en el futuro este banco estará obligado a ejercer actividades de fomento como, por ejemplo, impulsar el ahorro y gestionar también cuentas corrientes de clientes privados con una solvencia limitada. De este modo, la entidad tiene en proporción muchos clientes de pocos ingresos, lo cual merma de forma significativa el potencial de rentabilidad. Todo cambio exige un largo período de tiempo. Por otro lado, la debilidad de las estructuras económicas de la región de Berlín sigue representando una carga adicional que se refleja en la renta por cliente, situada un 15 % por debajo del promedio nacional. La mayor parte de los demás competidores en Berlín puede compensar esta desventaja con su presencia en otras regiones. Alemania declaró que, con la absorción de la antigua Ost-Berliner Sparkasse, LBB ha aumentado considerablemente su cuota en el mercado de Berlín Oriental, zona especialmente aquejada de debilidad estructural. El 55 % de los clientes de LBB procede de Berlín Oriental, aunque solamente el 37,5 % de los habitantes de la ciudad vive en esta zona de la ciudad. Estos factores especiales seguirán vigentes después de la privatización.
(68)
Asimismo, sobre la base de la planificación a medio plazo revisada de 24 de junio de 2003, Alemania presentó una cuantificación de las repercusiones de las propuestas formuladas por los expertos de la Comisión (por ejemplo, aumento de las provisiones para riesgos), de la separación del negocio de los servicios inmobiliarios, a la que ya se habían comprometido, y de la venta de IBB, y explicó que las repercusiones de estas tres medidas a medio y largo plazo serán escasas.
(69)
A solicitud de la Comisión, Alemania y el banco expusieron las consecuencias de una venta separada de Berliner Bank antes de finales de 2005 para la viabilidad del resto del grupo. Según Alemania, esta venta repercute negativamente sobre la planificación del grupo a medio plazo. En total, se obtiene un efecto en el período 2003-2005 de alrededor de menos [...]* EUR, de los cuales [...]* corresponden al gasto extraordinario relativo a la venta, y el resto, a las dotaciones para personal, tecnologías de la información, edificios y gasto adicional de reestructuración. A medio o largo plazo se reducirá el resultado antes de impuestos previsto en el año 2006 en [...]* EUR, pasando de unos [...]* EUR (según el plan revisado sobre la base de las tres medidas citadas) a apenas [...]*EUR, de los cuales unos [...]* como consecuencia de la pérdida de la contribución de los ingresos de Berliner Bank al grupo, y el resto, a raíz del retraso del recorte de plantilla, de la pérdida del aumento previsto de los ingresos por comisiones y de los costes (fijos) remanentes (sobre todo al desaparecer las economías de escala en concepto de back office). La rentabilidad de los fondos propios caerá [...]* puntos porcentuales, situándose en el [...]* %, en el año 2006. Con todo, este cálculo se basa en la asunción de que Berliner Bank se venderá como banco independiente para maximizar el número de oferentes, lo cual implica un coste más elevado que el de una venta de activos o de un departamento operativo. Además, la separación de Berliner Bank reducirá la contribución de los resultados de la banca minorista al conjunto del grupo BGB en más de un [...]* %, situándose en alrededor del [...]* %, y la contribución de los resultados del mercado de capitales aumentará de forma correspondiente, pasando de algo más del [...]* % a alrededor del [...]* % [...]*.
(70)
Por otro lado, la Comisión pidió a Alemania y al banco que cuantificaran las consecuencias que la venta separada de BerlinHyp para finales de 2006 tendría para la viabilidad del resto del grupo. Según datos de Alemania y del banco, esta venta tendrá las siguientes repercusiones negativas sobre el resto del grupo o impondrá los siguientes requisitos que el comprador no necesariamente reunirá: el comprador deberá hacerse cargo en la mayor medida posible de la refinanciación interna del grupo (estimada actualmente en unos [...]* EUR) en condiciones similares, lo que significa que tendrá que tener una calificación por lo menos tan buena como Landesbank Berlin, y deberá asumir también la garantía de empresa matriz de BGB sobre BerlinHyp, para evitar la imputación de grandes créditos (estimación actual del volumen: unos [...]* EUR). Además, el comprador deberá ofrecer como precio mínimo de compra el valor contable de BerlinHyp, pues de no ser así se producirán amortizaciones contables de [...]* que podrían poner en peligro la viabilidad del resto del grupo. También un resultado negativo del procedimiento de licitación presentará el riesgo de nuevas amortizaciones contables. Además, para evitar que la venta tenga costosas repercusiones sobre el plan de reestructuración, deberá mantenerse la cooperación en materia de comercialización entre BerlinHyp y el grupo. La obligación de venta separada exigiría una reducción del valor contable actual de [...]* EUR a [...]* EUR sobre el valor contable de los fondos propios de BerlinHyp, de 519 millones EUR. El resultado antes de impuestos previsto para 2006 para el resto del grupo se reducirá otros [...]* EUR, aproximadamente (diferencia entre la pérdida del resultado previsto de BerlinHyp, de alrededor de [...]* EUR, y los ingresos en concepto de intereses derivados del producto de la venta, de unos [...]* EUR). Esto, junto con la venta separada de Berliner Bank, tendrá como consecuencia una nueva reducción del [...]* % en la rentabilidad de los fondos propios del resto del grupo prevista para 2006, que se situará algo por encima del [...]* %, y una ratio de capital básico ligeramente por encima del [...]* %.
(71)
Alemania presentó una planificación a medio plazo sobre la evolución de las distintas partidas del balance y de la cuenta de pérdidas y ganancias entre 2001 (situación actual) y 2006 (plan), y la actualizó varias veces en el transcurso del procedimiento para tomar en consideración las nuevas medidas de venta, cierre y reducción prometidas. Según la planificación a medio plazo presentada en junio de 2003, que ya toma en consideración la separación del negocio de los servicios inmobiliarios y de IBB, así como todas las medidas previstas inicialmente, las repercusiones durante el período de reestructuración, entre 2001 y 2006, en los distintos ámbitos de actividad, serán las siguientes (de todos los elementos que se enumeran en el plan, aquí se ofrecen únicamente, a modo de ejemplo, los activos de los distintos segmentos y el número de empleados).
(72)
En el segmento de los clientes particulares, los activos, a raíz de las medidas de venta, cierre y reducción, descenderán de algo más de [...]* EUR a apenas (una reducción de [...]* EUR o del [...]* %); alrededor del 90 % de esta reducción lo cubrirá la venta de participaciones (sobre todo, Allbank, Weberbank, BG Polska, Zivnostenka Banka). La plantilla sufrirá un recorte desproporcionado, de alrededor del [...]* %. La venta de Berliner Bank de acuerdo con el compromiso presentado posteriormente no se tiene en cuenta en esta cifra.
(73)
En el otro segmento de la banca minorista, el de los clientes empresariales -operaciones con pequeñas y medianas empresas (excluidos los grandes clientes)- se espera una reducción del patrimonio, que pasará de casi [...]* EUR en 2001 a unos [...]* EUR en 2006 (reducción de casi [...]* EUR o del [...]* %). Al mismo tiempo, la plantilla se reducirá en algo más del [...]* %. La venta de Berliner Bank de acuerdo con el compromiso presentado posteriormente tampoco se tiene en cuenta en esta cifra.
(74)
La medida compensatoria en el ámbito de la financiación inmobiliaria consiste, en primer lugar, en una reducción de la cartera de riesgos y una orientación hacia las operaciones de bajo riesgo. De este modo, los activos pasarán de unos [...]* EUR en 2001 a unos [...]* EUR en 2006 (reducción de alrededor del [...]* %). La plantilla sufrirá un recorte desproporcionado, de alrededor del [...]* %.
(75)
La reducción de las operaciones en el mercado de capitales llevará a un recorte de plantilla de alrededor del [...]* %; los activos de este segmento sufrirán una reducción de alrededor del [...]* %; pasarían de unos [...]* EUR en 2001 a unos [...]* EUR en 2006. Frente a lo previsto en el plan inicial, se producirá una orientación más marcada hacia las operaciones de bajo riesgo. Las obligaciones en este ámbito se reducirán en una medida desproporcionada, en más del [...]* %.
(76)
La liquidación gradual del segmento de grandes clientes y operaciones con el extranjero supondrá una reducción de los activos correspondientes de alrededor del [...]* y un recorte de plantilla de alrededor del [...]* %*. Los elementos restantes, sobre todo por la larga duración de algunos contratos y acuerdos, seguirán reduciéndose más después de 2006.
(77)
A raíz del abandono de todas las operaciones suprarregionales en el segmento de los clientes institucionales se reducirán los activos correspondientes en casi un [...]* %. El segmento de clientes institucionales se incorporará al de clientes empresariales.
(78)
Con la separación del segmento de servicios inmobiliarios, que se ofreció como medida compensatoria adicional, los activos correspondientes se disgregarán casi en su totalidad.
(79)
Combinadas con otras reducciones de elementos del activo, por ejemplo en la gestión de los tipos de interés o mediante la separación de las actividades de fomento de IBB (unos 20 000 millones EUR de activos), y con los efectos de la consolidación, estas medidas supondrán una reducción total del volumen del balance de unos [...]* EUR o del [...]* %, que pasará de unos 189 000 millones EUR en 2001 a unos [...]* EUR en 2006. Sin tomar en consideración la disgregación de IBB, cuya calificación de medida compensatoria es cuestionable (19), se obtiene una reducción del balance de aproximadamente [...]*.
(80)
En cuanto a las cuotas de mercado, Alemania indicó que en los ámbitos de los clientes particulares y empresariales se refieren únicamente a Berlín, por presentar estas operaciones una dimensión regional. En cambio, las áreas de la financiación inmobiliaria y del mercado de capitales son de dimensión nacional, la segunda incluso en gran medida internacional. Las cuotas de mercado en los segmentos de clientes particulares y empresariales de Berlín se han corregido a la baja con respecto a las cifras presentadas en la notificación (situándose entre algo más del 20 % y más del 40 % en el de clientes particulares, y alrededor del 25 % en el de clientes empresariales), porque los datos comunicados por BGB al Landeszentralbank a efectos de la estadística empleada a este respecto no se habían desglosado desde el punto de vista regional ni material (véanse los considerandos 291 y siguientes).
(81)
En el ámbito de las operaciones crediticias con clientes particulares en el mercado berlinés se pronostica un aumento de la cuota de mercado de BGB hasta 2006, mientras que la cuota relativa a los depósitos se reducirá muy poco. Esta evolución se debe a la concentración de las actividades de BGB en Berlín. Pero, al mismo tiempo, BGB se retirará completamente del mercado suprarregional en aplicación del plan de reestructuración. Las medidas compensatorias en el segmento de los clientes particulares apenas repercutirán sobre las cifras de las cuotas de mercado de Berlín, porque la reducción de actividad se ceñirá sobre todo al mercado suprarregional.
(82)
En el área de los clientes empresariales se producirá una ligera reducción de la cuota de mercado entre 2001 y 2006 en lo que respecta a las operaciones crediticias, mientras que la cuota relativa a los depósitos permanecerá casi constante.
(83)
En el segmento de la financiación inmobiliaria, la cuota de mercado nacional notificada inicialmente debe corregirse reduciéndose de alrededor del 5 % a alrededor del 3 % sobre la base de las estadísticas actualizadas; posteriormente, esta cuota caerá hasta situarse en 2006 en torno al 2 %. En lo que respecta al mercado de capitales no está previsto ningún cambio.
(84)
En el transcurso del procedimiento, Alemania indicó que BGB había examinado detalladamente la posibilidad de adoptar más medidas compensatorias. Con todo, además del compromiso de vender el área de negocio de los servicios inmobiliarios, contraído en una fase temprana como complemento del plan inicial, no hay más contrapartidas [...]* posibles.
(85)
En su conjunto, las medidas compensatorias también son adecuadas a juicio de Alemania. El importe total de las ayudas, en tanto que punto de referencia para la evaluación de la idoneidad de las medidas, incluye la inyección de capital del Estado federado de 1 755 millones EUR y el importe de ayuda contenido en el blindaje de riesgos, que representa como máximo, en el supuesto más pesimista, 6 070 millones EUR. En tanto que remuneración por el blindaje de riesgos, BGB abona una comisión de garantía de 15 millones EUR anuales.
(86)
Como punto de partida para determinar el falseamiento del mercado, la Comisión, en su decisión de incoar el procedimiento, había utilizado la posibilidad de una expansión comercial sobre la base de los requisitos cautelares relativos a los coeficientes de solvencia. Según Alemania, la asunción de que una inyección de capital básico de 1 000 millones EUR permitirá elevar los activos ponderados en función de su riesgo hasta 25 000 millones EUR no puede deducirse sin más de las normas básicas de la supervisión bancaria. Un banco necesitará una inyección simultánea de capital básico y capital complementario para poder aumentar sus activos ponderados en función de su riesgo en 25 veces el importe de la inyección de capital. Salvo que el banco cuente con capital complementario hasta entonces no contabilizable por un importe equivalente a la inyección de capital básico, la aplicación a priori de un factor de 25 es imposible. En opinión de Alemania, es incorrecto concluir que una expansión comercial que, así y todo, resulta posible gracias al capital complementario a disposición del banco constituye un falseamiento del mercado ocasionado por una inyección de capital básico calificada de ayuda. Por tanto, resulta necesario limitar desde el principio el falseamiento del mercado a no más de 12,5 veces el importe de una ayuda en forma de inyección de capital.
(87)
El Estado federado de Berlín sólo ha aportado a BGB capital básico -por importe de 1 755 millones EUR-, pero no capital complementario. A raíz de la aportación de capital básico, puede tomarse en consideración un capital complementario antes no contabilizable por importe de 877,5 millones EUR, pero, tal y como se ha expuesto, no puede considerarse que este capital constituya un falseamiento del mercado ocasionado por la aportación de capital básico.
(88)
Además, según Alemania, la ratio (teórica) de capital básico del 4 % y la ratio de fondos propios del 8 % constituyen los requisitos mínimos legalmente prescritos en materia de capital propio. Las entidades necesitan una dotación de fondos propios mucho mayor para poder desarrollar adecuadamente sus actividades y contar con el margen necesario para operar en los mercados financieros. Según estimaciones de la BAFin, desde el punto de vista mercantil es preciso mantener una ratio de capital básico del [...]* % y una ratio de fondos propios del [...]* % para garantizar la liquidez de BGB y no poner en peligro la continuidad del proceso de reestructuración (véase la carta de este organismo de 29 de junio de 2001).
(89)
Por tanto, sobre la base de estas consideraciones y de las ratios de capital aplicables en aquellas fechas, la ampliación de capital supone un falseamiento del mercado de unos 18 000 millones EUR (aportación de capital básico de unos 1 800 millones EUR multiplicada aproximadamente por 10).
(90)
En respuesta a la incoación del procedimiento por parte de la Comisión, Alemania ya ha ofrecido como medida compensatoria adicional la disgregación de los servicios inmobiliarios (IBAG, IBG, LPFV) de BGB. Alemania declaró que los efectos del blindaje de riesgos se centran en el ámbito de los servicios inmobiliarios, que en sí mismos no están sujetos a los requisitos relativos a los coeficientes de solvencia y que cualquier otra sociedad puede igualmente prestar sin autorización bancaria. El blindaje de riesgos se refiere a las operaciones antiguas, en lo esencial fondos ya colocados, y no a las nuevas. Sin embargo, en su caso cabe considerar que las operaciones nuevas sólo resultan posibles gracias al blindaje de riesgos. Ahora bien, en ese supuesto, el volumen del falseamiento del mercado no puede rebasar el volumen total de las nuevas operaciones. En el año 2002 se esperaba que IBV tuviera un volumen de fondos por un importe total de [...]* EUR. En el caso de Bavaria, se esperaba un volumen de proyectos por un importe total de [...]* EUR en el mismo año. Por tanto, el conjunto de las nuevas operaciones de IBAG oscila en torno a los [...]*. El blindaje de riesgos sólo podrá repercutir sobre las nuevas operaciones de IBAG hasta el final del proceso de reestructuración a finales de 2006. Después, IBAG será una empresa saneada y viable con capacidad para competir en el mercado por sus propios medios. Por tanto, al medir el grado de falseamiento del mercado provocado por el blindaje de riesgos, las nuevas operaciones de IBAG sólo pueden contabilizarse como máximo hasta finales de 2005 y representan un importe total de [...]* EUR entre 2002 y 2005. Este importe total del falseamiento del mercado se sitúa entre el supuesto más optimista de la ejecución efectiva de las garantías del Estado federado de Berlín en el marco del blindaje de riesgos (2 700 millones EUR) y el supuesto más pesimista a este respecto (6 100 millones EUR). Por tanto, lo adecuado es que la Comisión, al determinar el falseamiento del mercado derivado del blindaje de riesgos, se base en el importe de las nuevas operaciones de IBAG hasta la conclusión de la fase de reestructuración, o sea, en [...]* EUR. En cualquier caso, el grado de falseamiento también puede determinarse sobre la base del importe de ayuda resultante partiendo del supuesto más pesimista (6 070 millones EUR).
(91)
Por tanto, como resultado de este cálculo, el grado de falseamiento del mercado que se utilizará como punto de partida para evaluar las medidas compensatorias será el siguiente:
-
un importe nuevo a favor de BGB mediante la aportación de capital: 18 300 millones EUR,
-
un importe destinado al área de los servicios inmobiliarios, que se desprenderá del grupo, mediante el blindaje de riesgos: [...]* EUR - 6 100 millones EUR.
(92)
En contraste con lo asumido por la Comisión cuando incoó el procedimiento sobre la base de la información disponible en aquel momento, las menores cuotas de mercado efectivas de BGB no justifican que se parta de una posición de mercado muy fuerte del grupo y que de ello se extraigan consecuencias para determinar una serie de medidas compensatorias. En conjunto, las medidas propuestas para compensar el falseamiento del mercado parecen adecuadas, incluso si se toman en consideración las implicaciones que el patrimonio de WBK pueda tener sobre LBB desde la perspectiva de las ayudas estatales.
(93)
Asimismo, por razones ligadas a la competencia, Alemania no considera pertinente que se venda Berliner Bank antes de venderse las acciones del Estado federado de Berlín en BGB. Las contrapartidas en el mercado minorista son suficientes: separación de Weberbank, Allbank y de las filiales extranjeras BGB Polska y Zivnostenska Banka, así como renuncia a los seis centros de clientes particulares alemanes y cierre de unas noventa sucursales, casi todas en Berlín. Además, las medidas compensatorias en su conjunto se inscriben en el marco -o incluso lo rebasan- de lo que ha exigido la Comisión en decisiones anteriores sobre reestructuración de bancos.
(94)
Después de que la Comisión haya formulado nuevas objeciones, ante todo sobre el hecho de que las medidas de cierre y de venta adoptadas o aún por adoptar apenas alterarán la posición de BGB en el mercado berlinés de la banca minorista, Alemania y el Estado federado de Berlín han decidido finalmente, pese a todo, asumir el compromiso de vender Berliner Bank. Conforme a ese compromiso, Alemania se compromete a garantizar que el grupo venderá «Berliner Bank» en tanto que unidad económica -incluidas la marca, todas las relaciones con clientes, las sucursales y el personal correspondiente- en un procedimiento abierto, transparente y no discriminatorio antes del 1 de octubre de 2006.
(95)
La venta de «Berliner Bank» reducirá los activos de la banca minorista en su conjunto en [...]* EUR ([...]* EUR en el ámbito de los clientes particulares y [...]* EUR en el de los clientes empresariales). Junto con las medidas ya previstas, los activos de este segmento sufrirán una reducción total de [...]* EUR. Durante el período de la reestructuración, el balance se reducirá de 189 000 millones EUR a unos [...]* EUR.
(96)
Según Alemania, durante la reestructuración no se sobreestimaron los riesgos. Las estimaciones se basan, con todo, en la información sobre LPFV disponible en enero de 2002. Su valoración puede cambiar durante el período de vigencia de las garantías en virtud de factores macroeconómicos y de una gestión inmobiliaria intensiva. Sin embargo, los contratos de exención de LPFV con IBG y las modalidades del blindaje de LPFV por parte del Estado federado de Berlín garantizan que este último sólo reembolsará los importes ejecutados de forma efectiva en concepto de garantías. Para garantizar una gestión de alta calidad, el Estado federado de Berlín tiene derechos de intervención y de formulación de instrucciones en LPFV.
(97)
Además, se han introducido medidas de control adecuadas para descartar de forma efectiva una cobertura múltiple de los riesgos. En efecto, los riesgos derivados de la renovación y los derechos de presentación de ofertas no son acumulativos sino sustitutivos. Este factor se tiene en cuenta en la descripción de los riesgos de LPFV. Sin embargo, sí se produce una cobertura múltiple de riesgos en lo que respecta a la fianza de arrendamiento y la garantía de crédito del grupo BGB. LPFV examina la regularidad de la ejecución de las fianzas de arrendamiento desde el punto de vista jurídico, material y contable. Desde enero de 2003, «BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH», empresa íntegramente propiedad del Estado federado de Berlín, realiza un control por encargo de éste que descarta la ejecución simultánea de las garantías de crédito. Todas las prestaciones de LPFV a las que se refiere la asunción de deudas por parte del Estado federado son examinadas detalladamente por BCIA desde el punto de vista jurídico, material y contable, al igual que la regularidad de cada ejecución de garantías de crédito y de garantías contables. Con BCIA, el Estado federado dispone de un instrumento contundente y efectivo para minimizar riesgos, pues la Ley de Garantías de 16 de abril de 2002 establece de forma expresa que, en relación con los riesgos blindados, no pueden efectuarse pagos a terceros de no existir una obligación jurídica al respecto.
(98)
Más en concreto, el acuerdo de detalle otorga al Estado federado o BCIA, sobre cuya actividad debe informarse trimestralmente al parlamento regional, los siguientes derechos de aprobación, inspección, formulación de instrucciones y otros derechos similares con respecto a las sociedades beneficiarias del blindaje de riesgos, cuyo ejercicio se regula de forma más pormenorizada en un reglamento de habilitación y de procedimiento:
-
reserva de aprobación con respecto a los compromisos de crédito en caso de que se rebasen ciertos umbrales,
-
participación en la elaboración de la lista positiva y en el cómputo anual de las garantías contables,
-
reserva de aprobación con respecto a la venta de activos sujetos a la garantía contable en caso de que se rebasen ciertos umbrales,
-
reserva de aprobación para inversiones que generen costes suplementarios de adquisición o producción en caso de que se rebasen ciertos umbrales,
-
reserva de aprobación sobre determinados pagos de LPFV,
-
derecho a formular instrucciones a IBG y LPFV en lo que respecta a la protección frente a la ejecución de garantías,
-
reserva de aprobación sobre cesiones y otras medidas relacionadas con reclamaciones derivadas del acuerdo de detalle,
-
amplios derechos de información e inspección,
-
reserva de aprobación sobre la designación de los auditores de IBG, IBAG y LPFV,
-
derecho de auditoría por parte del tribunal de cuentas de Berlín,
-
reserva de aprobación en casos de reestructuración.
(99)
Alemania adujo que el banco contribuye de forma significativa mediante la venta de activos o filiales que no son imprescindibles para la viabilidad a largo plazo. Se trata de participaciones importantes, y rentables, que se venderán con arreglo a procedimientos abiertos y transparentes. A ello se añade la prevista venta del área de negocio de los servicios inmobiliarios. Otra contribución propia resulta imposible, pues, en el año 2001, BGB ya hizo todos los esfuerzos posibles, reduciendo los activos de riesgo, para compensar en la medida de lo posible la considerable pérdida de capital y sostener las ratios de fondos propios.
(100)
Las ratios de capital básico y de fondos propios fijados como objetivo a partir de 2003 con arreglo al plan de reestructuración, autorizados provisionalmente en tanto que ayuda de salvamento, también resultan necesarios a juicio de Alemania. La consecución de una ratio de capital básico del 5 % y de una ratio de fondos propios del 9,7 %, autorizada provisionalmente en tanto que ayuda de salvamento, así como el objetivo de alcanzar a partir de 2006 una ratio de capital básico del 7,5 % y una ratio de fondos propios de alrededor del 12 %, son medidas urgentemente necesarias para el mantenimiento de la empresa en el mercado, incluso para una calificación sólida por parte de las agencias de calificación. En particular, habida cuenta de [...]* y de la situación de liquidez [...]* de BGB, es imprescindible lograr una base de fondos propios por encima de la media para [...]*.
(101)
Las ratios medias de capital básico y de fondos propios de los Landesbanken y las cajas de ahorros oscilaron entre los años 1995 y 2000 entre el 5,7 y el 6,8 % y entre el 8,9 y el 10,2 %, respectivamente. Por tanto, la ratio de capital básico del 5 % autorizada provisionalmente se sitúa por debajo del promedio a largo plazo del mismo tipo de bancos, mientras que la ratio de fondos propios autorizada provisionalmente sólo rebasa ligeramente, en un 0,1 %, el valor medio del período 1995-2000. Estas ratios parecen muy conservadoras y no toman en consideración los problemas específicos de BGB.
(102)
Los coeficientes de solvencia del conjunto del mercado -es decir, de los bancos alemanes privados y públicos- oscilan, entre otras cosas por la ausencia de responsabilidad de garante en el sector bancario privado, entre el 6,3 % y el 7,3 % (ratio de capital básico) y entre el 10,4 % y el 11,3 % (ratio de fondos propios). Está previsto que los coeficientes de solvencia de los Landesbanken y las cajas de ahorro se vayan aproximando paulatinamente a las ratios más altas de los bancos privados incluso antes de la desaparición de la responsabilidad de garante vigente para los bancos públicos. Como resultado de ello, las ratios de fondos propios medias de los Landesbanken y las cajas de ahorros aumentarán ceteris paribus del 9,6 % a alrededor del 10,9 % en 2006. De este modo, el colchón de seguridad de los fondos propios de BGB, sobre la base de la ratio de fondos propios pronosticada en el plan de saneamiento para el año 2006, se reducirá del [...]* % a alrededor del [...]* %.
(103)
Por tanto, para evaluar la ratio de fondos propios no es pertinente utilizar el mínimo obligatorio del 8 %, que la BAFin ya ha elevado de hecho al 8,4 % y que, en la práctica, oscila en torno al 8,6 % por el margen de volatilidad. Más bien, el mercado de capitales y las agencias de calificación de riesgos se orientan generalmente hacia unos puntos de referencia que muestran unas ratios de fondos propios mucho más altas y, por tanto, reducen el aparentemente amplio colchón de seguridad de los fondos propios de apenas un [...]* % a alrededor del [...]* %.
(104)
Según Alemania, una ratio de fondos propios más alta que la media para el año 2006 es imprescindible [...]*. Las agencias de calificación conceden una enorme importancia a la estructura del capital al otorgar su calificación, y en el pasado ya han reclamado a BGB una mejora de su ratio de capital básico. Habida cuenta de la estrecha correlación entre la calificación de fortaleza financiera y la calificación a largo plazo y de la futura desaparición de la responsabilidad de garante, es necesario mejorar significativamente la calificación de fortaleza financiera para mitigar las repercusiones negativas sobre el volumen y los costes de la refinanciación. Además, a raíz de la reevaluación de los activos de riesgo conforme a Basilea II, es muy probable que a partir de 2006 aumenten las necesidades de fondos propios por la creciente volatilidad de dichos activos.
IV. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(105)
Tras la publicación de la decisión de incoar el procedimiento en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas, la Comisión recibió observaciones de dos interesados: de Berliner Volksbank y de otro interesado que pidió que se mantuviera oculta su identidad.
(106)
Berliner Volksbank alegó que es improcedente autorizar las ayudas de reestructuración notificadas con arreglo al artículo 87, apartado 3, del Tratado CE. Además, según este banco, las ayudas no entran en el ámbito de las figuras jurídicas de responsabilidad institucional y responsabilidad de garante y, por tanto, no constituyen ayudas existentes.
(107)
Las medidas adoptadas en beneficio de BGB rebasan las dimensiones conocidas hasta el momento. Las dificultades financieras de BGB son atribuibles ante todo al hecho de que las operaciones de la empresa con fondos inmobiliarios cerrados son extremadamente deficitarias. La causa de las pérdidas de BGB radican en que prácticamente no se ha procedido a ninguna verificación en la compra de bienes. Sin embargo, a los inversores sí se les han garantizado unos ingresos. La empresa, sobre todo por las favorables condiciones otorgadas a los inversores, ha sido considerada líder del mercado en todo el territorio nacional.
(108)
Si bien cabe justificar la concesión de ayudas de reestructuración en casos individuales por las gravosas consecuencias negativas que implica la insolvencia de un banco para el sistema bancario y para la confianza del público, aquí, en contraste con los casos examinados hasta el momento por la Comisión, se trata de un beneficiario cuyas actividades se limitan a la esfera regional, de tal modo que las repercusiones de las ayudas se concentran en unos pocos competidores. Éstos se verán tanto más afectados por los efectos de falseamiento de la competencia, sobre todo Berliner Volksbank, que compite con BGB en todos los ámbitos comerciales.
(109)
A juicio de este banco, el importe y la intensidad de la ayuda deben limitarse al mínimo necesario para llevar a cabo la reestructuración. Sin embargo, en este caso no parece ser así. La garantía del Estado federado sobre los riesgos del negocio inmobiliario implica una obligación ilimitada de financiación adicional, porque de momento no puede evaluarse la correspondiente responsabilidad del Estado federado y, por tanto, constituye un «cheque en blanco» para futuras pérdidas. Sin embargo, no puede aportarse a la empresa un exceso de flujo de tesorería. Sólo por su importe (21 600 millones EUR) y por su duración (30 años), la garantía es desproporcionada, otorga al banco una solidez ilimitada y, por tanto, tiene un efecto falseador de la competencia muy considerable. Con la plena exoneración de los riesgos de los servicios inmobiliarios en la banca operativa, BGB obtiene «carta blanca» para la presentación de ofertas en condiciones arbitrarias, por ejemplo en las ventas o alquileres de inmuebles. Incluso si el banco sufre pérdidas con estas operaciones, tales pérdidas las compensará en su totalidad el Estado federado de Berlín. El banco interesado alegó que, como resultado de ello, la garantía representa una obligación ilimitada de financiación adicional que por su propia naturaleza no puede ser autorizada y a la que, además, falta la necesaria concretización en la ley de base. Además, la acumulación de la inyección de capital y de la garantía de blindaje de riesgos supone una cobertura doble. Al determinar el equivalente de subvención de la garantía, alegó el banco, hay que tener en cuenta que, con toda seguridad, la garantía será ejecutada en una medida considerable. En el supuesto más pesimista, el Estado federado parte de un importe de 6 100 millones EUR. En la medida en que, siendo realistas, hay que contar con la ejecución de la garantía (lo que aparentemente no puede cifrarse), el importe de la ayuda equivale al importe nominal de la garantía.
(110)
El mercado de los servicios financieros se caracteriza por una intensa competencia en las condiciones y por una presión considerable sobre los márgenes. Por tanto, es de esperar que BGB traslade al mercado en su totalidad la ventaja obtenida mediante las ayudas, de tal modo que se producirá un falseamiento de la competencia en perjuicio de sus competidores. Esto es especialmente cuestionable, pues las ayudas se conceden al líder del mercado de la región Berlín/Brandeburgo, cuya cuota regional relativa al conjunto de sus actividades se aproxima al 50 %, según sus propias estimaciones, y que dispone de más del 50 % de todas las sucursales bancarias de Berlín. BGB compite directamente con Berliner Volksbank en sus principales ámbitos de actividad -clientes particulares y pequeñas y medianas empresas- y ya en la actualidad dispone de una cuota de mercado que multiplica la de Berliner Volksbank. Por tanto, la ayuda contribuye a una mayor «concentración de poder» económico en el mercado bancario berlinés. La comparativamente fuerte presencia en el mercado de BGB es también consecuencia de su estrategia multimarca, pues cuenta con diversas entidades de marcas o nombres comerciales diferentes. La estrategia comercial de BGB se aleja de las estrategias centradas en la rentabilidad y, gracias a las condiciones subvencionadas, ha llevado a la exclusión de competidores.
(111)
Según Berliner Volksbank, a falta de un plan concluyente para un saneamiento definitivo del banco, el plan de reestructuración presentado no puede permitir el restablecimiento de su viabilidad a largo plazo. Se basa en hipótesis demasiado optimistas, no es lo suficientemente concreto y exagera los aspectos positivos. Además, no puede garantizar la rentabilidad a largo plazo ni, por tanto, la viabilidad de la empresa, pues parte de un objetivo de rentabilidad de solamente el 6-7 %, la mitad del promedio habitual en el sector. Por último, Berliner Volksbank aduce que el plan de reestructuración no menciona las futuras obligaciones de reembolso que, con arreglo a la normativa sobre ayudas estatales, puede implicar el procedimiento de investigación en curso sobre la transferencia de WBK a Landesbank en 1993.
(112)
Berliner Volksbank señala que no se toma suficientemente en consideración la necesidad prevista en las Directrices de que se mitiguen las repercusiones negativas sobre los competidores mediante la limitación de la presencia del beneficiario en los mercados de referencia tras la conclusión de la reestructuración, pues incluso está prevista una expansión de las actividades comerciales en dichos mercados. El plan de reestructuración permitirá un aumento de los ingresos en las áreas de clientes particulares y empresariales, así como la compensación por el cierre de diversos establecimientos fuera de Berlín, sobre todo concentrando las actividades comerciales y expandiéndolas en el territorio berlinés. BGB sólo tiene previsto retirarse de aquellos mercados geográficos en los cuales hasta la fecha no ha adquirido una importancia notable. El anunciado cierre de sucursales no puede llevar a una reducción de la presencia de BGB en el mercado, sino que más bien responde a una tendencia general en los mercados de los servicios financieros alemanes considerada over-banked. El alcance de las contrapartidas que debe aportar BGB ha de valorarse sobre la base de la posición dominante actual de BGB en el mercado bancario berlinés, puesto que es allí donde se sienten con más intensidad las consecuencias del falseamiento de la competencia. En tanto que obligación impuesta por la Comisión para compensar el falseamiento de la competencia provocado por la ayuda hay que considerar la venta de una parte del grupo BGB. A tal fin, lo ideal es, por ejemplo, vender Berliner Bank, que en los segmentos del mercado correspondientes cuenta con cuotas de mercado equivalentes a las de Berliner Volksbank. La venta de Berliner Bank presenta la ventaja de que se trata de una entidad con bastante autonomía organizativa con su propio acceso al mercado y, por tanto, puede transferirse a un competidor sin mayores problemas prácticos. Dado el importe de la ayuda, la dimensión del negocio transferido constituye una compensación adecuada por sus considerables efectos de falseamiento de la competencia.
(113)
Según Berliner Volksbank, la ayuda en cuestión, junto con las garantías de responsabilidad pública (responsabilidad institucional y responsabilidad de garante), sólo es una más de las numerosas medidas de apoyo financiero del Estado a BGB. Esto supone una acumulación, factor que debe tenerse en cuenta al determinar las contrapartidas de la ayuda de reestructuración.
(114)
La elevación de la ratio de fondos propios al 9,7 % no es necesaria a juicio de este banco. La única ratio jurídicamente vinculante es el prescrito por la Ley de entidades de crédito, del 8 %, que representa también, de acuerdo con las Directrices de la Comisión, «lo estrictamente necesario».
(115)
A juicio de Berliner Volksbank, la acumulación del blindaje de riesgos y la inyección de capital no es necesaria, porque el primero ya cubre los riesgos de pérdidas en el ámbito inmobiliario. La inyección de capital supone una «doble compensación de pérdidas» por parte del Estado federado de Berlín. Cabe la posibilidad de que BGB utilice en otros ámbitos de actividad los fondos adicionales recibidos.
(116)
Además, hay indicios de que se han concedido más ayudas. El Gobierno del Estado federado está negociando el traspaso del banco con una serie de inversores debidamente seleccionados. La venta no se rige por el precio de mercado, pues el procedimiento de licitación no cumple los requisitos de ser abierto, transparente y no discriminatorio.
(117)
Según este interesado, la futura estrategia del banco parece consistir sobre todo en reducir sus actividades, sus capacidades y su infraestructura y concentrarse en las áreas de clientes particulares y empresariales. Este plan sólo puede basarse en la asunción de que los mercados regionales y la cuota de mercado del banco en ellos crecerán. Sin embargo, persisten algunas dudas y contradicciones en torno a las cuotas de mercado del banco en estos mercados. Por otro lado, no está claro si el banco será siquiera capaz de desarrollar una base de clientes sólida. La marca «Berliner Bank» muestra ciertas debilidades a este respecto. A la luz de los problemas sufridos en el pasado en el ámbito de la financiación inmobiliaria, cabe dudar de su éxito futuro. El mantenimiento de una parte considerable de las operaciones en el mercado de capitales no responde a una práctica habitual de un banco regional.
(118)
El éxito de la aplicación del plan de reestructuración depende de forma decisiva de que se consigan materializar los ambiciosos planes de recorte de plantilla y la introducción de un sistema de control de riesgos, así como de mejorar los sistemas de información. Sin embargo, hay dudas al respecto, pues las medidas adoptadas hasta la fecha para recortar la plantilla no han alcanzado los objetivos establecidos, y cabe esperar la resistencia de los trabajadores y los sindicatos. Además, según este interesado, una gran parte de los recortes efectuados hasta la fecha hay que atribuirla a medidas de externalización. Pero no cabe esperar una reducción de costes a largo plazo. Más bien, es previsible que los costes de los trabajadores transferidos deban ser asumidos por el banco elevando las comisiones por los servicios prestados.
(119)
De acuerdo con el punto 34 de las Directrices, el banco ha de ser capaz en el futuro de mantenerse en el mercado por sus propios medios. Es dudoso que el objetivo de alcanzar una rentabilidad de los fondos propios del 7 % en el año 2006 sea suficiente a tal fin. Por tanto, no puede asumirse que se vaya a restablecer la viabilidad a largo plazo. Esta escasa rentabilidad tampoco puede justificarse por la prestación de un servicio de interés público por parte de la caja de ahorros, pues este factor no es pertinente para la evaluación de la viabilidad.
(120)
Si se mantiene la propiedad pública, hay dudas considerables, en opinión de este interesado, de que el banco pueda restablecer y asegurar su viabilidad. El Estado federado de Berlín está expuesto a una enorme presión política al poner fin a las relaciones laborales. En términos generales, el Estado federado de Berlín no está en condiciones de aplicar el plan de reestructuración. Los órganos del banco seguirán estando ocupados por miembros políticos, lo cual conllevará conflictos de intereses. Estos problemas también persistirían si el banco se transfiriera a otro Landesbank alemán.
V. RESPUESTA DE ALEMANIA A LAS OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(121)
Alemania comentó las observaciones de Berliner Volksbank y del interesado anónimo. En su opinión, las alegaciones de Berliner Volksbank sobre supuestas ayudas recibidas anteriormente son infundadas. No es cierto que el banco tenga recursos financieros considerables gracias a la obtención de supuestas ayudas. De ser así, el grupo no tendría dificultades para sobrevivir. Por otro lado, la Comisión ha determinado que las figuras jurídicas de la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante son ayudas existentes y, por tanto, no pueden imputarse en perjuicio de BGB. En efecto, la inyección de capital aportada en tanto que ayuda de salvamento va a ponerse a disposición del banco de forma permanente, pero esta medida se ajusta a las Directrices y a la práctica de la Comisión en materia de ayudas de reestructuración. La incorporación de WBK en LBB está siendo examinada por la Comisión en un procedimiento de investigación separado, pero Alemania no la califica de ayuda.
(122)
Ciertamente, BGB ocupa una posición relativamente fuerte en el mercado bancario berlinés, tanto en el ámbito de los clientes particulares como en el de los clientes empresariales. Sin embargo, sus cuotas de mercado no tienen el alcance que indica Berliner Volksbank. Las cuotas de mercado en volumen son muy inferiores a las cuotas en número de clientes, porque Berliner Sparkasse tiene numerosas cuentas con reducidos volúmenes de crédito y de depósito, lo cual más bien supone un factor de coste adicional.
(123)
El plan de reestructuración contiene toda la documentación necesaria, lo suficientemente pormenorizada. Alemania considera que el plan presentado constituye una base estable para garantizar la viabilidad de BGB. La rentabilidad del sector bancario alemán en su conjunto ha disminuido notablemente a raíz de la difícil situación económica general. La rentabilidad de los fondos propios, en promedio, descendió del 11,2 % en 1999 al 9,3 % en 2000 y a solamente el 6,2 % en 2001. En las notificaciones del Gobierno federal se indican los resultados de cada ámbito de actividad para los años 2001-2006 debidamente desglosados y expuestos en niveles comprensibles. El plan general se articula en torno a los niveles siguientes: ingresos totales, resultado operativo antes y después de las provisiones para riesgos y beneficios antes de impuestos.
(124)
BGB expone los pasos necesarios para la aplicación del plan de reestructuración en dos niveles:
-
en el nivel conceptual, se ha comenzado por elaborar un plan parcial para cada uno de los ámbitos de actividad existentes, independientemente de que se trate de ámbitos que van a mantenerse, liquidarse, reducirse o venderse,
-
acontinuación, en el nivel práctico, se ha asignado a cada plan parcial una serie de medidas concretas necesarias para su aplicación, con respecto a las cuales, a su vez, se estiman los costes correspondientes.
(125)
Por tanto, se ha presentado un plan completo. Desde entonces, las distintas medidas se han concretado aún más mediante una descripción detallada por ámbito de actividad y se han incorporado a un plan general global. Para la aplicación del plan se han desarrollado dos mecanismos que complementan el sistema habitual de control de resultados: uno para el seguimiento de las medidas generales y otro para el seguimiento de las medidas relativas al personal. Estos dos mecanismos permiten comparar mensualmente los valores estimados y los valores reales, facilitando de este modo un control permanente del proceso de reestructuración.
(126)
El banco considera que sólo la financiación inmobiliaria constituye una actividad propia de un banco regional. Dentro de este ámbito no se incluyen los servicios inmobiliarios, segmento en el cual se ha concentrado la mayor parte de las pérdidas que originaron la necesidad de sanear el banco y de asegurar el blindaje público de los riesgos. En tanto que medida compensatoria, el banco se ha comprometido a abandonar este ámbito de actividad. Tampoco las provisiones para riesgos para cubrir los créditos inmobiliarios son demasiado reducidas.
(127)
En el futuro van a adoptarse numerosas medidas, tanto en los ámbitos nuevos como en los existentes y en el sistema de control, para reducir notablemente los riesgos de la financiación inmobiliaria. En los ámbitos nuevos, las actividades se concentrarán en lugares atractivos, el riesgo se diversificará mediante operaciones transregionales dentro de Alemania, las operaciones con el extranjero se suprimirán casi en su totalidad y se abandonarán las operaciones de riesgo elevado, en particular la promoción inmobiliaria. En cuanto a los ámbitos de actividad existentes, especialistas en riesgos se ocuparán de los compromisos más expuestos y se procederá a un ejercicio crítico de análisis y reevaluación de las carteras. En lo relativo al sistema de control de riesgos, se introducirá un sistema global de control corporativo de los riesgos que, a su vez, constituirá el marco de referencia para los mecanismos de control individuales. Entre estos mecanismos figuran un sistema de limitación de riesgos de mercado y riesgos de contraparte, un sistema de alerta previa, estrategias de saneamiento y una unidad especial para compromisos que afecten a más de un banco filial.
(128)
En contraste con lo alegado por Berliner Volksbank, la reestructuración llevará a una reducción de la presencia de BGB en el mercado al abandonarse los ámbitos de grandes clientes y clientes institucionales y reducirse otros. Desde el punto de vista comercial no tiene sentido abandonar los segmentos de la banca minorista, pues ello iría en detrimento del negocio esencial de la empresa, lo cual pondría en peligro las perspectivas de privatización. Además, en estos segmentos tampoco se intensificará la presencia de BGB en el mercado. A excepción de Potsdam, el banco se retirará completamente del Estado federado de Brandeburgo. En el Estado federado de Berlín se reducirá considerablemente la presencia en el mercado mediante el cierre de sucursales.
(129)
Alemania asegura que el blindaje de riesgos no es un «cheque en blanco» para futuras pérdidas, porque todos los riesgos cubiertos por dichas garantías son riesgos antiguos. Por lo general, los riesgos de las operaciones posteriores al 31 de diciembre de 2001 no están cubiertos, y los de los fondos inmobiliarios, sólo con respecto a los constituidos antes del 31 de diciembre de 2000.
(130)
Según Alemania, tampoco el blindaje de riesgos es una «carta blanca para la presentación de ofertas en condiciones arbitrarias, por ejemplo en las ventas o alquileres de inmuebles». El acuerdo de detalle, en el artículo 17, apartado 2, en su artículo 35, apartado 2, y en su artículo 42, apartado 5, contiene numerosas reservas de aprobación en beneficio del Estado federado. Además, su artículo 46 establece una extensa obligación de minimización de daños según la cual las empresas beneficiarias deben realizar todos los esfuerzos que estén en su mano para limitar en la medida de lo posible la implicación del Estado federado, utilizar los activos cubiertos por la garantía contable de la forma más favorable posible y alquilar o utilizar de otro modo los bienes inmobiliarios en condiciones óptimas. Una infracción a este respecto obliga la sociedad en cuestión a prestar una indemnización por daños.
(131)
El blindaje de riesgos tampoco supone una obligación ilimitada de financiación adicional, pues, en contraste con una obligación ilimitada de financiación con arreglo al Derecho de sociedades, la obligación que del blindaje de riesgos se deriva para el Estado federado de Berlín está restringida en su importe pero también en su objeto, en concreto a los riesgos enumerados exhaustivamente en el acuerdo de detalle y que hayan sido contraídos antes del 31 de diciembre de 2001. Además, el blindaje de riesgos se ha descrito con el suficiente nivel de detalle. El acuerdo de base de 20 de diciembre de 2001 ya contenía una enumeración exhaustiva de las empresas beneficiarias de las garantías de crédito y contables, y el acuerdo de detalle solamente modifica esa enumeración en algunos aspectos menores. Las participaciones y relaciones jurídicas se enumeran en el acuerdo de detalle y en los contratos correspondientes. También el alcance de los riesgos cubiertos por el blindaje de riesgos se ha concretado en una medida suficiente.
(132)
La ratio de fondos propios fijada como objetivo por BGB no es demasiado elevado. En efecto, la confianza de los prestamistas e inversores en BGB está profundamente dañada. Además, el banco no dispone de [...]*, elemento que normalmente se toma en consideración junto con la ratio de fondos propios para valorar la capacidad de un banco para acceder al mercado de capitales. Por otro lado, la privatización del banco exige que, una vez desaparecida la participación del Estado federado, se recurra al mercado de capitales para obtener fondos propios en condiciones asumibles. Esto a su vez exige que la ratio de fondos propios esté en todo momento muy por encima de los requisitos mínimos.
(133)
Por lo demás, según Alemania, el proceso de privatización no contiene ningún elemento de ayuda más ni presenta defectos de procedimiento. No se ha producido ninguna discriminación durante el procedimiento.
VI. EVALUACIÓN DE LAS MEDIDAS
(134)
La inyección de capital, el blindaje de riesgos y la aportación prometida en el acuerdo de reembolso fueron puestos a disposición por el Estado federado de Berlín y, por tanto, implican el uso de fondos estatales. Los fondos fueron concedidos en unas condiciones que no serían aceptables para un inversor que actúa en una economía de mercado. En conjunto, se trata de un importe de varios miles de millones EUR que, de forma duradera, han sido puestos a disposición de una empresa sumida en una grave crisis financiera.
(135)
Con la inyección de capital de 1 755 millones EUR, para la que el Estado federado no podía esperar una rentabilidad adecuada, éste incrementó su participación en BGB de apenas el 57 % a aproximadamente el 81 %.
(136)
El blindaje de riesgos se estableció para un período de treinta años. Las garantías acordadas ascienden a un importe nominal teórico de 21 600 millones EUR. Este importe cubre todos los riesgos imaginables teóricamente y, por ejemplo, toma en consideración el impago de la totalidad de los alquileres cubiertos por las fianzas de arrendamiento ([...]* EUR), la necesidad de desembolsar el conjunto de los costes de producción de todos los edificios e instalaciones exteriores cubiertos por las denominadas garantías de renovación ([...]* EUR) o la pérdida completa de los valores contables garantizados a IBG/IBAG y sus filiales ([...]* EUR). Sin embargo, incluso partiendo de hipótesis muy pesimistas, no es realista suponer que va a quedar impagado el 100 % de los arrendamientos, se van a demoler y reconstruir todos los edificios y se va a perder la totalidad de los valores contables. Por tanto, Alemania proporcionó los siguientes valores estimativos de la probable ejecución de garantías: 2 700 millones EUR en el supuesto más optimista («Best-Case-Szenario»), 3 700 millones en el supuesto «normal» («Base-Case-Szenario») y 6 100 millones en el supuesto más pesimista («Worst-Case-Szenario»).
(137)
En el transcurso del procedimiento, Alemania también indicó cómo se habían calculado estos valores estimativos. Para cada uno de los tres supuestos se establecieron hipótesis sobre los distintos riesgos de incumplimiento. En lo que respecta a las fianzas de arrendamiento, se trata, por ejemplo, de diversas hipótesis de pérdida de rentas derivadas de la inflación (inflación real por debajo de la inflación prevista), de la reducción de los alquileres o la desocupación de inmuebles. A este respecto, la pérdida de rentas prevista en el supuesto más optimista se eleva a 1 400 millones EUR, en el supuesto normal a 1 900 millones EUR y en el más pesimista a 3 500 millones EUR.
(138)
Asimismo, Alemania explicó que, desde el punto de vista comercial, el alcance previsto de la ejecución de garantías corresponde al supuesto más pesimista, con un valor estimado en 6 100 millones EUR ([...]* EUR de ejecución de las fianzas de arrendamiento, [...]* EUR derivados de las garantías de precio máximo, [...]* EUR de las garantías de renovación, [...]* EUR de las garantías del valor contable y [...]* EUR de importes residuales), el cual representa, por tanto, el valor económico de la ayuda. Alemania apuntaló este resultado con un cálculo alternativo: sin las garantías del blindaje de riesgos, la responsabilidad sobre todos los riesgos debería haberse «descargado» mediante una inyección de capital de entre [...]* EUR - [...]* EUR, de los cuales unos [...]* EUR corresponderían al valor líquido de las garantías citadas (valor económico nominal: 6 100 millones EUR), entre [...]* EUR y [...]* EUR a la inyección de capital para respaldar los créditos de los bancos del grupo a las sociedades de servicios inmobiliarios comprometidos y empleados para la misma finalidad (que, en caso de que no se cubran en su totalidad los riesgos máximos nominales teóricos con las fianzas de arrendamiento y las garantías de renovación y del valor contable, habrán de asignarse a los activos de riesgo en un importe de hasta [...]* EUR), y entre [...]* y [...]* EUR a una prima de seguridad.
(139)
En este contexto, Alemania también explicó que, por consideraciones relativas a la supervisión bancaria, es imposible limitar el importe máximo de responsabilidad del blindaje de riesgos a algo más de 6 000 millones EUR. Sólo con un importe de 21 600 millones EUR quedan cubiertos todos los citados riesgos teóricos imaginables, de tal modo que los créditos de los bancos del grupo a las sociedades de servicios inmobiliarios -que también fueron comprometidos y empleados para cubrir los riesgos de las fianzas de arrendamiento, las garantías de renovación y las demás garantías citadas anteriormente- no inciden en el cálculo de las ratios de fondos propios de los bancos filiales y del grupo, porque en dicho cálculo reciben una ponderación cero y, por tanto, no se incluyen en el cómputo ni pueden imputarse a los límites de los grandes créditos. Por el contrario, si el importe máximo de responsabilidad se limita al riesgo que desde el punto de vista económico resulta realista, ello traería como consecuencia que los créditos por un importe de hasta [...]* EUR deberían atribuirse, desde una perspectiva cautelar, a los activos de riesgo, que se rebasaría el límite de grandes créditos y que el descenso de las ratios de fondos propios haría necesaria otra importante inyección de capital. Por carta de 7 de marzo de 2003, la BAFin confirmó que, desde la perspectiva de la supervisión bancaria, hay que tomar como punto de partida todos los riesgos teóricos, a pesar del menor valor económico.
(140)
La Comisión reconoce que, desde el punto de vista cautelar, es necesario tomar como punto de partida todos los riesgos teóricos por un importe de 21 600 millones EUR. Por otro lado, para evaluar la medida desde la perspectiva de las normas sobre ayudas estatales, la Comisión, sobre la base del razonamiento expuesto por Alemania, parte de un valor económico de la ayuda contenida en el blindaje de riesgos de 6 100 millones EUR. Este importe corresponde al más pesimista de los supuestos establecidos por Alemania y respaldados mediante hipótesis, y, por tanto, resulta necesario para la evaluación, siquiera por razones cautelares. Por lo demás, si se procediera a la solución alternativa de descargar la responsabilidad mediante una inyección de capital, también se obtendría un importe similar.
(141)
En lo que respecta a la aportación prometida en el acuerdo de reembolso, ha de comenzarse por señalar que dicha aportación sólo se hará efectiva si la Comisión concluye el procedimiento C 48/2002 («LBB/IBB») (20) con una decisión de reembolso de la ayuda y que, incluso en ese supuesto, la ayuda de saneamiento sólo se concederá por el importe necesario para evitar que las ratios de capital de LBB o del grupo BGB desciendan por debajo de los citados en el acuerdo. Como aún no ha concluido el procedimiento en ese asunto, por el momento es imposible determinar el valor económico exacto de esta ayuda. Con todo, a efectos de la evaluación desde la perspectiva de la competencia, puede indicarse en tanto que límite superior teórico la cifra de 1 800 millones EUR (21).
(142)
Las medidas son apropiadas para mejorar en una medida considerable la situación financiera de BGB. Hasta el momento han evitado la intervención de las autoridades de supervisión, por ejemplo el cierre provisional, y la probable insolvencia de importantes áreas de negocio del grupo, de tal modo que pueden falsear la competencia. La empresa, junto con sus filiales, es uno de los mayores bancos alemanes. En 2002 ocupaba el duodécimo puesto con un balance total consolidado de unos 175 000 millones EUR. En sus ámbitos de actividad principales, BGB opera a escala regional, nacional e internacional. En su conjunto, el sector de los servicios financieros se caracteriza por una creciente integración, y en muchos segmentos de este sector el mercado interior está consolidado. Hay una intensa competencia entre entidades financieras de distintos Estados miembros que se ha visto reforzada con la introducción de la moneda única. Las medidas en cuestión y sus repercusiones sobre los competidores reales y potenciales falsean -o amenazan falsear- la competencia. El falseamiento de la competencia también supone un perjuicio para el comercio entre los Estados miembros. En consecuencia, las medidas constituyen ayudas estatales con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE. Alemania no ha cuestionado esta consideración.
(143)
Cuando incoó el procedimiento, la Comisión señaló que en la aportación de capital no sólo participó el Estado federado de Berlín, sino también NordLB, aunque con un importe proporcionalmente inferior a su volumen de acciones antes de la aportación (166 millones EUR, que corresponden al 8,3 % de la ampliación de capital, con un 20 % de las acciones antes de la aportación). En su día, a falta de más información, la Comisión no pudo examinar esta medida y, por tanto, no pudo descartar que el capital aportado por NordLB también constituyera una ayuda estatal en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE. Pidió a Alemania que facilitara los datos necesarios al respecto.
(144)
A continuación, Alemania explicó que la ampliación de capital de NordLB no contenía ayuda estatal, pues se guiaba por el principio del inversor privado en una economía de mercado. Alemania aseguró que NordLB, al igual que el accionista privado Parion y los pequeños accionistas dispersos, había participado en la aportación de capital en una proporción menor a su participación accionarial, aunque el Estado federado de Berlín y BGB habían esperado que alcanzara dicha proporción. Al 20 % de participación accionarial de NordLB antes de la aportación de capital le habría correspondido una aportación de algo más de 400 millones. Con todo, a NordLB le pareció que tal compromiso no tenía sentido desde el punto de vista empresarial. Por otro lado, si hubiera renunciado a participar en la ampliación de capital, la participación accionarial de NordLB se habría reducido al 4 %. De este modo, NordLB habría perdido los derechos de cooperación que otorga una participación accionarial mínima del 10 % -por ejemplo, la petición judicial de auditores externos o la satisfacción de las acciones de la sociedad contra miembros de los consejos de administración y de vigilancia-. Por otro lado, en agosto de 2001, con miras a las discusiones abiertas para profundizar en la cooperación y a una posible fusión, NordLB presentó una oferta «de salvaguardia de sus intereses». En caso de no participar en modo alguno en la ampliación de capital, esta oferta apenas habría resultado creíble. En conjunto, se trató de una decisión en la que se sopesaron cuidadosamente los intereses empresariales de NordLB.
(145)
Teniendo en cuenta que esta medida tiene un peso marginal en relación con la totalidad de las ayudas en cuestión y que la evaluación de la Comisión en el presente caso sería la misma si la aportación de capital de NordLB se calificara de ayuda o de actuación normal en una economía de mercado, no es necesario que la Comisión determine de forma concluyente este extremo.
(146)
En su decisión de incoar el procedimiento, la Comisión señaló que la aportación de capital y el blindaje de riesgos tomados en su conjunto habían de analizarse en tanto que ayudas no notificadas, con las consecuencias jurídicas previstas en el artículo 13, apartado 2, del Reglamento (CE) no 659/1999, porque en el acuerdo de detalle, a pesar de la notificación y de la condición suspensiva de la autorización de la ayuda, ninguna de las dos medidas puede suspenderse sin que ello conlleve la adopción de medidas cautelares por parte de la BAFin -por ejemplo el cierre provisional de BGB-. Tal y como ha declarado la propia Alemania, ambas medidas -el blindaje de riesgos y la aportación de capital autorizada provisionalmente en tanto que ayuda de salvamento- forman parte de un único plan de reestructuración. No obstante, la Comisión ha de evaluar dicho plan en su conjunto. Por tanto, ambas medidas no pueden recibir una clasificación jurídica distinta.
(147)
A este respecto, Alemania explicó en sus comentarios que la condición suspensiva mantiene abierta la eficacia jurídica de los regímenes adoptados, pero aceptó que la aportación de capital y el blindaje de riesgos en su conjunto sí surtieron efectos jurídicos, porque sólo gracias a estas medidas pudo BGB proseguir su actividad comercial. En este contexto, Alemania también dio importancia al hecho de que la prohibición de desembolsar ayudas a empresas en crisis antes de que la Comisión adopte una decisión definitiva plantea un problema de procedimiento dada la duración de los procedimientos de autorización.
(148)
Tal y como reconoce también Alemania, las ayudas en su conjunto surtieron efectos prácticos antes de su autorización definitiva por parte de la Comisión, porque solamente con estas medidas pudo BGB proseguir su actividad. Esto no sólo es aplicable a la aportación de capital y al blindaje de riesgos, sino también a la obligación relativa a la contribución financiera del Estado federado prevista en el acuerdo de reembolso. Si bien esta obligación sólo se aplicará si la Comisión adopta una Decisión que obligue al reembolso de las ayudas en el asunto LBB/IBB y si el importe por recuperar conlleva un descenso de las ratios de capital por debajo de las citadas en el acuerdo, el éxito de la reestructuración -incluidas las otras dos medidas- se vería comprometido sin tal medida de precaución, de tal modo que esta medida, a pesar de la condición suspensiva relativa a la autorización de la Comisión, ha surtido efectos económicos al concluir su adopción y, por tanto, antes de su autorización. Con todo, la Comisión toma conocimiento de que Alemania, con la condición suspensiva relativa a la autorización de la Comisión, también prevista en el acuerdo de reembolso, y con la presentación inmediata de información exhaustiva, ha mostrado una disposición expresa a cooperar.
(149)
Tal y como se explica a continuación, la carga financiera del Estado federado de Berlín derivada de las ayudas de reestructuración a BGB es menor que la que se derivaría de la aplicación de las garantías estatales para los Landesbanken -la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante- vigentes aún hasta 2005. Sin embargo, esto no significa que las medidas en beneficio de BGB estén en consonancia con el principio del inversor privado que actúa en una economía de mercado y, por tanto, que no sean constitutivas de ayuda estatal. Por un lado, las propias garantías estatales vigentes, aunque sólo sea hasta 2005, son ayudas compatibles con el mercado común (22). Por otro, la Comisión constata que las ayudas en cuestión permiten a BGB proseguir su actividad comercial a efectos de la reestructuración y, de este modo, favorecen al conjunto del grupo, incluidas las diversas empresas privadas integradas en él. Por tanto, por su naturaleza y su alcance jurídicos, son distintas a una mera aplicación de las garantías estatales de la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante, que sólo están vigentes en lo que respecta a Landesbank LBB, o sea, a una parte del grupo. Por estas razones, todas las ayudas que se están examinando en el presente procedimiento constituyen ayudas nuevas.
(150)
Como las ayudas no fueron concedidas sobre la base de un régimen autorizado, la Comisión debe evaluar su compatibilidad con el mercado común directamente con arreglo al artículo 87 del Tratado CE.
(151)
Según el artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, salvo que el propio Tratado disponga otra cosa, son incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(152)
Sin embargo, el artículo 87 del Tratado CE establece algunas excepciones al principio de la incompatibilidad de las ayudas estatales con el mercado común. Las excepciones con arreglo al artículo 87, apartado 2, podrían justificar la compatibilidad de las ayudas con el mercado común. Ahora bien, las ayudas aquí examinadas no son de carácter social ni se conceden a consumidores individuales [letra a)] ni tampoco están destinadas a reparar los perjuicios causados por desastres naturales o por otros acontecimientos de carácter excepcional [letra b)] ni a favorecer la economía de determinadas regiones de la República Federal de Alemania afectadas por la división de Alemania [letra c)]. Por tanto, estas excepciones no son aplicables en el presente caso.
(153)
En cuanto a las excepciones previstas en el artículo 87, apartado 3, letras b) y d), cabe señalar que las ayudas no están destinadas a fomentar proyectos importantes de interés común europeo o a poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro ni a promover la cultura y la conservación del patrimonio.
(154)
En consecuencia, la Comisión basa su examen de las ayudas en las excepciones establecidas en el artículo 87, apartado 3, letra c). La Comisión evalúa las ayudas destinadas a facilitar el desarrollo de determinadas actividades económicas, siempre que no alteren las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común, con arreglo a las Directrices comunitarias pertinentes. En su opinión, en el presente caso sólo son de aplicación las ya citadas Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis (23) («las Directrices»). Asimismo, la Comisión estima que las ayudas en cuestión contribuyen a financiar la reestructuración de la empresa y, por tanto, han de considerarse ayudas de reestructuración.
(155)
De acuerdo con las Directrices, sólo podrán autorizarse aquellas ayudas de reestructuración que no sean contrarias al interés común. Las Directrices supeditan la autorización de las ayudas por parte de la Comisión al cumplimiento de determinados requisitos:
(156)
A juicio de la Comisión, ha quedado suficientemente demostrado que BGB ha de considerarse una empresa en crisis en el sentido de lo dispuesto en el punto 2.1 (punto 30 en combinación con los puntos 4 a 8) de las Directrices.
(157)
En el punto 4 de las Directrices se parte de la base de que una empresa se encuentra en crisis «si es incapaz, mediante sus propios recursos financieros o con los que están dispuestos a aportarle sus accionistas y acreedores, de enjugar pérdidas que la conducirán, de no mediar una intervención exterior, a su desaparición económica casi segura a corto o medio plazo.» BGB se encuentra sin lugar a dudas en estas circunstancias. Ciertamente, las medidas en cuestión, que salvaron a BGB de la interrupción de sus actividades, fueron adoptadas por el Estado federado de Berlín, o sea, por el principal accionista del grupo. Sin embargo, ha podido constatarse que un inversor privado en una economía de mercado no habría aportado esos fondos en condiciones similares.
(158)
Sin las medidas adoptadas por el Estado federado, las ratios de capital habrían caído por debajo de los valores mínimos prescritos en la Ley de entidades de crédito, de tal modo que la BAFin (a la sazón, BAKred) habría tenido que adoptar las medidas necesarias con arreglo a los artículos 45 y 46 a de dicha Ley, como por ejemplo el cierre provisional de la entidad. Además, cuando se concedieron las ayudas, BGB también reunía otros criterios de la definición de empresa en crisis con arreglo al punto 6 de las Directrices; entre estos criterios figuran un aumento de las pérdidas, un endeudamiento creciente, un aumento de los gastos financieros y un debilitamiento de su activo neto.
(159)
Con arreglo al punto 28 de las Directrices, sólo pueden concederse ayudas de reestructuración si se cumplen una serie de requisitos estrictos y si existe la certeza de que los posibles falseamientos de la competencia quedarán compensados por las ventajas que implica el mantenimiento de la empresa -en especial, si se demuestra que el efecto neto de los despidos derivados de la quiebra de la empresa, junto con las consecuencias para los proveedores, exacerbarían los problemas locales, regionales o nacionales en materia de empleo o, excepcionalmente, que su desaparición llevaría a una situación de monopolio u oligopolio restringido-.
(160)
Esto último puede descartarse en el caso del área de Berlín, habida cuenta del número de bancos allí representados y de la estructura de los mercados de los clientes particulares y empresariales, en los que BGB sigue siendo líder de mercado con sus marcas «Berliner Bank» y «Berliner Sparkasse». Por tanto, en caso de quiebra del banco líder en la región y de la consiguiente probable venta de sus elementos constitutivos, no cabe esperar un debilitamiento de la estructura de la competencia. Esto sólo sería imaginable en unas circunstancias extremadamente improbables y, por tanto, teóricas, en las cuales, tras la insolvencia, uno de los competidores regionales más fuertes adquiriría todas las filiales o activos de BGB que le otorgan su fuerte posición regional. Incluso en este supuesto, sin embargo, hay que descartar que el consiguiente control de la operación permita el surgimiento de un monopolio o de un oligopolio cerrado. En los mercados nacionales e internacionales, la posición de BGB no es lo suficientemente fuerte como para propiciar una situación monopolística u oligopolística a raíz de una quiebra y de las consiguientes ventas de activos. Alemania no ha rebatido esta apreciación de la Comisión, que ya fue expuesta en la decisión de incoar el procedimiento.
(161)
En cuanto a los efectos económicos y sociales en Berlín, Alemania presentó una estimación en la que se comparaban los efectos de la reestructuración de BGB con las repercusiones de su cese de actividades o su quiebra, sobre todo en lo que respecta al empleo y a los ingresos fiscales del Estado federado de Berlín. Alemania explicó que, si se producía la insolvencia antes de 2006, se perderían 7 200 puestos de trabajo en Berlín (recorte del 59 %), mientras que, si se reestructuraba la empresa, se perderían 3 200 (recorte del 26 %). Con la reestructuración, los ingresos fiscales anuales del Estado federado en 2006 se reducirían en 70 millones EUR, y sin la reestructuración, en 150 millones. Cuando decidió incoar el procedimiento, la Comisión señaló que no podía verificar estos valores estimativos a falta de más explicaciones.
(162)
A continuación, Alemania facilitó información complementaria, entre otras cosas un cálculo del Instituto Alemán de Investigación Económica (Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung, DIW). Según este cálculo, de producirse en aquellas fechas la insolvencia de BGB, se perderían entre más de 7 000 y casi 10 000 empleos en Berlín (de los 12 200 puestos de trabajo que había en Berlín en 2001), mientras que la reestructuración hasta 2006 según el plan actualizado supondría una pérdida de unos 3 500 empleos en Berlín. La Comisión considera que la pérdida de empleo estimada para el supuesto de la insolvencia es exagerada, pues también en estas circunstancias podrían los compradores mantener operativas, incluso tras la correspondiente reestructuración, las áreas de negocio calificadas de básicamente rentables. Además, según las estimaciones actuales, la pérdida de empleos ocasionada por la reestructuración en Berlín (5 000 empleos) sería mucho mayor que la prevista inicialmente. Con todo, la Comisión coincide con Alemania en que la insolvencia repentina implicaría en principio una pérdida de empleos mucho mayor que una reestructuración ordenada a más largo plazo, porque en el primer caso se produciría el fenómeno de los fire sales (venta rápida a precio inferior al que se puede obtener) y se cerrarían áreas de negocio con capacidad para ser reestructuradas. A este respecto también hay que tener en cuenta la pérdida de empleos indirectos por los efectos de dominó. En consecuencia, a causa de los efectos fiscales directos e indirectos, se produciría una pérdida de ingresos fiscales para el Estado federado de Berlín de unos 300 millones EUR anuales, lo cual ha de calificarse de pérdida considerable, sobre todo porque se prolonga a lo largo de los años. En este sentido, la Comisión coincide con Alemania en que la supervivencia de la empresa implica una serie de ventajas económicas y sociales.
(163)
En la notificación, Alemania, en lo que respecta al supuesto de una hipotética insolvencia, remitió a una serie de factores que supondrían pérdidas para LBB y obligarían al Estado federado a prestar su apoyo. Sin embargo, sin una definición clara y una cuantificación de estos riesgos de garantía, la Comisión no pudo evaluar adecuadamente estos efectos económicos. Por tanto, en el transcurso del procedimiento, Alemania presentó un dictamen jurídico y una serie de cálculos sobre las repercusiones de una hipotética insolvencia de BGB, más allá de las pérdidas de ingresos fiscales citadas anteriormente, para el Estado federado de Berlín. Se trata de los efectos que se desencadenarían por el extremadamente complejo entramado de interconexión de riesgos dentro del grupo (concesión de créditos internos, garantías de empresa matriz, contratos de transferencia de resultados) en conjunción con la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante que aún estarán vigentes para LBB hasta el año 2005.
(164)
Según Alemania, la insolvencia de BGB generaría pérdidas en LBB -entidad ligada a BGB por una participación sin voto atípica, por créditos y garantías- que oscilarían entre unos 18 500 y 25 000 millones EUR, compuestos en su mayor parte por pérdidas de valor de los créditos de LBB frente a BGB (sobre un balance total de [...]* EUR y, en función de la tasa de impago, aproximadamente entre [...]* y [...]* EUR), pérdidas de valor de los créditos con clientes (sobre un balance total de aproximadamente [...]* EUR, y en función de la tasa de impago, más o menos entre [...]* y [...]* EUR), la ejecución de las garantías concedidas a BGB Finance en Dublín (entre [...]* y [...]* EUR, aproximadamente) y los costes de la insolvencia (unos [...]* EUR).
(165)
Según datos facilitados por Alemania, esta circunstancia supondría para el Estado federado una carga financiera de entre 31 000 y 40 000 millones EUR. Estos datos se basaban en la asunción de que el Estado federado se decidiría por poner fin a las actividades de LBB y, por tanto, no ejercería la responsabilidad institucional sino la responsabilidad de garante del Estado federado, es decir, la responsabilidad sobre el importe íntegro de las deudas de LBB no cubiertas por su patrimonio (24). El importe de la responsabilidad de garante fue estimado en unos [...]* (supuesto normal) - [...]* EUR (supuesto más pesimista). En esta hipótesis habría una carga financiera adicional para el Estado federado por un importe que oscilaría entre [...]* EUR (supuesto normal) y [...]* EUR (supuesto más pesimista) derivada de los derechos de reembolso del fondo de garantía de depósitos de los bancos privados alemanes (25). Además, se partió de una pérdida de la inversión del Estado federado de casi 2 000 millones EUR y de unos costes en concepto de intereses de alrededor de 5 000 millones EUR para la puesta a disposición de liquidez durante el proceso de liquidación.
(166)
La Comisión verificó estos datos y cálculos y pidió aclaraciones complementarias. Ha llegado a la conclusión de que en el caso hipotético de la insolvencia del banco, las garantías estatales sobre LBB aún existentes supondrían para el Estado federado una carga considerable aunque difícil de estimar con precisión, si bien había que distinguir entre distintas hipótesis posibles con o sin mantenimiento de LBB en el marco de la responsabilidad institucional.
(167)
Según sus propias estimaciones, basadas en los datos facilitados por Alemania, la Comisión parte de que la carga financiera del Estado si se mantuviera LBB en funcionamiento oscilaría entre unos 13 000 y más de 20 000 millones EUR. En esta cifra se incluiría, en primer lugar, la pérdida de la participación del Estado federado en el capital básico de BGB (algo menos de 2 000 millones EUR). Además, el Estado federado, en virtud de la responsabilidad institucional sobre LBB, debería compensar las consecuencias de la ejecución de las garantías concedidas por LBB a BGB Finance en Dublín (estimadas por la Comisión en unos [...]* EUR), así como la pérdida de valor de los créditos de LBB sobre BGB (estimada en unos [...]* EUR), en la medida en que se pudieran mantener sus actividades comerciales respetando debidamente los coeficientes de solvencia. En lo que respecta a los posibles derechos de reembolso del fondo de garantía de depósitos de los bancos privados alemanes a los que alude Alemania, persisten algunas dudas - [...]*. Asimismo, suscita dudas la validez legal de la responsabilidad de LBB sobre determinados créditos de terceros derivados de las operaciones con fondos en el ámbito de los servicios inmobiliarios (por ejemplo, responsabilidad sobre prospectos de emisión, declaraciones de exención para accionistas de gestoras de fondos y asociaciones con objetivos específicos). Por tanto, no todos los riesgos son cuantificables.
(168)
Si LBB pusiera fin a sus actividades comerciales, el Estado federado tendría una carga financiera adicional de unos 8 000 millones EUR (unos 6 000 millones de pérdidas de valor de los créditos de LBB con clientes debido a los problemas de liquidez de éstos -en particular, gestoras de fondos, sociedades instrumentales y promotoras de viviendas- derivados de la insolvencia, prácticamente por efecto de dominó, así como unos 2 000 millones EUR por depreciación de participaciones).
(169)
En el transcurso del procedimiento, Alemania también explicó que, en la hipótesis de la insolvencia del área de los servicios inmobiliarios (enajenación y liquidación sin blindaje de riesgos), la situación no cambiaría en lo esencial por la interconexión de los riesgos dentro del grupo. Son elementos decisivos a este respecto los considerables créditos obtenidos por las filiales del creciente y cada vez más crítico ámbito de los servicios inmobiliarios (IBAG/IBG/LPFV, incluidas las filiales de IBAG IBV y Bavaria) de los bancos filiales del grupo (BGB, LBB y BerlinHyp), así como los contratos de transferencia de resultados entre IBAG y sus filiales Bavaria y IBV, por un lado, y BGB e IBAG, por otro. Además, BGB ha concedido garantías de empresa matriz sobre todas las deudas de IBG, Bavaria e IBV ocasionadas hasta finales de 1998. La Comisión no tiene motivos para dudar de estas explicaciones de Alemania. Coincide con Alemania en que la enajenación y liquidación del ámbito de los servicios inmobiliarios de IBAG/IBG/LPFV sin blindaje de riesgos también supondría, por la interconexión de riesgos, la insolvencia de BGB con las consecuencias expuestas anteriormente.
(170)
Por último, cabe señalar que las repercusiones de una hipotética insolvencia de BGB -con o sin continuación de LBB- son difíciles de calcular y que las estimaciones están sujetas a una gran incertidumbre. Por tanto, la carga financiera para el Estado federado sólo puede estimarse de forma aproximada dentro de una franja que oscila entre 13 000 y 30 000 millones EUR. Con todo, con un valor que probablemente se situará entre estos dos extremos, cabe esperar con toda seguridad que una reestructuración con el respaldo de las ayudas en cuestión será menos gravosa para el Estado federado de Berlín.
(171)
En el transcurso del procedimiento, Alemania no alegó que BGB u otras empresas del grupo prestaran servicios de interés económico general en el sentido del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE. Por tanto, tal y como expuso en su decisión de incoar el procedimiento, la Comisión considera que este aspecto no resulta pertinente para la evaluación de la medida en cuestión y ha llegado a la conclusión de que las ayudas no pueden autorizarse con arreglo a dicha disposición.
(172)
Según el punto 3.2.2, letra b), de las Directrices, la concesión de toda ayuda se supedita a la aplicación del plan de reestructuración, el cual ha de ser autorizado por la Comisión en lo que respecta a todas las ayudas individuales y examinado en cuanto a su idoneidad para restablecer la viabilidad a largo plazo de la empresa en un período de tiempo razonable. El plan de reestructuración ha de establecerse por un período limitado y debe basarse en perspectivas realistas. Debe describir las circunstancias que hayan ocasionado las dificultades de la empresa para que se pueda determinar si las medidas propuestas son adecuadas. Facilita a la empresa la transición hacia una estructura nueva que ofrece a largo plazo perspectivas de rentabilidad y la posibilidad de operar con sus propios medios; o sea, permite a la empresa cubrir todos los costes, incluidas las amortizaciones y los costes financieros, y alcanzar una rentabilidad de los fondos propios suficiente para competir en el mercado.
(173)
La Comisión ha basado su evaluación en los datos facilitados por Alemania, entre los que figuran la planificación detallada de todas las medidas de reestructuración, las cuentas de pérdidas y ganancias previstas para el período de reestructuración entre 2001 y 2006 en función de tres hipótesis -supuestos optimista, pesimista y normal-, el análisis de los déficit estructurales responsables de los problemas y los costes de las medidas de reestructuración previstas. Por otro lado, también ha tomado en consideración los datos facilitados por Alemania sobre el estado de aplicación del plan de reestructuración y sobre las modificaciones introducidas con respecto a las distintas medidas, incluido el calendario de algunas operaciones de venta.
(174)
A la luz del fracaso del intento inicial de privatización y del elevado déficit anual de BGB -unos 700 millones EUR en 2002-, la Comisión consideró necesario, tras la correspondiente notificación de Alemania a finales de marzo de 2003, volver a examinar por sus propios medios y de forma detallada la rentabilidad del banco y, en caso de no poder extraer conclusiones claras tras dicho examen, encargar una auditoría externa a expertos independientes ajenos a la Comisión. El objetivo de la Comisión consistía en obtener una certeza suficiente de si, en el futuro, BGB podrá competir en el mercado con sus propios medios sin recibir más apoyo estatal. Sin tal certeza suficiente, o si persistieran dudas a este respecto, la Comisión se vería obligada a adoptar una decisión negativa sobre todas las ayudas en cuestión basándose en el plan de reestructuración presentado. El fracaso del proceso de privatización había arrojado dudas sobre la solidez del ámbito de la financiación inmobiliaria, que se mantendrá dentro del grupo. El déficit de unos 700 millones EUR (tras impuestos) había que atribuirlo en su mayor parte a factores extraordinarios (menos 593 millones EUR), en concreto a importantes amortizaciones de valores Euro Stoxx por importe de 399 millones EUR, mientras que el resultado de explotación deducidas las provisiones para riesgos fue sólo ligeramente negativo (menos 23 millones EUR), situándose, con cerca de 30 millones EUR, incluso por encima de lo previsto en el plan para 2002 (menos 53 millones EUR). Pero estas elevadas pérdidas tuvieron un considerable efecto negativo sobre la ratio de capital básico concebida como colchón de seguridad para cubrir posibles pérdidas adicionales y, por tanto, decisiva para determinar la viabilidad del banco, que de este modo cayó al 5,6 %, situándose, con casi [...]*, muy por debajo de la cifra de [...]* inicialmente prevista para 2002.
(175)
En este contexto, hay que señalar que la Comisión ya mantuvo conversaciones con Alemania a principios de 2003 para determinar si era posible introducir medidas compensatorias en la banca minorista. Alemania cuantificó los efectos de una venta separada de Berliner Bank en las condiciones vigentes en aquel momento y obtuvo un resultado que no permitió a la Comisión asegurarse en una medida suficiente de que el resto del grupo iba a poder mantenerse en el mercado con sus propios medios.
(176)
Las investigaciones de la Comisión se centraron sobre todo en los riesgos de crédito y las provisiones para riesgos en el área de la financiación inmobiliaria y, en menor medida, en el mercado de capitales. A juicio de la Comisión, podrían haberse despejado las dudas sobre la viabilidad del banco si el ámbito de la financiación inmobiliaria o, por lo menos, una parte del mismo se hubiera aislado debidamente del resto del grupo, con sus correspondientes riesgos -por ejemplo, vendiéndolo por separado de forma anticipada-. Sin embargo, las cifras presentadas por Alemania hasta junio de 2003 llevaron a la Comisión a considerar que era inviable aislar este ámbito de forma inmediata y eficaz. La principal razón aducida en este sentido era que la venta habría supuesto el traslado inmediato de los activos correspondientes a la financiación inmobiliaria (en particular, la participación de BGB en BerlinHyp, con un valor contable de [...]* EUR) del inmovilizado al activo circulante. Esta operación habría exigido la valoración de estos activos con arreglo al valor de mercado de ese momento, [...]*. Las pérdidas extraordinarias que esto implicaría habrían supuesto tal carga para los fondos propios de BGB que, sin más apoyo estatal, su viabilidad ya no estaría asegurada.
(177)
Por tanto, una vez que se determinó la imposibilidad de separar los riesgos de la financiación inmobiliaria del resto del grupo, la Comisión no tenía otra elección que encomendar a expertos independientes el análisis de la viabilidad de BGB sobre la base del plan de reestructuración existente. En este contexto, la cuestión principal era saber si las provisiones para riesgos podían considerarse suficientes a la luz de los riesgos de la financiación inmobiliaria. No obstante, a la empresa auditora Mazars, seleccionada el 14 de julio de 2003 para asesorar a la Comisión, se le encomendó una auditoría completa que cubría también otros riesgos para la viabilidad del banco (por ejemplo, las operaciones en el mercado de capitales y en el ámbito de grandes clientes y operaciones con el extranjero).
(178)
En cumplimiento del contrato, el borrador del informe de auditoría fue entregado el 30 de septiembre de 2003. Los resultados más importantes fueron debatidos con Alemania el 3 de octubre de 2003. La versión definitiva del informe fue transmitida a Alemania el 20 de noviembre de 2003. A la luz del informe de Mazars, la Comisión, sobre la base del plan de reestructuración en su versión del verano de 2003 y que, por tanto, no tomaba en consideración la venta de Berliner Bank, que no fue ofrecida por Alemania hasta después de terminado el informe, llegó a las siguientes conclusiones en torno a la viabilidad del banco.
(179)
Junto con la notificación de enero de 2002, Alemania presentó a la Comisión un detallado estudio de mercado elaborado por el banco y por Morgan Stanley en el que se exponía la situación actual y futura del mercado bancario alemán y, más en concreto, del berlinés. La Comisión considera que el estudio de mercado, incluidos los datos facilitados después de la incoación del procedimiento, está completo y es concluyente en sí mismo. En lo que respecta a los aspectos señalados en la decisión de incoar el procedimiento, la Comisión remite a las explicaciones adicionales facilitadas por Alemania, que se reproducen en los considerandos 58 y siguientes
(180)
En concreto, Alemania declaró que el negocio de la banca minorista (clientes particulares y empresariales) de BGB se concentraba en el Estado federado de Berlín y su periferia más inmediata, que constituía el mercado geográfico de referencia. En los segmentos del mercado más importantes -depósitos y créditos- la cuota de mercado de BGB en los años que precedieron a la crisis sólo registró pequeños cambios al alza o a la baja, o permaneció estable. En Berlín, las sucursales bancarias atendían a un número mucho mayor de habitantes, casi 4 000, que en el conjunto de Alemania (1 300) o en el territorio europeo (1 800). En el futuro, el número de sucursales seguirá reduciéndose ligeramente, pues los clientes harán cada vez más transacciones a través de Internet. En principio, no había un exceso de capacidad, pero imperaba una intensa competencia que acrecentaba la tensión sobre los márgenes y permitía esperar una mayor consolidación del sector.
(181)
En el ámbito de la financiación inmobiliaria, el volumen de préstamos hipotecarios era muy reducido comparado con la media europea, y se observaba un proceso de concentración cada vez más fuerte en la financiación hipotecaria.
(182)
Por otro lado, en el mercado hipotecario no habían entrado empresas nuevas en los últimos años. La heterogénea estructura de la oferta y la consiguiente competencia también eran motivos esenciales de la falta de beneficios y de rentabilidad del mercado hipotecario alemán. En el pasado, los operadores del mercado sólo podían crecer si aplicaban unos precios agresivos, lo cual, no obstante, solía exigir después importantes rectificaciones de valor, tal y como mostraba también el ejemplo de BerlinHyp o BGB. La gran fragmentación del mercado había propiciado una intensa competencia y una considerable presión sobre los márgenes. Mientras que la oferta en Alemania occidental crecía, el mercado germanooriental seguía consolidándose en lo que respecta a alquileres y precios de viviendas usadas. En conjunto, podía asumirse que en algunos segmentos del mercado inmobiliario alemán la demanda crecería en los próximos años. Con todo, dada la intensa competencia y el mayor endurecimiento de las condiciones reglamentarias, se esperaba que el conjunto del mercado hipotecario alemán se recuperara en gran medida. En el mercado de los servicios inmobiliarios (gestión de fondos y desarrollo de promociones y proyectos inmobiliarios) no se tenía constancia directa de que hubiera exceso de capacidad en la gestión de fondos. Sin embargo, si bien la competencia era intensa, en muchos años apenas se habían producido cambios. A este respecto cabe señalar que en el transcurso del procedimiento se contrajo el compromiso de desprender completamente de BGB el área de los servicios inmobiliarios.
(183)
En el mercado de capitales, BGB, según datos de Alemania, centra su actividad en la negociación de valores de renta variable y renta fija (por cuenta propia y por cuenta de clientes), la emisión y negociación de derivados, así como las operaciones de divisas y de tipos de cambio y otras operaciones monetarias, sobre todo con clientes alemanes. Según Alemania, la crisis de los mercados de capitales había provocado una drástica caída. De momento era imposible responder de forma concluyente a la pregunta del exceso de capacidad. Pero cabía esperar una intensificación de la competencia y una creciente marginación de los pequeños competidores, como BGB, en beneficio de los grandes operadores.
(184)
La Comisión, en respuesta a las explicaciones facilitadas por Alemania, resume que la futura evolución de las condiciones del mercado y de las perspectivas de BGB en la banca minorista y en el mercado de capitales será básicamente positiva. A la luz de datos más recientes, según los cuales en los próximos años se espera que mejore la evolución económica, en estos ámbitos se podrán obtener beneficios relativamente estables. Un factor esencial es que las propias empresas apliquen con éxito sus estrategias comerciales. En cambio, la situación del mercado de la financiación inmobiliaria no presenta perspectivas tan favorables, pues el proceso de consolidación del mercado aún no ha concluido. Por tanto, el banco posiblemente se verá obligado a adaptar su estrategia a la futura evolución del mercado, en su caso mediante reducciones selectivas de actividad, en la medida en que ello resulte necesario. Una vez separado del banco el negocio de los servicios inmobiliarios a finales de 2005, la evolución de este mercado desempeñará un papel secundario para el banco.
(185)
En su evaluación de los déficit estructurales y operativos que están en el origen de los problemas del banco, la Comisión se basa en la descripción realizada por Alemania. Considera que el análisis de los déficit pasados es, en líneas generales, adecuado y constituye un punto de partida idóneo para eliminarlos y elaborar un plan de reestructuración.
(186)
La Comisión deduce de dicha descripción que la crisis de BGB se debió, en particular, a la acumulación de riesgos en el ámbito de los servicios inmobiliarios a raíz del incesante aumento en la concesión de fianzas de larga duración de arrendamiento, de reparto de dividendos y de renovación inmobiliaria, las cuales desde un punto de vista económico no podían considerarse gestionables ni proporcionadas en términos de costes y beneficios. Por el contrario, se basaban en unas estimaciones de mercado absolutamente irrealistas que, más bien, habría que tildar de ilusorias. Lo mismo cabe decir del ámbito de la financiación inmobiliaria: una política de precios agresiva destinada a alcanzar mayores cuotas de mercado y que no cubría adecuadamente los riesgos de la concesión de créditos y una valoración de garantías errónea, por negligente, dieron lugar durante la recesión económica, desde finales de los años noventa, al impago masivo de créditos y a las correspondientes pérdidas.
(187)
Además, tanto en el negocio de los servicios inmobiliarios como en el de la financiación inmobiliaria, hubo una influencia importante ejercida por algunos políticos regionales que no tuvieron en cuenta los intereses económicos del banco o que carecían de los conocimientos económicos necesarios y que, más bien, privilegiaban hipotéticos objetivos de desarrollo regional. Las autoridades judiciales de Berlín están examinando las posibles implicaciones penales de estas intervenciones. Estas prácticas injustificables desde un punto de vista empresarial se vieron facilitadas, de manera determinante, por un sistema de reconocimiento y control de riesgos que, a lo sumo, puede calificarse de rudimentario y que en modo alguno se ajustaba a los requisitos habituales en el mercado para una gestión eficaz de riesgos. En ese momento, ni el consejo de administración ni el consejo de vigilancia del banco cumplían de manera adecuada su responsabilidad de dirigir y supervisar debidamente a la empresa. Ahora bien, a ello hay que añadir que también los auditores y las autoridades de supervisión competentes tardaron demasiado tiempo en constatar la progresiva acumulación de unos riesgos que el banco acabó por no poder gestionar y sólo adoptaron las medidas pertinentes poco antes de conocerse la crisis.
(188)
El estallido de la crisis pudo retrasarse tanto tiempo debido, entre otras razones, a que Landesbank Berlin se beneficiaba, como parte integrante del grupo, de las amplias garantías estatales en concepto de responsabilidad institucional y responsabilidad de garante y refinanciaba a todo el grupo -independientemente de los verdaderos riesgos comerciales- a bajo coste en los mercados de capitales y porque el efecto económico de dichas garantías se extendió, mediante instrumentos de garantía del Derecho privado, a otras empresas del grupo, posibilitando de esta manera muchas operaciones que para el banco carecían de sentido. La supresión en julio de 2005 de la responsabilidad institucional y de la responsabilidad de garante garantizará que en el futuro ya no pueda haber crisis originadas de esta manera o que éstas puedan ser reconocidas a tiempo por el mercado y, en todo caso, el contribuyente ya no tendrá que responder de ello con importes multimillonarios.
(189)
Mazars examinó el plan de reestructuración detallado en su versión del verano de 2003, en el que, por tanto, aún no figuraba la separación de Berliner Bank. Este plan prevé medidas que, a juicio de la Comisión y en consonancia con la valoración de Mazars, son apropiadas en su conjunto para eliminar los déficit estructurales y operativos causantes de los problemas del pasado y para restablecer la viabilidad de la empresa a largo plazo.
(190)
El plan de reestructuración para salvar los déficit estructurales y operativos del banco consta, por una parte, de medidas relativas a la venta, agrupación y liquidación de filiales o actividades comerciales con vistas a la futura concentración del banco en su actividad principal y, por otra, de medidas para aumentar la eficacia y la rentabilidad de la propia actividad principal (ámbito de saneamiento) por medio de la reducción de costes, la concentración de actividades y la reducción de posiciones de riesgo. Algunas medidas de reestructuración, tanto dentro como fuera de la actividad principal, pueden considerarse al mismo tiempo medidas para compensar a los competidores por cuanto dan lugar a una reducción de la presencia del banco en el mercado. El plan de reestructuración se refiere al período 2001-2006.
(191)
La estructura resultante del plan de reestructuración, tal y como obraba en poder de la Comisión en el verano de 2003, es un banco regional centrado en las actividades de banca minorista (clientes particulares y empresariales con las marcas Berliner Sparkasse y Berliner Bank), complementadas con actividades de mayores márgenes en el mercado de capitales (BGB y LBB) y de financiación inmobiliaria (BGB, LBB y BerlinHyp). Conforme al plan, las actividades al por menor representarán en 2006 un [...]* de los ingresos del grupo (cerca de [...]* EUR), las actividades en el mercado de capitales un [...]* % (en torno a [...]* EUR) y la financiación inmobiliaria un [...]* % (unos [...]* EUR), aproximadamente. Ahora bien, dado que los costes de las actividades al por menor son relativamente más elevados, las actividades minoristas y del mercado de capitales deberían contribuir con un [...]* al resultado de explotación.
(192)
Los principios esenciales de la reestructuración son el restablecimiento a largo plazo de la rentabilidad y la reducción duradera de los costes del banco, la reducción de riesgos a un nivel habitual en el mercado y la consiguiente mejora de la capacidad del banco para acceder al mercado de capitales. Concretamente, en el período de reestructuración entre 2001 y 2006, tal y como fue presentado a la Comisión en el verano de 2003, se pretendía mejorar el resultado de explotación, descontadas las provisiones para riesgos, muy por encima de [...]* al año y, a tal fin, reducir en particular, de forma sobreproporcionada, los gastos administrativos en más de [...]*. Se prevé reducir entre 2001 y 2006 las posiciones de riesgo determinantes para el cálculo de la ratio de capital básico en un [...]* %, aproximadamente, desde los cerca de [...]* EUR a unos [...]* EUR. El banco persigue aumentar la ratio de capital básico a medio plazo hasta, al menos, el 7 %.
(193)
Habida cuenta de las razones principales de los errores cometidos por BGB en el pasado, resulta prudente, a juicio de la Comisión y de sus asesores, adoptar medidas clave como la reducción drástica de la plantilla a menos de la mitad del total (de unos 15 000 a unos 6 500 empleados), el abandono, la reducción o el desmantelamiento paulatino de los ámbitos de actividad de alto riesgo o que no se corresponden con la actividad principal de un banco minorista regional, la mejora de los mecanismos de control interno y unas estructuras más ligeras para la organización interna y las participaciones con objeto de restablecer la rentabilidad de la empresa y superar los errores del pasado. Las mejoras operativas resultan de medidas internas y abarcan el abandono de actividades deficitarias. La Comisión considera, en consonancia con el análisis de Mazars, que las medidas previstas son, en general, viables. La mayor parte de estas medidas ya han sido ejecutadas o se encuentran en la fase prevista. La situación concreta en cada caso es la siguiente.
(194)
En el caso de las actividades al por menor en el ámbito de los clientes particulares, el plan de reestructuración inicial consistía en la concentración en las actividades regionales a través de las marcas Berliner Sparkasse y Berliner Bank (Alemania se ha comprometido ahora a separar este último del grupo) y en la optimización de los flujos de trabajo, así como en una reducción considerable de la plantilla. Este programa, que ya se ha ejecutado en gran medida, prevé la venta de las participaciones que no se ajustan a la actividad principal regional definida, así como el cierre de sucursales. La suma de los ingresos en el ámbito de saneamiento debería [...]* entre 2001 y 2006, mientras que en ese mismo período se espera reducir en más del [...]* % la suma de los gastos administrativos y elevar el beneficio antes de impuestos de menos [...]* EUR a [...]* EUR. Se prevé reducir de forma considerable las posiciones de riesgo. El número de empleados debe reducirse de unos 6 000 en el año 2001 a algo más de [...]* en el grupo saneado en el año 2006. Está previsto que mejore la ratio costes/ingresos en el ámbito de los clientes particulares, pasando de cerca del [...]* % en 2001 a cerca del [...]* % en 2006.
(195)
Estas medidas en su mayoría ya se han ejecutado, respetando en líneas generales el calendario previsto. Únicamente se ha retrasado la venta de Weberbank, con un activo total de 4 400 millones EUR, aunque es previsible que pueda consumarse a lo largo de 2004. En consonancia con el análisis de Mazars, la Comisión estima que el plan constituye, en esta fase, una base adecuada para restablecer la viabilidad a largo plazo de las actividades en el ámbito de los clientes particulares.
(196)
Las medidas adoptadas y previstas en el plan original para el ámbito de los clientes particulares también inciden, en su gran mayoría, en el ámbito de los clientes empresariales, al que en el futuro se adscribirán las actividades restantes del área de clientes institucionales. El plan prevé el abandono de las actividades con clientes empresariales fuera de Berlín. La suma de los ingresos sólo debe descender ligeramente, a la vez que se prevé que la suma de los gastos administrativos se reduzca en el mismo período en cerca de un [...]* % y los beneficios antes de impuestos aumenten de [...]* EUR a [...]* EUR, aproximadamente. Asimismo, se prevé reducir de forma considerable las posiciones de riesgo. La plantilla se recortará en más de un [...]* %. Está previsto que mejore la ratio costes/ingresos en el ámbito de los clientes empresariales, pasando de cerca del [...]* % en 2001 a más del [...]* %.
(197)
Como confirmó Mazars, estas medidas ya se habían ejecutado en gran medida o se encontraban en la fase prevista. La Comisión considera probable que las medidas adoptadas en esta fase del plan restablezcan una rentabilidad satisfactoria del ámbito de los clientes empresariales y del de los clientes institucionales y restrinjan las actividades del banco, también en este ámbito, a su actividad principal en la región de Berlín/Brandeburgo.
(198)
Las actividades en el mercado de capitales se están reestructurando con objeto de liberar fondos propios mediante la correspondiente reducción de las posiciones de riesgo y para mejorar los flujos de trabajo. A tal fin, está previsto agrupar las operaciones por cuenta propia (valores y productos de renta) de todos los ámbitos del mercado de capitales, separarlas claramente de las operaciones por cuenta de los clientes y reducirlas en términos generales. Estas operaciones se limitarán a Alemania, Europa y los EE.UU. y se tiene previsto abandonar las actividades en los mercados emergentes. También se reducirá sensiblemente la cartera de derivados de tipos de interés, limitándola a posiciones orientadas a la clientela. Por otra parte, se prevé desarrollar las operaciones con clientes, de menor riesgo, sobre todo en lo relativo a los productos de tipos de interés y de fondos propios. Sólo debería producirse un ligero descenso de los ingresos entre 2001 y 2006, en tanto que el importe de los gastos administrativos debería bajar en el mismo período en torno a un [...]* % y los beneficios antes de impuestos aumentar en torno a un [...]* %. Las posiciones de riesgo y el número de empleados se reducirán en un [...]* %, aproximadamente. Está previsto que mejore la ratio costes/ingresos en el ámbito de las actividades del mercado de capitales, pasando de algo más del [...]* % en 2001 al [...]* %, aproximadamente, en 2006.
(199)
Según ha confirmado Mazars, las medidas proyectadas entretanto ya se han ejecutado en buena medida o se encuentran en la fase prevista. La Comisión considera que ello es suficiente para garantizar la rentabilidad futura de este ámbito de actividad y, al mismo tiempo, limitar los riesgos para el banco a un nivel gestionable. A juicio de la Comisión, la concentración en las operaciones con clientes y la agrupación y separación, a efectos de organización, de las operaciones por cuenta propia mejora la transparencia, reduce los riesgos y ayuda al banco a gestionarlos mejor. Mediante la reducción significativa de las posiciones de riesgo se liberan fondos propios, hecho que facilita el incremento de la ratio de fondos propios y, por tanto, contribuye a garantizar la futura capacidad del banco para acceder a los mercados de capitales, una vez que desaparezcan la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante.
(200)
En el ámbito de la reestructuración de las actividades de financiación inmobiliaria, la primera prioridad es reducir el riesgo. A tal fin, está previsto inventariar gradualmente los riesgos con el fin de eliminar los peores riesgos y limitar las nuevas operaciones a clientes de bajo riesgo. Se tiene intención de desarrollar el ámbito de la gestión de riesgos. Los flujos de trabajo se optimizarán y se mejorará el control de riesgos. Entre las actividades principales figurarán en el futuro la financiación de inversores comerciales y de sociedades promotoras de viviendas, fundamentalmente en varias grandes ciudades de Alemania occidental menos afectadas por la crisis del mercado inmobiliario y, en cierta medida, se mantendrá esa financiación en Berlín y Brandeburgo. La financiación de inversores comerciales representa un negocio relativamente estable y de bajo riesgo. Según el plan de reestructuración, es necesario concentrar las actividades a escala suprarregional para diversificar el riesgo y garantizar una cartera suficientemente variada, así como para aprovechar el potencial de crecimiento regional y los conocimientos técnicos ya existentes en el mercado regional. A falta de unos componentes suprarregionales en la financiación inmobiliaria, se corre el peligro de que empeoren sustancialmente la calificación crediticia de la empresa y los tipos de refinanciación. En cambio, deben irse abandonando los segmentos de elevado riesgo del ámbito inmobiliario con márgenes poco satisfactorios. El banco considera realista mejorar los ingresos en las nuevas actividades mediante la reorientación de tales actividades.
(201)
Para mejorar los resultados de las actividades existentes, en el caso de los compromisos que más peligran se está recurriendo a especialistas en riesgos. Según el banco, se está procediendo a la revisión y revalorización crítica de las actividades existentes, en su caso con ayuda de expertos externos que colaboran con los expertos de la propia empresa y siguen las instrucciones de éstos. Además, está previsto reducir los costes materiales directos y los costes de personal en torno a un [...]* % para 2005. Otro elemento importante para mejorar los resultados es el desarrollo de estrategias de saneamiento para los compromisos en situación complicada, así como la introducción de un sistema de control de riesgos corporativo en el año 2002 -control que anteriormente sólo existía en algunos ámbitos- y el establecimiento de instrumentos de alerta rápida.
(202)
Se espera que el importe de los ingresos [...]* entre 2001 y 2006 en más de un [...]* %. En cambio, el importe de los gastos administrativos debería reducirse en el mismo período en torno a un [...]* %. Los beneficios antes de impuestos deberían pasar, para 2006, de unas cifras claramente negativas a unos [...]* EUR. Las posiciones de riesgo se reducirán en más de un [...]* % y la ratio costes/ingresos en el ámbito de la financiación inmobiliaria debería pasar de un [...]* %, aproximadamente, a más del [...]* %, gracias entre otras cosas a las medidas intensivas en costes que se han descrito para la introducción de una mejor gestión de riesgos.
(203)
Estas medidas ya se han ejecutado en buena medida o bien se encuentran en la fase prevista. La Comisión considera que las medidas perseguidas pueden considerarse, en general, como pasos en la dirección adecuada. No obstante, a juicio de la Comisión y de sus asesores, se observa un retraso sobre el calendario previsto en la ejecución de las mejoras perseguidas en el ámbito de la calidad de los datos. Esta situación poco satisfactoria podría perjudicar, en su caso, al buen funcionamiento del sistema de gestión de riesgos.
(204)
La Comisión también pone en duda, en consonancia con el análisis de Mazars, que el banco esté en condiciones de generar en el futuro un volumen de negocios suficiente y con los márgenes perseguidos entre la clientela con un perfil de riesgo reducido. Y ello porque, según la propia información remitida por Alemania, el mercado de financiación inmobiliaria se caracteriza por una intensa competencia y aún se encuentra en proceso de consolidación. Los clientes que pretende captar BGB son el segmento más atractivo del mercado de la financiación inmobiliaria y son objeto de una intensa competencia por parte de los demás operadores. Si no se llegara a alcanzar la clientela ansiada, ello repercutiría directamente en el superávit de intereses que se persigue para el futuro. Sobre la base de las cifras de que disponían los asesores de la Comisión en el verano de 2003, el retraso sobre los objetivos fijados de generación de nuevas actividades existente en ese momento habría dado lugar, extrapolado al futuro, a una pérdida considerable de ingresos en concepto de intereses. Si este retraso aumentara en el futuro, también se agudizarían las pérdidas de ingresos en concepto de intereses. La futura generación de un volumen suficiente de nuevas actividades depende esencialmente de la evolución del mercado en la región de Berlín/Brandeburgo, en la que BGB sigue ejerciendo la mayor parte de sus operaciones. En caso de que el banco no lograra aquí un éxito suficiente, ello tendría repercusiones duraderas particularmente en el valor de la participación de BGB en BerlinHyp y requeriría nuevas amortizaciones del valor contable, que ahora es de [...]* EUR, lo que repercutiría negativamente en los resultados y, tal vez, en la ratio de fondos propios del banco. Esta cuestión se analizará a continuación con mayor detenimiento (considerando 249). Ahora bien, la Comisión coincide con Mazars en que los problemas persistentes en el ámbito de la financiación inmobiliaria no hacen peligrar la viabilidad del banco en su conjunto.
(205)
El banco tiene previsto retirarse completamente del ámbito de las actividades con grandes clientes y de operaciones con el extranjero, que también abarca el asesoramiento en el terreno de las fusiones y adquisiciones, así como las finanzas estructuradas y la financiación de proyectos, que no pueden considerarse actividades principales del banco. Por esta razón, ya cesó en 2002 la realización de actividades nuevas. Ahora bien, la empresa señala que debido a sus compromisos a largo plazo, sobre todo en el ámbito de las finanzas estructuradas, no puede proceder a una retirada inmediata, sino sólo a una importante reducción de las posiciones de riesgo en torno a un [...]* % hasta finales del período de reestructuración en 2006. El resto se suspenderá lo antes posible, con la excepción de un reducido volumen de financiaciones de exportaciones internacionales cubierto por agencias de créditos a la exportación y de financiaciones a medio y largo plazo de transacciones de bienes en determinados países de Europa central y oriental, debido a una competencia probada de estos países, que se integrarán y mantendrán en el ámbito del mercado de capitales.
(206)
Las reducciones realizadas hasta ahora se ajustan en buena medida al calendario previsto. A juicio de la Comisión y de Mazars, estas reducciones son apropiadas para abandonar cuanto antes este ámbito de actividad de forma ordenada y completa y para liberar, mediante la eliminación masiva de posiciones de riesgo, un volumen importante de fondos propios a fin de garantizar la futura capacidad del banco para acceder al mercado de capitales. El abandono de este ámbito de riesgo relativamente alto con elevados volúmenes de financiación individual y que no forma parte de las actividades principales de la empresa contribuirá, asimismo, a que la gestión pueda concentrarse en un mejor cumplimiento de sus funciones prioritarias en los principales ámbitos de actividad. El plan de reducción original fue objeto, sin embargo, de una adaptación en junio de 2003 para tener en cuenta las condiciones desfavorables del mercado en el año 2002. Esto podría acarrear un cierto retraso -poco significativo en líneas generales- en la reducción de las posiciones de riesgo.
(207)
De forma complementaria a la notificación, en su respuesta a la incoación del procedimiento de la Comisión, Alemania ofreció, además de la reducción de las actividades de servicios inmobiliarios, una medida compensatoria adicional consistente en la separación completa de dichas actividades y su transferencia al Estado federado de Berlín -salvo algunas empresas aún por determinar que pueden venderse en el mercado- antes de finales de 2005. Esta medida pasó así a formar parte del plan de reestructuración. La medida abarca todas las empresas de servicios inmobiliarios cubiertas por el blindaje de riesgos de abril de 2002 y, en particular, a IBAG, Bavaria, IBV, IBG y LPFV.
(208)
El blindaje de riesgos de abril de 2002 cubre todos los riesgos de antiguas operaciones del banco en el ámbito de los servicios inmobiliarios iniciadas antes de las fechas indicadas anteriormente. Como consecuencia de ello, el banco ya sólo tiene que hacer frente a los riesgos del ámbito de los servicios inmobiliarios resultantes de operaciones nuevas concluidas después de esas fechas. Habida cuenta de que el mercado de los servicios inmobiliarios debe seguir considerándose problemático y se caracteriza por una elevada incertidumbre en cuanto a los pronósticos, la Comisión estima, en consonancia con los asesores de Mazars, que la reducción progresiva y significativa de las operaciones nuevas en el ámbito de los servicios inmobiliarios constituye una contribución importante al restablecimiento de la viabilidad a largo plazo y a la concentración en las actividades principales propias de un banco regional. La transferencia al precio de mercado de las operaciones del pasado cubiertas por el blindaje de riesgos al Estado federado de Berlín también le permite al banco liberar recursos comprometidos hasta ahora al margen de las actividades principales, a pesar de que la transferencia en sí de operaciones del pasado ya cubiertas no debería tener una repercusión significativa en la situación de riesgo del banco.
(209)
La Comisión coincide con Mazars en que el abandono total del ámbito de los servicios inmobiliarios constituye un paso claro y económicamente razonable que debería contribuir a la estabilización a largo plazo de los resultados del banco. Esta medida también debería ser valorada positivamente por el mercado de capitales y, por tanto, facilitar la privatización proyectada del banco.
(210)
El recorte proyectado de la plantilla durante el período de reestructuración 2001-2006 asciende a 8 500 trabajadores en el conjunto del grupo, lo que equivale a una reducción de cerca del 60 %, con lo que la plantilla pasará de más de 15 000 empleados a algo más de 6 600. A 30 de septiembre de 2003 se pudo alcanzar una cifra total aproximada de 10 000 trabajadores, con lo que la reducción fue de casi 5 200 empleados (en torno al 35 %). Estas cifras se ajustan, en líneas generales, al calendario previsto.
(211)
Las medidas financieras son, a juicio de la Comisión y de sus asesores de Mazars, necesarias y apropiadas para restablecer la estabilidad financiera de BGB desde el punto de vista de la liquidez y la dotación de capital, garantizar su refinanciación en los mercados de capitales y financiar su reestructuración. Las medidas financieras constan de medidas relativas tanto a los fondos propios como al capital ajeno. La situación concreta en cada caso es la siguiente.
(212)
La Comisión estima que la venta de activos y participaciones aportará liquidez al banco y reducirá las posiciones de riesgo al margen de sus actividades principales. Ahora bien, no está claro que con ello vayan a poder realizarse globalmente unos beneficios contables significativos.
(213)
La refinanciación del banco descansa en tres pilares: los depósitos de ahorro (en torno a un tercio), los depósitos bancarios (en torno a un tercio) y las obligaciones en forma de títulos (aproximadamente un cuarto). Las obligaciones consolidadas se redujeron en 32 000 millones EUR, pasando de 185 000 millones EUR a finales de 2001 a 153 000 millones EUR a mediados de 2003. Con ello se superó el objetivo fijado para 2003 en más de 160 millones EUR. Está previsto que estas obligaciones continúen descendiendo hasta situarse ligeramente por debajo de [...]* EUR en el año 2006.
(214)
A fin de prepararse para la desaparición de las garantías estatales, el banco se propone trasladar su cartera de obligaciones a corto plazo, que en la actualidad es relativamente elevada, hacia obligaciones a medio y largo plazo y regresar al mercado de capitales en el ámbito de las obligaciones no garantizadas. A tal fin, el banco ha establecido objetivos para la emisión de obligaciones garantizadas y no garantizadas, con lo que trata de restablecer la confianza del mercado de capitales y ampliar su base de inversores. El banco ha mantenido conversaciones con agencias de calificación crediticia sobre la calificación que puede alcanzar en condiciones realistas en caso de resultar exitosa la ejecución del plan de reestructuración sobre la base del supuesto normal («A» o «A3»). [...]*. Con arreglo a ello, se parte en general de un aumento medio de los costes de refinanciación en [...]* puntos básicos, debido a la desaparición de las garantías estatales a mediados de 2005.
(215)
La Comisión, en consonancia con Mazars, considera en principio viable la estrategia de refinanciación del banco, en especial el supuesto normal que se ha elaborado y la deducción de un aumento correspondiente de los costes de refinanciación. Ahora bien, la eventual inhibición de los operadores del mercado, que podría producirse sobre todo en caso de que los resultados del banco no fueran los esperados, arrojan un interrogante sobre su futura refinanciación. En ese caso, habría que contar con un incremento adicional de los costes de refinanciación. Además, por el momento no puede preverse hasta qué punto pueden aparecer efectos de saturación en el mercado a mediados de 2005, cuando todos los bancos públicos alemanes pierdan las garantías estatales. La colocación de determinados valores podría verse cuando menos dificultada.
(216)
Por esta razón, la Comisión estima que la reducción adicional de las posiciones de riesgo constituye una condición esencial para la ejecución exitosa del plan de reestructuración. Si en el futuro se materializaran los problemas descritos, el banco podría combatirlos de forma efectiva mediante un mayor esfuerzo de reducción y ejercer, de esta manera, una influencia positiva en la confianza del mercado de capitales.
(217)
Otra condición esencial para asegurarse la confianza de los mercados de capitales es la consecución de una ratio de capital básico suficiente para amortiguar posibles pérdidas. Dicha ratio depende, por una parte, del volumen de las posiciones de riesgo y, por otra, del propio capital básico. El banco se ha fijado el objetivo de alcanzar para finales del período de reestructuración una ratio de capital básico superior al 7 %. Ahora bien, más allá de la ampliación de capital de agosto de 2001, no cabe esperar que los copropietarios realicen antes de la privatización de finales de 2007 una nueva aportación de capital para volver a mejorar la dotación de capital del banco. Habida cuenta de ello, para aumentar su ratio de capital básico, el banco deberá proceder, en particular, a una reducción de sus posiciones de riesgo o a la venta de activos.
(218)
La Comisión es consciente de que el mínimo legal del 4 % para los ratio de capital básico no es suficiente para conceder a un banco el margen de maniobra necesario para sus actividades corrientes. Por esta razón, en su Decisión sobre la ayuda de salvamento de 25 de julio de 2001, la Comisión consideró necesario que el banco dispusiera de una ratio de capital básico del 5 % para poder subsistir. Para ello se basó en un escrito de la antigua BAKred. La Comisión es consciente, asimismo, de que, tal y como ha confirmado Mazars, en los mercados financieros suele partirse de un umbral del 6 % para la ratio de capital básico, por debajo de la cual se cuestiona la solidez de la entidad en cuestión y se resiente la confianza de los mercados financieros. Según Mazars, las agencias de calificación crediticia tienden a considerar la ratio de capital básico como expresión de la fortaleza financiera de un banco, por lo que las entidades de crédito suelen superar la dotación de capital impuesta por ley para garantizarse una buena calificación, lo cual es una condición previa para poder acceder a los mercados de capitales internacionales en condiciones razonables. Una ratio de capital superior al 6 % también puede resultar razonable, a la luz de la reforma de los acuerdos internacionales en el marco de Basilea II y de la desaparición de las garantías estatales, para cumplir las expectativas del mercado de una mayor solidez, en particular en el caso de los bancos regionales, y alcanzar consiguientemente una calificación mayor. El banco persigue una calificación A y, a tal fin, considera necesario disponer de una ratio de capital básico de al menos el 7 %. Sobre la base de los datos comparativos que pueden observarse en el mercado (según los cuales la ratio medio de capital básico del 6 % del sector en Alemania es relativamente reducida en comparación con el nivel internacional y, a escala europea, el valor medio entre las entidades de crédito de prestigio es del 8 % y aún superior), Mazars considera imprescindible alcanzar a medio plazo una ratio de capital básico del 6 % al 7 %, aproximadamente.
(219)
La Comisión coincide con Mazars en que un aumento a medio plazo de la ratio de capital básico por encima del 6 % es un paso en la dirección adecuada. Ahora bien, a juicio de la Comisión, un aumento por encima del 6 % está exclusivamente en el interés comercial del banco y es responsabilidad suya, por lo que no puede financiarse con ayudas estatales. Los competidores del banco hacen frente a la misma situación de mercado y han de aumentar sus ratios de capital básico con sus propios medios y sin apoyo estatal. Por lo tanto, la autorización del aumento de la ratio de capital básico por encima del 6 % con fondos estatales otorgaría una ventaja injustificada al banco frente a sus competidores sin que ello sea absolutamente imprescindible para garantizar la viabilidad del banco en el momento de la Decisión. En estas condiciones, la ayuda ya no se limitaría a lo estrictamente necesario.
(220)
Por esta razón, la Comisión insistió en que, con arreglo al acuerdo de 26 de diciembre de 2002 entre el Estado federado de Berlín y el banco sobre el tratamiento de posibles créditos por recuperar del Estado federado derivados de una Decisión de la Comisión sobre el procedimiento de ayuda C 48/02, el importe de los posibles créditos se conservara en el banco en forma de depósito solamente en la medida de lo necesario para alcanzar una ratio de capital básico del 6,0 % (o una ratio de capital total del 9,7 %, que ya fue reconocido en la Decisión sobre la ayuda de salvamento) sobre la base de las cuentas del ejercicio 2002. No obstante, este acuerdo sólo puede ser autorizado por la Comisión en la medida en que el importe determinado de esta manera tampoco dé lugar, a 1 de enero de 2004 -y, por tanto, con arreglo a las cifras actuales en el momento de la Decisión de la Comisión-, a una superación de la ratio de capital básico del grupo BGB del 6,0 % (teniendo en cuenta la separación de IBB comprometida por Alemania y descrita en el considerando 279).
(221)
Por estas mismas consideraciones, la Comisión insistió en que Alemania asumiera el compromiso de conservar en el banco la reserva de IBB en el marco de la cesión de las actividades de fomento en el año 2005 sólo en la medida de lo necesario para mantener la ratio de capital básico en el nivel del 6 % a 1 de enero de 2004. Esta medida debe entenderse como parte de las compensaciones que el banco ha de prestar para limitar, en el interés de los competidores, los falseamientos de la competencia causados por la ayuda. Mediante el reembolso de la reserva de IBB por el importe mencionado se garantiza que el banco no alcance, en el marco de la cesión de las actividades de fomento, una ratio de capital básico superior al mínimo imprescindible que pudiese aprovechar para adoptar unas estrategias comerciales expansivas y perjudiciales para sus competidores. Si el banco quiere alcanzar en el futuro una ratio de capital básico más elevada, deberá hacerlo a través de la correspondiente modificación de sus activos de riesgo o constituyendo reservas con sus propios medios o acudiendo al mercado -en el momento de la privatización o posteriormente- para ampliar sus fondos propios.
(222)
En resumen, la Comisión parte, en consonancia con Mazars, de que el banco, en su propio interés comercial, hará los esfuerzos necesarios a largo plazo para alcanzar una ratio de capital básico que le permita obtener una calificación crediticia satisfactoria. A juicio del propio banco, esa ratio es de al menos el 7 %. Para aumentar con sus propios medios la ratio de capital básico del [...]* % al 7 % o más, el banco dispone, pues, de casi tres años de aquí al final del período de reestructuración en 2006. La Comisión considera realista que ese plazo sea suficiente para ejecutar con éxito las medidas pertinentes para seguir aumentando dicha ratio.
(223)
Al no poder despejar la Comisión con su propio análisis, en la primavera de 2003, las dudas que le quedaban sobre la viabilidad del banco, suscitadas por el fracaso del procedimiento de privatización y por el resultado general muy negativo de 2002, y al afirmar Alemania que no era factible aislar de forma efectiva los riesgos crediticios existentes -sobre todo en el sector de la financiación inmobiliaria- si no se concedían más ayudas, la Comisión se cercioró con la ayuda de expertos independientes de que el banco, con la excepción de algunos puntos, hubiese adoptado las medidas necesarias y constituido reservas suficientes para hacer frente a los riesgos existentes. En lo relativo a esos puntos, sus asesores de Mazars recomendaron unas medidas para adaptar el plan de reestructuración presentado a la Comisión en el verano de 2003. A instancias de la Comisión, el banco incorporó estas recomendaciones en un nuevo plan de reestructuración, que remitió a la Comisión el 29 de enero de 2004. La situación concreta en cada caso es la siguiente.
(224)
Por medio de un examen analítico de una muestra adecuada de la cartera de créditos del banco, los asesores de la Comisión recomendaron aumentar gradualmente las provisiones para riesgos hasta finales del período de reestructuración en [...]* EUR para el supuesto normal y en [...]* EUR para el supuesto más pesimista. Además, comprobaron una insuficiencia en el supuesto más pesimista, que debe compensarse con una provisión para riesgos adicional de [...]* EUR. Esta última se desglosa en [...]* EUR para 2003, [...]* EUR para 2004, [...]* EUR para 2005 y [...]* EUR para 2006. Por lo demás, la provisión para riesgos debe considerarse adecuada. Sin embargo, el impago de un solo crédito importante podría dar lugar a la superación de la provisión para riesgos. Esto es particularmente relevante en el caso de la financiación de proyectos en los ámbitos de la aeronáutica, la energía y las telecomunicaciones. En el supuesto más pesimista se prevé para este fin un importe adicional de [...]* EUR en concepto de provisión de riesgos. Dada la cartera relativamente elevada de grandes créditos, la Comisión es consciente, en consonancia con las conclusiones de Mazars, de que es posible una superación de las provisiones para riesgos en caso de impago de un crédito importante por un importe de al menos [...]* EUR. Si hubiera indicios concretos -que por ahora no existen- de tal impago, el banco tendría que proceder al correspondiente aumento de sus provisiones de riesgos. A la luz del análisis realizado por Mazars, la Comisión parte de que el banco podría ejecutar una medida de ese tipo con sus propios medios.
(225)
Tras la mejora del plan de reestructuración mediante la inclusión de las medidas propuestas por los asesores de la Comisión, ésta considera adecuadas las provisiones constituidas para los riesgos conocidos. En este sentido, observa con satisfacción que la dirección del banco ha adoptado, en líneas generales, las medidas adecuadas para crear un sistema apropiado de control de riesgos. La creación de dicho sistema está bien encaminada, pero aún no ha culminado. La Comisión confía en que el banco, en su propio interés, prosiga ese proceso con la misma determinación que ha mostrado hasta ahora. La Comisión es consciente de que la futura rentabilidad del banco depende en gran medida del futuro desarrollo económico, fundamentalmente en Berlín y en los cinco nuevos Estados federados. Ahora bien, a su juicio, estos riesgos no pueden evaluarse desde la perspectiva actual con garantías suficientes y afectan en distinta medida a todas las empresas que operan en estas regiones. La Comisión considera que las medidas contenidas en el plan de reestructuración son suficientes y están, en cualquier caso, bien encaminadas. En los procesos económicos obviamente nunca puede alcanzarse un grado de seguridad absoluto.
(226)
Las operaciones del banco en el mercado de capitales contribuyen, durante el período de reestructuración, a un [...]* %, aproximadamente, del resultado de explotación. Este dato demuestra que estas operaciones son fundamentales para la rentabilidad del banco. Es obvio que, en el interés de la viabilidad del banco, los riesgos inherentes a estas operaciones han de controlarse adecuadamente. Por una parte, esto se materializa articulando esta área en torno a las actividades por cuenta de clientes, en detrimento de las operaciones por cuenta propia. En este contexto, las posiciones de riesgo del banco se reducirán entre 2002 y 2006 en [...]*, a la vez que se persiguen unos ingresos medios de [...]* EUR. Por otra parte, el control de riesgos se realiza por medio de un sistema de gestión de riesgos que los asesores de la Comisión, tras haberlo analizado, consideran adecuado en su conjunto. No obstante, aconsejan reducir la dependencia del banco de las oscilaciones de los tipos de interés mediante una reducción de sus posiciones contables. Por consiguiente, la Comisión, teniendo en cuenta esta recomendación, considera controlables los riesgos de las operaciones en el mercado de capitales y cree que la viabilidad de este ámbito comercial está garantizada.
(227)
Los asesores de Mazars han analizado detenidamente el problema de los riesgos derivados de la valoración de la participación de BGB en BerlinHyp. El valor contable de la participación en BerlinHyp es de [...]* EUR. En caso de que BerlinHyp no pudiera cumplir los objetivos -por ejemplo, debido a que siguiera empeorando la situación del mercado inmobiliario-, debería procederse a una revisión del plan de empresa. Habida cuenta del posible aumento de riesgos en ese supuesto, también tendría que adaptarse el factor de descuento y podría incurrirse en primas de riesgo adicionales. En un supuesto de este tipo, el precio de mercado de BerlinHyp incluso podría llegar a ser de [...]*, […].
(228)
La diferencia entre el valor contable de la participación de [...]* EUR y los fondos propios netos de unos [...]* EUR representa el riesgo de devaluación en un supuesto normal. Por lo tanto, la diferencia asciende a unos [...]* EUR. Un plan de empresa adaptado y más conservador tendría en cuenta este riesgo de devaluación y lo incluiría en las cuentas de los ejercicios 2003 y 2004. A petición de la Comisión, el plan de reestructuración fue revisado y se tuvieron en cuenta los riesgos de devaluación. Al mismo tiempo se atendió la recomendación de los asesores de la Comisión de aumentar en [...]* EUR el riesgo de devaluación máximo en el supuesto más pesimista. Sin embargo, esto último no incide de forma determinante en la evaluación global de la Comisión.
(229)
Por razones de limitación de riesgos y por la incierta evolución futura de las actividades de financiación inmobiliaria, la Comisión estima deseable, para garantizar la viabilidad del banco a largo plazo, que el grupo se desprendiera de la mayor parte de estas actividades o al menos las redujera. A tal fin, la Comisión sugiere a Alemania la venta por separado de BerlinHyp con vistas a aumentar las perspectivas de privatizar el resto del grupo. BerlinHyp representa en torno a dos tercios del total de las actividades de financiación inmobiliaria del grupo y, desde un punto de vista técnico, su enajenación resulta relativamente fácil mediante la venta de las participaciones en BerlinHyp. El tercio restante se concentra en BGB y LBB y deberá reestructurarse con arreglo a la estrategia elaborada por el banco para el ámbito de la financiación inmobiliaria. De este modo, se reducirían los futuros riesgos para el resto del grupo en más de la mitad de su volumen.
(230)
Sin embargo, Alemania presentó a la Comisión información según la cual la venta inmediata de BerlinHyp podría tener unas consecuencias demasiado gravosas para el banco. Por ello, la Comisión pide a Alemania que determine en un momento ulterior si la venta por separado de BerlinHyp podrá realizarse con perspectivas realistas de éxito y en condiciones aceptables para el banco, es decir, a un precio que aproximadamente refleje los fondos propios netos de BerlinHyp, así como el momento en que ello será posible. En tal caso, podrían limitarse las posibles pérdidas por amortización del valor contable y, al mismo tiempo, el banco recibiría liquidez y liberaría fondos propios. En este sentido, Alemania ha comunicado a la Comisión su intención de vender BerlinHyp bien por separado, bien en el marco de la privatización del conjunto de BGB antes de finales de 2007.
(231)
BGB tiene derecho al 24,99 % de los beneficios, incluidos los correspondientes ingresos de la liquidación, de LBB frente al Estado federado de Berlín, así como una participación del 75,01 % en LBB en forma de participación sin voto.
(232)
Los asesores de Mazars consideran que la valoración de estos créditos en los libros de BGB ha de ser revisada, puesto que el valor de base de LBB debe de haberse reducido desde el año de referencia de 1998. Una posible devaluación tendría una incidencia única en los beneficios consolidados antes de impuestos del grupo en el ejercicio 2005 de unos [...]* EUR en un supuesto pesimista y de [...]* EUR en un supuesto optimista.
(233)
Siguiendo la recomendación de sus asesores, la Comisión considera necesario que este efecto de devaluación se tenga debidamente en cuenta en el plan de reestructuración, en concreto por medio de una devaluación de [...]* EUR en el supuesto normal y de una devaluación adicional de [...]* EUR a la ya prevista de [...]* EUR en el supuesto más pesimista. Estas adaptaciones calculadas de forma provisional dependen de una valoración empresarial exacta de LBB y deberán aplicarse definitivamente en cuanto se haya procedido a tal valoración, previa aclaración de las cuestiones aún pendientes en lo relativo a LBB (tamaño exacto de la reserva restante de IBB tras su cesión, decisión de la Comisión sobre la remuneración de los activos de fomento de IBB). Ahora bien, la Comisión considera que el efecto resultante sobre el capital básico consolidado del banco no puede poner en peligro la viabilidad del grupo, puesto que dicho efecto puede ser absorbido por el banco con una ratio de capital básico de [...]* % o incluso superior.
(234)
La conversión de la contabilidad consolidada de BGB para su adaptación a las IFRS (International Financial Reporting Standards) en el año 2005 requiere, entre otras cosas, la revalorización de las reservas para pensiones. Según los cálculos de los asesores de la Comisión, Mazars, ésta podría surtir un efecto negativo sobre los fondos propios consolidados por valor de unos [...]* EUR. No obstante, se ha de tener en cuenta que la introducción de las IFRS también puede producir efectos en sentido inverso por la adaptación de otras partidas del balance. A juicio de la Comisión y de sus asesores, estos efectos no pueden cifrarse en la actualidad de manera fiable. Incluso si estos efectos sobre el balance fueran negativos en su conjunto, no cabe esperar que puedan hacer peligrar la viabilidad del banco. La introducción de las IFRS sólo da lugar a una revalorización parcial de hechos ya conocidos, pero no al descubrimiento de nuevos riesgos. Además, dicha introducción afecta a todas las empresas europeas, que han de adaptarse a las IFRS y, en su caso, han de resolver los posibles problemas transitorios en colaboración con las autoridades de supervisión competentes. La viabilidad del banco depende más bien de su fortaleza económica y de la capacidad para gestionar sus riesgos, que han de ser evaluados de forma independiente.
(235)
La capacidad del banco para generar nuevas actividades en sus distintos ámbitos de actividad es el factor determinante en lo relativo a la viabilidad y a las perspectivas de privatización del banco. El banco ha realizado estudios sobre su posición y sus futuras oportunidades en el mercado y ha elaborado a partir de ahí su estrategia comercial para el futuro.
(236)
De ello se desprende que los planes y las estrategias son realistas en la mayoría de los ámbitos comerciales. El banco tiene la intención de introducir nuevos productos y cauces de distribución. Sin embargo y como ya se ha expuesto anteriormente, la Comisión considera demasiado optimistas estos objetivos cualitativos y cuantitativos y la estrategia para el ámbito de la financiación inmobiliaria. [...]*. Esto depende de forma decisiva de la evolución de la situación económica general, pero también de la capacidad del banco para reaccionar ante los cambios en la situación del mercado y en las necesidades de los clientes, por lo que la Comisión no puede realizar a día de hoy una evaluación concluyente de esta cuestión. Si el banco no lograra cumplir sus objetivos sobre una base duradera, podría peligrar su viabilidad, en particular si se mantienen las actividades de financiación inmobiliaria en su volumen actual. Si los objetivos no pudieran realizarse en el supuesto de un volumen de actividades de financiación inmobiliaria considerablemente disminuido, también se reducirían de forma significativa los efectos cuantitativos y podrían ser absorbidos mejor por los demás ámbitos de actividad del banco.
(237)
Después de que el informe de los asesores de Mazars permitiera a la Comisión en el otoño de 2003 alcanzar una certidumbre suficiente, a partir del plan de reestructuración presentado, sobre la viabilidad del banco y, en especial, sobre la adecuación general de las provisiones para riesgos, se pudo barajar una decisión positiva sobre las ayudas solicitadas, aunque a condición de que las medidas de compensación propuestas pudieran considerarse suficientes. Como se expondrá a continuación (véanse los considerandos 257 y siguientes), la Comisión seguía albergando importantes dudas a este respecto, en particular en lo relativo a las actividades al por menor, en las que el banco ocupa una posición muy destacada en el mercado regional berlinés, pero también en lo referente a las actividades de financiación inmobiliaria, que se beneficiaron asimismo de ayudas importantes. En el caso de las actividades de financiación inmobiliaria hay que añadir que los expertos de la Comisión también expresaron sus dudas respecto de la capacidad del banco de generar en el futuro actividades nuevas suficientemente rentables en este ámbito. La Comisión estima, por consiguiente, que la venta por separado de al menos una parte importante de las actividades de financiación inmobiliaria, en tanto que compensación de los competidores, también mejoraría en general la viabilidad y las perspectivas de privatización del resto del grupo.
(238)
Sobre la base del plan de reestructuración presentado en ese momento y de las conclusiones de sus asesores, la Comisión solicitó en consecuencia a Alemania, en el otoño de 2003, que cuantificara las repercusiones de una venta por separado a medio plazo de Berliner Bank (que, por volumen comercial, representa entre un cuarto y un tercio de las actividades minoristas de BGB) hasta finales de 2005 y de BerlinHyp (en torno a dos tercios de las actividades de financiación inmobiliaria de BGB) hasta finales de 2006. De este modo, debía permitirse que la Comisión estuviera en condiciones de comprobar si estas medidas de compensación adicionales no volverían a poner en peligro, a su vez, la viabilidad del banco confirmada en líneas generales sobre la base del plan de reestructuración presentado.
(239)
Alemania y el banco comenzaron resumiendo la situación de partida. Sobre la base de la planificación a medio plazo del 24 de junio de 2003, se procedió a la cuantificación de las cargas adicionales previstas, resultantes de la incorporación de las propuestas de los asesores de la Comisión, de la cesión ya comprometida de las actividades de servicios inmobiliarios y de la separación de IBB. En total, en un supuesto normal estas tres medidas surtirían en el período de 2003 a 2006 un efecto de carga única de menos [...]* EUR, de los cuales menos [...]* EUR en concepto de aumento de las provisiones para riesgos y menos [...]* EUR por los ingresos negativos de la venta o la amortización de los valores contables de la participación y otras consecuencias de las transacciones en el marco de la cesión de las filiales de servicios inmobiliarios IBG e IBAG. Se señaló, no obstante, que los efectos a medio y largo plazo de las tres medidas citadas serán reducidos. Por ejemplo, el resultado antes de impuestos en el ejercicio 2006 sólo se reduce mínimamente en [...]* EUR, es decir, de [...]* EUR (según la planificación a medio plazo de 24 de junio de 2006) a [...]* EUR (según los nuevos cálculos), por lo que el banco podrá asumir esa reducción sin cambiar significativamente las magnitudes proyectadas. La planificación a medio plazo del 24 de junio de 2003 se basaba en un objetivo de calificación crediticia de [...]* para el grupo y un rendimiento de los fondos propios del [...]* % para el ejercicio 2006.
(240)
En cambio, según la información facilitada por Alemania y el banco, la venta de Berliner Bank para finales de 2005 tendrá efectos negativos sobre la planificación a medio plazo del grupo. En total, se obtendría un efecto único en el período 2003 - 2005 de [...]* EUR, de los cuales [...]* corresponderían al gasto extraordinario relativo a la venta, y el resto, a las dotaciones para personal, tecnologías de la información, edificios y gasto adicional de reestructuración. A medio y largo plazo se reduciría el resultado antes de impuestos previsto en el año 2006 en [...]* EUR, pasando de unos [...]* EUR (según el plan revisado sobre la base de las tres medidas citadas) a [...]*EUR, de los cuales la mitad, aproximadamente, a causa de la pérdida de la contribución de los ingresos de Berliner Bank al grupo, y el resto, debido al retraso del recorte de plantilla, de la pérdida del aumento previsto de los ingresos en concepto de comisiones y de los costes (fijos) remanentes (sobre todo al desaparecer las economías de escala en concepto de back office). No obstante, este cálculo se basa en la presunción de que Berliner Bank se venderá como banco independiente para maximizar el número de oferentes, lo que implicaría mayores gastos. Los ingresos esperados de la venta de Berliner Bank de [...]* - [...]* EUR ya están incluidos en el efecto único de este gasto extraordinario que representa la venta. Ahora bien, según la información facilitada por el banco, estos ingresos los absorberá con creces la dotación de capital básico necesaria de Berliner Bank del [...]* % de las posiciones de riesgo por importe de [...]* EUR, de modo que se produce un efecto negativo de [...]* - [...]* EUR. Además, debido a la separación de Berliner Bank, la proporción de las actividades minoristas sobre el resultado global de BGB se reducirá de más del [...]* % al [...]* %, aproximadamente, y la proporción de las actividades en el mercado de capitales aumentará, de forma correspondiente, de más del [...]* % al [...]* %, aproximadamente. Dado la ratio de capital propio, se corre el peligro de que empeore la calificación crediticia, puesto que las actividades en el mercado de capitales se consideran más riesgosas que las operaciones minoristas. Esto incide negativamente en la refinanciación, de modo que la venta de Berliner Bank también planteará problemas operativos en la fase de reestructuración. La venta de Berliner Bank reducirá el rendimiento de los fondos propios en torno a un [...]* %, que pasará del [...]* % para 2006, según la planificación a medio plazo del 24 de junio de 2003, al [...]* %, aproximadamente.
(241)
La Comisión ha analizado detenidamente los argumentos expuestos por Alemania y por el banco. A juicio de la Comisión, estos argumentos no contienen obstáculos insalvables para la separación de Berliner Bank, que se impone por motivos de competencia.
(242)
De hecho, el banco es libre de compensar la prevista reducción relativa de la contribución de las actividades minoristas a los resultados globales del banco mediante una reducción proporcional de los otros ámbitos del mercado de capitales y de la financiación inmobiliaria. Así, se mantendría inalterada la estructura del banco, al igual que las exigencias en términos de ratio de capital básico. Este tipo de reducciones de las posiciones de riesgo liberarían, en cambio, fondos propios adicionales, lo que contribuiría a un aumento adicional de la ratio de capital básico. De forma alternativa a estas reducciones, el banco podría compensar los mayores riesgos mediante un incremento de la ratio de capital básico, bien realizando un mayor esfuerzo con sus propios medios para reducir determinadas posiciones de riesgo más de lo previsto y liberar así capital básico, bien adquiriendo a medio plazo capital fresco en el mercado de capitales. De esta manera, se podría excluir un efecto negativo significativo sobre la calificación crediticia y, por ende, sobre las condiciones de refinanciación, y el banco estaría así en condiciones de soportar la separación también desde un punto de vista operativo.
(243)
Alemania y el banco partían en sus cálculos de los efectos únicos de la cesión de Berliner Bank de que éste debía venderse como banco independiente para maximizar el número de oferentes. Habida cuenta de que Berliner Bank está integrado en la actualidad como ámbito de actividad dependiente o como sucursal de Landesbank Berlin, éste debería separarse para su venta en tanto que entidad jurídicamente independiente. Según la información del banco, esto requiere una ratio de capital básico del [...]* % de las posiciones de riesgo y, por tanto, un capital básico por importe de unos [...]* EUR, que BGB habría de aportar como capital fresco. A pesar de un capital básico de [...]* EUR, el banco sólo cuenta con unos ingresos de la venta de entre [...]* y [...]* EUR. La Comisión estima que este cálculo es muy conservador. Los fondos propios netos constituyen, por regla general, un indicio, entre otros varios, para calcular el valor de una empresa. Si el capital básico de Berliner Bank debe situarse en torno a [...]* EUR, la Comisión considera improbable que únicamente puedan obtenerse unos ingresos por la venta de entre [...]* y [...]* EUR. Dado que la marca y la cartera de clientes de Berliner Bank están bien consolidadas, los ingresos de la venta deberían tender a alcanzar, o incluso superar, el valor del capital básico que el banco considera como gasto, y de este modo reducir en una medida muy superior la carga financiera para BGB. Pero aun cuando en este caso excepcionalmente, y por razones que se le escapan a la Comisión, ello no fuera así, sería irracional por parte de BGB vender Berliner Bank como banco independiente. La marca, los clientes, los demás activos de las actividades corrientes y otros fondos propios tienen todos un valor positivo. Si BGB cree que ni siquiera podrá recuperar con la venta el capital básico fresco que debe aportar, obviamente tiene la posibilidad de vender los activos de Berliner Bank en el marco de un llamado asset-deal, que al menos permitirá unos ingresos positivos, con lo que se evitaría que BGB sufriera una pérdida extraordinaria a raíz de la venta de Berliner Bank Así se reduciría considerablemente el efecto negativo único de [...]* EUR.
(244)
A juicio de la Comisión, el efecto negativo recurrente sobre el rendimiento de los fondos propios también podrá ser muy inferior al [...]* % invocado debido a que la venta se prolongará durante más de un año.
(245)
Tomando en consideración el análisis de la Comisión, Alemania admitió que BGB también será viable en caso de que Berliner Bank se venda por separado. A raíz de ello, Alemania se declaró dispuesta a vender Berliner Bank por separado antes del 1 de febrero de 2007 (fecha real efectiva), a través de un procedimiento de licitación que se iniciará en el año 2005 y que deberá concluir antes del 1 de octubre de 2006. El compromiso formal se remitió a la Comisión el 6 de febrero de 2004.
(246)
De este modo, el resultado íntegro del ejercicio 2006 aún recaerá en BGB y, además, los costes de adaptación podrán repartirse durante un período más largo o será más fácil adoptar medidas para contrarrestar los efectos, como una reducción más avanzada en ese momento de los costes fijos a corto plazo para tecnologías de la información, personal back-office y edificios. Según la propia información de BGB, los efectos negativos de la desaparición del incremento previsto de los ingresos por provisiones de LBB, debido a la reorganización, la incertidumbre de la plantilla y la utilización de recursos de gestión por importe de [...]* EUR, el retraso en el recorte de la plantilla del grupo por valor de [...]* EUR y los costes remanentes derivados de las desventajas de escala de [...]* EUR, no se harán notar, al menos en parte, de forma duradera. La Comisión no comparte esta opinión.
(247)
La opinión de la Comisión se ve confirmada por el análisis de los efectos únicos y los efectos duraderos sobre la rentabilidad de los fondos propios de BGB. Las cifras definitivas probablemente serán muy inferiores a las facilitadas por Alemania y por el banco. En el supuesto de que no ocurriera así, debido a un encadenamiento de circunstancias desfavorables o de una evolución negativa del mercado, la Comisión considera que incluso una rentabilidad de los fondos propios del [...]* % en el año 2007 (rentabilidad de los fondos propios de [...]* % según la planificación a medio plazo de 24 de junio de 2003 menos [...]* % por la separación de Berliner Bank) no desembocaría en una situación en la que el resto del grupo dependería nuevamente de unas ayudas públicas que ya no podrían concederse en virtud del principio one time-last time. Incumbe al banco alcanzar con sus propios medios una situación de estabilidad por medio del incremento de la ratio de capital básico al 7 % o más. Esto tendría una repercusión positiva sobre la calificación crediticia y, desde un punto de vista operativo, garantizaría unas condiciones de refinanciación suficientemente buenas. A juicio de la Comisión, la rentabilidad de los fondos propios para el año 2006, estimada en circunstancias adversas en un [...]*-[...]* %, se situaría, incluso en la difícil situación actual del sector crediticio alemán, cerca de la banda inferior del espectro que en el mercado se considera suficiente para la viabilidad a largo plazo de un banco. No obstante, la Comisión espera que la privatización comprometida para el año 2007 lleve a una mayor consolidación del banco. Si el nuevo inversor no considerara satisfactoria la rentabilidad de los fondos propios o la dotación de capital del banco existente en ese momento, es de suponer que, en su propio interés, adoptaría medidas de saneamiento adicionales, tales como la reducción de ámbitos no rentables o aportaciones de capital, que mejorarían la calificación crediticia y las condiciones para la refinanciación.
(248)
La Comisión coincide, en cambio, con Alemania y con el banco en que, hoy por hoy, no cabe excluir con la suficiente seguridad que un compromiso estricto para vender también BerlinHyp por separado y a medio plazo podría suponer una carga excesiva para la viabilidad del banco. No obstante, la Comisión aún alberga ciertas dudas, confirmadas por sus expertos independientes, en cuanto a que el banco sea capaz de generar, en la medida prevista, nuevas actividades con un mayor margen en el ámbito de la financiación inmobiliaria. Por esta razón, la Comisión considera que sería positivo para el fortalecimiento de la rentabilidad a largo plazo que el banco se retirara en mayor medida de lo previsto del ámbito de la financiación inmobiliaria. Esto podría producirse, en particular, mediante la venta por separado de BerlinHyp, que por esta razón ha sido analizada con detenimiento por la Comisión.
(249)
El compromiso vinculante de la venta por separado a medio plazo de BerlinHyp tendría, según la información facilitada por Alemania y por el banco, las siguientes repercusiones negativas sobre el resto del grupo o impondría las siguientes exigencias que el comprador no necesariamente reuniría: el comprador debería hacerse cargo en la mayor medida posible de la refinanciación interna del grupo (estimada actualmente en unos [...]* EUR) en condiciones similares, lo que significa que debería tener una calificación por lo menos tan buena como Landesbank Berlin, y también debería asumir la garantía de empresa matriz de BGB sobre BerlinHyp, para evitar la imputación de grandes créditos (estimación actual del volumen: unos [...]* EUR). Además, el comprador tendría que ofrecer como precio de compra como mínimo el valor contable de BerlinHyp, ya que de lo contrario podría producirse, en determinadas circunstancias, una amortización considerable de dicho valor contable, [...]*. En el supuesto de un resultado negativo del procedimiento de licitación también se plantearía el riesgo de nuevas amortizaciones contables. Además, se alega que la única forma de evitar que la venta perjudique seriamente al plan de reestructuración es manteniendo la cooperación en materia de comercialización entre BerlinHyp y el grupo. La obligación de venta separada exigiría una amortización única del valor contable actual de [...]* EUR a [...]* EUR en el valor contable de los fondos propios de BerlinHyp, de 519 millones EUR. El resultado antes de impuestos esperado para 2006 para el resto del grupo se reduciría otros [...]* EUR, aproximadamente (diferencia entre la pérdida del resultado previsto de BerlinHyp, de alrededor de [...]* EUR, y los ingresos en concepto de intereses derivados del producto de la venta, de unos [...]* EUR). Esto, junto con la venta separada de Berliner Bank, tendría como consecuencia una nueva reducción del [...]* % en la rentabilidad de los fondos propios del resto del grupo prevista para 2006, que se situaría en algo más del [...]* %, y una ratio de capital básico ligeramente por encima del [...]* %.
(250)
Puesto que el compromiso vinculante de la venta por separado de BerlinHyp podría implicar, por tanto, importantes riesgos adicionales para la viabilidad del resto del grupo, la Comisión considera que dicha venta no constituye actualmente una medida apropiada para fortalecer la rentabilidad a largo plazo ni una medida de compensación viable en la que basar la Decisión. En consecuencia, toma nota de la intención de Alemania de volver a examinar en un momento ulterior la viabilidad de la venta por separado de BerlinHyp a la luz de la privatización del resto del grupo y de plantear la conveniencia -en función de la hipótesis que brinde las mejores perspectivas de privatización- de vender BerlinHyp antes de finales de 2007, bien junto con el resto del grupo, bien por separado, por medio de una licitación transparente, abierta y no discriminatoria. La Comisión considera realista que BerlinHyp pueda volver a resultar interesante, al menos a partir de 2006, para un inversor estratégico. El plan de empresa de BerlinHyp también parte de una mejora, para esa fecha, de las condiciones generales del mercado de la financiación inmobiliaria. Por ello, la revisión de las perspectivas de una venta por separado debería tener lugar, a juicio de la Comisión, en el año 2006. Además, la Comisión espera que el banco, en consonancia con las recomendaciones de sus asesores y con el plan de reestructuración revisado sobre esta base, proceda a [...]* en cuanto resulte oportuno como consecuencia de una evolución comercial que sea peor de lo previsto por el banco. Con esta medida lógicamente se minimizaría el riesgo potencial que podría resultar de la necesidad de una nueva amortización [...]*. Este tipo de medidas tendrían, a juicio de la Comisión, una influencia positiva sobre la viabilidad a largo plazo y las perspectivas de privatización del resto del grupo.
(251)
El 29 de enero de 2004, Alemania remitió el plan de reestructuración actual, incluida la planificación financiera a medio plazo, que se basa en las cifras de mediados de enero de 2004. Ésta actualiza la versión anterior de junio de 2003, en la que se basaba la evaluación de la viabilidad por parte de la Comisión y de sus asesores de Mazars, y tiene en cuenta, por ejemplo, las recomendaciones de Mazars en lo relativo a la provisión para riesgos. Por lo que se refiere a la cesión de Berliner Bank, que aún no se ha incorporado en la versión más reciente de la planificación financiera a medio plazo, Alemania envió unas estimaciones basadas en el análisis presentado en diciembre de 2003. Las cifras del plan actual no difieren notablemente de la versión de junio de 2003 y, por tanto, no alteran la evaluación de la Comisión en lo relativo a la viabilidad de BGB.
(252)
La Comisión considera que el plan de reestructuración, tras incorporar las recomendaciones de sus asesores de Mazars, es en líneas generales viable y completo, a pesar de las incertidumbres descritas que aún subsisten respecto de la evolución futura. Las medidas operativas, funcionales y financieras que ya se han ejecutado o previsto son apropiadas, a juicio de la Comisión, para restablecer la viabilidad a largo plazo del banco, y las desviaciones de los objetivos que se han producido hasta el momento no suscitan, en su conjunto, dudas significativas respecto de la viabilidad del plan de reestructuración. Algunas medidas van retrasadas respecto del calendario previsto, hecho que, sin embargo, se ve parcialmente compensado por la superación de los objetivos fijados en otros ámbitos.
(253)
Las perspectivas en cuanto a la viabilidad dependen en gran medida de los futuros beneficios y del fortalecimiento del capital básico y, en particular, de la capacidad para generar actividades nuevas y ejecutar plenamente el plan de reestructuración. Durante el período de reestructuración, el banco dependerá en gran medida de los ingresos de las actividades en el mercado de capitales. La estrategia en el ámbito de la financiación inmobiliaria es ambiciosa y hay el peligro de que no se alcancen los objetivos fijados. Un nuevo empeoramiento del mercado inmobiliario en el área de Berlín y del producto interior bruto haría peligrar la viabilidad del banco. Para limitar ese riesgo, la Comisión estima que debería cederse la mayor parte de las actividades de financiación inmobiliaria mediante la venta por separado de BerlinHyp y espera que Alemania analice este aspecto con detenimiento. En ese caso, el banco podría compensar más fácilmente las posibles pérdidas de la pequeña parte restante de actividades de financiación inmobiliaria en el seno de BGB/LBB mediante las contribuciones positivas previstas del ámbito minorista y del mercado de capitales.
(254)
El banco no dispone actualmente de plusvalías latentes o de otros recursos financieros para absorber pérdidas importantes durante el período de reestructuración. Por esta razón, la Comisión considera que una ratio de capital básico del 6,0 % es el mínimo necesario para garantizar la viabilidad y, por lo tanto, el máximo que se puede financiar con ayudas estatales. La Comisión espera que el banco haga los esfuerzos necesarios para incrementar, con sus propios medios, la ratio de capital básico a alrededor del 7,0 % o más mediante nuevas reducciones de los activos de riesgo o acudiendo al mercado en busca de más recursos. De este modo, la capacidad del banco para acceder al mercado de capitales y sus perspectivas de privatización experimentarían una mejora adicional.
(255)
A juicio de la Comisión, la disminución máxima que cabe esperar del rendimiento de los fondos propios previsto como consecuencia de la medida compensatoria adicional consistente en la cesión de Berliner Bank, del [...]*-[...]* %, aproximadamente, a alrededor del [...]*-[...]* %, no pone en peligro la viabilidad del banco a largo plazo. La Comisión parte de que, tras la privatización del banco, el inversor adoptará todas las medidas necesarias para restablecer una rentabilidad del banco que resulte aceptable para un inversor que actúe en condiciones de mercado.
(256)
La Comisión considera que, tras la culminación del período de reestructuración, la privatización del banco tendrá suficientes perspectivas de éxito. Alemania se ha comprometido a iniciar el procedimiento de privatización inmediatamente después del cierre de las cuentas de 2005 y a concluirlo para finales de 2007. La Comisión estima que este calendario es realista. A este respecto, presume que Alemania y el banco harán hasta entonces todos los esfuerzos necesarios para despejar las dificultades que subsisten en relación con la privatización. Entre éstas figuran la todavía compleja estructura del grupo, que se ha de aligerar aún más en el curso de la reestructuración, la concentración de la gama de productos, que todavía no se ha concentrado lo suficiente, y la mejora de la transparencia interna de la empresa. También cabe esperar una tendencia negativa sobre el precio de venta derivada del hecho de que el banco haya alquilado gran parte de sus locales a precios por encima del nivel del mercado. Según cálculos de los asesores de la Comisión, el valor efectivo de esta desventaja en el año 2006 se situará entre [...]* EUR y [...]* EUR, y es de suponer que un inversor tendrá en cuenta este importe a la hora de presentar su oferta de compra. La privatización prevista se producirá entre uno y dos años después del vencimiento de las garantías estatales de responsabilidad institucional y de responsabilidad de garante. A juicio de la Comisión, este plazo será suficiente para que un inversor potencial pueda observar el funcionamiento del mercado tras la desaparición de las garantías estatales en julio de 2005 y determinar adecuadamente su oferta de precio.
(257)
La excepción establecida en el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE está supeditada a la condición de que las ayudas no alteren las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común. Los puntos 35 a 39 de las Directrices establecen que han de adoptarse medidas para mitigar en la medida de lo posible las repercusiones negativas de la ayuda sobre los competidores. Por regla general, estas contrapartidas se plasman en una limitación o reducción de la presencia de las empresas en el mercado o los mercados de referencia una vez concluida la fase de reestructuración. Con arreglo al punto 37, esta limitación o reducción ha de ser proporcional al falseamiento causado por la ayuda y especialmente al peso relativo de la empresa en su mercado o mercados. Conforme al punto 38, sólo cabe flexibilizar la necesidad de ofrecer contrapartidas si tal reducción o limitación pudiera causar un deterioro manifiesto de la estructura del mercado, por ejemplo favoreciendo una situación monopolística o de oligopolio restringido. Como ya se ha descrito anteriormente para el caso de una hipotética insolvencia, la creación de un monopolio o de un oligopolio restringido por medio de una limitación o reducción de la presencia en el mercado de BGB también puede excluirse debido a las correspondientes estructuras de mercado y a la situación respectiva de la empresa en estos mercados (véase, asimismo, a continuación).
(258)
Las contrapartidas pueden adoptar distintas formas, como la venta de instalaciones o filiales o la reducción de actividades. El punto 39, inciso i), de las Directrices establece que, en caso de que exista un exceso de capacidad estructural en un mercado afectado por las ayudas, las contrapartidas han de contribuir al saneamiento de dicho mercado mediante una reducción irreversible de las capacidades de producción. Con arreglo a ese mismo inciso, la reducción de capacidades es irreversible cuando los activos afectados sean eliminados, inutilizados para producir al mismo nivel que anteriormente o reestructurados con carácter definitivo para poder emplearse con otro fin.
(259)
Los mercados de servicios financieros no se caracterizan por la existencia de un exceso de capacidad estructural en el sentido del punto 39, inciso i), de las Directrices, que se refiere a las instalaciones de producción y, por tanto, implícitamente afecta antes a los sectores productivos que a los de servicios, en los que, por norma general, es mucho más fácil adaptar las capacidades a las condiciones del mercado. Cuando se habla de exceso de capacidad en el sector bancario, por ejemplo en términos de densidad de sucursales, no se trata tanto de un exceso estructural, es decir, derivado de un descenso duradero de la demanda, sino de ámbitos caracterizados por una mano de obra y unos costes intensivos, los cuales suelen reducirse en particular por consideraciones de rentabilidad.
(260)
Pero aunque hubiera un exceso de capacidad en el sector de los servicios financieros, estos no podrían ser «inutilizados con carácter definitivo» o «reestructurados para poder emplearse con otro fin». Las capacidades para la prestación de servicios en el sector bancario -en particular, empleados, sucursales, centros de asesoramiento, back-offices y sistemas informáticos y de telecomunicaciones- se caracterizan por una alta flexibilidad de adaptación y pueden volver a emplearse, alquilarse o reutilizarse de otra forma en el mercado sin incurrir en costes significativos. Por lo tanto, una reducción irreversible de capacidades resulta imposible en el presente caso y no puede ser objeto de examen.
(261)
Por ello, lo que se va a analizar a continuación es si las ventas, cierres y reducciones de filiales y activos y ámbitos de actividad ofrecidos como contrapartidas en el sentido del punto 39, inciso ii), son suficientes para atenuar los efectos falseadores de la competencia que surten las ayudas.
(262)
En un principio, Alemania ofreció, como parte del plan de reestructuración, las medidas que se exponen a continuación de forma muy resumida:
-
venta de filiales y participaciones: las ventas más importantes en el ámbito de la banca minorista afectan a Allbank, que está presente en toda Alemania (ya ha sido vendido), a Weberbank en Berlín (aún no se ha vendido), a Zivnostenská Banka a.s. en la República Checa (vendido), así como a BG Polska SA (se han vendido las actividades minoristas y la división de Internet «Inteligo», el resto está en liquidación),
-
cierres: se han cerrado unas 90 sucursales en el ámbito de las actividades con clientes particulares y empresariales en Berlín/Brandeburgo (sobre todo en Berlín), seis centros de clientes en todo el territorio alemán, seis establecimientos dedicados a la financiación inmobiliaria en Alemania y tres en el extranjero, tres establecimientos dedicados a actividades en el mercado de capitales y 14 representaciones en el extranjero en el ámbito de grandes clientes y operaciones con el extranjero,
-
abandono de ámbitos de actividad: retirada a largo plazo del ámbito de grandes clientes y operaciones con el extranjero (por ejemplo, negocios crediticios con bancos extranjeros, asesoramiento de grandes clientes, privatización, financiación de aeronaves),
-
medidas de reducción: en el mercado de capitales, reducción de los activos de riesgo en un [...]* % y del ámbito de financiación de deudas en un [...]* %; en el ámbito inmobiliario, reducción del volumen de fondos en más del [...]* % (unos [...]* EUR) y del desarrollo de proyectos en un [...]* % (unos [...]* EUR), así como cierre de establecimientos y recorte de la plantilla en un 50 %; reducción del pequeño departamento independiente dedicado a los clientes institucionales e integración de las actividades restantes en el departamento de clientes empresariales.
(263)
Alemania declaró que estas medidas darían lugar, en su conjunto, a una reducción del número de empleados en un 50 % (de unos 15 000 a 7 500), así como a una reducción del balance general de unos 190 000 millones EUR a 140 000 millones EUR.
(264)
En su decisión de incoar el procedimiento, la Comisión señaló que, al no disponer de información suficientemente detallada, no podía evaluar debidamente las repercusiones de estas medidas, que en algunos casos sólo se describían de forma vaga, tanto en su conjunto como en lo relativo a los distintos ámbitos de actividad de BGB y sus posiciones en el mercado, por lo que solicitó información adicional. A raíz de ello, Alemania presentó información detallada sobre las repercusiones en los distintos ámbitos de actividad y mercados (véanse los considerandos 291 y siguientes) y sobre el efecto global: reducción del patrimonio total por valor de 51 500 millones EUR o del 25 %, de las obligaciones totales por valor de 57 800 millones EUR o del 27 % y reducción del balance general consolidado en 50 200 millones EUR o cerca de un 27 % (26).
(265)
Sin embargo, en su decisión sobre la incoación del procedimiento, la Comisión ya expresó sus dudas sobre la adecuación de las contrapartidas previstas. Era dudoso que la reducción proyectada del balance general pudiera considerarse suficiente, habida cuenta del considerable importe de ayudas y de la práctica de la Comisión en materia de ayudas a bancos (27). En este contexto, la Comisión también remitió al ratio de capital mínimo fijado por ley, que desde el punto de vista de las aportaciones de capital puede constituir un indicio aproximado para la evaluación de las contrapartidas en el sector bancario. A este respecto se ha de tener en cuenta la siguiente reflexión: para poder mantener sus actividades comerciales, un banco infracapitalizado tiene que proceder a una reducción correspondiente de sus activos de riesgo, es decir, de sus actividades (por ejemplo, partiendo de la ratio mínima de capital básico fijado por ley en el 4 % de los activos ponderados en función de su riesgo, el factor de reducción máximo es de 25), o bien solicitar la correspondiente aportación de capital. En este último caso, elude la reducción que, de otra manera, sería necesaria. Esta reflexión de una «reducción de oportunidad» puede ilustrar la distorsión del mercado causada por una aportación de capital y, por tanto, también puede constituir un indicio aproximado de las contrapartidas. No obstante, la Comisión ha señalado que no se trata de una regla que pueda aplicarse de forma «mecánica» y que, en cada caso, se han de tener en cuenta las circunstancias económicas, sobre todo en lo relativo a la viabilidad de la empresa y la situación competitiva en sus mercados.
(266)
Alemania adujo, en lo relativo a los efectos globales, que lo determinante no era sólo la ratio de capital básico, sino también el capital de riesgo, que consta del capital básico y el capital complementario (ratio legal mínima del 8 %), por lo que la expansión de actividades posibilitada por las ayudas, o la reducción de actividades evitada por las ayudas, no debía determinarse aplicando un factor 25, sino un factor máximo de 12,5. Alemania considera que un banco sólo puede multiplicar efectivamente por 25 los activos ponderados en función de su riesgo si, a la vez que se aumenta el capital básico, se aporta también capital complementario. Argumenta que, incluso si el banco dispone de capital complementario no imputable hasta el momento (28), no debe tenerse en cuenta la expansión de actividades que sólo ha sido posible gracias a ese capital complementario ya existente. Por lo demás, Alemania señaló que las ratios de capital realmente requeridas en el mercado -una ratio de capital básico de al menos el 6 % y una ratio de fondos propios del 10 %, aproximadamente- eran muy superiores a las ratios mínimos fijados por ley. La BAFin confirmó este punto de vista y lo explicó en detalle mediante la comparación con la media de los bancos alemanes (ratio de capital básico en torno al 6-7 %, ratio de fondos propios en torno al 9-11 %, en el caso de los bancos privados en torno al 10-11 %) y de los grandes bancos europeos, que arrojan una media notablemente superior (8,5 % de la ratio de capital básico). Alemania concluyó que la repercusión económica de la aportación de capital de unos 1 800 millones EUR en el mercado debía cifrarse en unos 18 000 millones EUR. La Comisión comparte esta argumentación.
(267)
Por lo que se refiere al blindaje de riesgos, en el momento de la incoación del procedimiento aún no había certidumbre en cuanto al valor económico de esta ayuda. Entretanto, Alemania ha comunicado que el valor económico se ha de estimar en algo más de 6 000 millones EUR (véase el considerando 138). Alemania explicó, asimismo, que los servicios inmobiliarios no constituyen un ámbito de actividad sometido a las normas sobre solvencia, de modo que la reducción de actividades que se ha evitado no puede derivarse de las ratios de capital. Además, adujo que el blindaje de riesgos se refiere en general a antiguas operaciones en el ámbito de los servicios inmobiliarios. Considera, sin embargo, que a este respecto cabría argumentar que las actividades nuevas en la fase de reestructuración de IBAG sólo son posibles gracias a su blindaje. Como consecuencia de ello, para determinar el alcance de la distorsión del mercado, sólo podría tenerse en cuenta el volumen de las nuevas operaciones (cifrado en la fase de reestructuración en unos [...]* EUR en total; véase el considerando 90) o el valor máximo del blindaje de riesgos (6 100 millones EUR).
(268)
La Comisión no puede aceptar este punto de vista, puesto que, a falta del blindaje de riesgos o, en su defecto, de una aportación de capital de unos 6 000 millones EUR, BGB no podría haber continuado sus actividades a causa de la interconexión interna de riesgos. En este sentido, el efecto del blindaje de riesgos se ha de equiparar con una hipotética aportación de capital de unos 6 000 millones EUR. Lo mismo cabe decir respecto del depósito conforme al acuerdo de reembolso, que en caso de una decisión de recuperación de la Comisión habría de estimarse en un valor máximo de 1 800 millones EUR (29).
(269)
Partiendo de un valor económico total de las ayudas de 9 700 millones EUR y un factor 10 para la ratio de fondos propios realmente necesaria, la reducción del balance general que sirve de punto de referencia para evaluar la distorsión del mercado y de orientación aproximada para las contrapartidas ascendería a cerca de 100 000 millones EUR sobre un importe de 190 000 millones EUR.
(270)
Esto demuestra los límites de la aplicabilidad del argumento de la oportunidad. Una reducción inmediata de este alcance sólo es posible en un supuesto de insolvencia. Por lo tanto, sin las ayudas, la única solución hubiera sido el cese de las actividades de BGB, lo que permite concluir, en sentido inverso, que la única contrapartida que cabría barajar sería la insolvencia de BGB. Pero incluso en el marco temporal de una reestructuración normal, la aplicación a corto o medio plazo de contrapartidas con un alcance como el descrito resulta difícil o implica incurrir en grandes pérdidas a través de la venta de partes de la empresa y la rescisión o cancelación de contratos y posiciones a largo plazo si no se quiere poner en peligro de forma duradera la viabilidad de la empresa o, más probablemente, imposibilitar del todo su subsistencia. Ahora bien, una consecuencia de este tipo, por una parte, difícilmente sería compatible con el objetivo de las ayudas de reestructuración y el criterio a partir del cual se examinan, a saber, el restablecimiento de la viabilidad a largo plazo de la empresa beneficiaria. Por otra parte, tal consecuencia parece desproporcionada, habida cuenta del grado de repercusión de las distintas medidas de ayuda sobre determinados ámbitos de actividad y mercados. Por consiguiente, el argumento de la oportunidad no puede aplicarse mecánicamente para determinar la reducción total del volumen del balance que resulta necesaria.
(271)
Dadas estas circunstancias, el objetivo de la Comisión era garantizar una disminución adecuada, según su práctica habitual, del volumen total y, más en particular, una reducción efectiva de la presencia del banco en los mercados, teniendo en cuenta las repercusiones de las medidas proyectadas en los distintos ámbitos de actividad.
(272)
BGB opera fundamentalmente en los ámbitos de la banca minorista con clientes particulares y empresariales, de la financiación inmobiliaria (empresarial), de los servicios inmobiliarios (fondos y proyectos) y del mercado de capitales (operaciones monetarias y de valores).
(273)
Los demás ámbitos de actividad son, por su volumen, menos importantes y serán reducidos o abandonados por completo, por lo que no se tendrán en cuenta en la evaluación. Se trata del segmento de clientes institucionales (concesión de préstamos), que se reducirá de forma significativa y en el futuro se integrará en el ámbito de los negocios con clientes empresariales, así como del ámbito de grandes clientes y operaciones con el extranjero (por ejemplo, financiación de proyectos y de exportaciones), que será abandonado. Las actividades en el ámbito de la banca de inversiones sólo englobaban las emisiones de acciones y empréstitos en una medida limitada y, en el futuro, dejarán de constituir un segmento propio. Por lo demás, las actividades de fomento de IBB se separarán de LBB cuando expire en 2005 la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante de que goza LBB.
(274)
El ámbito de actividad que, en la información remitida por Alemania tras la decisión de incoación, aún se denominaba de forma genérica «actividades inmobiliarias» se hubo de dividir, a efectos de la evaluación en profundidad de las contrapartidas, en los segmentos de financiación inmobiliaria y servicios inmobiliarios, debido a sus diferentes estructuras de oferta y demanda. El ámbito de la financiación inmobiliaria se refiere, según la definición de la propia empresa, a las financiaciones de mayor volumen (a partir de unos 5 millones EUR) y, por ello, afecta sobre todo a la financiación inmobiliaria comercial (por ejemplo, construcción de viviendas o centros comerciales). Estas actividades las ejerce fundamentalmente la filial BerlinHyp (en torno a dos tercios del volumen comercial), aunque también LBB y la propia BGB. La financiación inmobiliaria privada está adscrita en su mayor parte a las actividades del grupo con clientes particulares.
(275)
El ámbito de los servicios inmobiliarios se refiere básicamente a las actividades de fondos, así como al desarrollo de las actividades de promoción. Este ámbito estaba a cargo de IBG, y las actividades nuevas las realiza ahora IBAG, propiedad al 100 % de BGB.
(276)
El ámbito de los servicios inmobiliarios fue el principal causante de la crisis y de las medidas de reestructuración que aquí se van a evaluar y también el principal beneficiario del blindaje de riesgos, la medida que representaba el mayor importe de ayuda. Por ello, había dudas desde el principio sobre la continuidad de este ámbito de actividad.
(277)
En estas circunstancias, Alemania ya ofreció en el verano de 2002 la separación de los servicios inmobiliarios de BGB y su cesión al Estado federado de Berlín. Esta intención general se expuso con detalle en el compromiso de Alemania remitido en enero de 2004. Con arreglo a dicho compromiso, Alemania se compromete a garantizar que BGB, con efectos de balance a 31 de diciembre de 2005, a más tardar, venda o liquide todas sus participaciones en empresas de servicios inmobiliarios cubiertas por el blindaje de riesgos.
(278)
Concretamente, se establece que el Estado federado y el banco determinarán de forma definitiva, para el 31 de diciembre de 2004, qué participaciones resultan apropiadas para su venta a terceros por medio de una licitación transparente, abierta y no discriminatoria. Según afirma Alemania, es razonable prever que se tratará de una cantidad de participaciones reducida. Se trata en lo esencial de una sola empresa de cierta importancia, con unos 160 empleados, que está cubierta por la garantía de valor contable contenida en el blindaje de riesgos, de modo que con arreglo a lo dispuesto en el acuerdo de detalle los posibles beneficios de la venta se habrán de ceder al Estado federado. En caso de venta a terceros, la empresa en cuestión ya no estará cubierta por las garantías del blindaje de riesgos. Todas las participaciones no vendidas o liquidadas a 31 de diciembre de 2005 serán adquiridas a precio de mercado por el Estado federado de Berlín; el precio de venta será determinado por un auditor designado por el Estado federado o se fijará mediante arbitraje, si ello resultara necesario a raíz de la revisión por un auditor designado por el banco. Conforme a lo dispuesto en el acuerdo de detalle, el Estado federado ya dispone actualmente de derechos de consentimiento, información y control en el ámbito de los servicios inmobiliarios, que ejerce Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH («BCIA»), empresa de su entera propiedad.
(279)
Alemania ya había expresado en una fase temprana del procedimiento su intención de ceder las actividades de fomento de IBB y al menos una parte de la reserva especial de IBB que LBB tiene a su disposición como capital básico. Esta intención también se reguló con detalle en el compromiso de Alemania remitido en enero de 2004. Con arreglo a ello, Alemania se compromete a garantizar que las actividades de fomento de IBB se transferirán, a más tardar el 1 de enero de 2005, a un banco de fomento independiente de nueva creación del Estado federado de Berlín y que, al mismo tiempo, la reserva especial de IBB pasará de LBB a la dotación de capital del nuevo banco de fomento en la mayor medida posible, pero sin que la ratio de capital básico a 1 de enero de 2004 descienda por debajo del 6,0 %. La parte de la reserva especial de IBB que siga siendo necesaria para la capitalización de BGB será invertida por el Estado federado en una o varias participaciones sin voto de LBB y devengará intereses al tipo de mercado. Partiendo de la calificación a largo plazo de LBB y teniendo en cuenta la desaparición de la responsabilidad institucional y la responsabilidad de garante, así como la configuración contractual de las participaciones sin voto, se calculará en el momento de la conclusión de los contratos relativos a las participaciones sin voto un recargo a un tipo de referencia determinado por comparación con otros instrumentos de capital básico comparables negociados en el mercado. La comparabilidad de los instrumentos de capital básico se determina a partir de las normas contractuales que rigen estos instrumentos y del perfil de riesgo de los emisores correspondientes.
(280)
En el otoño de 2003, las medidas previstas por Alemania para reducir las actividades comerciales (medidas a partir de las posiciones del activo) en las distintas áreas de negocio en el período 2001 (cifras de las cuentas anuales) a 2006 (balance previsto o cuenta de pérdidas y ganancias) arrojaban el siguiente cuadro general:
Reducción de los activos y del volumen del balance (30)
(en millones EUR)
Ámbito de actividad
Activos por segmento
Balance
Previsto
Modificación
2001
2006
Banca minorista
-
clientes particulares
-
clientes empresariales
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Clientes institucionales
11,0
[...]*
[...]*
Mercado de capitales
109,7
[...]*
[...]*
Grandes clientes y operaciones con el extranjero
10,8
[...]*
[...]*
Financiación inmobiliaria
31,2
[...]*
[...]*
Servicios inmobiliarios
3,2
[...]*
[...]*
Suma intermedia
185,9
[...]*
[...]*
Gestión de tipos de interés y consolidación
-16,8
[...]*
[...]*
Activos totales (sin IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Suma total del balance (consolidado)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
Las medidas previstas por Alemania en esta fase darían lugar a una reducción total del balance general en torno a un 30 %. Este porcentaje se alcanza por medio de ventas (por ejemplo, unos 6 000 millones EUR en la banca minorista con la venta de Allbank, BG Polska, Zivnostenska Banka y Weberbank), cierres (por ejemplo, de unas 90 sucursales y seis centros de clientes) y la reducción de activos. En las áreas de negocio de grandes clientes y operaciones con el extranjero y servicios inmobiliarios, que está previsto abandonar o separar del grupo, quedarán después de 2006 actividades residuales que sólo podrán eliminarse gradualmente. Las actividades relacionadas con los clientes institucionales se reducirán drásticamente. Por lo tanto, los pilares sobre los que descansará el banco tras la reestructuración serán las actividades minoristas en el área de Berlín, la financiación inmobiliaria y las actividades en el mercado de capitales.
(282)
A pesar de que la cesión de las actividades de fomento de IBB no puede considerarse una contrapartida, puesto que éstas se inscriben entre las funciones públicas del Estado federado de Berlín y, por tanto, no constituyen una actividad comercial (31), se ha de señalar que la reducción total en torno a un cuarto (sin tener en cuenta a IBB) o en algo más de 40 000 millones EUR se corresponde, en líneas generales, con la práctica de la Comisión en asuntos similares en el sector de los servicios inmobiliarios. No obstante, debe advertirse que la reducción de posiciones del activo o del balance sirve ante todo para ilustrar un efecto global, pero no puede equipararse, en general, con una reducción efectiva de la actividad comercial o aun de la presencia en el mercado. Esto es particularmente aplicable, en el presente caso, a los tres ámbitos de actividad principales que se mantienen. Si bien es cierto que en el ámbito de la banca minorista se ha producido o se va a producir la venta de participaciones (Polska, Zivnostenka, Allbank, Weberbank) o el cierre de sucursales, en el plan de reestructuración vigente hasta otoño de 2003 se preveía, sin embargo, mantener la presencia en el mercado berlinés y aun aumentarla ligeramente en algunos segmentos, de modo que se ha de considerar que las medidas en este ámbito están encaminadas, en particular, a cumplir los objetivos de concentración en las actividades principales a escala regional y de reducción de costes mediante el cierre de sucursales. En el sector de la financiación inmobiliaria, la reducción prevista también debe considerarse relativamente reducida en comparación con el volumen total. En el ámbito de las actividades en el mercado de capitales se observa un recorte importante de posiciones, a pesar de lo cual también se mantiene un volumen comercial considerable.
(283)
Alemania y BGB han señalado que es difícil seguir reduciendo o incluso abandonar otro ámbito de actividad más y que ello haría peligrar la supervivencia del banco. Estiman que las actividades de financiación inmobiliaria de BerlinHyp, LBB y BGB no pueden venderse a corto plazo -o sólo incurriendo en importantes pérdidas de valor contable- en las condiciones actuales del mercado y debido a que aún no ha concluido la reestructuración de esta área. Asimismo, prevén resultados positivos en este ámbito incluso antes del término del período de reestructuración, los cuales son necesarios para alcanzar los resultados totales previstos, a más tardar desde 2004.
(284)
La Comisión ha examinado estos argumentos y la información correspondiente remitida y ha llegado a la conclusión de que la venta a corto plazo de las actividades de financiación inmobiliaria efectivamente pondría en peligro la viabilidad del banco (véase el considerando 230). Además, el análisis de la situación competitiva en el mercado alemán de la financiación inmobiliaria ha demostrado que BGB no figura entre los principales operadores. Es cierto que, según la información original remitida en la notificación, BGB aún ocupaba en el año 2000 el tercer puesto, con una cuota del 5 %, aproximadamente. Sin embargo, con arreglo a otros datos más actualizados remitidos por Alemania, en los que se deducen los créditos en el sector público, en el año 2000 sólo alcanzó de hecho una cuota de mercado del 3 %, que probablemente descenderá hasta el 2 % de aquí al año 2006. Este hecho coincide con otras fuentes de información, según las cuales BGB no alcanzó en el año 2001, ni en el mercado general de los préstamos hipotecarios ni en sus distintos segmentos (32), el tercer puesto indicado inicialmente ni la cuota del 5 %. En estas condiciones, no parece que sea urgente reducir la presencia de BGB en este mercado para impedir un falseamiento indebido de la competencia.
(285)
No obstante, la retirada del grupo BGB de esta área de negocio sería preferible a su continuidad en él, puesto que el mero mantenimiento de las actividades del grupo en los mercados de la financiación inmobiliaria ya produce un falseamiento de la competencia, aunque no en una medida significativa. Ahora bien, esta constatación es válida a condición de que no se ponga en peligro el restablecimiento de la viabilidad a largo plazo. En este sentido, la Comisión toma nota y acoge con satisfacción la intención expresada por Alemania y el Estado federado de Berlín de vender las actividades de financiación inmobiliaria por separado o en el marco de la privatización total de BGB.
(286)
Las actividades del mercado de capitales, segmento en el que los activos ya se han reducido en cerca de un 20 %, constituyen la única área de negocio que en el ejercicio 2002 arrojó beneficios y un resultado positivo de cierta importancia (es decir, un importe de tres dígitos de millones). Tras la conclusión del período de reestructuración en el año 2006, este ámbito estará llamado a ser uno de los dos pilares, junto con la banca minorista, de los resultados y beneficios del grupo. Por consiguiente, las actividades en el mercado de capitales son, por una parte, esenciales para el restablecimiento de la rentabilidad de BGB y no pueden recortarse en una medida muy superior a lo que ya se ha hecho. Por otra parte, la importancia competitiva de BGB en los mercados de divisas y valores nacionales, caracterizados por una creciente globalización y europeización, ha de considerarse poco significativa, es decir, menor aún que en los mercados nacionales de la financiación inmobiliaria.
(287)
Con todo, la Comisión ha examinado si aún es posible proceder a reducciones adicionales, aunque sean de alcance reducido. Habida cuenta del objetivo general, vinculado a las ayudas de reestructuración, de reconvertir a BGB en un banco regional, la Comisión barajó ante todo el abandono de un mayor número de filiales extranjeras. Sin embargo, tras los cierres y ventas ya realizados sólo quedaban filiales en tres emplazamientos -Londres, Luxemburgo y Dublín- cuyo mantenimiento había sido calificado por Alemania en un primer momento como imprescindible para las actividades minoristas y de refinanciación del banco. No obstante, se acabó aceptando el abandono de BGB Ireland plc en Dublín. Por las razones expuestas en el considerando 286, la Comisión renunció a imponer medidas adicionales a las actividades en el mercado de capitales.
(288)
Con arreglo al punto 37 de las Directrices, para la evaluación de las contrapartidas tiene especial importancia el «peso relativo de la empresa en su mercado o mercados». Por ello, desde el punto de vista de la competencia, el ámbito de las actividades con clientes particulares y empresariales (banca minorista) es claramente el más problemático. Con motivo de la decisión de incoación, la Comisión ya había fundado sus dudas sobre la proporcionalidad de las contrapartidas muy en particular en la fuerte posición regional y local de BGB en este mercado.
(289)
Bien es cierto que, mediante la venta de filiales y otros elementos del activo y el cierre de filiales y otros establecimientos, BGB ya ha reducido considerablemente el patrimonio imputable a este segmento. Con estas medidas, prácticamente se ha alcanzado la reducción del activo de este segmento prevista en un principio para 2006 y básicamente sólo queda pendiente la venta de Weberbank. No obstante, la Comisión ya advirtió en su decisión de incoación que «BGB tiene una enorme fortaleza a nivel local y regional en los mercados de clientes particulares y empresariales, con unas cuotas declaradas de entre el 30 y el 57 % en los distintos segmentos a escala local y de entre el 23 y el 46 % a escala regional, siendo muy grande la distancia sobre los competidores siguientes, que, según la información disponible, sólo llegan a la mitad, un tercio o un cuarto de las cuotas que tiene BGB». En este contexto, la Comisión ya puso en duda que la reducción perseguida en el ámbito de las actividades con clientes particulares y empresariales mediante las ventas proyectadas fueran suficientes para atenuar el efecto falseador de la competencia que surten las ayudas en el área metropolitana de Berlín.
(290)
En este contexto se ha de advertir que las ventas ya realizadas o proyectadas en el ámbito de la banca minorista, con la excepción de Weberbank -un banco pequeño orientado a clientes particulares acaudalados- no reducirá, o al menos no perceptiblemente, la presencia de BGB en Berlín; Allbank opera en todo el territorio alemán y sólo tiene unas pocas sucursales en Berlín; BG Polska y Zivnostenska Banka ejercen sus actividades en el extranjero. En Berlín se cerraron entre 40 y 50 sucursales tanto en el ámbito de los clientes particulares como en el de los clientes empresariales. Sin embargo, el cierre de sucursales en una gran ciudad con una elevada densidad de sucursales contribuye esencialmente a la reducción de costes y sólo tiene una incidencia escasa, según afirman las propias autoridades alemanas, en el cambio de entidad bancaria por parte de los clientes (33). Además, la información restante de Alemania antes mencionada demuestra que la intención no era reducir de forma apreciable la presencia en el mercado berlinés, sino mantener la posición en los distintos segmentos en un nivel similar o incluso incrementarla ligeramente.
(291)
Alemania adujo, en respuesta a las dudas de la Comisión a este respecto, que los cálculos inicialmente presentados sobre las cuotas de BGB, en términos de volumen, en los distintos segmentos del mercado berlinés estaban sobredimensionadas. Ello se debió a que los informes presentados por BGB al banco central del Estado federado se referían a todo el grupo, sin delimitar los distintos mercados de productos ni diferenciar por regiones. Así, por ejemplo, los volúmenes de créditos y depósitos en los ámbitos de la financiación inmobiliaria y del mercado de capitales fuera de Berlín estaban contenidos en las cifras correspondientes a las actividades con clientes particulares y empresariales. Por ello, se procedió a un ajuste general de los volúmenes de créditos y depósitos de BGB y del correspondiente volumen en el mercado berlinés, deduciendo estos créditos y depósitos no imputables en términos regionales o de mercado de productos. Como consecuencia de este ajuste, las actividades con clientes particulares arrojan unas cuotas de BGB en los años 2000 y 2001 del 43-45 % en el ámbito de los depósitos y pagos y en torno al 22 % en el ámbito de los créditos. En el caso de las actividades con clientes empresariales, las cuotas de BGB calculadas para esos mismos ejercicios fueron del 25-26 % en el ámbito de los depósitos y pagos y del 23-25 % en el de los créditos. Por consiguiente, en comparación con los datos facilitados en la notificación original, se produjo una reducción de las cuotas de mercado de BGB comunicadas por Alemania que en algunos segmentos, como el de los clientes empresariales, llegó a cerca de la mitad.
(292)
Para los tres principales competidores de BGB en el mercado minorista de Berlín -Berliner Volksbank, Dresdner Bank y (el grupo) Deutsche Bank-, Alemania cifró las cuotas de mercado de 2001 en torno al 11-13 % en el ámbito de los créditos de clientes particulares, en torno al 8-14 % en el ámbito de los depósitos de clientes privados, en torno al 5-16 % en el ámbito de los créditos de clientes empresariales y en torno al 9-18 % en el ámbito de los depósitos de clientes empresariales. Según la estimación de Volksbank, las cuotas de mercado de BGB son muy superiores y se sitúan en más del 50 % en las actividades con clientes particulares (50-60 % en el segmento de depósitos y pagos y en torno al 50 % en el de créditos) y en cerca del 60 % en las actividades con clientes empresariales (más del 40 % en el segmento de depósitos y pagos y en torno al 50-60 % en el de créditos). Sus propias cuotas las cifra en torno al 6-10 % en los segmentos de las actividades con clientes particulares y en torno al 4-10 % en los segmentos de las actividades con clientes empresariales.
(293)
Las cuotas de mercado en los ámbitos de actividades con clientes particulares y empresariales corregidas por Alemania en sus observaciones sólo se referían a Berlín porque, a juicio de las autoridades alemanas, ésta es la única región pertinente y la banca minorista constituye un área de negocio regional (34).
(294)
Bderliner Volksbank también adujo en sus observaciones que Berlín es el mercado geográfico de referencia para la evaluación de las ayudas en el ámbito de la banca minorista. Considera que ello está en consonancia con los criterios de evaluación habitualmente aplicados por la Comisión para la delimitación geográfica de mercados en el marco del control de las concentraciones. En las decisiones sobre concentraciones en el sector bancario se han utilizado, según afirma este banco, indicadores como la preferencia general de los clientes por los bancos locales, la importancia de una red de sucursales densa y la necesidad de la cercanía física del banco respecto de su clientela (35). Si en el caso del control de las concentraciones en el ámbito de los servicios financieros la Comisión generalmente se ha basado, no obstante, en mercados nacionales, ello se debe, a juicio de este banco, a que, al no haber reservas de índole competitiva (indicadores de una posición dominante en el mercado), no fue necesario proceder a un análisis en profundidad del ámbito de la banca minorista. Sin embargo, sería inapropiado partir de una delimitación nacional para examinar los efectos falseadores de las ayudas que aquí se están tratando sobre la competencia en el ámbito de la banca minorista en Berlín. Es en este ámbito, precisamente, en el que BGB tendría que ofrecer contrapartidas para reducir su presencia en el mercado, dada su posición destacada en él. Debido, entre otras cosas, a la estrategia de doble marca, la posición de mercado de BGB supera con creces la situación habitual en muchas ciudades alemanas que cuentan con la presencia de cajas de ahorros con fuerte implantación regional. Esta concentración dificulta el acceso al mercado de competidores potenciales y también ha dado lugar a que la cuota de mercado de bancos extranjeros en Berlín sea insignificante.
(295)
A efectos de la presente Decisión, la Comisión no ve motivos para apartarse de la posición de Alemania y de Berliner Volksbank en cuanto a tomar Berlín como punto de referencia geográfico para la banca minorista. Como expuso en su decisión de incoación, aunque es cierto que en el ámbito del control de las concentraciones se ha partido en general de que los mercados del sector financiero son, por su extensión, nacionales -con la excepción de las actividades con divisas y valores-, se ha dejado, no obstante, cierto margen para consideraciones regionales en el ámbito de las actividades con clientes particulares y empresariales (36). La importancia de la red de sucursales y de la presencia física local del banco en el ámbito minorista son argumentos que hablan en favor de concentrarse en el mercado berlinés. Lo mismo ocurre con los comportamientos de los clientes, que en caso de cierre o venta de sucursales en una gran ciudad como Berlín, si es que cambian de banco, lo suelen hacer a otra entidad de crédito con presencia local, y ello a pesar de la importancia creciente de la banca por Internet. En este sentido, la inclusión de Brandeburgo, con la excepción de las zonas limítrofes de Berlín, parece excesiva, como también se desprende de la retirada de BGB del Estado federado de Brandeburgo y la concentración en su región nuclear.
(296)
Ahora bien, a efectos de la presente Decisión, la delimitación exacta del mercado geográfico no resulta determinante puesto que no se trata de demostrar la existencia de una posición dominante, sino de averiguar si las contrapartidas ofrecidas son suficientes para compensar los efectos falseadores de la competencia de las ayudas consideradas mediante una reducción de la presencia en el mercado. Es indiscutible que las ayudas han ayudado al banco a mantenerse en los distintos mercados y también a preservar su fuerte posición en el mercado minorista de Berlín.
(297)
Por lo que se refiere a la estimación de las cuotas de mercado corregidas a la baja, la Comisión duda de la fiabilidad de estas cifras ajustadas que ha presentado Alemania; por una parte, porque ese tipo de problemas puntuales en la notificación probablemente también se les planteen a otros competidores sin que por ello se tengan en cuenta en el volumen de mercado indicado; por otra parte, porque los terceros interesados que presentaron observaciones en el transcurso del procedimiento y a quienes se pidió una estimación confirmaron en líneas generales las cifras inicialmente facilitadas. No obstante, se ha de señalar que no se dispone de estimaciones independientes de las cuotas de mercado que contengan una delimitación regional y de productos verificable. Como demostraron las consultas ulteriores, ni el Banco Central alemán, ni los bancos centrales regionales, ni la Oficina Federal de la Competencia, ni la Comisión han procedido hasta el momento a un análisis de la competencia desde la óptica del Derecho antimonopolios y del control de las concentraciones. En el ámbito de las ayudas estatales, la Comisión no dispone de los poderes necesarios para realizar investigaciones entre los competidores.
(298)
No obstante, a efectos de la presente Decisión se puede prescindir de un análisis exacto de las cuotas de mercado porque, como ya se ha señalado, para evaluar las ayudas estatales no resulta determinante demostrar la existencia de una posición dominante. Está fuera de duda que las ayudas consideradas falsean o pueden falsear la competencia y que el falseamiento es particularmente importante en los mercados en los que BGB ocupa una fuerte posición. La propia BGB admite esta fortaleza en el mercado cuando se autocalifica de primer proveedor de banca minorista en Berlín. Las cuotas de mercado corregidas a la baja, de entre un 20 % y más del 40 % en los distintos mercados, tampoco contradicen este hecho, ni siquiera en el supuesto de que sean correctas, lo cual es dudoso. En este contexto se ha de recordar, asimismo, que, según la información presentada por Alemania, la cuota de BGB o su penetración en el mercado en el año 2002, medida en términos de cuenta corriente principal en el ámbito de los clientes particulares, era del 48 %, y que, según el presidente del consejo de administración de BGB, el banco dispone, a través de las marcas Berliner Sparkasse y Berliner Bank, de una cuota de mercado que en parte supera el 50 % (37).
(299)
Por consiguiente, es indudable que BGB ocupa una fuerte posición en el mercado y lidera la banca minorista en el área metropolitana de Berlín, que abarca unos cuatro millones de habitantes. La posición de mercado de BGB no se ha modificado significativamente -tampoco desde el comienzo de la crisis en el año 2001- desde su creación en 1994, cuando se unieron Berliner Bank y Berliner Sparkasse (esta última ya agrupaba entonces la caja de ahorros de la parte occidental y la de la parte oriental de la ciudad, donde disfrutaba de una posición de casi monopolio). Esta «estabilidad» puede servir, por tanto, de indicador del poder de mercado relativo de BGB frente a sus competidores actuales y potenciales.
(300)
Dada esta situación, la Comisión ha señalado con claridad que la autorización de las ayudas estatales a cambio de unas contrapartidas que dejan prácticamente intacta la posición de BGB en el mercado berlinés de la banca minorista es incompatible con el Derecho comunitario en materia de ayudas estatales. Alemania, en cambio, tenía que encontrar respuesta a la argumentación del banco en cuanto a la amenaza para su viabilidad.
(301)
Tras intensas negociaciones adicionales mantenidas el 18 de diciembre de 2003 con representantes de las autoridades alemanas y del Estado federado de Berlín, Alemania acabó aceptando la venta de Berliner Bank como contrapartida adicional que permitiera a la Comisión autorizar las ayudas sin tener que imponer nuevas medidas compensatorias. Alemania se compromete, en consecuencia, a velar por que el grupo venda la división «Berliner Bank» como unidad económica que incluya, como mínimo, su nombre comercial y toda la clientela, sucursales y personal correspondiente a dicha marca por medio de una licitación abierta, transparente y no discriminatoria con efecto jurídico a 1 de octubre de 2006 (cierre a 1 de febrero de 2007). La fecha de referencia para determinar el número de clientes, sucursales y personal de ventanilla es el 31 de diciembre de 2003, con la excepción de la ejecución efectiva del plan de reestructuración notificado a la Comisión y las fluctuaciones normales de las actividades, es decir, el aumento o descenso de clientes, personal, activo y pasivo como consecuencia de decisiones individuales (como el cambio de clientes o empleados o la insatisfacción con el banco o el empleador anterior), en las que el banco no tiene incidencia alguna. Esto significa, en particular, que BGB no puede adoptar medidas que den lugar al cambio de clientes de Berliner Bank a otras empresas o ámbitos de BGB, como Berliner Sparkasse. Un administrador fiduciario, designado por Alemania (o el Estado federado de Berlín) y cuya designación deberá autorizar la Comisión, garantizará que el banco prosiga la reestructuración de Berliner Bank conforme a criterios económicamente razonables y siga invirtiendo en este banco y se abstenga de cualquier medida que reduzca su valor, en particular mediante la transferencia de clientes particulares o empresariales o de personal de ventanilla a Berliner Sparkasse o a otras partes del grupo.
(302)
Mediante la venta de Berliner Bank, el activo en el segmento de la banca minorista continuará reduciéndose de aquí a 2006 (38) en otros [...]* EUR (es decir, sumando las medidas proyectadas y comprometidas que ya se han descrito, en un total de unos [...]* EUR). La cuota de mercado de BGB en los distintos segmentos de la banca minorista en Berlín se reducirá a raíz de la venta entre un tercio y una sexta parte. En total, el balance general descenderá desde unos 189 000 millones EUR a unos 124 000 millones EUR.
(303)
A raíz de ello, la Comisión considera que las ventas, cierres y reducciones de otro tipo realizados, proyectados o comprometidos son suficientes para atenuar el efecto falseador de la competencia de las medidas consideradas.
(304)
Por último, se ha de señalar que Alemania indicó inicialmente en su notificación que Berlín era una región en el sentido del artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE y podía acogerse a ayudas regionales y remitió en este sentido a los puntos 53 y 54 de las Directrices, pidiendo que se tuvieran en cuenta a la hora de evaluar las contrapartidas, aunque sin exponer esta idea con mayor detalle ni invocar aspectos concretos. En los puntos 53 y 54 se establece que los criterios de evaluación de las Directrices también son aplicables en las regiones subvencionadas, aunque dichos criterios podrán ser menos exigentes por lo que se refiere a la reducción de capacidades exigidas en mercados con un exceso de capacidad estructural. En su decisión de incoación, la Comisión concluyó que, a falta de detalles más concretos, no estaba en condiciones de evaluar la aplicabilidad de este criterio. Como Alemania no volvió a abordar este aspecto en el transcurso del procedimiento y puesto que, según se ha explicado anteriormente, los mercados del sector bancario no se caracterizan por un exceso de capacidad estructural, los puntos 53 y 54 de las Directrices deben considerarse no aplicables en el presente caso.
(305)
A juicio de la Comisión, Alemania ha demostrado suficientemente que los importes de las tres ayudas concedidas -la aportación de capital, el blindaje de riesgos y el acuerdo sobre el tratamiento de posibles créditos por recuperar del Estado federado de Berlín frente al banco- se limitan a lo estrictamente necesario para permitir la reestructuración en función de las disponibilidades financieras del banco y de sus accionistas. El banco no obtendrá liquidez excedentaria ni un exceso de fondos propios que pudiera aprovechar para una expansión desproporcionada de sus actividades en detrimento de sus competidores.
(306)
El importe de la aportación de capital de agosto de 2001 inicialmente concedida como ayuda de salvamento por valor de 1 755 millones EUR se calculó de tal manera que pudiera garantizarse una ratio de capital básico del banco del 5,0 % y una ratio de fondos propios del 9,7 %. Como se ha explicado anteriormente, la Comisión considera que esto es imprescindible para la supervivencia de un banco a corto plazo. El banco consiguió posteriormente con sus propios recursos, sobre todo mediante la reducción de sus posiciones de riesgo, aumentar su ratio de capital básico por encima del 5 %. A finales de 2003, éste se situaba en torno al 6 %. Dada la práctica ahora habitual en los mercados financieros y las correspondientes expectativas de las agencias de calificación y de los operadores del mercado, la Comisión considera absolutamente imprescindible una ratio de capital básico del 6,0 % para garantizar la capacidad de un banco de acceder al mercado de capitales a más largo plazo. La aportación de capital de 2001 es imprescindible para mantener la ratio de capital básico en ese nivel, por lo que puede considerarse circunscrita a lo estrictamente necesario -incluso en el marco de la evaluación de la ayuda de reestructuración en su conjunto- y, por consiguiente, puede ser autorizada. Como ya se ha señalado anteriormente, el banco se ve más bien obligado, a la luz de la desaparición de las responsabilidades estatales, de la introducción de las IAS y de los acuerdos en el marco de Basilea II, a aumentar con sus propios recursos su ratio de capital básico hasta el 7 %, como mínimo, para asegurarse la calificación necesaria para optar a unas condiciones de refinanciación operativamente asumibles. La Comisión saluda estas medidas proyectadas para seguir estabilizando el banco.
(307)
El blindaje de riesgos de 21 000 millones EUR, en términos nominales, tiene un valor económico de 6 000 millones EUR a efectos de su evaluación como ayuda estatal, tal y como se ha explicado en el considerando 138. Berliner Volksbank considera, a este respecto, que el blindaje de riesgos del Estado federado equivale más bien a una obligación de aportación de fondos ilimitada, porque la responsabilidad correspondiente del Estado federado de Berlín no puede cuantificarse en este momento y, por tanto, equivale a un «cheque en blanco» para futuras pérdidas. Esta entidad bancaria estima que el importe y la duración del blindaje son desproporcionados, otorgan al banco una solvencia prácticamente ilimitada, le dan «carta blanca» para presentar ofertas en las condiciones que desee y, al no poder cuantificarse la obligación de aportación de fondos, esta medida no puede ser autorizada. La Comisión considera que esta argumentación es incorrecta y, a este respecto, comparte más bien el punto de vista de Alemania. En contra de lo que afirma Berliner Volksbank, la estructura del blindaje de riesgos justamente no permite al banco ampliar sus actividades bancarias o de otro tipo. Naturalmente impide que el banco desaparezca del todo del mercado, pero se limita a blindar al banco frente a riesgos de operaciones del pasado. En cambio, no puede ser utilizada, como tal, para generar nuevas operaciones. En todo caso, posibilita la generación de nuevas actividades en el sentido de que contribuye a la subsistencia en el mercado de las empresas blindadas de servicios inmobiliarios, en particular, y del banco, en general. Sin embargo, esto no es más que una consecuencia indirecta de cualquier medida de ayuda y no puede utilizarse como criterio para determinar si la ayuda como tal se limita estrictamente, por su alcance, a garantizar la supervivencia de la empresa. El blindaje de riesgos no otorga más liquidez al banco, sino que simplemente lo descarga de las continuadas pérdidas en el ámbito de los servicios inmobiliarios que no podría absorber por sus propios medios. Los pagos por parte del Estado federado sólo se producen a posteriori y por un importe equivalente a los derechos efectivos de los acreedores reclamados sobre la base de una pretensión legal. Además, con arreglo al acuerdo de detalle, el Estado federado asume, por medio de su propia sociedad de control de riesgos, importantes derechos en materia de supervisión y aprobación. Por lo que se refiere a la descripción exacta del mecanismo del acuerdo de detalle, la Comisión remite a las explicaciones de Alemania. Por consiguiente, la Comisión estima que el blindaje de riesgos, considerado en su conjunto, también se limita a lo estrictamente necesario.
(308)
A juicio de la Comisión, la ayuda por un valor económico máximo de 1 800 millones EUR, contenida en el acuerdo entre el Estado federado de Berlín y el banco sobre el tratamiento de posibles créditos del Estado federado frente a Landesbank Berlin resultantes de una decisión en el procedimiento C 48/2002, se limita, asimismo, al mínimo imprescindible. Sin este acuerdo, el banco, a instancias de los auditores, habría tenido que constituir en las cuentas de 2002 provisiones para obligaciones pendientes por un importe de tres dígitos de millones. Esto habría tenido un efecto negativo sobre los resultados de 2002 y los fondos propios del banco. Ahora bien, en el momento del cierre de las cuentas del ejercicio 2002 y aun después, el banco tenía una ratio de capital básico que no superaba el 6 % e incluso era inferior. En esa fase de la reestructuración, el banco no habría soportado una mayor presión sobre su ratio de capital básico. Como ya se ha explicado, la Comisión considera que a largo plazo resulta imprescindible una ratio de capital básico del 6,0 %. Si en su decisión en el asunto C 48/2002, la Comisión obligara al Estado federado de Berlín a recuperar del banco un elemento de ayuda incompatible con el mercado común, el Estado federado conservaría el importe correspondiente como depósito en el banco. Sin embargo, esto sólo ocurrirá si fuera necesario para mantener, a 1 de enero de 2004, la ratio de capital básico en el 6,0 %, por lo que esta medida se limita, a juicio de la Comisión, a lo estrictamente necesario. La autorización por parte de la Comisión del acuerdo de reembolso con un valor económico máximo de 1 800 millones EUR se limita a un supuesto excepcional como éste, es decir, a una situación en que el volumen del reembolso podría amenazar ineludiblemente la viabilidad de la empresa -y sólo en la medida en que sea así-, pudiéndose por lo demás autorizar el plan de reestructuración. El acuerdo de reembolso constituye, en este contexto, una medida de reestructuración adicional y exige, por tanto, nuevas contrapartidas que Alemania ha acabado ofreciendo, en particular por medio de su compromiso de garantizar la venta de Berliner Bank.
(309)
Las ayudas por un importe total de 9 700 millones EUR constan de tres medidas: en primer lugar, la aportación de capital por valor de 1 755 millones EUR realizada por el Estado federado en agosto de 2001 en favor de BGB; en segundo lugar, el blindaje de riesgos constituido en diciembre de 2001 y abril de 2002 por el Estado federado en favor de BGB por un importe máximo nominal de 21 600 millones EUR y un valor económico de 6 100 millones EUR; y, en tercer lugar, un acuerdo de reembolso concluido en diciembre de 2002 entre el Estado federado de Berlín y BGB, con vistas a una posible decisión final de la Comisión en el procedimiento C 48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale) por la que se impusiera una recuperación de un valor económico de hasta 1 800 millones EUR.
(310)
Se cumplen todos los requisitos para la presencia de ayudas estatales en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE: fondos estatales, concesión de ventajas a una empresa determinada, efectos falseadores de la competencia y efecto sobre los intercambios comerciales entre Estados miembros. De las excepciones previstas al principio de la incompatibilidad de las ayudas estatales con el mercado común, la única aplicable es el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE, en combinación con las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis.
(311)
En su evaluación, y en virtud de los criterios de las Directrices, la Comisión llega a la conclusión de que las medidas de reestructuración previstas y las ya ejecutadas son razonables, coherentes y en general apropiadas para permitir que BGB pueda restablecer su viabilidad a largo plazo.
(312)
La Comisión considera que las ventas, cierres y reducciones realizados, proyectados o comprometidos son suficientes, en su conjunto, para compensar el efecto falseador de la competencia de las medidas de ayuda consideradas.
(313)
La Comisión considera que las tres ayudas concedidas -la aportación de capital, el blindaje de riesgos y el acuerdo sobre el tratamiento de posibles créditos del Estado federado frente al banco- se limitan a lo estrictamente necesario para que pueda realizarse la reestructuración, habida cuenta de los recursos financieros de que disponen el banco y sus accionistas. Por consiguiente, el banco no obtendrá liquidez excedentaria ni un exceso de fondos propios que pudiera aprovechar para una expansión desproporcionada de sus actividades en detrimento de sus competidores.
HA ADOPTADO L A PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. Las siguientes medidas en favor del grupo Bankgesellschaft Berlin AG («BGB») constituyen ayudas estatales en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE:
a)
la aportación de capital por importe de 1 755 millones EUR realizada por el Estado federado de Berlín en agosto de 2001;
b)
las garantías («blindaje de riesgos») por un valor nominal máximo de 21 600 millones EUR concedidas por el Estado federado de Berlín el 20 de diciembre de 2001 y el 16 de abril de 2002;
c)
el acuerdo de 26 de diciembre de 2002 entre el Estado federado de Berlín y Landesbank Berlin («LBB») sobre el tratamiento de posibles créditos del Estado federado de Berlín frente a LBB tras una decisión final de la Comisión en el asunto pendiente C 48/2002.
2. Las ayudas mencionadas en el apartado 1 son compatibles con el mercado común siempre y cuando Alemania cumpla plenamente los compromisos presentados por medio de la comunicación del Gobierno alemán de 6 de febrero de 2004 y que se resumen en el artículo 2, apartado 1, y en el anexo a la presente Decisión, y a condición de que la ayuda mencionada en el apartado 1, letra c), no dé lugar, a 1 de enero de 2004, a una superación de la ratio de capital básico del 6,0 % en el grupo BGB [teniendo en cuenta la separación de IBB conforme al artículo 2, apartado 1, letra d)].
Artículo 2
1. Alemania se ha comprometido a:
a)
garantizar la ejecución, conforme al calendario previsto, del plan de reestructuración notificado con arreglo a las condiciones que figuran en el anexo;
b)
garantizar que el Estado federado de Berlín venda su participación en BGB con arreglo a las condiciones que figuran en el anexo;
c)
garantizar que el grupo BGB venda o liquide todas las participaciones en empresas de servicios inmobiliarios cubiertas por el blindaje de riesgos de 16 de abril de 2002, con arreglo a las condiciones que figuran en el anexo;
d)
garantizar que la reserva especial de IBB sea separada de LBB con arreglo a las condiciones que figuran en el anexo;
e)
garantizar que el grupo BGB venda la división «Berliner Bank» de LBB en las condiciones que figuran en el anexo;
f)
garantizar que el grupo BGB liquide su participación en BGB Ireland plc a más tardar el 31 de diciembre de 2005.
2. Cuando resulte oportuno, y a instancias de una solicitud suficientemente motivada de Alemania, la Comisión podrá:
a)
conceder una prórroga de los plazos fijados en los compromisos, o
b)
en condiciones extraordinarias, renunciar, modificar o sustituir una o varias de las obligaciones y condiciones establecidas en dichos compromisos.
Si Alemania solicita la prórroga de un plazo, deberá presentar a la Comisión una solicitud suficientemente motivada con una antelación mínima de un mes sobre el vencimiento del plazo de que se trate.
Artículo 3
Alemania informará a la Comisión, en un plazo de dos meses a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, de las medidas adoptadas y que tenga previsto adoptar en cumplimiento de la misma.
Artículo 4
El destinatario de la presente Decisión será la República Federal de Alemania.
Se invita a Alemania a enviar sin demora una copia de la presente Decisión al destinatario de las ayudas.
Hecho en Bruselas, el 18 de febrero de 2004.