NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 710/2009
ze dne 5. srpna 2009,
kterým se mění nařízení (ES) č. 889/2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 834/2007, pokud jde o stanovení prováděcích pravidel ohledně ekologické produkce živočichů pocházejících z akvakultury a produkce mořských řas
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91 (1), a zejména na článek 11, čl. 13 odst. 3, čl. 15 odst. 2, čl. 16 odst. 1, čl. 16 odst. 3 písm. a) a c), čl. 17 odst. 2, čl. 18 odst. 5, čl. 19 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 22 odst. 1, čl. 28 odst. 6 a čl. 38 písm. a), b) a c) a článek 40 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (ES) č. 834/2007 a zejména hlava III uvedeného nařízení stanoví základní požadavky týkající se produkce živočichů pocházejících z akvakultury a produkce mořských řas. Prováděcí pravidla uplatňování těchto požadavků je nutno stanovit změnou nařízení Komise (ES) č. 889/2008 (2), kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 834/2007.
(2)
Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o strategii udržitelného rozvoje evropské akvakultury (3) stanoví vizi rozvoje tohoto sektoru během desetiletého období s cílem zajistit stabilní odvětví ve venkovských a pobřežních oblastech, které by představovalo alternativu rybolovného průmyslu, co se týče produktů a zaměstnanosti. Toto sdělení upozornilo na potenciál ekologické produkce akvakultury a na potřebu vypracovat příslušné normy a kritéria.
(3)
K zajištění jednotného chápání je nutno doplnit a opravit definice uvedené v článku 2 nařízení (ES) č. 889/2008, aby se zabránilo nejednoznačnostem a aby bylo zaručeno jednotné uplatňování pravidel ekologické produkce živočichů pocházejících z akvakultury a produkce mořských řas.
(4)
Plochy pro ekologické pěstování mořských řas a ekologický chov živočichů pocházejících z akvakultury jsou mimořádně důležité pro zajištění bezpečných a vysoce kvalitních produktů při minimálních dopadech na vodní prostředí. Právní předpisy Společenství o kvalitě vody a kontaminujících látkách v potravinách, včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (4), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (5), nařízení Komise (ES) č. 1881/2006 ze dne 19. prosince 2006, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách (6), a nařízení (ES) č. 852/2004 (7), (ES) č. 853/2004 (8) a (ES) č. 854/2004 (9) Evropského parlamentu a Rady určují cíle v oblasti životního prostředí týkající se vody a zaručují vysokou kvalitu potravin. Je tudíž vhodné sestavit plán udržitelného řízení pro pěstování mořských řas a produkci akvakultury, který stanoví potřebná opatření jako například snižování množství odpadů.
(5)
Směrnice Rady č. 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (10), směrnice Rady č. 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (11) a směrnice Rady č. 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (12) by měly zajistit správný vzájemný vztah člověka s prostředím a zároveň zohlednit dopady těchto činností na environmentální cíle v oblasti vodního prostředí stanovené v zásadách uplatňování směrnic 2000/60/ES a 2008/56/ES. Je třeba přijmout ustanovení ohledně vypracování hodnocení dopadů těchto činností na životní prostředí, které se bude vztahovat na co nejlepší adaptaci k okolnímu prostředí a na zmírnění možných negativních vlivů. Mělo by se zvážit, zda by takové hodnocení mělo zajistit, aby ekologická produkce mořských řas a živočichů pocházejících z akvakultury, což je ve srovnání s ekologickým zemědělstvím relativně nová činnost, byla z hlediska životního prostředí nejen přijatelná, ale vzhledem k jiným možnostem se nejvíce shodovala se zájmy široké veřejnosti a byla z hlediska životního prostředí i vhodná a udržitelná.
(6)
Specifické rozpustné prostředí vody vyžaduje dostatečné vzájemné oddělení ekologických a konvenčních produkčních jednotek; je proto třeba stanovit příslušná separační opatření. Vzhledem k proměnlivosti sladkovodních a mořských prostředí v celém Společenství je vhodnější stanovit přiměřené odstupy na úrovni členských států, neboť vzhledem k heterogenní povaze takových vodních prostředí jsou členské státy k provádění separace nejlépe vybaveny.
(7)
Pěstování mořských řas může mít v určitých ohledech příznivé účinky, například ve smyslu snížení obsahu živin, a může přispívat k existenci polykultury. Je třeba zabránit nadměrnému sklízení volně se vyskytujících porostů mořských řas, aby byla umožněna jejich regenerace, a také je nutno zajistit, aby jejich produkce neměla závažné dopady na stav vodního prostředí.
(8)
Členské státy se potýkají s čím dál větším nedostatkem zásob ekologických bílkovinných plodin. Zároveň jsou dovozy ekologických bílkovinných krmiv nedostatečné k pokrytí potřeb. Celková rozloha oblasti pěstování ekologických bílkovinných plodin není dostatečně velká na to, aby zajistila uspokojení potřeby ekologických bílkovin; proto by mělo být povoleno, aby bílkovinná krmiva pocházející z pozemků v prvním roce jejich období přechodu mohla být za určitých okolností použita.
(9)
Vzhledem k tomu, že se ekologická produkce živočichů pocházejících z akvakultury nachází teprve v počátečním stádiu, nejsou generační ryby z ekologické produkce k dispozici v dostatečném množství. Je třeba přijmout ustanovení, které za určitých podmínek umožní používání i generačních a mladých ryb nepocházejících z ekologické produkce.
(10)
Ekologická produkce živočichů pocházejících z akvakultury by měla zajistit uspokojování specifických potřeb různých druhů živočichů. V tomto ohledu by měly být dobré životní podmínky živočichů zajištěny vhodnými chovatelskými postupy, systémy řízení a systémy pro oddělení ekologických chovů od okolního prostředí. Je nutno přijmout ustanovení ohledně budování vhodných klecí a síťových ohrad na moři, jakož i chovných systémů na souši. Za účelem minimalizace výskytu škůdců a parazitů a také z důvodu zajištění vysoké úrovně dobrých životních podmínek a zdraví živočichů je nutno stanovit maximální hodnoty hustoty chovů. Vzhledem k široké škále biologických druhů s rozmanitými konkrétními potřebami je nutno přijmout zvláštní ustanovení.
(11)
Současný technický rozvoj vedl v akvakultuře k rostoucímu využívání uzavřených recirkulačních systémů, které jsou závislé na vnějších vstupech a potřebují značné množství energie, ale umožňují snížit množství vypouštěných odpadů a zabránit únikům látek a organismů do okolního prostředí. Vzhledem k zásadě, že ekologická produkce by měla být co nejbližší přírodě, je nutno používání takových systémů pro ekologickou produkci zakázat, dokud nebudou k dispozici další poznatky. Jejich výjimečné používání by mělo být možné jen pro specifickou produkční situaci líhní a odchovných zařízení.
(12)
Celkové zásady ekologické produkce stanovené v článcích 4 a 5 nařízení (ES) č. 834/2007 se musí řídit vhodným plánováním a řízením biologických postupů založených na ekologických systémech využívajících vlastní přírodní zdroje způsoby, které zejména provozují akvakulturu, která jsou v souladu se zásadou udržitelného využívání rybolovných zdrojů. Stanoví rovněž zásadu, že v produkci akvakultury musí být zachována biologická rozmanitost přírodních vodních ekosystémů. Tyto zásady jsou mimo jiné založeny na posouzení rizik a případně na používání bezpečnostních a preventivních opatření. Za tímto účelem by mělo být objasněno, že umělé vyvolávání reprodukce živočichů pocházejících z akvakultury pomocí hormonů a jejich derivátů je neslučitelné s koncepcí ekologické produkce a s vnímáním produktů ekologické akvakultury ze strany spotřebitelů a že takové látky by se tedy neměly v ekologické akvakultuře používat.
(13)
Krmivo pro živočichy pocházející z akvakultury musí uspokojovat jejich nutriční potřeby a také musí splňovat požadavek, že krmivem pocházejícím z určitého živočišného druhu se nesmí krmit tentýž druh živočichů, jak to stanoví nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (13). Je proto vhodné přijmout zvláštní ustanovení vztahující se na masožravé a nemasožravé živočichy pocházející z akvakultury.
(14)
Suroviny pro výrobu krmiv určených pro ekologickou produkci masožravých ryb a korýšů by ve smyslu čl. 5 písm. o) nařízení č. 834/2007 měly pokud možno pocházet z udržitelného rybolovu, který je definován v čl. 3 písm. e) nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (14), případně z ekologických krmiv pocházejících ze zdrojů ekologické akvakultury. Vzhledem k tomu, že se ekologická akvakultura a udržitelný rybolov nacházejí teprve v počátečním stádiu rozvoje, takže může nastat nedostatek ekologických krmiv nebo krmiv pocházejících z udržitelného rybolovu, je nutno přijmout ustanovení ohledně používání krmiv nepocházejících z ekologické produkce a založená na nařízení (ES) č. 1774/2002 (15) Evropského parlamentu a Rady, v němž se stanoví hygienická pravidla pro produkty pocházející z ryb, které se mohou používat v akvakultuře, a kterým se zakazuje krmit některými produkty pocházejícími z chovaných ryb chované ryby stejných druhů.
(15)
Pro účely ekologické produkce živočichů pocházejících z akvakultury a produkce mořských řas je používání určitých konvenčně produkovaných surovin, doplňkových látek a činidel v krmivech povoleno za přesně stanovených podmínek. Příslušné nové látky musí být povoleny podle čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 834/2007. Na základě doporučení speciálně zřízené skupiny odborníků (16), jejímž předmětem zkoumání byla „Krmiva pro ryby a čisticí prostředky v ekologické akvakultuře“ a která došla k závěru, že takové látky, které jsou již uvedeny v příloze V a příloze VI nařízení (ES) č. 889/2008 a které jsou povoleny pro ekologickou živočišnou výrobu, by měly být povoleny i pro ekologickou akvakulturu, a také že určité látky jsou pro konkrétní druhy ryb nezbytné, a měly by tudíž být doplněny do přílohy VI uvedeného nařízení.
(16)
Chov mlžů získávajících potravu filtrací vody může mít příznivý účinek na kvalitu pobřežních vod ve smyslu snížení obsahu živin a jejich využívání také může přispívat k existenci polykultury. Ohledně měkkýšů je nutno přijmout zvláštní pravidla s přihlédnutím k tomu, že nevyžadují přikrmování, a že tudíž dopady na životní prostředí mohou být v tomto ohledu nižší než u jiných odvětví akvakultury.
(17)
Péče o zdraví živočichů by měla být především založena na prevenci chorob. Opatřeními stanovenými tímto nařízením by neměla být dotčena směrnice Rady 2006/88/ES ze dne 24. října 2006 o veterinárních požadavcích na živočichy pocházející z akvakultury a produkty akvakultury a o prevenci a tlumení některých nákaz vodních živočichů (17) v případě veterinární léčby. Určité látky k čištění, k zabránění usazování nečistot a k dezinfekci produkčního vybavení by měly být za stanovených podmínek povoleny. Používání dezinfekčních látek v přítomnosti živých zvířat vyžaduje zvláštní opatrnost a opatření, která zajistí, aby jejich aplikace nebyla škodlivá. Takové látky by měly být povolovány podle čl. 16 odst. 1 směrnice (ES) č. 834/2007. Na základě doporučení speciálně zřízené skupiny odborníků by takové látky měly být uvedeny v příloze.
(18)
Je třeba přijmout zvláštní pravidla pro veterinární léčbu, která stanoví jednotlivé typy léčby a omezí frekvenci používání léčiv v případě alopatické léčby.
(19)
Při manipulaci s živými rybami a jejich přepravě je nutno dodržovat opatření, která zajistí uspokojení jejich fyziologických potřeb.
(20)
Přechod k ekologické metodě produkce vyžaduje příslušné přizpůsobení všech prostředků pro dané období. V závislosti na předchozích produkčních systémech by měla být stanovena zvláštní přechodná období.
(21)
Ukázalo se, že některé přílohy nařízení (ES) č. 889/2007 obsahují chyby. Je třeba zavést ustanovení o opravě těchto chyb.
(22)
Je nutno zavést ustanovení ohledně zvláštních požadavků na kontrolu zohledňující specifické charakteristiky akvakultury.
(23)
Aby se zemědělským podnikům, která již uplatňují ekologický způsob produkce podle celostátních nebo soukromých norem, usnadnil přechod k činnosti podle nových předpisů Společenství, je nutno přijmout určitá přechodná opatření.
(24)
Ekologická akvakultura je v porovnání s ekologickým zemědělstvím, kde na úrovni podniků existuje již dlouholetá zkušenost, relativně novou oblastí ekologické produkce. Vzhledem k rostoucímu zájmu spotřebitelů o produkty ekologické akvakultury se dá očekávat narůstající tendence k přechodu akvakulturních jednotek na ekologickou produkci. V důsledku toho budou brzy narůstat zkušenosti a technické vědomosti. Kromě toho se očekává, že plánovaný výzkum přinese nové znalosti, a to zejména pokud jde o systémy pro oddělení ekologických chovů od okolního prostředí, o potřebu složek krmiv neekologického původu, nebo o hustotu chovů u některých druhů. Nové vědomosti a technický vývoj vedoucí k řadě zlepšení ekologické akvakultury by se měly odrazit v pravidlech produkce. Z tohoto důvodu by se mělo zavést ustanovení o přezkoumání stávajících právních předpisů za účelem jejich případné úpravy.
(25)
Nařízení (ES) č. 889/2008 by proto mělo být příslušným způsobem pozměněno.
(26)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem regulativního Výboru pro ekologickou produkci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 889/2008 se mění takto:
1)
V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
druhy hospodářských zvířat neuvedené v článku 7; a
b)
živočichy pocházející z akvakultury neuvedené v článku 25a.
Nicméně hlava II, hlava III a hlava IV se budou obdobně vztahovat na takové produkty, dokud pro ně nebudou přijata podrobná pravidla produkce na základě nařízení (ES) č. 834/2007.“
2)
Článek 2 se mění takto:
a)
písmeno f) se nahrazuje tímto:
„f)
‚produkční jednotkou‘ se rozumějí veškerá aktiva, která se používají v odvětví produkce, jako jsou produkční zařízení, pozemky, pastviny, otevřená prostranství, budovy pro živočišnou výrobu, rybníky, systémy pro oddělení míst pěstování mořských řas nebo živočichů pocházejících z akvakultury od okolního prostředí, koncesované oblasti pobřeží nebo mořského dna, skladovací prostory pro plodiny, rostlinné produkty, produkty pěstování mořských řas, živočišné produkty, suroviny a jakékoli další vstupy významné pro toto konkrétní odvětví produkce;“
b)
za písmeno i) se vkládají nové body, které zní:
„j)
‚uzavřeným recirkulačním akvakulturním zařízením‘ se rozumí zařízení, kde se provádí akvakultura v uzavřeném prostředí na souši nebo na plavidle za použití úplné recirkulace vody a které je závislé na neustálém externím vstupu energie za účelem stabilizace prostředí pro živočichy pocházející z akvakultury;
k)
‚energií z obnovitelných zdrojů‘ se rozumí obnovitelné nefosilní zdroje energie: větrná energie, sluneční energie, geotermální energie, energie vln, přílivová energie, vodní energie, energie ze skládkového plynu, energie z plynů z čističek odpadních vod a z bioplynů;
l)
‚líhní‘ se rozumí místo rozmnožování, líhnutí a chovu živočichů pocházejících z akvakultury v časných vývojových stadiích, zejména ryb a měkkýšů;
m)
‚odchovným zařízením‘ se rozumí místo, kde se aplikuje přechodný systém chovu mezi stádiem líhně a stádii chovu dospělých jedinců. Stádium chovu v odchovném zařízení končí ještě během první třetiny produkčního cyklu s výjimkou druhů, u nichž probíhá proces smoltifikace;
n)
‚znečištěním‘ se v rámci akvakultury a produkce mořských řas rozumí přímé nebo nepřímé uvádění látek nebo energie do vodního prostředí, jak je vymezuje směrnice 2008/56/ES (18) Evropského parlamentu a Rady a směrnice 2000/60/ES (19) Evropského parlamentu a Rady, a to ve vodách, na které se každá z těchto směrnic vztahuje;
o)
‚polykulturou‘ se v rámci akvakultury a produkce mořských řas rozumí pěstování nebo chov dvou či více druhů obvykle z různých trofických úrovní v téže pěstební nebo chovné jednotce;
p)
‚produkčním cyklem‘ se v rámci akvakultury a produkce mořských řas rozumí doba života živočicha pocházejícího z akvakultury nebo mořské řasy od nejranějšího stádia života až po ulovení nebo sklizeň;
q)
‚místně pěstovanými nebo chovanými druhy‘ se v rámci akvakultury a produkce mořských řas rozumí takové druhy, které nepatří mezi cizí a místně se nevyskytující druhy podle nařízení Rady (ES) č. 708/2007 (20); za místně pěstované nebo chované druhy lze považovat druhy uvedené v příloze IV směrnice (ES) č. 708/2007;
r)
‚hustotou chovu‘ se v rámci akvakultury rozumí živá váha zvířat vztažená na metr krychlový vody v jakémkoliv okamžiku během fáze chovu a v případě platýse a garnátů váha na čtvereční metr hladiny.
3)
V hlavě II se vkládá nová kapitola 1a, která zní:
„KAPITOLA 1a
Produkce mořských řas
Článek 6a
Oblast působnosti
V této kapitole jsou stanoveny prováděcí předpisy produkce pro sběr a pěstování mořských řas. Obdobně se tato pravidla vztahují i na produkci všech mnohobuněčných mořských řas nebo fytoplanktonu a mikroskopických řas dále používaných jako krmivo pro živočichy pocházející z akvakultury.
Článek 6b
Vhodnost vodního prostředí a plán udržitelného řízení
1. Příslušné činnosti musí být provozovány v místech, která nejsou vystavena znečištění produkty nebo látkami, jež nejsou pro ekologickou produkci povoleny, nebo škodlivinami, které by narušily ekologickou povahu produktů.
2. Ekologické a konvenční produkční jednotky musejí být odpovídajícím způsobem odděleny. Taková separační opatření musí být založena na přírodních podmínkách, oddělených systémech rozvodu vody, vzdálenostech, proudění vody při přílivu a na tom, zda jsou produkční jednotky umístěny ve směru po proudu, nebo proti proudu. Orgány členského státu mohou stanovit místa nebo oblasti, která považují za nevhodné pro ekologickou akvakulturu nebo sklízení mořských řas, a mohou rovněž určit minimální odstupy mezi ekologickými a konvenčními produkčními jednotkami.
V případech, kdy se stanoví minimální odstupy, sdělí členské státy tyto informace hospodářským subjektům, dalším členským státům a Komisi.
3. U všech nových provozů žádajících o zařazení do kategorie ekologické produkce a produkujících více než 20 tun produktů akvakultury za rok je vyžadováno provedení hodnocení vlivů na životní prostředí přiměřené dané produkční jednotce, aby byly posouzeny podmínky produkční jednotky a jejího bezprostředního okolí a možné vlivy její činnosti. Hospodářský subjekt musí předložit hodnocení vlivů na životní prostředí kontrolnímu subjektu nebo orgánu. Obsah hodnocení vlivů na životní prostředí musí vycházet z přílohy IV směrnice Rady 85/337/EHS (21). Pokud daná jednotka již byla předmětem rovnocenného hodnocení, bude jeho použití k tomuto účelu povoleno.
4. Hospodářský subjekt předkládá plán udržitelného řízení přiměřený dané produkční jednotce akvakultury a sklízení mořských řas.
Tento plán je každoročně aktualizován a obsahuje podrobný přehled vlivů daného provozu na životní prostředí a způsobů sledování těchto vlivů, které je nutno provádět, a dále obsahuje přehled opatření, která je třeba přijmout za účelem minimalizace nepříznivých dopadů na okolní vodní i suchozemské prostředí, včetně kvantifikace případných úniků živin do okolního prostředí za jednotlivý produkční cyklus nebo za rok. V plánu je zaznamenán prováděný dohled a opravy technického vybavení.
5. Hospodářské subjekty zabývající se akvakulturou a podnikáním v oblasti mořských řas by měly upřednostňovat využívání obnovitelných zdrojů energie a recyklaci materiálů a v rámci plánu udržitelného řízení musí vypracovat harmonogram snižování množství odpadů, který bude uplatněn při zahájení provozu. Pokud je to možné, omezí se využívání zbytkového tepla na energii z obnovitelných zdrojů.
6. Při zahájení sklizně mořských řas je nutno provést jednorázový odhad množství vzniklé biomasy.
Článek 6c
Udržitelné sklízení volně se vyskytujících mořských řas
1. V produkční jednotce nebo provozovně musí být uloženy účetní doklady umožňující hospodářskému subjektu prokázat a kontrolnímu orgánu nebo subjektu ověřit, že producenti dodávali pouze volně se vyskytující mořské řasy vyprodukované v souladu s nařízením (ES) č. 834/2007.
2. Sklízení musí být prováděno takovým způsobem, aby sklízená množství neměla závažný dopad na stav vodního prostředí. Je nutno přijmout taková opatření, která zajistí, aby mořské řasy mohly regenerovat, jako je například technika sklízení, minimální velikost, věk, reprodukční cykly nebo velikost zbývajících mořských řas.
3. Pokud se sklízení provádí ve sdílené nebo společné sklizňové oblasti, musí být k dispozici doklady o tom, že celkové sklízené množství je v souladu s tímto nařízením.
4. S ohledem na čl. 73b odst. 2 písm. b) a c) musí tyto záznamy prokazovat udržitelné řízení těchto činností a také to, že tyto činnosti nemají žádný dlouhodobý dopad na sklizňové oblasti.
Článek 6d
Pěstování mořských řas
1. Při pěstování mořských řas v moři je nutno používat pouze živiny, které se přirozeně vyskytují v prostředí, případně živiny z ekologické produkce živočichů pocházejících z akvakultury, jež se pokud možno nachází v blízkosti jako součást polykulturního systému.
2. V zařízeních na pevnině, kde se používají externí zdroje živin, musí být úrovně obsahu živin v odtékající vodě prokazatelně stejné nebo nižší než v přitékající vodě. Používat se smějí jen živiny rostlinného nebo minerálního původu uvedené v příloze I.
3. Je nutno zaznamenávat hustotu kultury nebo provozní intenzitu, která musí vést k zachování neporušenosti vodního prostředí tím, že bude zajištěno, aby nedocházelo k překračování maximálního množství mořských řas, jež lze pěstovat bez negativních vlivů na životní prostředí.
4. Provazy a další vybavení používané k pěstování mořských řas je nutno pokud možno používat opakovaně nebo recyklovat.
Článek 6e
Opatření na zabránění znečištění a čištění produkčního vybavení a zařízení
1. Organismy, které biologicky znečišťují produkční vybavení a zařízení, je nutno odstranit výhradně fyzikálními prostředky nebo ručně a případně je vrátit do moře v dostatečné vzdálenosti od zemědělského podniku.
2. Čištění vybavení a zařízení se provádí fyzikálně nebo mechanicky. Pokud takové způsoby nejsou uspokojivé, mohou se použít pouze ty přísady, které jsou uvedeny v příloze VII oddílu 2.
4)
V článku 21 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. V průměru až 20 % celkového průměrného množství krmiv pro hospodářská zvířata může pocházet z pastvy či sklizně na trvalých pastvinách, pozemcích s víceletými pícninami či z bílkovinných plodin zasetých podle zásad řízení ekologického pěstování na pozemcích v prvním roce jejich období přechodu, pokud tvoří součást daného zemědělského podniku a během uplynulých pěti let nebyly součástí jednotky ekologické produkce uvedeného podniku. V případě, že se používají jak krmiva z přechodného období, tak krmiva z pozemků v prvním roce jejich období přechodu, nesmí celkový kombinovaný procentní podíl těchto krmiv přesáhnout maximální podíly stanovené v prvním odstavci.“
5)
V hlavě II se vkládá nová kapitola 2a, která zní:
„KAPITOLA 2a
Produkce živočichů pocházejících z akvakultury
Oddíl 1
Společná pravidla
Článek 25a
Oblast působnosti
V této kapitole jsou stanoveny prováděcí předpisy produkce pro druhy ryb, korýšů, ostnokožců a měkkýšů, na něž se vztahuje příloha XIIIa.
Obdobně se tato kapitola vztahuje také na zooplankton, mikroskopické korýše, vířníky, červy a další vodní živočichy využívané jako krmivo.
Článek 25b
Vhodnost vodního prostředí a plán udržitelného řízení
1. Na tuto kapitolu se vztahují ustanovení čl. 6b odst. 1 až 5.
2. V plánu udržitelného řízení musí být zaznamenána ochranná a preventivní opatření přijatá proti predátorům podle směrnice Rady 92/43/EHS (22) a vnitrostátních předpisů.
3. Hospodářské subjekty, kteří spolu sousedí, musí navzájem ověřitelně koordinovat případné sestavování svých plánů řízení.
4. V produkci živočichů pocházejících z akvakultury provozované v rybnících, nádržích nebo náhonech musí být zemědělské podniky vybaveny buď přirozenými filtračními loži, usazovacími nádržemi nebo biologickými filtry nebo mechanickými filtry pro zachycování odpadních živin nebo musí používat mořské řasy a/nebo živočichy (mlže a řasy), kteří přispívají ke zlepšení kvality odtékající vody. Je-li to třeba, odtékající voda se pravidelně kontroluje.
Článek 25c
Souběžná ekologická a konvenční produkce živočichů pocházejících z akvakultury
1. Příslušný orgán může líhním a odchovným zařízením povolit ekologický i konvenční chov nedospělých jedinců ve stejném zemědělském podniku za předpokladu, že jednotky jsou jasně fyzicky odděleny a že je vybudován oddělený systém rozvodu vody.
2. V případě produkce dospělých živočichů může příslušný orgán povolit ekologické i konvenční produkční jednotky pro chov živočichů pocházejících z akvakultury v jednom zemědělském podniku za předpokladu, že jsou dodržena ustanovení čl. 6b odst. 2 tohoto nařízení, pokud se jedná o rozdílné produkční fáze a různé systémy nakládání s živočichy pocházejícími z akvakultury.
3. Hospodářské subjekty musí uchovávat doklady o používání opatření uvedených v tomto článku.
Oddíl 2
Původ živočichů v akvakultuře
Článek 25d
Původ živočichů pocházejících z ekologických chovů akvakultury
1. Je nutno požívat místně chované druhy, přičemž cílem chovu musí být produkce linií druhů, které jsou lépe přizpůsobené podmínkám chovu, mají dobrý zdravotní stav a dokáží optimálně zužitkovat potravní zdroje. Kontrolnímu subjektu nebo orgánu musí být předloženy doklady o jejich původu a zacházení s nimi.
2. Je nutno vybírat druhy, které lze chovat, aniž by docházelo k významnému poškozování volně se vyskytujících populací.
Článek 25e
Původ živočichů pocházejících z neekologických chovů akvakultury a nakládání s nimi
1. K chovným účelům nebo ke zlepšení genetického fondu a v případech, kdy nejsou k dispozici živočichové pocházející z akvakultury z ekologických chovů, mohou být do zemědělského podniku přivezeni jedinci pocházející z akvakultury odchycení ve volné přírodě nebo nepocházející z ekologických chovů. Takoví živočichové se musejí chovat podle zásad řízení ekologického chovu alespoň tři měsíce předtím, než mohou být použiti k chovným účelům.
2. Pro účely odchovu a v případě, že nejsou k dispozici juvenilní jedinci pocházející z ekologické akvakultury, mohou být do zemědělského podniku přivezeni juvenilní jedinci nepocházející z ekologické akvakultury. Nejméně poslední dvě třetiny trvání produkčního cyklu musí proběhnout způsobem odpovídajícím zásadám řízení ekologického chovu.
3. Maximální podíl juvenilních jedinců nepocházející z ekologické akvakultury přivezených do zemědělského podniku může být 80 % do 31. prosince 2011, 50 % do 31. prosince 2013 a 0 % do 31. prosince 2015.
4. Pro účely odchovu je odchyt juvenilních jedinců pocházejících z akvakultury ve volné přírodě omezen na následující konkrétní případy:
a)
larvy a juvenilní jedinci ryb nebo korýšů, kteří se dostali do rybníků, do systémů oddělujících produkční jednotky od okolí a do ohrazených prostor při jejich napouštění;
b)
úhoř říční, pokud je pro danou lokalitu schválen plán chovu a lovu úhořů a pokud umělá reprodukce úhořů zůstane i nadále nevyřešena.
Oddíl 3
Chovatelské postupy v akvakultuře
Článek 25f
Všeobecná chovatelská pravidla v akvakultuře
1. Prostředí chovu živočichů pocházejících z akvakultury musí být navrženo tak, aby v souladu se specifickými potřebami daného biologického druhu:
a)
měli živočichové pocházející z akvakultury dostatek prostoru zajišťující jejich dobré životní podmínky;
b)
byli živočichové pocházející z akvakultury chováni v kvalitní vodě s dostatkem kyslíku a
c)
aby byli chováni v tepelných a světelných podmínkách odpovídajících požadavkům daného biologického druhu a zohledňujících zeměpisnou polohu;
d)
v případě sladkovodních ryb byl typ dna co nejpodobnější přírodním podmínkám;
e)
v případě kaprů bylo dno tvořeno přírodní zeminou.
2. Hustota chovu je stanovena v příloze XIIIa podle jednotlivých biologických druhů nebo jejich skupin. Při posuzování účinků hustoty chovu na dobré životní podmínky chovaných ryb se sleduje stav těchto ryb (jako například poškození ploutví, jiná zranění, rychlost růstu, chování a celkový zdravotní stav) a kvalita vody.
3. Návrh a konstrukce systémů pro oddělení chovů od okolního vodního prostředí musí umožňovat takové hodnoty průtoku a fyzikálně chemické parametry, které zajišťují zdraví a dobré životní podmínky živočichů a uspokojují jejich etologické potřeby.
4. Systémy pro oddělení chovů od okolního prostředí musí být navrženy, umístěny a provozovány tak, aby minimalizovaly nebezpečí úniku živočichů.
5. Pokud ryby nebo korýši uniknou, musí být podniknuta vhodná opatření k omezení dopadů na místní ekosystém, a to včetně jejich opětovného odchytu, je-li to třeba. Je nutno uchovávat příslušné doklady.
Článek 25g
Zvláštní pravidla pro systémy oddělení chovů od okolního vodního prostředí
1. Uzavřená recirkulační akvakulturní zařízení pro živočišnou produkci jsou zakázána s výjimkou líhní a odchovných zařízení a s výjimkou produkce druhů organismů používaných v ekologických chovech jako krmivo.
2. Chovné jednotky na souši musí splňovat následující podmínky:
a)
u průtočných systémů musí být umožněno sledovat a regulovat průtok a kvalitu přitékající i odtékající vody;
b)
nejméně pět procent obvodu (‚rozhraní země-voda‘) rozlohy oblasti musí mít přirozenou vegetaci.
3. Systémy pro oddělení chovů od okolního prostředí na moři:
a)
musí být umístěny tam, kde existují odpovídající hodnoty průtoku, hloubky a výměny vody k minimalizaci dopadů na mořské dno a okolní vodní těleso;
b)
musí mít vhodný návrh a konstrukci klecí a musí umožňovat správnou údržbu vzhledem k tomu, že jsou vystaveny vlivům provozního prostředí.
4. Umělé ohřívání nebo chlazení vody je povoleno pouze v líhních a odchovných zařízeních. Ve všech produkčních stádiích je možno k ohřevu nebo chlazení vody používat přírodní vodu z vrtů.
Článek 25h
Nakládání s živočichy pocházejícími z akvakultury
1. Manipulování s živočichy pocházejícími z akvakultury je nutno omezit na minimum a provádět s maximální péčí a za použití vhodného vybavení a postupů sloužících k zamezení stresu a fyzického poškození spojeného s manipulací s živočichy. S generačními jedinci je nutno zacházet způsobem, který minimalizuje fyzické poškození a stres, případně s použitím anestézie. Třídění živočichů je nutno omezit na minimum a je třeba při něm dodržovat dobré životní podmínky ryb.
2. Na používání umělého osvětlení se vztahují následující omezení:
a)
za účelem prodloužení přirozené délky světlého dne nesmí použití umělého osvětlení přesáhnout maximum, které respektuje etologické potřeby, zeměpisné podmínky a celkový zdravotní stav chovaných živočichů, přičemž toto maximum nesmí přesáhnout 16 hodin denně s výjimkou případů používání umělého osvětlení k reprodukčním účelům;
b)
při zapínání a vypínání umělého osvětlení je nutno se vyhnout náhlým změnám intenzity světla použitím stmívatelných světel nebo nepřímého osvětlení.
3. Za účelem zajištění dobrých životních podmínek a zdraví živočichů je povoleno provzdušňování za podmínky, že k pohánění mechanických provzdušňovače se přednostně použije energie z obnovitelných zdrojů.
Veškeré takové případy použití je nutno podchytit v evidenci produkce akvakultury.
4. Použití kyslíku je povoleno jen k účelům souvisejícím se zdravotním stavem živočichů a v kritických obdobích produkce a přepravy v těchto případech:
a)
výjimečné případy zvýšení teploty nebo poklesu atmosférického tlaku nebo náhodného znečištění;
b)
příležitostné postupy správy chovu, jako je odebírání vzorků a třídění;
c)
situace, kdy je nutno zajistit přežití chovu.
Je nutno uchovávat příslušné doklady.
5. Způsoby usmrcování musí být takové, aby ryby okamžitě ztratily vědomí a necítily bolest. Při zvažování optimálních metod usmrcování je nutno zohlednit rozdíly ve velikosti usmrcovaných jedinců, rozdíly mezi jednotlivými biologickými druhy a také rozdíly mezi různými produkčními místy.
Oddíl 4
Rozmnožování
Článek 25i
Zákaz používání hormonů
Používání hormonů a jejich derivátů je zakázáno.
Oddíl 5
Krmivo pro ryby, korýše a ostnokožce
Článek 25j
Všeobecná pravidla o krmivech
Režimy krmení musí být koncipovány na základě následujících priorit:
a)
zdraví zvířat;
b)
vysoká kvalita produktu včetně nutričního složení, kterým se zaručí vysoká kvalita konečného poživatelného produktu;
c)
nízké dopady na životní prostředí.
Článek 25k
Zvláštní pravidla ohledně krmiv pro masožravé živočichy pocházející z akvakultury
1. Krmivo pro masožravé živočichy pocházející z akvakultury musí být získáváno na základě následujících priorit:
a)
ekologické krmné produkty pocházející z prostředí akvakultury;
b)
rybí moučka a rybí olej z odřezků pocházejících z ekologické akvakultury;
c)
rybí moučka a rybí olej a složky rybího původu pocházející z odřezků ryb ulovených v rámci udržitelného rybolovu pro účely lidské spotřeby;
d)
ekologické krmné suroviny rostlinného a živočišného původu uvedené v příloze V, přičemž je nutno dodržovat omezení, která jsou touto přílohou stanovena.
2. Pokud krmivo podle odstavce 1 není k dispozici, lze použít rybí moučku a rybí olej z odřezků ryb pocházejících z konvenční akvakultury nebo z odřezků ryb ulovených pro lidskou spotřebu, a to po dobu přechodného období do 31. prosince 2014. Množství takových krmných surovin nesmí přesáhnout 30 % denní krmné dávky.
3. Krmivo může obsahovat maximálně 60 % ekologických rostlinných produktů.
4. Astaxantin pocházející především z ekologických zdrojů, jako jsou organické ulity korýšů, se může použít v krmivu pro lososy a pstruhy v mezích jejich fyziologických potřeb. Pokud nejsou k dispozici ekologické zdroje, je možné použít přírodní zdroje astaxantinu (jako je například kvasinka Phaffia rhodozyma).
Článek 25l
Zvláštní pravidla ohledně krmiv pro některé živočichy pocházející z akvakultury
1. Živočichy pocházející z akvakultury uvedené v příloze XIII oddílu 6, oddílu 7 a oddílu 9 je nutno krmit krmivy, která jsou přirozeně dostupná v rybnících a jezerech.
2. Pokud nejsou přirozené krmné zdroje uvedené v odstavci 1 k dispozici v dostatečných množstvích, lze použít ekologické krmivo rostlinného původu, pokud možno vypěstované přímo v daném zemědělském podniku, nebo mořské řasy. Hospodářské subjekty musí uchovávat doklady o nezbytnosti přikrmování.
3. Pokud se přidává přirozené krmivo podle odstavce 2, může krmivo pro druhy uvedené v oddílu 7 a pro pangase (Pangasius sp.) uvedeného v oddílu 9 obsahovat maximálně 10 % rybí moučky nebo rybího oleje pocházejících z udržitelného rybolovu.
Článek 25m
Produkty a látky uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. d) bodu iii) nařízení (ES) č. 834/2007
1. V ekologické akvakultuře se mohou používat pouze krmiva živočišného nebo minerálního původu, která jsou uvedena v příloze V.
2. Doplňkové látky, určité produkty používané ve výživě živočichů a činidla lze v krmivech používat za předpokladu jejich uvedení v příloze VI a pod podmínkou dodržování omezení stanovených tamtéž.
Oddíl 6
Zvláštní pravidla pro měkkýše
Článek 25n
Chovná oblast
1. Chov mlžů lze provádět v téže oblasti vodního tělesa jako ekologický chov ryb a ekologické pěstování mořských řas v rámci polykulturního systému, který je nutno zdokumentovat v plánu udržitelného řízení. Mlže je také možno chovat v rámci polykultury spolu s plži, jako jsou například plážovky.
2. Ekologická produkce mlžů se musí provádět v oblastech vymezených kůly, bójemi nebo jinými jasně viditelnými značkami a chovaní živočichové musí být podle potřeby zadržováni v síťovinových pytlích, klecích nebo jiných umělých prostředcích.
3. Zemědělské podniky provozující ekologický chov měkkýšů musí minimalizovat rizika ohrožující biologické druhy významné z hlediska ochrany přírody. V případě použití sítí na ochranu proti predátorům musí být tyto sítě konstruovány tak, aby nemohly způsobit újmu ptákům, kteří se za potravou potápějí pod hladinu.
Článek 25o
Získávání zárodečného materiálu
1. Za předpokladu, že nedojde k významnému poškození životního prostředí a že to povolují místní právní předpisy, lze však v případě mlžů používat zárodečný materiál získaný z přírodního prostředí mimo hranice produkční jednotky, pokud pochází:
a)
ze škeblových lavic, které pravděpodobně nevydrží zimní počasí nebo které představují přebytek oproti potřebnému množství, nebo
b)
z přirozené populace zárodečného materiálu mlžů uchycených na sběrném zařízení.
Je nutno vést záznamy o tom, jak, kde a kdy byl přírodní zárodečný materiál získán, aby bylo možno zpětně zjistit, z jaké oblasti pochází.
Do ekologických produkčních jednotek je však možno vložit zárodečný materiál pocházející z konvenčních líhní mlžů, a to v těchto maximálních podílech: 80 % do 31. prosince 2011, 50 % do 31. prosince 2013 a 0 % do 31. prosince 2015.
2. V případě ústřice obrovské (Crassostrea gigas) je nutno upřednostňovat populaci, která se chová selektivně, aby se omezilo vypouštění pohlavních buněk do volné přírody.
Článek 25p
Správa
1. Při produkci se musí používat hustota chovu, která nepřesahuje hustoty používané v konvenčních chovech měkkýšů v dané oblasti. Třídění, probírka a úpravy hustoty chovů je nutno provádět podle celkového množství biomasy a se zajištěním dobrých životních podmínek živočichů a vysoké kvality produktu.
2. Organismy, které biologicky znečišťují produkční vybavení a zařízení, je nutno fyzikálními prostředky nebo ručně odstranit a vrátit do moře v dostatečné vzdálenosti od zemědělského podniku. Měkkýše je možno jednou za produkční cyklus ošetřit vápenným roztokem za účelem omezení množství konkurenčních organismů způsobujících biologické znečištění.
Článek 25q
Pravidla pro pěstování
1. Pro ekologickou produkci může být způsobilé pěstování na provazech a další metody uvedené v příloze XIIIa oddílu 8.
2. Pěstování měkkýšů na dně je povoleno pouze pokud na místech sběru a pěstování nebude docházet k žádným závažným dopadům na životní prostředí. Doklady o minimálních dopadech na životní prostředí musí být podloženy šetřením a zprávou o využívané oblasti, které musí hospodářský subjekt předložit kontrolnímu subjektu nebo orgánu. Tuto zprávu je nutno začlenit jako samostatnou kapitolu do plánu udržitelného řízení.
Článek 25r
Zvláštní pravidla pro pěstování ústřic
Je povoleno pěstování v pytlích na kůlech. Tato nebo jiná zařízení, ve kterých jsou ústřice pěstovány, musí být uspořádána tak, aby nedošlo k vytvoření úplné bariéry podél pobřeží. Chovný materiál je nutno pečlivě umístit na škeblové lavice s ohledem na proudění vody při přílivu a odlivu tak, aby byla optimalizována produkce. Produkce musí splňovat kritéria uvedená v příloze XIIIa oddílu 8.
Oddíl 7
Prevence chorob a veterinární péče
Článek 25s
Všeobecná pravidla prevence chorob
1. V souladu s článkem 9 směrnice 2006/88/ES musí plán veterinární péče obsahovat podrobný popis postupů k zajištění biologické bezpečnosti a prevence chorob, včetně písemné smlouvy o poradenství přiměřené dané produkční jednotce ohledně zdravotního stavu uzavřené s kvalifikovanými poskytovateli služeb v oblasti zdravotní péče o živočichy pocházející z akvakultury, kteří budou zemědělský podnik pravidelně navštěvovat nejméně jednou ročně, respektive nejméně jednou za dva roky v případě mlžů.
2. Systémy, vybavení a pomůcky zemědělského podniku je nutno řádně čistit a dezinfikovat. Používat se smějí jen produkty uvedené v příloze VII oddílech 2.1 až 2.2.
3. Co se týče ponechání ladem:
a)
příslušný orgán stanoví nezbytnost ponechání ladem a jeho vhodné trvání, které je nutno uplatnit a zdokumentovat po každém produkčním cyklu v otevřených systémech pro oddělení chovů od okolního prostředí na moři. Ponechání ladem se doporučuje i u jiných metod za použití nádrží, rybníků a klecí;
b)
není povinné při pěstování mlžů;
c)
po dobu ponechání ladem se klece nebo jiná zařízení používaná k produkci živočichů pocházejících z akvakultury vyprázdní, vydezinfikují a ponechají prázdná, než budou znovu použita.
4. Případné nezkonzumované krmivo pro ryby, exkrementy a mrtvé živočichy je nutno neprodleně odstranit, aby se zabránilo případnému riziku významného poškození životního prostředí, co se týče stavu kvality vody, aby se minimalizovalo nebezpečí chorob a aby nedocházelo k přilákání hmyzu nebo hlodavců.
5. Ultrafialové záření a ozón je povoleno používat pouze v líhních a odchovných zařízeních.
6. Za účelem biologického omezení výskytu ektoparazitů je nutno používat pokud možno ryby-čističe.
Článek 25t
Veterinární léčení
1. Pokud se i přes preventivní opatření k zajištění zdraví živočichů podle čl. 15 odst. 1 písm. f) bodu i) nařízení č. 834/2007 vyskytne nějaký zdravotní problém, lze použít následující způsoby léčby v uvedeném pořadí:
a)
látky rostlinného, živočišného nebo minerálního původu v homeopatickém zředění;
b)
rostliny a rostlinné výtažky, které nemají anestetické účinky, a
c)
látky jako například: stopové prvky, kovy, přírodní imunostimulancia nebo povolená probiotika.
2. Používání alopatické léčby je omezeno na dvě léčebné kúry za rok s výjimkou očkování a povinných programů eradikace některých chorob. Nicméně v případech ryb s produkčním cyklem kratším než jeden rok platí limit jedné alopatické léčebné kúry. Jsou-li uvedené limity pro alopatické léčebné kúry překročeny, nesmějí se dotčení živočichové pocházející z akvakultury prodávat jako ekologické produkty.
3. Ošetření proti parazitům, kromě povinných kontrolních systémů vykonávaných členskými státy, je omezeno na dvě kúry za rok, respektive jednu kúru za rok, pokud je produkční cyklus kratší než 18 měsíců.
4. Délka ochranné lhůty pro alopatickou veterinární léčbu a ošetření proti parazitům podle odstavce 3, včetně léčby v rámci povinných programů tlumení a eradikace některých chorob, činí dvojnásobek zákonné ochranné lhůty uvedené v článku 11 směrnice 2001/82/ES nebo, pokud není tato lhůta stanovena, 48 hodin.
5. Při každém použití veterinárních léčiv je nutno nahlásit tato léčiva kontrolnímu subjektu nebo orgánu předtím, než budou příslušní živočichové uvedeni na trh jakožto ekologický produkt. Léčená populace musí být jasně identifikovatelná.
6)
V kapitole 3 hlavy II se za článek 29 vkládá nový článek 29a, který zní:
„Článek 29a
Zvláštní ustanovení ohledně mořských řas
1. Pokud konečným produktem jsou čerstvé mořské řasy, je nutno k proplachování právě sklizených řas používat mořskou vodu.
Pokud konečným produktem jsou sušené mořské řasy, je možno k proplachování používat i pitnou vodu. K odstranění vlhkosti se smí používat sůl.
2. Sušení se nesmí provádět otevřeným ohněm, jehož plameny přicházejí do přímého styku s řasami. Pokud se při sušení používají provazy nebo jiné vybavení, nesmějí být ošetřeny proti usazování nečistot a čištěny nebo desinfikovány jinými látkami než těmi, které jsou k tomuto účelu určeny v příloze VII.“
7)
V kapitole 4 hlavy II se vkládá nový článek 32a, který zní:
„Článek 32a
Přeprava živých ryb
1. Živé ryby se musí převážet ve vhodných nádržích s čistou vodou, která splňuje jejich fyziologické potřeby, co se týče teploty a množství rozpuštěného kyslíku.
2. Před přepravou ekologicky produkovaných ryb a rybích produktů je nutno nádrže, důkladně vyčistit, vydezinfikovat a vypláchnout.
3. Je nutno přijmout opatření k omezení stresování ryb. Během přepravy nesmí hustota přepravované populace dosáhnout úrovně, která je pro daný druh ryb škodlivá.
4. Je nutno vést dokumentaci dokládající dodržování ustanovení odstavců 1 až 3.“
8)
V článku 35 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
„2. V případě jednotek pro ekologickou produkci rostlin, mořských řas, hospodářských zvířat a živočišných produktů akvakultury se v produkční jednotce nesmějí skladovat jiné vstupní produkty než ty, které jsou povoleny tímto nařízením.
3. Skladování alopatických veterinárních léčiv a antibiotik v zemědělských podnicích je povoleno, pokud je předepsal veterinární lékař v souvislosti s léčením uvedeným v čl. 14 odst. 1 písm. e) bodu ii) nebo čl. 15 odst. 1 písm. f) bodu ii) nařízení (ES) č. 834/2007, pokud jsou uložena v místě, které je pod dohledem, a pokud jsou zapsána v evidenci hospodářských zvířat podle článku 76 tohoto nařízení, případně v evidenci produkce akvakultury podle článku 79b tohoto nařízení.“
9)
V kapitole 5 hlavy II se vkládá nový článek 36a, který zní:
„Článek 36a
Mořské řasy
1. Přechodné období pro místo sklizně mořských řas je šest měsíců.
2. Přechodné období pro jednotku pěstování mořských řas je buď šest měsíců, nebo jeden celý produkční cyklus, podle toho, které z obou období je delší.“
10)
V kapitole 5 hlavy II se za článek 38 vkládá nový článek 38a, který zní:
„Článek 38a
Produkce živočichů pocházejících z akvakultury
1. Následující přechodná období pro akvakulturní produkční jednotky se vztahují na následující druhy akvakulturních zařízení, včetně stávajících jednotek pro produkci živočichů pocházejících z akvakultury:
a)
pro zařízení, která nelze vypustit, vyčistit a vydezinfikovat, se stanoví přechodné období v délce 24 měsíců;
b)
pro zařízení, která byla vypuštěna nebo ponechána ladem, se stanoví přechodné období v délce 12 měsíců;
c)
pro zařízení, která byla vypuštěna, vyčištěna a vydezinfikována, se stanoví přechodné období v délce 6 měsíců;
d)
pro zařízení v otevřených vodách včetně zařízení pro chov mlžů se stanoví přechodné období v délce 3 měsíců.
2. Příslušný orgán se může rozhodnout retroaktivně uznat za součást přechodného období jakékoli dříve zdokumentované období, ve kterém nebyla zařízení ošetřována produkty, jež nejsou pro ekologickou produkci povoleny, a ani jim nebyla vystavena.“
11)
Nadpis článku 43 se nahrazuje tímto:
„Používání krmiv rostlinného a živočišného původu nepocházejících z ekologické produkce ke krmení chovaných živočichů“;
12)
V článku 59 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„Tato kapitola se nepoužije pro krmiva pro zvířata v zájmovém chovu a pro krmiva pro kožešinová zvířata.“
13)
Ustanovení čl. 60 odst. 1 písm. a) nahrazuje tímto:
„a)
zpracovaná krmiva splňují ustanovení nařízení (ES) č. 834/2007, a zejména čl. 14 odst. 1 písm. d) bodů iv) a v) pro hospodářská zvířata nebo čl. 15 odst. 1 písm. d) pro živočichy pocházející z akvakultury a článku 18 uvedeného nařízení;“
14)
V hlavě IV se vkládá nová kapitola 2a, která zní:
„KAPITOLA 2a
Zvláštní požadavky na kontrolu ohledně mořských řas
Článek 73a
Kontrolní opatření ohledně mořských řas
Při prvním uplatnění kontrolního systému, který se týká výslovně mořských řas, musí celkový popis místa uvedený v čl. 63 odst. 1 písm. a) obsahovat:
a)
úplný popis zařízení na souši a na moři;
b)
případné hodnocení vlivů na životní prostředí podle čl. 6b odst. 3;
c)
případný plán udržitelného řízení podle čl. 6b odst. 4;
d)
v případě volně rostoucích mořských řas je nutno vypracovat úplný popis a mapu pobřežních a mořských oblastí sklizně a také oblastí na souši, kde probíhají posklizňové činnosti.
Článek 73b
Evidence produkce mořských řas
1. Záznamy o produkci mořských řas jsou hospodářským subjektem vypracovávány ve formě registru a kontrolním orgánům nebo subjektům jsou neustále k dispozici v prostorách zemědělského podniku. Registr obsahuje alespoň tyto informace:
a)
seznam druhů, datum sklizně a sklizené množství;
b)
datum aplikace, typ a množství použitého hnojiva.
2. V případě sběru volně rostoucích mořských řas musí registr dále obsahovat tyto informace:
a)
historie sklizňových činností pro každý biologický druh na jednotlivých pojmenovaných místech sklizně;
b)
odhadované objemy sklizně za sezónu;
c)
zdroje možného znečištění míst sklizně;
d)
udržitelný roční výnos pro každé místo sklizně.“
15)
V hlavě IV se vkládá nová kapitola 3a, která zní:
„KAPITOLA 3a
Zvláštní požadavky na kontrolu ohledně produkce živočichů pocházejících z akvakultury
Článek 79a
Kontrolní opatření pro produkci živočichů pocházejících z akvakultury
Při prvním uplatnění kontrolního systému, který se týká výslovně produkce živočichů pocházejících z akvakultury, musí celkový popis jednotky uvedený v čl. 63 odst. 1 písm. a) obsahovat:
a)
úplný popis zařízení na souši a na moři;
b)
případné hodnocení vlivů na životní prostředí podle čl. 6b odst. 3;
c)
případný plán udržitelného řízení podle čl. 6b odst. 4;
d)
v případě měkkýšů souhrn zvláštní kapitoly plánu udržitelného řízení požadované na základě čl. 25q odst. 2.
Článek 79b
Evidence produkce živočichů pocházejících z akvakultury
Hospodářský subjekt vypracovává následující informace ve formě registru, který je nutno průběžně aktualizovat a který musí být kontrolním orgánům nebo subjektům neustále k dispozici v prostorách zemědělského podniku:
a)
u živočichů vstupujících do zemědělského podniku: původ, datum přivezení a přechodné období;
b)
u živočichů opouštějících zemědělský podnik: počet šarží, věk, hmotnost a místo určení;
c)
záznamy o únicích ryb;
d)
u ryb: typ a množství krmiva a v případě kaprů a příbuzných druhů ryb je nutno uchovávat doklady o přikrmování;
e)
údaje o veterinární léčbě s uvedením podrobností o účelu, datu a metodě aplikace, typu látky a ochranné lhůtě;
f)
opatření k prevenci chorob s uvedením podrobností o ponechání ladem, čištění a ošetření vody.
Článek 79c
Zvláštní kontrolní návštěvy v chovech mlžů
V případě produkce mlžů se před a během období nejvyšší produkce (podle množství biomasy) provádějí kontrolní návštěvy.
Článek 79d
Několik produkčních jednotek provozovaných jedním hospodářským subjektem
Pokud hospodářský subjekt provozuje několik produkčních jednotek podle článku 25c, potom kontrolnímu systému stanovenému v kapitole 1 a v této kapitole podléhají i jednotky, které produkují živočichy pocházející z akvakultury konvenčním způsobem.“
16)
V hlavě IV se nadpis kapitoly 4 nahrazuje tímto:
17)
V hlavě IV se nadpis kapitoly 5 nahrazuje tímto:
18)
V čl. 93 odst. 2 se doplňují nová písmena, která znějí:
„e)
počet jednotek pro produkci živočichů pocházejících z ekologické akvakultury;
f)
objem produkce živočichů pocházejících z ekologické akvakultury;
g)
případně počet jednotek pro ekologickou produkci mořských řas a objem ekologické produkce mořských řas.“
19)
V článku 95 se odstavec 6 nahrazuje tímto:
„6. Pro účely čl. 12 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 834/2007 a až do zařazení specifických látek podle čl. 16 odst. 1 písm. f) uvedeného nařízení lze používat pouze produkty povolené příslušným orgánem.“
20)
V článku 95 se vkládá nový odstavec, který zní:
„11. Příslušný orgán může na období do 1. července 2013 povolit takové jednotky pro produkci živočichů pocházejících z akvakultury a mořských řas, které jsou založeny a produkují podle celostátně přijatých ekologických předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost, aby si ponechaly ekologický statut po dobu přizpůsobení se podmínkám tohoto nařízení, pokud ovšem nedojde ke znečištění vod látkami, které nejsou pro ekologickou produkci povoleny. Hospodářské subjekty, které toto opatření využijí, oznámí příslušnému orgánu příslušná zařízení, rybníky, klece nebo porosty mořských řas.“
21)
Přílohy se pozměňují v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. července 2010 s těmito výjimkami:
a)
ustanovení čl. 1 bodu 4 se použije v den vstupu tohoto nařízení v platnost;
b)
nápravná opatření stanovená v čl. 1 bodu 9 a v bodu 1 písm. b) a c) přílohy se použijí od začátku používání nařízení (ES) č. 889/2008.
Za účelem pozměnění tohoto nařízení od 1. července 2013 může být toto nařízení přezkoumáno na základě příslušných návrhů členských států doprovázených řádným odůvodněním.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a je přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 5. srpna 2009.
REGLAMENTO (CE) N o 710/2009 DE LA COMISIÓN
de 5 de agosto de 2009
que modifica el Reglamento (CE) no 889/2008 por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 834/2007, en lo que respecta a la fijación de disposiciones de aplicación para la producción ecológica de animales de la acuicultura y de algas marinas
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 834/2007 del Consejo, de 28 de junio de 2007, sobre producción y etiquetado de los productos ecológicos y por el que se deroga el Reglamento (CEE) no 2092/91 (1), y, en particular, su artículo 11, su artículo 13, apartado 3, su artículo 15, apartado 2, su artículo 16, apartado 1, y apartado 3, letras a) y c), su artículo 17, apartado 2, su artículo 18, apartado 5, su artículo 19, apartado 3, párrafo segundo, su artículo 22, apartado 1, su artículo 28, apartado 6, su artículo 38, letras a), b) y c), y su artículo 40,
Considerando lo siguiente:
(1)
El Reglamento (CE) no 834/2007 y, en particular, su título III, establece los requisitos básicos de la producción de animales de la acuicultura y de algas marinas. Han de establecerse disposiciones de aplicación de estos requisitos mediante la modificación del Reglamento (CE) no 889/2008 de la Comisión (2), por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 834/2007.
(2)
La Comunicación de la Comisión al Consejo y al Parlamento Europeo sobre una estrategia para el desarrollo sostenible de la acuicultura europea (3) establece un proyecto para el desarrollo de este sector en un periodo de diez años con el fin de crear una industria estable en las zonas rurales y costeras que proporcionen alternativas al sector pesquero en términos de productos y empleo. La Comunicación señala el potencial de producción de la acuicultura ecológica y la necesidad de crear normas y criterios.
(3)
Para garantizar la comprensión común, han de complementarse y corregirse las definiciones recogidas en el artículo 2 del Reglamento (CE) no 889/2008 con vistas a evitar ambigüedades y garantizar la aplicación uniforme de las normas de producción ecológica de animales de acuicultura y de algas marinas.
(4)
La zona de cultivo acuático de las algas y los animales de la acuicultura ecológicos es de la mayor importancia para el cultivo de productos tanto seguros como de alta calidad con un impacto mínimo en el medio acuático. La normativa comunitaria sobre la calidad de las aguas y los contaminantes en los productos alimentarios, incluidos la Directiva 2000/60/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2000, por la que se establece un marco comunitario de actuación en el ámbito de la política de aguas (4), la Directiva 2008/56/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 17 de junio de 2008, por la que se establece un marco de acción comunitaria para la política del medio marino (Directiva marco sobre la estrategia marina) (5), el Reglamento (CE) no 1881/2006 de la Comisión, de 19 de diciembre de 2006, por el que se fija el contenido máximo de determinados contaminantes en los productos alimenticios (6), y el Reglamento (CE) no 852/2004 (7), el Reglamento (CE) no 853/2004 (8) y el Reglamento (CE) no 854/2004 del Parlamento Europeo y del Consejo (9), establecen objetivos medioambientales para las aguas y garantizan alimentos de alta calidad. Por tanto, procede crear un plan de gestión sostenible para la producción acuícola ecológica y la producción ecológica de algas en el que se especifiquen medidas, tales como la reducción de residuos.
(5)
La Directiva 85/337/CEE del Consejo, de 27 de junio de 1985, relativa a la evaluación de las repercusiones de determinados proyectos públicos y privados sobre el medio ambiente (10), la Directiva 92/43/CEE del Consejo, de 21 de mayo de 1992, relativa a la conservación de los hábitats naturales y de la fauna y flora silvestres (11), y la Directiva 79/409/CEE del Consejo, de 2 de abril de 1979, relativa a la conservación de las aves silvestres (12), han de garantizar una interacción adecuada con el medio ambiente, teniendo al mismo tiempo en cuenta la repercusión de estas actividades en los objetivos medioambientales para las aguas establecidos en aplicación de la Directiva 2000/60/CE y la Directiva 2008/56/CE. Procede contemplar la elaboración de una evaluación medioambiental que comprenda la mejor adaptación al entorno circundante y la forma de paliar los posibles efectos negativos. Ha de considerarse que tales evaluaciones han de garantizar que la producción ecológica de algas y animales de la acuicultura, que es una actividad relativamente nueva en comparación con la agricultura ecológica, no es sólo medioambientalmente aceptable, sino que, en comparación con otras opciones, está totalmente de acuerdo con los intereses públicos más amplios y es adecuada y sostenible desde el punto de vista medioambiental.
(6)
El agua, que es un medio específicamente soluble, exige que las unidades de producción acuícolas ecológicas y no ecológicas estén adecuadamente separadas; han de establecerse las medidas de separación apropiadas. Dadas las distintas situaciones de los medios marino y de agua dulce en toda la Comunidad, es preferible que se fijen las distancias de separación adecuadas a nivel de cada Estado miembro, ya que son éstos los que están en las mejores condiciones para tratar la cuestión de la separación, dada la heterogeneidad de dichos entornos acuáticos.
(7)
El cultivo de algas puede tener un efecto beneficioso en algunos aspectos, como la eliminación de nutrientes, y puede facilitar el policultivo. Ha de prestarse atención a no cosechar en exceso los lechos de algas silvestres para que puedan regenerarse y para garantizar que la producción no tiene un impacto significativo en el estado del medio acuático.
(8)
Los Estados miembros se enfrentan a una creciente escasez en el suministro de cultivos proteaginosos ecológicos. Al mismo tiempo, las importaciones de piensos proteaginosos ecológicos han sido insuficientes para hacer frente a las necesidades. La superficie de cultivo total de cultivos proteaginosos ecológicos no es suficiente para abastecer las necesidades de proteínas ecológicas; por tanto, ha de autorizarse la utilización de piensos proteaginosos derivados de parcelas en su primer año de reconversión bajo determinadas condiciones.
(9)
Dada la fase inicial en la que se halla la producción ecológica de animales de la acuicultura, no se dispone de de reproductores ecológicos en cantidades suficientes. Por ello, ha de contemplarse la introducción de reproductores y juveniles no ecológicos en determinadas condiciones.
(10)
La producción ecológica de animales ha de velar por que se satisfagan las necesidades específicas propias de determinadas especies de animales. A este respecto, las prácticas zootécnicas, los sistemas de gestión y los sistemas de contención han de responder a las necesidades del bienestar de los animales. Han de establecerse disposiciones sobre la construcción adecuada de jaulas y cercados de mallas en el mar, así como sobre los sistemas de cría en tierra. Para reducir al mínimo las plagas y parásitos y con vistas a lograr un alto nivel de bienestar y sanidad animales, deben establecerse densidades de población máximas. Habida cuenta de la gran variedad de especies con necesidades especiales, han de establecerse disposiciones específicas.
(11)
El desarrollo técnico reciente ha conducido a un aumento del uso de los sistemas de recirculación cerrados para la producción acuícola; dichos sistemas dependen de medios externos y un alto uso de energía, pero permiten la reducción de vertidos de residuos y la prevención de escapes. En virtud del principio que enuncia que la producción ecológica debe ser tan cercana como sea posible a la naturaleza, no debe permitirse el uso de tales sistemas para la producción ecológica hasta que se disponga de más datos al respecto. Únicamente debería ser posible hacer un uso excepcional de ellos en la producción de criaderos y viveros.
(12)
Los principios generales de la producción ecológica, establecidos en los artículos 4 y 5 del Reglamento (CE) no 834/2007, se deben basar en el diseño y la gestión adecuados de los procesos biológicos a partir de sistemas ecológicos que utilicen recursos naturales propios del sistema mediante métodos que, en particular, practiquen una acuicultura que cumpla el principio de explotación sostenible de la pesca. También establecen el principio de que la biodiversidad de los ecosistemas acuáticos naturales ha de mantenerse en la producción acuícola. Estos principios se basan, por otro lado, en la evaluación de riesgos y en el uso de medidas de precaución y preventivas, cuando proceda. Con este fin, ha de aclararse que la inducción artificial de la reproducción de animales de la acuicultura mediante hormonas y derivados de hormonas es incompatible con el concepto de producción ecológica y la percepción que tiene el consumidor de los productos de la acuicultura ecológica, por lo que dichas sustancias no deberán utilizarse en ese tipo de acuicultura.
(13)
Los piensos para los animales de la acuicultura deben responder a las necesidades nutricionales y también han de cumplir el requisito de que los piensos que proceden de una especie no han de servir para la alimentación de la misma especie, tal y como dispone el Reglamento (CE) no 999/2001 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 22 de mayo de 2001, por el que se establecen disposiciones para la prevención, el control y la erradicación de determinadas encefalopatías espongiformes transmisibles (13). Por tanto, procede establecer disposiciones específicas para los animales de la acuicultura carnívoros y no carnívoros.
(14)
Las materias primas para alimentar a los peces y crustáceos ecológicos carnívoros deben derivarse preferentemente de la explotación sostenible de la pesca, de conformidad con el artículo 5, letra o), del Reglamento (CE) no 834/2007 y según la definición del artículo 3, letra e), del Reglamento (CE) no 2371/2002 del Consejo, de 20 de diciembre de 2002, sobre la conservación y la explotación sostenible de los recursos pesqueros en virtud de la política pesquera común (14), o ser piensos ecológicos derivados de fuentes de la acuicultura ecológica. Dada la temprana fase en la que se hallan la acuicultura ecológica y la pesca sostenible, puede haber escasez de piensos ecológicos o piensos de la pesca sostenible; por ello, han de establecerse disposiciones para que la utilización de piensos no ecológicos se base en el Reglamento (CE) no 1774/2002 del Parlamento Europeo y del Consejo (15), que establece las normas sanitarias para productos de la pesca que pueden utilizarse en la acuicultura y prohíbe alimentar con determinadas materias procedentes de peces de la acuicultura a peces de la acuicultura de la misma especie.
(15)
A los fines de la producción ecológica de animales de acuicultura y de algas marinas, está permitido el empleo de determinadas materias primas no ecológicas para la alimentación animal, aditivos para piensos y coadyuvantes tecnológicos en condiciones bien definidas. Han de autorizarse nuevas materias de este tipo de conformidad con el artículo 16, apartado 1, del Reglamento (CE) no 834/2007. A partir de la recomendación de un grupo de expertos ad-hoc (16) sobre piensos para peces y materiales de limpieza en la acuicultura ecológica, según la cual las sustancias que ya aparecen recogidas en los anexos V y VI del Reglamento (CE) no 889/2008 y ya están autorizadas para la producción ganadera ecológica deben autorizarse también en la acuicultura ecológica y, dado que determinadas sustancias son esenciales para determinadas especies de peces, tales sustancias han de añadirse al anexo VI de dicho Reglamento.
(16)
El cultivo de moluscos bivalvos filtradores puede tener un efecto beneficioso en la calidad de las aguas costeras a través de la retirada de nutrientes y ello puede facilitar también el policultivo. Procede establecer normas específicas para los moluscos teniendo en cuenta que no es necesaria la alimentación complementaria y que, por tanto, el impacto medioambiental podría ser menor que en otros sectores de la acuicultura a este respecto.
(17)
La gestión de la sanidad animal debe centrarse primordialmente en la prevención de las enfermedades. Las medidas contempladas en el presente Reglamento se aplican sin perjuicio de lo dispuesto en la Directiva 2006/88/CE del Consejo, de 24 de octubre de 2006, relativa a los requisitos zoosanitarios de los animales y de los productos de la acuicultura, y a la prevención y el control de determinadas enfermedades de los animales acuáticos (17) en caso de tratamiento veterinario. Se debe permitir el empleo de determinadas sustancias para la limpieza, el tratamiento antiincrustante y la desinfección del equipamiento y las instalaciones de producción en determinadas condiciones. En presencia de animales vivos, el empleo de sustancias desinfectantes exige un cuidado y medidas particulares para garantizar que su aplicación no es peligrosa. Tales sustancias han de autorizarse de conformidad con el artículo 16, apartado 1, del Reglamento (CE) no 834/2007. A partir de la recomendación de un grupo de expertos ad-hoc, dichas sustancias han de incluirse en el anexo.
(18)
Procede establecer normas específicas de tratamiento veterinario según las cuales se clasifiquen los distintos tipos de tratamientos y, en el caso de los tratamientos alopáticos, se limite la frecuencia de su uso.
(19)
Ha de tenerse cuidado durante la manipulación y el transporte de peces vivos para respetar sus necesidades fisiológicas.
(20)
La conversión al método de producción ecológico exige la adaptación de todos los medios al método ecológico durante un periodo determinado. Han de fijarse periodos de conversión específicos en función de los sistemas de producción anteriores.
(21)
Se han advertido errores en determinados anexos del Reglamento (CE) no 889/2007; han de establecerse disposiciones para corregir esos errores.
(22)
Han de establecerse disposiciones para los requisitos de control específicos que tengan en cuenta las características específicas de la acuicultura.
(23)
Para facilitar la conversión de las explotaciones que ya produzcan ecológicamente según normas nacionales o privadas a las nuevas normas comunitarias, procede establecer determinadas medidas transitorias.
(24)
La acuicultura ecológica es un campo relativamente nuevo de la producción ecológica comparada con la agricultura ecológica, en la que existe una larga experiencia a nivel de explotación. Habida cuenta del creciente interés sobre los productos ecológicos de la acuicultura, es probable que vuelva a aumentar la conversión de las unidades de producción acuícola a la producción ecológica. Ello generará pronto un aumento de la experiencia y los conocimientos técnicos. Además, se espera que las investigaciones previstas den como resultado nuevos conocimientos, en particular, sobre sistemas de contención, la necesidad de ingredientes no ecológicos para los piensos o las densidades de población de determinadas especies. En las normas de producción deben reflejarse los nuevos conocimientos y el desarrollo técnico, los cuales generarán una mejora de la acuicultura ecológica. Por tanto, han de establecerse disposiciones para revisar la normativa actual con vistas a modificarla cuando proceda.
(25)
Procede, pues, modificar el Reglamento (CE) no 889/2008 en consecuencia.
(26)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de Reglamentación sobre la Producción Ecológica.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
El Reglamento (CE) no 889/2008 queda modificado como sigue:
1)
En el artículo 1, el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. Quedan excluidos del ámbito de aplicación del presente Reglamento:
a)
las especies ganaderas distintas de las mencionadas en el artículo 7 y
b)
los animales de la acuicultura distintos de los mencionados en el artículo 25 bis.
No obstante, el título II, el título III y el título IV se aplicarán mutatis mutandis a dichos productos hasta que se establezcan normas específicas de producción aplicables a ellos en virtud del Reglamento (CE) no 834/2007.».
2)
El artículo 2 se modifica como sigue:
a)
la letra f) se sustituye por el texto siguiente:
«f) «unidad de producción»: todos los elementos que puedan utilizarse para un sector productivo, tales como los locales de producción, las parcelas, los pastizales, los espacios al aire libre, los edificios para el ganado, los estanques para peces, los sistemas de contención para algas o animales procedentes de la acuicultura, las concesiones en el litoral o el fondo marino, los locales para almacenamiento de cultivos vegetales, los productos vegetales, los productos de las algas, los productos animales, las materias primas y cualquier otro insumo adecuado para este sector productivo específico;»
b)
después de la letra i) se añaden las letras siguientes:
«j) «instalación acuícola cerrada por recirculación»: una instalación, en tierra o en un tanque, en la que se desarrolla la acuicultura en un entorno cerrado que implique la circulación repetida del agua y que dependa de una aportación de energía externa permanente para estabilizar el entorno de los animales de la acuicultura;
k) «energía de fuentes renovables»: las fuentes de energía renovables no fósiles (energía eólica, solar, geotérmica, del oleaje, mareomotriz e hidráulica, biomasa, gases de vertedero, gases de plantas de depuración y biogás);
l) «criadero»: lugar de reproducción, incubación y cría artificial para las primeras etapas de la vida de los animales de la acuicultura, en particular de peces de aleta y crustáceos;
m) «vivero»: lugar de desarrollo intermedio, entre el criadero y las fases de crecimiento posterior. La fase de vivero se completa en el primer tercio del ciclo de producción, excepto la de las especies sometidas a un proceso de esmoltificación;
n) «contaminación»: en el contexto de la producción acuícola y de algas, la introducción directa o indirecta en el entorno acuático de sustancias o energía tales como las definidas en la Directiva 2008/56/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (18) y la Directiva 2000/60/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (19), en las aguas en las que son aplicables respectivamente;
o) «policultivo»: en el contexto de la producción acuícola y de algas, la cría de dos o más especies que suelen ser de distintos niveles tróficos en la misma unidad de cultivo;
p) «ciclo de producción»: en el contexto de la producción acuícola y de algas, el periodo de vida de un animal o un alga de la acuicultura desde la fase de vida más temprana hasta su recolección;
q) «especies locales»: en el contexto de la producción acuícola y de algas, las especies que no son exóticas ni están localmente ausentes en la acepción del Reglamento (CE) no 708/2007 (20); las especies recogidas en la lista del anexo IV de dicho Reglamento podrán considerarse especies originarias locales.
r) «densidad de población»: en el contexto de la acuicultura, el peso vivo de los animales por metro cúbico de agua en cualquier momento durante la fase de crecimiento y, en el caso de los peces planos y los camarones, el peso por metro cuadrado de superficie.
3)
En el título II se añade el capítulo siguiente:
«CAPÍTULO 1 bis
Producción de algas
Artículo 6 bis
Ámbito de aplicación
El presente capítulo establece normas de producción específicas aplicables a la recogida y cultivo de algas. Se aplica mutatis mutandis a la producción de todas las algas marinas pluricelulares o fitoplancton y microalgas para su utilización como pienso para los animales procedentes de la acuicultura.
Artículo 6 ter
Adecuación del medio acuático y plan de gestión sostenible
1. Los centros de operaciones deberán estar situados en lugares que no sean objeto de contaminación por productos o sustancias no autorizadas en la producción ecológica o de contaminantes que comprometan la naturaleza ecológica de los productos.
2. Las unidades de producción ecológicas y no ecológicas deberán estar separadas de manera adecuada. Dichas medidas de separación deberán basarse en la situación natural, sistemas de distribución de agua separados, distancias, el flujo de las mareas y la situación de la unidad de producción ecológica en la parte superior o inferior de la corriente. Las autoridades de los Estados miembros podrán designar emplazamientos o zonas que no consideren adecuados para la acuicultura o la recolección de algas ecológicas y también podrán fijar distancias mínimas de separación entre unidades de producción ecológicas y no ecológicas.
Cuando se establezcan distancias de separación mínimas, los Estados miembros proporcionarán esta información a los operadores, otros Estados miembros y la Comisión.
3. Será necesaria una evaluación medioambiental proporcional a la unidad de producción para todos los nuevos centros de operaciones que soliciten producir ecológicamente y que vayan a producir anualmente más de 20 toneladas de productos acuícolas para comprobar las condiciones de la unidad de producción y su entorno inmediato, así como los efectos probables de su funcionamiento. El operador proporcionará la evaluación medioambiental al organismo de control o a la autoridad de control. El contenido de dicha evaluación se basará en el anexo IV de la Directiva 85/337/CEE del Consejo (21). Si la unidad ya ha sido objeto de una evaluación equivalente, se permitirá su utilización para este fin.
4. El operador facilitará un plan de gestión sostenible proporcional a la unidad de producción para la acuicultura y la recolección de algas.
El plan se adaptará anualmente y detallará los efectos medioambientales del centro de operaciones, el seguimiento medioambiental que haya de llevarse a cabo y la lista de medidas que deban tomarse para reducir al mínimo los impactos negativos sobre los entornos acuáticos y terrestres adyacentes, incluidos, cuando proceda, la descarga de nutrientes al medio ambiente por ciclo de producción o por año. El plan registrará la vigilancia y la reparación del equipamiento técnico.
5. Los operadores de empresas de producción acuícola y de algas utilizarán preferentemente fuentes de energía renovables y reciclarán materiales y, además, elaborarán dentro del plan de gestión sostenible un calendario de reducción de residuos que se pondrá en marcha al inicio de las actividades. En la medida de lo posible, el empleo de calor residual se limitará a la energía de fuentes renovables.
6. Para la recolección de algas, se hará una sola estimación de la biomasa al comienzo.
Artículo 6 quater
Recolección sostenible de algas silvestres
1. En la unidad o en las instalaciones se mantendrá una contabilidad documental que permita al operador demostrar, y a la autoridad de control o al organismo de control comprobar, que los recolectores sólo han suministrado algas silvestres producidas de conformidad con el Reglamento (CE) no 834/2007.
2. La recolección se llevará a cabo de forma que las cantidades recolectadas no tengan un impacto significativo en el estado del entorno acuático. Se tomarán medidas para garantizar que las algas se regeneran en relación con las técnicas de recolección, tamaños mínimos, edades, ciclos de reproducción o tamaño de las algas restantes.
3. Si las algas se recolectan en una zona de recolección compartida o común, deberán quedar disponibles documentos justificativos de que la totalidad de la recolección cumple lo dispuesto en el presente Reglamento.
4. Con respecto al artículo 73 ter, apartado 2, letras b) y c), tales registros deben demostrar que se lleva a cabo una gestión sostenible y que esta actividad no tendrá un impacto a largo plazo en las zonas de recolección.
Artículo 6 quinquies
Cultivo de algas
1. El cultivo de algas en el mar utilizará únicamente nutrientes que se producen de forma natural en el entorno o procedentes de la producción ecológica de animales de la acuicultura, preferentemente que se hallen en la zona como parte de un sistema de policultivo.
2. En las instalaciones en tierra firme, en las cuales hay que utilizar fuentes de nutrientes exteriores, los niveles de nutrientes de las aguas efluentes deberán ser iguales o inferiores a los de las aguas afluentes. Sólo podrán utilizarse nutrientes de origen vegetal o mineral que aparezcan recogidos en el anexo I.
3. La densidad de cultivo o la intensidad de las operaciones se registrarán y mantendrán la integridad del entorno acuático, garantizando que no se rebasa la cantidad máxima de algas que dicho entorno puede acoger sin efectos negativos sobre el medio ambiente.
4. Las cuerdas y otros equipamientos utilizados para cultivar algas se reutilizarán o reciclarán en la medida de lo posible.
Artículo 6 sexies
Medidas antiincrustantes y limpieza del equipamiento y las instalaciones de producción
1. Los organismos bioincrustantes se eliminarán únicamente por medios físicos o a mano y, cuando proceda, se devolverán al mar a distancia de la explotación.
2. La limpieza del equipamiento y las instalaciones se llevará a cabo mediante medidas físicas o mecánicas. Si éstas no son satisfactorias, sólo podrán utilizarse las sustancias químicas que aparecen recogidas en el anexo VII, sección 2.
4)
En el artículo 21, el apartado 2 se sustituye por el siguiente:
«2. Hasta el 20 % de la cantidad media total de alimentos para el ganado podrá proceder del pasto o del cultivo de pastos permanentes, de parcelas de forrajes perennes o cultivos proteaginosos, sembradas de conformidad con la gestión ecológica en superficies, en su primer año de conversión, a condición de que formen parte de la propia explotación y no hayan formado parte de una unidad de producción ecológica de dicha explotación en los últimos cinco años. Cuando se utilicen simultáneamente alimentos para el ganado en conversión y alimentos procedentes de parcelas en su primer año de reconversión, el porcentaje combinado total de tales alimentos no deberá rebasar los porcentajes máximos fijados en el apartado 1.»
5)
En el título II se añade el capítulo siguiente:
«CAPÍTULO 2 bis
Producción animal de la acuicultura
Sección 1
Normas generales
Artículo 25 bis
Ámbito de aplicación
El presente capítulo establece normas de producción específicas de las especies de peces, crustáceos, equinodermos y moluscos recogidos en el anexo XIII bis.
Se aplica mutatis mutandis al zooplancton, los microcrustáceos, los rotíferos, los gusanos y otros animales acuáticos para piensos.
Artículo 25 ter
Adecuación del medio acuático y plan de gestión sostenible
1. Serán de aplicación al presente capítulo las disposiciones del artículo 6 ter, apartados 1 a 5.
2. En el plan de gestión sostenible se registrarán las medidas defensivas y preventivas tomadas contra los depredadores al amparo de la Directiva 92/43/CEE del Consejo (22) y de las normas nacionales.
3. Los operadores vecinos se coordinarán de manera que se pueda verificar a la hora de elaborar sus planes de gestión, cuando proceda.
4. En lo que respecta a la producción de animales de la acuicultura en estanques piscícolas, tanques o canales, las explotaciones estarán equipadas bien con lechos de filtrado natural, estanques de decantación, filtros biológicos o filtros mecánicos para recoger los nutrientes residuales, o bien utilizarán algas, animales o ambos (bivalvos y algas) que contribuyan a mejorar la calidad del efluente. La vigilancia del efluente se llevará a cabo periódicamente, cuando proceda.
Artículo 25 quater
Producción simultánea de animales de la acuicultura ecológicos y no ecológicos
1. La autoridad competente podrá permitir a los criaderos y viveros que críen juveniles ecológicos y no ecológicos en la misma explotación, siempre que haya una clara separación física entre las unidades y exista un sistema de distribución de agua independiente.
2. En caso de producción en las fases de crecimiento posterior, la autoridad competente podrá permitir la presencia de unidades de producción animal de la acuicultura ecológicas y no ecológicas en la misma explotación, siempre que se cumpla lo dispuesto en el artículo 6 ter, apartado 2, del presente Reglamento y si las fases de producción y los periodos de manipulación de los animales de la acuicultura son distintos.
3. Los operadores deberán guardar documentos justificativos del empleo de las disposiciones recogidas en el presente artículo.
Sección 2
Procedencia de los animales de la acuicultura
Artículo 25 quinquies
Procedencia de los animales de la acuicultura ecológica
1. Se utilizarán especies originarias locales y su reproducción deberá aspirar a generar estirpes que estén adaptadas a las condiciones de cría, tengan buena salud y permitan una buena utilización de los recursos alimentarios. Se facilitarán documentos justificativos de su procedencia y tratamiento destinados al organismo de control o a la autoridad de control.
2. Se elegirán especies que puedan criarse sin causar daños importantes a las poblaciones silvestres.
Artículo 25 sexies
Procedencia y gestión de los animales de la acuicultura no ecológica
1. Con fines de reproducción o para mejorar el patrimonio genético, siempre que no se disponga de animales de la acuicultura ecológica, se podrán introducir en una explotación animales silvestres capturados o animales de la acuicultura no ecológica. Dichos animales se gestionarán ecológicamente durante al menos tres meses antes de que puedan utilizarse para la cría.
2. A los fines de su cría posterior y cuando no se disponga de juveniles de la acuicultura ecológica, podrán introducirse en una explotación juveniles de la acuicultura no ecológica. Al menos los dos últimos tercios de la duración del ciclo de producción estarán sometidos a la gestión ecológica.
3. El porcentaje máximo de juveniles de la acuicultura no ecológica introducidos en la explotación será de un 80 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2011, un 50 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2013 y un 0 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2015.
4. A los fines de su cría posterior, la recolección de juveniles silvestres de la acuicultura estará específicamente restringida a los siguientes casos:
a)
a la afluencia natural de larvas o juveniles de peces o crustáceos al rellenar los estanques, los sistemas de contención y los cercados;
b)
a la anguila, siempre que exista un plan de gestión de la anguila aprobado para ese lugar y siga sin resolverse la reproducción artificial de la anguila.
Sección 3
Prácticas zootécnicas acuícolas
Artículo 25 septies
Normas zootécnicas acuícolas generales
1. El medio para la cría de los animales de la acuicultura se diseñará de forma que, de conformidad con las necesidades específicas de las especies, los animales de la acuicultura:
a)
tengan suficiente espacio para su bienestar;
b)
se mantengan en agua de buena calidad con suficiente oxígeno y
c)
se mantengan en condiciones de temperatura y luminosidad que respondan a las necesidades de las especies y con relación al emplazamiento geográfico;
d)
en el caso de los peces de agua dulce, el fondo se parezca lo máximo posible a las condiciones naturales;
e)
en el caso de la carpa, el fondo será de tierra natural.
2. La densidad de población se fija en el anexo XIII bis por especie o grupo de especies. A la hora de considerar los efectos de la densidad de población sobre el bienestar de los peces de la acuicultura, deberán vigilarse el estado de los peces (como, por ejemplo, los daños en las aletas, otras lesiones, el ritmo de crecimiento, el comportamiento y su salud general) y la calidad del agua.
3. El diseño y construcción de los sistemas de contención acuáticos facilitará niveles de flujo y parámetros fisicoquímicos que protejan la salud y el bienestar de los animales y respondan a las necesidades inherentes a su comportamiento.
4. Los sistemas de contención estarán diseñados, situados y gestionados de forma que se reduzca al mínimo el riesgo de incidentes de escapada.
5. Si se escapan peces o crustáceos, se deberán tomar las medidas adecuadas para reducir el impacto en el ecosistema local, incluida su recuperación, cuando proceda. Se guardarán documentos justificativos al respecto.
Artículo 25 octies
Normas específicas aplicables a los sistemas de contención acuáticos
1. Quedan prohibidas las instalaciones de producción de animales de la acuicultura cerradas por recirculación, con excepción de los criaderos y los viveros o para la producción de especies que se emplean en los piensos ecológicos.
2. Las unidades de cría en tierra deberán cumplir las siguientes condiciones:
a)
en los sistemas de flujo libre, deberá ser posible vigilar y controlar el nivel de flujo y la calidad del agua de entrada y de salida;
b)
al menos un 5 % del perímetro («interfaz tierra-agua») contará con vegetación natural.
3. Los sistemas de contención en el mar:
a)
deberán estar situados en lugares en los que el nivel del flujo del agua, la profundidad y la renovación de la masa de agua sean adecuados para reducir al mínimo el impacto de dichos sistemas en el fondo del mar y la masa de agua adyacente;
b)
deberán tener un diseño, construcción y mantenimiento de las jaulas adecuados con respecto a su exposición al entorno operativo.
4. El empleo de sistemas de calentamiento o refrigeración del agua artificiales estará permitido únicamente en los criaderos y viveros. Podrá utilizarse agua de perforación natural para calentar o enfriar el agua en todas las fases de producción.
Artículo 25 nonies
Gestión de los animales de la acuicultura
1. El manejo de los animales de la acuicultura se reducirá al mínimo y se llevará a cabo con el mayor de los cuidados y con equipamiento y protocolos adecuados para evitar el estrés y los daños físicos derivados de los procedimientos de manejo. El material de reproducción se manejará de forma que se reduzcan al mínimo los daños físicos y el estrés y, cuando proceda, bajo anestesia. Las operaciones de calibrado se reducirán al mínimo y según las necesidades para garantizar el bienestar de los peces.
2. El empleo de luz artificial quedará sometido a las siguientes restricciones:
a)
la prolongación de la luz natural del día no superará un máximo que respete las necesidades etológicas, las condiciones geográficas y la salud general de los animales que se críen; este máximo no superará las 16 horas diarias, excepto con fines de reproducción;
b)
los cambios bruscos de intensidad de luz se evitarán a la hora de transición mediante el empleo de luces con intensidad regulable o luces de fondo.
3. Estará permitida la ventilación para garantizar el bienestar y la salud de los animales con la condición de que los aireadores mecánicos funcionen preferentemente con energía de fuentes renovables.
Su utilización deberá consignarse en el registro de producción acuícola.
4. El empleo de oxígeno sólo estará permitido para usos vinculados con las necesidades de la sanidad animal y periodos críticos de producción o transporte en los casos siguientes:
a)
casos excepcionales de aumento de la temperatura o descenso de la presión atmosférica o contaminación accidental;
b)
procedimientos ocasionales de gestión de las poblaciones tales como el muestreo y la clasificación;
c)
con objeto de garantizar la supervivencia de las poblaciones de la explotación.
Se mantendrán pruebas documentales a este respecto.
5. Las técnicas de sacrificio deberán conseguir que los peces queden inmediatamente inconscientes e insensibles al dolor. Las diferencias entre los tamaños de recolección, las especies y los lugares (o emplazamientos) de producción deberán tenerse en cuenta a la hora de considerar los métodos óptimos de sacrificio.
Sección 4
Reproducción
Artículo 25 decies
Prohibición de hormonas
Queda prohibido el uso de hormonas y derivados de hormonas.
Sección 5
Piensos para peces, crustáceos y equinodermos
Artículo 25 undecies
Normas generales aplicables a los piensos
Los regímenes de alimentación se concebirán teniendo en cuenta las siguientes prioridades:
a)
la sanidad animal;
b)
la alta calidad del producto, incluida la composición nutricional, que deberá garantizar una elevada calidad del producto final comestible;
c)
un bajo impacto medioambiental.
Artículo 25 duodecies
Normas específicas sobre piensos para animales de la acuicultura carnívoros
1. Los piensos para los animales de la acuicultura carnívoros se obtendrán teniendo en cuenta las siguientes prioridades:
a)
piensos ecológicos procedentes de la acuicultura;
b)
harina de pescado y aceite de pescado procedentes de despojos de la acuicultura ecológica;
c)
harina de pescado y aceite de pescado e ingredientes procedentes de peces derivados de despojos de pescado ya capturado para el consumo humano en pesquerías sostenibles;
d)
materias primas ecológicas de origen vegetal y animal recogidas en el anexo V, con el cumplimiento de la restricción establecida en él.
2. Cuando no se disponga de los piensos mencionados en el apartado 1, podrán utilizarse harina de pescado y aceite de pescado procedentes de despojos de la acuicultura no ecológica o de despojos de pescado capturado para el consumo humano durante un periodo transitorio que concluirá el 31 de diciembre de 2014. Tales materias no podrán exceder del 30 % de la ración diaria.
3. La ración de pienso podrá comprender un máximo de un 60 % de productos vegetales ecológicos.
4. En las raciones alimentarias del salmón y la trucha se podrá utilizar astaxantina derivada fundamentalmente de fuentes ecológicas, tales como los caparazones de crustáceos ecológicos, dentro del límite de sus necesidades fisiológicas. En caso de no disponer de fuentes ecológicas, podrán utilizarse fuentes naturales de astaxantina (tales como la levadura de Phaffia).
Artículo 25 terdecies
Normas específicas sobre piensos para determinados animales de la acuicultura
1. Las especies de la acuicultura mencionadas en el anexo XIII bis, secciones 6, 7 y 9, se alimentarán con piensos disponibles de forma natural en estanques y lagos.
2. Cuando no se disponga de los piensos naturales mencionados en el apartado 1 en cantidades suficientes, podrán utilizarse piensos ecológicos de origen vegetal, preferentemente producidos en la propia explotación, o bien algas. Los operadores deberán guardar documentación justificante de la necesidad de utilizar pienso adicional.
3. Cuando se complementen los piensos naturales de conformidad con el apartado 2, la ración alimentaria de las especies mencionadas en la sección 7 y de los peces de la familia Pangasius spp. mencionados en la sección 9 podrán comprender un máximo de un 10 % de harina de pescado o aceite de pescado derivados de la pesca sostenible.
Artículo 25 quaterdecies
Productos y sustancias mencionados en el artículo 15, apartado 1, letra d), inciso iii), del Reglamento (CE) no 834/2007
1. Podrán utilizarse en la acuicultura ecológica materias primas para la alimentación animal, de origen animal y mineral, únicamente si figuran en la lista del anexo V.
2. Los aditivos para piensos, determinados productos que se emplean en nutrición animal y los coadyuvantes tecnológicos podrán utilizarse si aparecen recogidos en el anexo VI y se cumplen las restricciones que se establecen en el mismo.
Sección 6
Normas específicas aplicables a los moluscos
Artículo 25 quindecies
Zona de cultivo
1. La cría de moluscos bivalvos podrá llevarse a cabo en la misma zona de agua que la cría ecológica de peces de aleta y algas en un régimen de policultivo que ha de documentarse en el plan de gestión sostenible. Los moluscos bivalvos también podrán criarse junto con moluscos gasterópodos, tales como los bígaros, en régimen de policultivo.
2. La producción ecológica de moluscos bivalvos se llevará a cabo en zonas delimitadas por postes, flotadores u otros marcadores visibles y, en su caso, estarán retenidos mediante mallas, jaulas u otros medios fabricados por el hombre.
3. Las explotaciones de moluscos ecológicos reducirá al mínimo los riesgos para las especies que tengan un interés de conservación. Si se utilizan redes para los depredadores, su diseño evitará que se produzcan daños a las aves buceadoras.
Artículo 25 sexdecies
Recolección de material de reproducción
1. A condición de que no se produzca un daño importante al medio ambiente y siempre que la legislación local lo permita, podrá utilizarse material de reproducción silvestre procedente de fuera de los límites de la unidad de producción en el caso de los moluscos bivalvos, siempre que proceda de:
a)
lechos de poblaciones que probablemente no sobrevivan al clima del invierno o sean excedentarias a las necesidades o
b)
asientos naturales de material de reproducción de moluscos en recolectores.
Se llevarán registros de cómo, dónde y cuándo se recolectó el material de reproducción silvestre para poder remontarse hasta la zona de recolección.
Sin embargo, podrá introducirse en las unidades de producción ecológicas material de reproducción procedente de viveros de crustáceos bivalvos no ecológicos en los siguientes porcentajes máximos: 80 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2011, 50 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2013 y 0 %, como muy tarde, el 31 de diciembre de 2015.
2. En el caso del ostión del Pacífico, Crassostrea gigas, se concederá preferencia a las poblaciones criadas de manera selectiva para reducir el desove en el entorno silvestre
Artículo 25 septdecies
Gestión
1. La producción se llevará a cabo con una densidad de población que no supere la correspondiente a los moluscos no ecológicos en la localidad. Los ajustes en materia de selección, aclarado y densidad de población se realizarán en función de la biomasa y para garantizar el bienestar animal y una alta calidad del producto.
2. Los organismos bioincrustantes se eliminarán por medios físicos o a mano y, en su caso, se devolverán al mar a distancia de las explotaciones de moluscos. Los moluscos podrán tratarse una vez durante el ciclo de producción con una solución de cal para controlar los organismos incrustantes competidores.
Artículo 25 octodecies
Normas de cultivo
1. El cultivo en cuerdas de mejillón y otros sistemas recogidos en el anexo XIII bis, sección 8 podrá efectuarse por el método de producción ecológico.
2. El cultivo de fondo de moluscos sólo estará permitido siempre que no ocasione un impacto medioambiental destacable en los lugares de recolección y cultivo. La evidencia de que ese cultivo tiene un impacto medioambiental mínimo deberá verse respaldada por un estudio y un informe sobre la zona explotada que habrá de proporcionar el operador al organismo de control o la autoridad de control. El informe se añadirá al plan de gestión sostenible en forma de capítulo separado.
Artículo 25 novodecies
Normas específicas de cultivo aplicables a las ostras
Queda autorizado el cultivo en bolsas colocadas en caballetes. Estas estructuras u otras en las que estén colocadas las ostras estarán dispuestas de forma que se evite la formación de una barrera total en el litoral. Las ostras estarán colocadas cuidadosamente en los lechos con relación al flujo de las mareas para optimizar la producción. Dicha producción deberá cumplir los criterios recogidos en el anexo XIII bis, sección 8.
Sección 7
Prevención de enfermedades y tratamiento veterinario
Artículo 25 vicies
Normas generales para la prevención de enfermedades
1. El plan de gestión de la sanidad animal elaborado de conformidad con el artículo 9 de la Directiva 2006/88/CE detallará prácticas de bioseguridad y prevención de enfermedades, incluido un acuerdo escrito de asesoría sanitaria proporcional a la unidad de producción con servicios cualificados en materia de sanidad animal de la acuicultura, los cuales visitarán la explotación con una frecuencia no inferior a una vez al año y no inferior a una vez cada dos años en el caso de los moluscos bivalvos.
2. Los sistemas, el equipo y los utensilios de la explotación se limpiarán y desinfectarán adecuadamente. Sólo podrán utilizarse los productos recogidos en el anexo VII, secciones 2.1 a 2.2.
3. En lo relativo al barbecho:
a)
la autoridad competente determinará si es necesario el barbecho y la duración adecuada del mismo que se aplicará y documentará tras cada ciclo de producción en los sistemas de contención de aguas abiertas en el mar. También se recomienda el barbecho para otros métodos de producción en los que se utilicen tanques, estanques y jaulas;
b)
no será obligatorio para el cultivo de moluscos bivalvos;
c)
durante el barbecho, la jaula u otra estructura utilizada para la producción animal de la acuicultura se vaciará, se desinfectará y se mantendrá vacía antes de volver a utilizarla.
4. Cuando proceda, el pienso para peces que no se haya consumido, las heces y los animales muertos se eliminarán rápidamente para evitar cualquier riesgo de daño medioambiental importante con respecto al nivel de calidad del agua, reducir al mínimo los riesgos de enfermedad y evitar atraer insectos y roedores.
5. Podrán utilizarse la luz ultravioleta y el ozono únicamente en criaderos y viveros.
6. Para el control biológico de los ectoparásitos, se dará preferencia al empleo de peces limpiadores.
Artículo 25 unvicies
Tratamientos veterinarios
1. Cuando, a pesar de las medidas preventivas para velar por la sanidad animal, de conformidad con el artículo 15, apartado 1, letra f), inciso i), del Reglamento (CE) no 834/2007, surja un problema sanitario, podrán utilizarse tratamientos veterinarios en el siguiente orden de preferencia:
a)
sustancias de plantas, animales o minerales en una dilución homeopática;
b)
plantas y sus extractos que no tengan efectos anestésicos y
c)
sustancias tales como oligoelementos, metales, inmunoestimulantes naturales o probióticos autorizados.
2. El empleo de tratamientos alopáticos quedará limitado a dos tratamientos anuales, con la excepción de las vacunaciones y los programas de erradicación obligatorios. No obstante, en los casos en los que el ciclo de producción sea inferior a un año, será de aplicación el límite de un solo tratamiento alopático. Si se rebasan los límites mencionados impuestos a los tratamientos alopáticos, los animales de la acuicultura afectados no podrán venderse como productos ecológicos.
3. El empleo de tratamientos antiparasitarios, excluidos los programas de control obligatorios aplicados por los Estados miembros, quedará limitado a dos veces al año o una vez al año si el ciclo de producción es inferior a 18 meses.
4. El tiempo de espera tras los tratamientos veterinarios alopáticos y tratamientos antiparasitarios mencionados en el apartado 3, incluidos los tratamientos aplicados en virtud de programas de control y erradicación obligatorios, será el doble del tiempo de espera legal mencionado en el artículo 11 de la Directiva 2001/82/CE o, en caso de que este periodo no esté especificado, 48 horas.
5. Cuando se utilicen medicamentos veterinarios, tal utilización habrá de declararse al organismo de control o a la autoridad de control antes de que los animales se comercialicen como ecológicos. Las poblaciones tratadas deberán ser claramente identificables.
6)
En el capítulo 3 del título II se añade el artículo 29 bis tras el artículo 29:
«Artículo 29 bis
Disposiciones específicas aplicables a las algas
1. Cuando el producto final sean algas frescas, para el lavado de las algas recientemente recolectadas se utilizará agua de mar.
Cuando el producto final sean algas desecadas, para el lavado también podrá utilizarse agua potable. Podrá utilizarse sal para eliminar la humedad.
2. Para el secado estará prohibido el empleo de llama directa en contacto directo con las algas. En caso de que se utilicen en el proceso de secado cuerdas u otros equipamientos, éstos estarán libres de tratamientos antiincrustantes y sustancias de limpieza o desinfección, excepto si un producto aparece mencionado en el anexo VII para este empleo.».
7)
En el capítulo 4 del título II se añade el artículo 32 bis:
«Artículo 32 bis
Transporte de peces vivos
1. Los peces vivos se transportarán en depósitos adecuados con agua limpia que responda a sus necesidades fisiológicas en términos de temperatura y oxígeno disuelto.
2. Antes del transporte de peces y productos de la pesca ecológicos, los depósitos deberán haber sido limpiados, desinfectados y aclarados en profundidad.
3. Se tomarán precauciones para reducir el estrés. Durante el transporte, la densidad no alcanzará un nivel que sea perjudicial para la especie.
4. Se mantendrán documentos justificativos de los aspectos mencionados en los apartados 1 a 3.».
8)
En el artículo 35, los apartados 2 y 3 se sustituyen por el texto siguiente:
«2. En caso de unidades de producción ecológica de plantas, algas, animales y animales de la acuicultura, queda prohibido el almacenamiento de insumos en la unidad de producción distintos de los autorizados al amparo del presente Reglamento.
3. Estará permitido el almacenamiento en las explotaciones de medicamentos veterinarios alopáticos y de antibióticos, siempre que hayan sido recetados por un veterinario en relación con un tratamiento de conformidad con lo dispuesto en el artículo 14, apartado 1, letra e), inciso ii), o en el artículo 15, apartado 1, letra f), inciso ii), del Reglamento (CE) no 834/2007, que estén almacenados en un emplazamiento supervisado y que se inscriban en el registro ganadero mencionado en el artículo 76 del presente Reglamento o, en su caso, en los registros de producción acuícola mencionados en el artículo 79 ter del presente Reglamento.».
9)
En el capítulo 5 del título II se añade el artículo 36 bis:
«Artículo 36 bis
Algas marinas
1. El periodo de conversión de un lugar de recolección de algas marinas será de seis meses.
2. El periodo de reconversión de una unidad de cultivo de algas marinas será de seis meses o un ciclo de producción total, escogiendo el periodo más largo de ambos.».
10)
En el capítulo 5 del título II se añade el artículo 38 bis tras el artículo 38:
«Artículo 38 bis
Producción de animales de la acuicultura
1. Los siguientes periodos de conversión de las unidades de producción acuícola serán aplicables a los siguientes tipos de instalaciones acuícolas, incluidos los animales de la acuicultura existentes:
a)
un periodo de conversión de 24 meses para las instalaciones que no puedan vaciarse, limpiarse y desinfectarse;
b)
un periodo de conversión de 12 meses para las instalaciones que hayan sido vaciadas o se hayan dejado en barbecho;
c)
un periodo de conversión de seis meses para las instalaciones que se hayan vaciado, limpiado y secado;
d)
un periodo de conversión de tres meses para las instalaciones en aguas abiertas, incluidas las que críen moluscos bivalvos.
2. La autoridad competente podrá decidir reconocer de manera retroactiva como parte del periodo de conversión todo periodo previamente documentado en el que las instalaciones no hayan sido tratadas o expuestas a productos no autorizados para la producción ecológica.».
11)
El título del artículo 43 se sustituye por el siguiente:
«Utilización de piensos no ecológicos de origen vegetal y animal para los animales».
12)
En el artículo 59, el apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«El presente capítulo no se aplicará a los piensos destinados a los animales de compañía ni a los animales criados para la obtención de pieles ».
13)
En el artículo 60, el apartado 1, letra a), se sustituye por el texto siguiente:
«a)
los piensos transformados cumplan las disposiciones del Reglamento (CE) no 834/2007 y, en particular, del artículo 14, apartado 1, letra d), incisos iv) y v), para el ganado, y del artículo 15, apartado 1, letra d), para los animales de la acuicultura, así como de su artículo 18;».
14)
En el título IV se añade el capítulo 2 bis:
«CAPÍTULO 2 bis
Requisitos de control específicos aplicables a las algas marinas
Artículo 73 bis
Medidas de control aplicables a las algas marinas
Al iniciarse la aplicación del régimen de control aplicable específicamente a las algas marinas, la descripción completa del lugar de producción citada en el artículo 63, apartado 1, letra a), deberá incluir:
a)
una descripción completa de las instalaciones en tierra y mar;
b)
la evaluación medioambiental mencionada en el artículo 6 ter, apartado 3, cuando proceda;
c)
el plan de gestión medioambiental mencionado en el artículo 6 ter, apartado 4, cuando proceda;
d)
en lo que respecta a las algas marinas silvestres, se elaborará una descripción completa y un mapa de las zonas de recolección en el litoral y en el mar y de las zonas terrestres en las que se llevan a cabo las actividades posteriores a la recolección.
Artículo 73 ter
Registros de producción de algas marinas
1. El operador deberá compilar los datos sobre la producción de algas marinas en un registro que deberá estar siempre a disposición de los organismos o autoridades de control en los locales de la explotación. Este registro deberá incluir, al menos, la siguiente información:
a)
la lista de especies, la fecha y la cantidad recolectada;
b)
la fecha de aplicación, el tipo y la cantidad de fertilizante utilizada.
2. En lo que respecta a la recolección de algas marinas silvestres, en el registro también se recogerá:
a)
el historial de la actividad de recolección para cada especie en lechos identificados;
b)
una estimación de la cosecha (en volúmenes) por temporada;
c)
fuentes de posible contaminación de los lechos de cosecha;
d)
rendimiento anual sostenible de cada lecho.».
15)
En el título IV se añade el capítulo 3 bis:
«CAPÍTULO 3 bis
Requisitos de control específicos aplicables a la producción de animales de la acuicultura
Artículo 79 bis
Medidas de control aplicables a la producción de animales de la acuicultura
Al iniciarse la aplicación del régimen de control aplicable específicamente a la producción animal de la acuicultura, la descripción completa de la unidad citada en el artículo 63, apartado 1, letra a), deberá incluir:
a)
una descripción completa de las instalaciones en tierra y mar;
b)
la evaluación medioambiental mencionada en el artículo 6 ter, apartado 3, cuando proceda;
c)
el plan de gestión medioambiental mencionado en el artículo 6 ter, apartado 4, cuando proceda;
d)
en lo que se refiere a los moluscos, un resumen del capítulo especial del plan de gestión sostenible requerido en el artículo 25 novodecies, apartado 2.
Artículo 79 ter
Registros de producción animal de la acuicultura
El operador deberá compilar la siguiente información en un registro que estará siempre actualizado y a disposición de los organismos o autoridades de control en los locales de la explotación:
a)
el origen, la fecha de llegada y el periodo de conversión de los animales que llegan a la explotación;
b)
el número de lotes, la edad, el peso y el destino de los animales que abandonan la explotación;
c)
los registros de los peces escapados;
d)
en lo que respecta a los peces, el tipo y la cantidad de pienso y, en el caso de la carpa y las especies afines, un registro documental de la necesidad de utilizar pienso adicional;
e)
los tratamientos veterinarios, facilitando detalles sobre su finalidad, su fecha de aplicación, el método de aplicación, el tipo de producto y el tiempo de espera;
f)
las medidas de prevención de enfermedades, junto con detalles sobre el barbecho, la limpieza y el tratamiento del agua.
Artículo 79 quater
Visitas de control específicas para los moluscos bivalvos
En lo que respecta a la producción de moluscos bivalvos, las visitas de inspección tendrán lugar antes y durante la producción máxima de biomasa.
Artículo 79 quinquies
Explotación de varias unidades de producción por el mismo operador
En caso de que un operador gestione varias unidades de producción, de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 25 quater, las unidades que produzcan animales de la acuicultura no ecológicos estarán sometidas también al régimen de control establecido en el capítulo 1 y en el presente capítulo.».
16)
El título del capítulo 4 del título IV se sustituye por el siguiente:
17)
El título del capítulo 5 del título IV se sustituye por el siguiente:
18)
En el apartado 2 del artículo 93 se añaden las siguientes letras:
«e)
el número de unidades de producción animal de la acuicultura ecológica,
f)
el volumen de producción animal de la acuicultura ecológica,
g)
optativamente, el número de unidades de producción de algas marinas ecológicas y el volumen de producción de algas marinas ecológicas.».
19)
En el artículo 95, el apartado 6 se sustituye por el texto siguiente:
«6. A efectos de la aplicación del artículo 12, apartado 1, letra j), del Reglamento (CE) no 834/2007, y a la espera de la inclusión de sustancias específicas con arreglo al artículo 16, apartado 1, letra f), de dicho Reglamento, solo podrán utilizarse los productos autorizados por las autoridades competentes.».
20)
En el artículo 95, se añaden los siguientes apartados:
«11. La autoridad competente podrá autorizar, durante un periodo que expirará el 1 de julio de 2013, que las unidades de producción de animales de la acuicultura y de algas marinas que estuvieran establecidas y produjeran con arreglo a normas ecológicas aceptadas a nivel nacional antes de la entrada en vigor del presente Reglamento mantengan su estatuto de unidad ecológica mientras se adaptan a las normas del presente Reglamento, siempre que no contaminen indebidamente las aguas con sustancias que no están permitidas en la producción ecológica. Los operadores que se acojan a esta medida notificarán a la autoridad competente las instalaciones, estanques, jaulas o lotes de algas afectados.»
21)
Los anexos se modifican con arreglo al anexo del presente Reglamento.
Artículo 2
El presente Reglamento entrará en vigor el tercer día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable a partir del 1 de julio de 2010, con las siguientes excepciones:
a)
el apartado 4 del artículo 1 será de aplicación el día de entrada en vigor del presente Reglamento;
b)
las modificaciones contempladas en el apartado 19 del artículo 1 y en el punto 1, letras b) y c), del anexo, serán de aplicación a partir de la fecha de aplicación del Reglamento (CE) no 889/2008.
El presente Reglamento podrá revisarse a partir de las propuestas pertinentes de los Estados miembros, las cuales irán acompañadas de una motivación debidamente justificada, con vistas a la modificación del presente Reglamento a partir del 1 de julio de 2013.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, 5 de agosto de 2009.