Směrnice Rady
ze dne 16. června 1975
o nakládání s odpadními oleji
(75/439/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi ustanoveními o nakládání s odpadními oleji, která se v různých členských státech již uplatňují nebo se připravují, mohou způsobit nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím může být přímo ovlivněno fungování společného trhu; je tudíž nezbytné sblížit v souladu s článkem 100 Smlouvy právní předpisy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že se zdá, že toto sbližování právních předpisů musí být doprovázeno akcí Společenství, aby mohlo být jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí dosaženo rozsáhlejším nařízením; že by měla být za tímto účelem stanovena určitá konkrétní ustanovení; že by se měla uplatňovat ustanovení článku 235 Smlouvy, jelikož Smlouva nestanoví pravomoci požadované k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že jedním ze základních cílů všech ustanovení o nakládání s odpadními oleji by měla být ochrana životního prostředí před škodlivými účinky způsobenými vypouštěním, uložením nebo úpravou těchto olejů;
vzhledem k tomu, že recyklace odpadních olejů může přispívat k politice zásobování palivy;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [3] podtrhuje význam problémů nakládání s odpadními oleji bez škodlivých účinků na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že se ve Společenství zvýšilo množství odpadních olejů a zejména emulzí;
vzhledem k tomu, že by se na všechny výrobky, včetně výrobků, které jsou z oleje složeny pouze částečně, měl uplatňovat účinný a vnitřně propojený systém úpravy odpadních olejů, který nevytvoří ani překážky pro vnitřní trh v rámci Společenství, ani neovlivní hospodářskou soutěž, a tento systém by měl stanovit jejich bezpečnou úpravu za hospodářsky uspokojivých podmínek;
vzhledem k tomu, že takový systém by měl regulovat úpravu, vypouštění, ukládání a sběr odpadních olejů a stanovit systém vydávání povolení podnikům, které takové oleje sbírají a nakládají s nimi, povinný sběr takových olejů nebo nakládání s nimi v určitých případech a vhodné kontrolní postupy;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy určité podniky jsou povinny sbírat odpadní oleje nebo s nimi nakládat, by měly být možné náhrady té části jejich nákladů, která se sběrem olejů nebo nakládáním s nimi souvisí a která není kryta jejich ziskem, a že tyto náhrady mohou být financovány mimo jiné příspěvky na prvotní nebo regenerované oleje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se výrazem "odpadní oleje" rozumí polokapalný nebo kapalný použitý produkt, který zcela nebočástečně obsahuje minerální nebo syntetický olej, včetně olejových zbytků z nádrží, směsí oleje a vody a emulsí.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění bezpečného sběru odpadních olejů a nakládání s nimi.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění, že nakládání s odpadními oleji bude pokud možno prováděno recyklací (regenerací nebo spalováním kromě spalování za účelem rozkladu).
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění zákazu:
1. jakéhokoli vypouštění odpadních olejů do vnitřních povrchových vod, podzemních vod, pobřežních vod a odvodňovacích systémů;
2. jakéhokoli uložení nebo vypouštění odpadních olejů škodlivých pro půdu a jakéhokoli neřízeného vypouštění zbytků vzniklých při zpracování odpadních olejů;
3. jakéhokoli zpracování odpadních olejů, které způsobuje znečištění ovzduší přesahující úroveň předepsanou stávajícími ustanoveními.
Článek 5
Pokud není možné cílů vymezených v článcích 2, 3 a 4 dosáhnout jinak, přijmou členské státy opatření nezbytná pro zajištění, že sběr produktů, které jim předávají držitelé, nebo nakládání s nimi bude provádět jeden nebo více podniků v zóně, kterou jim přidělí příslušné orgány.
Článek 6
Za účelem dosažení souladu s opatřeními přijatými podle článku 4 musí každý podnik, který nakládá s odpadními oleji, obdržet povolení.
Toto povolení udělují v případě potřeby příslušné orgány po přezkoumání zařízení. Tyto orgány mohou ukládat podmínky, které si vyžádá stav technického rozvoje.
Článek 7
Pokud osoba, která má v držení odpadní oleje, není schopna splnit opatření přijatá podle článku 4, musí dát oleje k dispozici k nakládání podniku či podnikům podle článku 5.
Článek 8
Držitelé určitého množství odpadních olejů, které obsahují nečistoty nad rámec určitých procent, musí s takovými oleji manipulovat a skladovat je odděleně.
Příslušné orgány stanoví množství a procenta ve smyslu prvního pododstavce, které se mohou u jednotlivých skupin výrobků lišit.
Článek 9
Podniky, které sbírají odpadní oleje nebo s nimi nakládají, provádějí tyto činnosti takovým způsobem, aby nehrozilo znečištění vody, ovzduší či půdy.
Článek 10
Provozovna, která ročně vyrábí a sbírá více než dané množství odpadních olejů stanovené každým členským státem, maximálně však 500 litrů, nebo s nimi jinak nakládá, musí:
- vést záznamy o množství, kvalitě, původu a umístění takových olejů a o jejich odeslání a přijetí, včetně dat takového odeslání a přijetí, nebo
- na žádost takové informace sdělovat příslušným orgánům.
Členské státy jsou oprávněny stanovit množství odpadních olejů podle prvního pododstavce z hlediska ekvivalentního množství prvotního oleje, které se vypočítá podle přiměřeného faktoru přepočtu.
Článek 11
Každý podnik, který nakládá s odpadními oleji, musí příslušným orgánům na žádost poskytovat všechny informace o nakládání s takovými odpadními oleji nebo jejich zbytky nebo o jejich ukládání.
Článek 12
Příslušné orgány provádějí pravidelnou kontrolu podniků ve smyslu článku 6, zejména pokud jde o plnění podmínek jejich povolení.
Článek 13
Jako kompenzace v souvislosti s povinnostmi, které členské státy ukládají podle článku 5, mohou být podnikům, které sbírají odpadní oleje nebo s nimi nakládají, udělovány náhrady za poskytované služby. Tyto náhrady nesmějí překročit roční nepokryté náklady, které podnik s přihlédnutím k přiměřenému zisku ve skutečnosti zaznamená.
Výše takových náhrad nesmí významnou měrou narušit hospodářskou soutěž ani nesmí dát popud ke vzniku umělých modelů obchodování s danými produkty.
Článek 14
Náhrady mohou být mimo jiné financovány formou poplatků uvalených na produkty, které jsou po použití přeměněny na odpadní oleje, nebo na odpadní oleje.
Financování náhrad musí probíhat v souladu se zásadou "znečišťovatel platí".
Článek 15
Každý členský stát sděluje pravidelně Komisi informace o svých odborných technických znalostech a získaných zkušenostech a výsledcích dosažených uplatňováním opatření přijatých v souladu s touto směrnicí.
Komise zasílá celkový souhrn těchto informací členským státům.
Článek 16
Každé tři roky vypracují členské státy zprávu o stavu nakládání s odpadními oleji ve svých zemích a zašlou ji Komisi.
Článek 17
Členské státy provedou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 18
Opatření přijatá členskými státy podle této směrnice mohou být postupně uplatňována na podniky uvedené v článku 6, které existují v době oznámení této směrnice, do čtyř let od uvedeného oznámení.
Článek 19
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 16. června 1975.
DIRECTIVA DEL CONSEJO
de 16 de junio de 1975
relativa a la gestión de aceites usados
( 75/439/CEE )
EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS ,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y , en particular , sus artículos 100 y 235 ,
Vista la propuesta de la Comisión ,
Visto el dictamen del Parlamento Europeo (1) ,
Visto el dictamen del Comité económico y social (2) ,
Considerando que una disparidad entre las disposiciones aplicables o en preparación en los distintos Estados miembros en lo relativo a la gestión de los aceites usados podría crear unas condiciones de competencias desiguales y tener , por este hecho , una incidencia directa sobre el funcionamiento del mercado común ; que es conveniente por lo tanto proceder en este ámbito a la aproximación de las legislaciones prevista en el artículo 100 del Tratado ;
Considerando que parece necesario acompañar esta aproximación de las legislaciones con una acción de la Comunidad tendente a realizar , mediante una regulación más amplia , uno de los objetivos de la Comunidad en el ámbito de la protección del medio ambiente ; que es conveniente , por lo tanto , prever a tal fin determinadas disposiciones específicas ; que dado que los poderes de acción necesarios a tal fin no están previstos por el Tratado , es conveniente recurrir al artículo 235 del mismo ;
Considerando que toda regulación en materia de gestión de aceites usados debe tener como uno de sus objetivos esenciales la protección del medio ambiente contra los efectos perjudiciales causados por la evacuación , el depósito o el tratamiento de dichos aceites ;
Considerando que la reutilización de los aceites usados puede contribuir a una política de abastecimiento en combustibles ;
Considerando que el Programa de acción de las Comunidades Europeas en materia de medio ambiente (3) pone de relieve la importancia del problema de la gestión de los aceites usados sin perjuicio del medio ambiente ;
Considerando que las cantidades de aceites usados y , en particular , de emulsiones , han aumentado en la Comunidad ;
Considerando que un sistema eficaz y coherente de tratamiento de dichos aceites , que no entorpezca los intercambios intracomunitarios y que no afecte a las condiciones de competencia , debe aplicarse a todos estos productos , incluyendo a los compuestos sólo en parte de aceite , y prever su tratamiento inocuo en unas condiciones económicamente satisfactorias ;
Considerando que un sistema de esta índole debe regular el tratamiento , la evacuación , el depósito y la recogida de los aceites usados y prever un mecanismo para autorizar a las empresas que gestionen estos aceites , la recogida y/o el tratamiento obligatorios de estos aceites en determinados casos , así como unos procedimientos de control adecuados ;
Considerando que , en el caso de que determinadas empresas estén obligadas a proceder a la recogida y/o al tratamiento de aceites usados , la parte de sus costes resultantes no cubierta por sus ingresos debe poder compensarse mediante indemnizaciones y que éstas pueden financiarse , entre otros por medio de un canon sobre los aceites nuevos o regenerados ,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA :
Artículo 1
Para la aplicación de la presente Directiva , se entenderá por aceite usado todo producto usado semi-líquido o líquido compuesto entera o parcialmente de aceite normal o de aceite sintético , incluyendo los residuos aceitosos de cisterna , las mezclas agua-aceite y las emulsiones .
Artículo 2
Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para asegurar la recogida y el tratamiento y evacuación inofensivos de los aceites usados .
Artículo 3
Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que , en la medida de lo posible , el tratamiento de los aceites usados se efectúe para su reutilización ( regeneración y/o combustión con fines que no sean la destrucción ) .
Artículo 4
Los Estados miembros tomarán todas las medidas necesarias para prohibir :
1 . toda evacuación de aceites usados en las aguas interiores de superficie , las aguas subterráneas , las aguas costeras y las canalizaciones ,
2 . cualquier depósito y/o cualquier evacuación de aceites usados que tuvieren efectos nocivos sobre el suelo , así como cualquier depósito o evacuación no controlados de residuos procedentes de la transformación de aceites usados ,
3 . cualquier tratamiento de aceites usados que provoque una contaminación del aire superior al nivel establecido por las disposiciones vigentes .
Artículo 5
En el caso de que los objetivos definidos en los artículos 2 , 3 y 4 no se pudieren alcanzar de otro modo , los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para que una o varias empresas efectúen la recogida de los productos ofrecidos por los poseedores y/o el tratamiento y depósito de dichos productos , en su caso , en la zona que les asignara la administración competente .
Artículo 6
Para cumplir las medidas adoptadas en virtud del artículo 4 , cualquier empresa que gestione aceites usados deberá obtener una autorización .
Dicha autorización será concedida por la administración competente , en la medida que sea necesaria previo examen de las instalaciones ; ella impondrá las condiciones que el estado de la técnica hace necesarias .
Artículo 7
Todo aquel que tenga aceites usados deberá , si no puede cumplir las medidas adoptadas en virtud del artículo 4 , ponerlos a disposición de las empresas contempladas en el artículo 5 .
Artículo 8
Los poseedores de determinadas cantidades de aceites usados que contuvieran impurezas superiores a determinados porcentajes , deberán manipularlos y almacenarlos por separado .
Las autoridades competentes determinarán , eventualmente por categoría de productos , las cantidades y los porcentajes contemplados en el párrafo primero .
Artículo 9
Las empresas que recojan y/o traten los aceites usados deberán efectuar dichas operaciones sin que ello ocasione unos perjuicios evitables para el agua , el aire o el suelo .
Artículo 10
Cualquier establecimiento que produzca , recoja y/o trate aceites usados en una cantidad mayor que aquella que cada Estado miembro determinará , pero que no podrá superar los 500 litros por año , deberá :
- llevar un registro que contenga indicaciones sobre las cantidades , la calidad , el origen y la localización , así como a la entrega y recepción , mencionando en particular la fecha de estas últimas ,
y/o
- notificar estas informaciones a la administración competente a petición de ésta .
Los Estados miembros estarán autorizados a determinar la cantidad de aceites usados con arreglo al párrafo primero , en función del equivalente en aceite nuevo calculado mediante un coeficiente de conversión razonable .
Artículo 11
Cualquier empresa que gestione aceites usados deberá comunicar a las autoridades competentes , a petición de éstas , cualquier información relativa al tratamiento o al depósito de estos aceites usados o de sus residuos .
Artículo 12
Las empresas contempladas en el artículo 6 serán controladas periódicamente por la administración competente , en particular en lo que se refiere al cumplimiento de las condiciones de autorización .
Artículo 13
Como contrapartida a las obligaciones impuestas por los Estados miembros en aplicación del artículo 5 , las empresas de recogida y/o de tratamiento podrán beneficiarse de compensaciones por los servicios prestados . Dichas compensaciones no deberán superar los costes anuales no cubiertos y comprobados realmente de las empresas , teniendo en cuenta un beneficio razonable .
Dichas compensaciones no deberán crear distorsiones significativas en la competencia ni crear corrientes artificiales de intercambios de productos .
Artículo 14
Las compensaciones podrán financiarse por medio de , entre otros , un canon percibido sobre los productos que después del uso se transformarán en aceites usados .
La financiación de las compensaciones deberá ser conforme al principio de « quien contamina , paga » .
Artículo 15
Cada Estado miembro comunicará periódicamente a la Comisión sus conocimientos técnicos al igual que las experiencias y resultados que se desprenden de la aplicación de las disposiciones adoptadas en virtud de la presente Directiva .
La Comisión transmitirá a los Estados miembros una relación de conjunto de estas informaciones .
Artículo 16
Los Estados miembros redactarán cada tres años un informe sobre el estado de la gestión de los aceites usados en su país y lo transmitirán a la Comisión .
Artículo 17
Los Estados miembros aplicarán las medidas necesarias para cumplir la presente Directiva en un plazo de veinticuatro meses a contar desde su notificación e informarán de ello inmediatamente a la Comisión .
Artículo 18
Las disposiciones adoptadas por los Estados miembros en virtud de la presente Directiva podrán aplicarse progresivamente a las empresas contempladas en el artículo 6 y existentes en el momento de la notificación de la presente Directiva , en un plazo de cuatro años a contar desde dicha notificación .
Artículo 19
Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones básicas de Derecho interno que adoptaren en el ámbito regulado por la presente Directiva .
Artículo 20
Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros .
Hecho en Luxemburgo , el 16 de junio de 1975 .