Nařízení Komise (ES) č. 1369/2002
ze dne 26. července 2002,
kterým se stanoví odchylka od čl. 31 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o důkaz o dodání na místo určení v případě rozlišených náhrad, a kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se nejnižší sazby vývozní náhrady pro některé mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 509/2002 [2], a zejména na čl. 31 odst. 10 třetí odrážku a čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 31 odst. 10 třetí odrážka nařízení (ES) 1255/1999 stanoví, že v případě rozlišené náhrady se náhrada vyplatí po předložení důkazu, že výrobky dosáhly místa určení uvedeného v licenci nebo jiného místa určení, pro které byla náhrada stanovena. Mohou však být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout stejné záruky.
(2) V případě, že jsou vývozní náhrady rozlišeny podle místa určení, čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1253/2002 [4], stanoví, že část náhrady, která se vypočítá pomocí nejnižší sazby náhrady, se vyplatí na žádost vývozce, jakmile prokáže, že produkt opustil celní území Společenství.
(3) V rámci zvláštních režimů s některými třetími zeměmi může být sazba náhrady uplatňovaná při vývozu některých mléčných výrobků do těchto zemí nižší, v některých případech i podstatně nižší, než běžně uplatňovaná sazba náhrady. Může dojít k případu, že není stanovena žádná náhrada, takže rovněž není možné stanovit žádnou nejnižší sazbu pro náhradu.
(4) Nařízení Rady (ES) č. 1151/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se stanoví některé koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomnía přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Estonskem [5], stanoví koncese v podobě recipročních celních kvót, v jejichž důsledku se ruší náhrady Společenství pro některé mléčné výrobky. Podobné koncese byly dohodnuty s Lotyšskem a Litvou. Náhrady pro příslušné výrobky pocházející z uvedených tří pobaltských států byly proto s účinkem ode dne 4. července 2002 zrušeny.
(5) V důsledku zrušení náhrad bylo provedeno rozlišení náhrad pro některé mléčné výrobky. S cílem vyhnout se závazku předložit důkaz o dodání na místo určení, aby byla vyplacena náhrada v souladu s nařízením (ES) č. 1255/1999, orgány zemí, jimž byly koncese uděleny, se zavázaly zajistit, aby pro dovoz do těchto zemí byly přijímány pouze ty zásilky výrobků Společenství, pro které nebyla poskytnuta náhrada. Za tímto účelem byla ustanovení použitelná pro Polsko na základě čl. 20b nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [6] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1368/2002 [7] rozšířena na příslušné země a výrobky. Je proto vhodné stanovit odchylku od čl. 31 odst. 10 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(6) Článek 20b nařízení (ES) č. 174/1999 stanoví pro hospodářské subjekty závazek předložit příslušným orgánům při dovozu výrobků uvedených v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999 do míst určení uvedených ve zmíněné příloze ověřený opis vývozní licence a odpovídajícího vývozního prohlášení. Vývozní licence musí obsahovat zvláštní údaje zaručující, že pro příslušné výrobky nebyla poskytnuta vývozní náhrada. Orgány příslušných třetích zemí ověří dodržování ustanovení čl. 20b nařízení (ES) č. 174/1999.
(7) Při použití nařízení (ES) č. 1255/1999 a č. 800/1999 je proto vhodné zohlednit tento zvláštní režim, aby vývozcům nevznikaly při obchodování se třetími zeměmi zbytečné náklady. Proto se při stanovení nejnižší sazby náhrady nezohledňují sazby stanovené za příslušných podmínek a pro příslušné místo určení.
(8) V zájmu jasnosti je rovněž vhodné zrušit nařízení Komise (ES) č. 2886/2000 ze dne 27. prosince 2000, kterým se stanoví odchylka od čl. 31 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o důkaz o dodání na místo určení v případě rozlišených náhrad, a kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se nejnižší sazby vývozní náhrady pro některé mléčné výrobky [8], které stanovilo podobná ustanovení pro vývoz některých výrobků do Polska. Je vhodné začlenit ustanovení uvedeného nařízení do tohoto nařízení.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 31 odst. 10 třetí odrážky nařízení (ES) č. 1255/1999 není požadován důkaz o dodání na místo určení pro výrobky uvedené v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999.
Článek 2
Nestanovení náhrady pro výrobky uvedené v příloze VIII nařízení (ES) č. 174/1999 se nezohledňuje při stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu čl. 18 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 800/1999.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 2886/2000 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se na licence, o které bylo požádáno ode dne 4. července 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. července 2002.
Reglamento (CE) no 1369/2002 de la Comisión
de 26 de julio de 2002
por el que se establecen excepciones al apartado 10 del artículo 31 del Reglamento (CE) n° 1255/1999 del Consejo respecto a la prueba de llegada al lugar de destino en el caso de las restituciones diferenciadas y por el que se establecen las disposiciones de aplicación del tipo más bajo de la restitución por exportación de determinados productos lácteos
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,
Visto el Reglamento (CE) n° 1255/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la leche y de los productos lácteos(1), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 509/2002 de la Comisión(2), y, en particular, el tercer guión del apartado 10 y el apartado 14 de su artículo 31,
Considerando lo siguiente:
(1) El tercer guión del apartado 10 del artículo 31 del Reglamento (CE) n° 1255/1999 dispone que, en el caso de una restitución diferenciada, la restitución se pagará cuando se presente la prueba de que los productos han llegado al destino indicado en el certificado o a otro destino para el que se haya fijado una restitución. Pueden establecerse excepciones a esta norma, siempre que se cumplan determinadas condiciones que ofrezcan garantías equivalentes.
(2) En caso de que la restitución por exportación se diferencie según los destinos, los apartados 1 y 2 del artículo 18 del Reglamento (CE) n° 800/1999 de la Comisión, de 15 de abril de 1999, por el que se establecen disposiciones comunes de aplicación del régimen de restituciones por exportación de productos agrícolas(3), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1253/2002(4), disponen que una parte de la restitución, calculada sobre la base del tipo más bajo de la restitución, se pagará a petición del exportador una vez que se presente la prueba de que el producto ha salido del territorio aduanero de la Comunidad.
(3) En virtud de los regímenes especiales establecidos con determinados terceros países, el tipo de la restitución aplicable a la exportación de determinados productos lácteos a esos países puede ser inferior, a veces de manera considerable, a la cuantía de la restitución aplicada normalmente. También puede suceder que no se fije ninguna restitución y que ello dé lugar al tipo más bajo de la restitución.
(4) El Reglamento (CE) n° 1151/2002 del Consejo, de 27 de junio de 2002, por el que se establecen determinadas concesiones en forma de contingentes arancelarios comunitarios para determinados productos agrícolas y, con carácter autónomo y transitorio, el ajuste de determinadas concesiones agrícolas previstas en el Acuerdo europeo con Estonia(5), establece concesiones en forma de contingentes arancelarios recíprocas que implican la supresión de las restituciones comunitarias para determinados productos lácteos. Con Letonia y Lituania se han pactado concesiones similares. Por consiguiente, desde el 4 de julio de 2002, se han suprimido las restituciones para los productos correspondientes en el caso de los tres países bálticos.
(5) La supresión de las restituciones implica une diferenciación de las restituciones en el caso de determinados productos lácteos. Para evitar la obligación de presentar la prueba de llegada a destino para beneficiarse de la restitución de conformidad con el Reglamento (CE) n° 1255/1999, las autoridades de los países en favor de los cuales se han otorgado las concesiones se han comprometido a garantizar que únicamente los envíos de productos comunitarios que no se hayan beneficiado de restituciones se admitan para la importación en estos países. A tal fin, las disposiciones aplicables a Polonia en virtud del artículo 20 ter del Reglamento (CE) n° 174/1999 de la Comisión(6), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1368/2002(7), se han ampliado a los países y a los productos en cuestión. Por lo tanto, es conveniente establecer una excepción al apartado 10 del artículo 31 del Reglamento (CE) n° 1255/1999.
(6) El Reglamento (CE) n° 174/1999 establece en su artículo 20 ter la obligación de que el exportador presente a las autoridades competentes, al importar los productos que se recogen en el anexo VIII del Reglamento (CE) n° 174/1999 con destino a los lugares que se mencionan en dicho anexo, una copia compulsada del certificado de exportación y de la declaración de exportación correspondiente. El certificado de exportación debe llevar indicaciones específicas que garanticen que los productos en cuestión no han disfrutado de una restitución por exportación. Las autoridades de los terceros países de que se trate se han comprometido a comprobar el cumplimiento de las disposiciones del artículo 20 ter del Reglamento (CE) n° 174/1999.
(7) Así pues, conviene tener en cuenta este régimen especial al aplicar el Reglamento (CE) n° 1255/1999 y el Reglamento (CE) n° 800/1999, con el fin de no imponer a los exportadores, en sus intercambios comerciales con los terceros países, gastos financieros innecesarios. Con este fin, para determinar el tipo más bajo de la restitución, no deben tenerse en cuenta los tipos fijados en las condiciones y para el destino especial de que se trate.
(8) Por claridad, conviene también derogar el Reglamento (CE) n° 2886/2000 de la Comisión, de 27 de diciembre de 2000, que establece una excepción al apartado 10 del artículo 31 del Reglamento (CE) n° 1255/1999 del Consejo, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la leche y los productos lácteos, en lo que respecta al justificante de llegada a destino en los casos de restituciones diferenciadas, y por el que se establecen disposiciones de aplicación del tipo más bajo de la restitución por exportación de determinados productos lácteos(8), que establece disposiciones similares para la exportación de determinados productos a Polonia. Es conveniente incorporar las disposiciones de dicho Reglamento en el presente Reglamento.
(9) Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de la leche y de los productos lácteos.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
No obstante lo dispuesto en el tercer guión del apartado 10 del artículo 31 del Reglamento (CE) n° 1255/1999, no se exigirá la prueba de llegada a destino de los productos contemplados en el anexo VIII del Reglamento (CE) n° 174/1999.
Artículo 2
El hecho de no fijar una restitución para los productos mencionados en el anexo VIII del Reglamento (CE) n° 174/1999 no se tendrá en cuenta para la determinación del tipo más bajo de la restitución con arreglo al primer párrafo del apartado 2 del artículo 18 del Reglamento (CE) n° 800/1999.
Artículo 3
Queda derogado el Reglamento (CE) n° 2886/2000.
Artículo 4
El presente Reglamento entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Será aplicable a los certificados solicitados a partir del 4 de julio de 2002.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 26 de julio de 2002.