Nařízení Rady (ES) č. 1493/1999
ze dne 17. května 1999
o společné organizaci trhu s vínem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4];
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem.
(2) Cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 33 Smlouvy, zejména stabilizovat trhy v odvětví vína a zajišťovat zemědělcům v tomto odvětví přiměřenou životní úroveň. Těchto cílů lze dosáhnout přizpůsobením zdrojů potřebám, přičemž toto přizpůsobení spočívá zejména v politice přizpůsobení se produkčnímu potenciálu a politice jakosti.
(3) Stávající rámec společné organizace trhu s vínem byl vytvořen nařízením (EHS) č. 822/87 [5] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1627/98 [6]. Ze zkušeností vyplývá, že by tento rámec měl být nahrazen, aby více zohledňoval současný stav v odvětví vína, zejména skutečnost, že strukturální přebytky jsou méně časté, zatímco stále mohou existovat přebytky víceleté, protože toto odvětví může podléhat mezi sklizněmi významným výkyvům produkce.
(4) Provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola v roce 1995 vedlo jak k většímu otevření trhu Společenství, na němž původní intervenční opatření ztratila nyní mnoho ze svého účinku, tak ke zmenšení prostoru pro subvencované dovozy, takže producenti Společenství musí zvýšit svou konkurenceschopnost. Většina vývozu se již uskutečňuje bez jakýchkoli subvencí.
(5) Současný největší problém trhu pro určité úseky odvětví vína Společenství spočívá v tom, že se nedokáží dostatečně rychle přizpůsobit změnám v oblasti hospodářské soutěže na vnitřním i vnějším trhu. Stávající společná organizace trhu nedokázala nabídnout řešení pro oblasti pěstování révy, jejichž produkce zřetelně nemůže najít rentabilní odbyt. Rovněž není pro tyto oblasti s rozšiřujícími se trhy dostatečně pružná a neumožňuje jejich rozvoj.
(6) Již v roce 1994 předložila Komise návrh na reformu společné organizace trhu s vínem, který však nebyl přijat. Od té doby se situace na trhu změnila.
(7) Společná organizace trhu s vínem by měla být proto reformována a učiněna dostatečně pružnou, aby se mohla bezproblémově přizpůsobovat novému vývoji a aby mohly být dosaženy tyto velké cíle: na trhu Společenství je nutno udržovat stabilnější rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou; je nutno umožnit producentům využívání rozšiřujících se trhů; odvětví se musí stát z dlouhodobého hlediska konkurenceschopnější; je žádoucí odstranit používání intervencí jakožto umělé odbytové možnosti pro přebytky; je třeba podporovat trh s vínem a tím také přispět k tomu, že část odvětví konzumního alkoholu, která tradičně používá produkty z destilace vína, bude těmito produkty kontinuálně zásobována; musí být přihlédnuto k regionálním rozdílům; musí být úředně uznána potencionální úloha seskupení producentů a odvětvových organizací.
(8) Nařízení (EHS) č. 822/87 bylo doplněno a provedeno těmito nařízeními: nařízením (EHS) č. 346/79 [7], (EHS) č. 351/79 [8] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 1029/91 [9], (EHS) č. 460/79 [10] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3805/85 [11], (EHS) č. 465/80 [12] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 1597/83 [13], (EHS) č. 457/80 [14], (EHS) č. 458/80 [15] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 596/91 [16], (EHS) č. 1873/84 [17] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2612/97 [18], (EHS) č. 895/85 [19] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3768/85 [20], (EHS) č. 823/87 [21] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1426/96 [22], (EHS) č. 1442/88 [23] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 859/1999 [24], (EHS) č. 3877/88 [25], (EHS) č. 4252/88 [26] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1629/98 [27], (EHS) č. 2046/89 [28] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2468/96 [29], (EHS) č. 2048/89 [30], (EHS) č. 2389/89 [31] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2088/97 [32], (EHS) č. 2390/89 [33] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2611/97 [34], (EHS) č. 2391/89 [35], (EHS) č. 2392/89 [36] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1427/96 [37], (EHS) č. 3677/89 [38] naposledy pozmě něným nařízením (ES) č. 2796/94 [39], (EHS) č. 3895/91 [40], (EHS) č. 2332/92 [41] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1692/98 a (EHS) č. 2333/92 [42] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1429/96 [43]. Uvedená nařízení byla několikrát podstatně změněna. Protože mají být provedeny další změny, mělo by být uvedené nařízení z důvodu jasnosti nově zpracováno v jeden text.
(9) Podle nařízení (EHS) č. 822/87 přijímá obecná prováděcí ustanovení Rada. Tímto vznikla právní úprava s komplexní strukturou. Výše uvedená nařízení obsahovala velké množství technických podrobností, které musely být často měněny. Proto by mělo toto nařízení obecně obsahovat všechny hlavní zásady pro jeho provádění. Rada by v souladu s článkem 211 Smlouvy měla přenést všechny nezbytné prováděcí pravomoci na Komisi.
(10) Pravidla pro společnou organizaci trhu s vínem jsou mimořádně složitá. V některých případech nepřihlížejí dostatečně k regionálním rozdílům. Proto je žádoucí tato pravidla v nejvyšší možné míře zjednodušit a v rámci Společenství definovat a provádět politiku na úrovni co nejbližší producentům.
(11) Aby byla využita a podpořena stabilnější rovnováha trhu a aby se nabídka lépe přizpůsobila poptávce po určitých druzích produktů, je třeba vytvořit rámcové podmínky pro správu produkčního potenciálu, jimiž budou upravena střednědobá pěstební omezení, prémie za konečné vzdání se vinohradnictví, příspěvky na restrukturalizaci a přeměnu vinic.
(12) Na strukturální opatření, která se přímo netýkají výroby vína, se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova poskytované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF) a změně a zrušení některých nařízení [44]. Protože opatření na podporu odbytu značně přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti tohoto odvětví, měla by nadále působit zejména na podporu odbytu vína Společenství. Aby však byl zajištěn soulad s obecnou politikou Společenství týkající se podpory odbytu, měla by být opatření specifická pro odvětví vína přijata v rámci příslušného horizontálního předpisu. Za tímto účelem předložila Komise návrh nařízení o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty ve třetích zemích [45].
(13) Zlepšila se rovnováha na trhu, přestože poměrně pomalým a obtížným způsobem. K tomuto zlepšení došlo zejména působením pěstebních omezení. Na základě zkušeností je zřejmé, že není možné použít jiná opatření ke zhodnocení a zvýšení stability rovnováhy trhu. Proto je v obecném zájmu nezbytné omezit tímto způsobem výkon vlastnických práv producentů.
(14) Aby mohla být všechna stávající opatření účinná, měla by být zachována pěstební omezení na střednědobě dlouhé období, jakož i zákaz pěstování révy pro výrobu vína až do 31. července 2010, pokud není tímto nařízením stanoveno jinak.
(15) Stávající povolení pro novou výsadbu révy za účelem produkce roubů, scelování pozemků a vyvlastnění, jakož i pro vinohradnické pokusné účely nezpůsobila žádné závažnější narušení trhu, a mohou proto zůstat nadále zachována, s výhradou nezbytných kontrol. Z podobných důvodů by mělo zůstat povoleno pěstování révy, jež je určena pro vlastní spotřebu v rodině vinaře.
(16) Stávající povolení pro novou výsadbu révy pro výrobu jakostního vína stanovené pěstitelské oblasti a stolního vína se zeměpisným označením se osvědčilo jako užitečný prvek politiky jakosti, jehož prostřednictvím má být nabídka lépe přizpůsobena poptávce. Tohoto cíle bude však možné dosáhnout pomocí systému rezerv práv na výsadbu, jakmile se stane plně funkčním. Na přechodné období do 31. července 2003, kdy bude tento systém plně fungovat, je žádoucí zachovat stávající povolení, s výhradou nezbytných kontrol.
(17) Stávající povolení pro opětovnou výsadbu je nezbytné k umožnění běžné obnovy starých vysloužilých vinic. Stávající režim by s výhradou nezbytných kontrol měl zůstat zachován. Pro zvýšení pružnosti by režim měl rovněž s výhradou nezbytných kontrol povolovat nabývání a výkon práv na opětovnou výsadbu před provedením klučení. Měla by být dodržována práva na opětovnou výsadbu nabytá podle předchozího režimu Společenství nebo vnitrostátní právní úpravy. Rovněž by s výhradou přísných kontrol mělo být možné převést práva na opětovnou výsadbu na jiný podnik, pokud je tento převod v souladu s politikou jakosti nebo jde o založení porostu za účelem produkce roubů nebo je spojen s převodem částí podniku. V zájmu řádného fungování společné organizace trhu by měl být takový převod možný pouze v rámci členského státu.
(18) Za účelem zlepšení správy produkčního potenciálu, podpory efektivního výkonu práv na výsadbu, a tím dalšího zmírnění působení pěstebních omezení, by měl být vytvořen systém státních nebo regionálních rezerv.
(19) Členské státy by s výhradou nezbytných kontrol měly získat při správě rezerv větší prostor, aby mohly lépe přizpůsobit výkon práv na výsadbu z těchto rezerv místním potřebám. Přitom musí být rovněž umožněn nákup práv na výsadbu pro rezervu, jakož i prodej práv z rezervy. Za tímto účelem by členské státy měly mít právo systém rezerv nepoužívat, pokud mohou prokázat, že disponují účinným systémem pro správu práv na výsadbu.
(20) Zvláštní podpůrná opatření pro mladé producenty nemohou podporovat pouze jejich usazení, ale také přizpůsobení struktury jejich podniků po prvním usazení. Mělo by jim být proto umožněno zdarma vykonávat práva na výsadbu z rezervy.
(21) Aby bylo zajištěno optimální využití zdrojů a lepší přizpůsobení poptávky nabídce, měla by být práva na výsadbu vykonána jejich držiteli v rozumné době, nebo v opačném případě vložena či znovu vložena do rezervy. Ze stejných důvodů by měla být v rozumné době udělena práva vložená do rezervy.
(22) Stabilnější rovnováha trhu a rozšiřující se světový trh mohou být důvodem pro rozšíření práv na výsadbu, která by měla být přiznána dotyčnému členskému státu a jejichž část by měla připadnout do rezervy Společenství, z níž mohou být opět užita v případě dodatečné poptávky na trhu. Toto rozšíření by mělo být sníženo o práva na novou výsadbu poskytovaná pro jakostní vína s. o. a stolní vína se zeměpisným označením.
(23) Bez ohledu na stávající pěstební omezení byly některé plochy osazovány, a tím byla tato omezení porušována. Ukázalo se, že stávající sankce určené k tomu, aby produkty z takových oblastí nenarušovaly trh s vínem, lze jen obtížně prosadit. Plochy protiprávně osázené by měly být proto vyklučeny. Povinnost vyklučení by se měla vztahovat na veškerou protiprávní výsadbu, ke které došlo po zveřejnění návrhu tohoto nařízení, neboť producenti od uvedeného okamžiku věděli o plánovaném zavedení této povinnosti.
(24) Aniž jsou dotčena stávající vnitrostátní opatření, není z důvodu právní jistoty možné požadovat na úrovni Společenství vyklučení v oblastech, které byly osázeny v rozporu s uvedenými omezeními před zveřejněním návrhu tohoto nařízení. Pro lepší kontrolu produkčního potenciálu by mělo být proto na určitou dobu členskému státu umožněno s výhradou nezbytných kontrol dodatečně tyto plochy povolovat. Při dodatečném povolování lze podle okolností dotyčné výsadby činit rozdíly, zejména pokud hrozí, že tato výsadba povede k nárůstu produkce. V tomto případě mohou být dotyčnému producentovi uloženy správní sankce.
(25) Členskému státu by mělo být umožněno přihlédnout k místním podmínkám, a případně stanovit z tohoto důvodu přísnější pravidla pro novou výsadbu, opětovnou výsadbu a přeštěpování.
(26) Existují ještě oblasti pěstování révy, jejichž produkce není přizpůsobena poptávce. Na podporu lepšího přizpůsobení odvětví jako celku je třeba podporovat rovněž konečné vzdání se vinohradnictví v těchto oblastech. Proto by měla být za tímto účelem poskytována prémie. Tyto prémie by v rámci Společenství a s výhradou nezbytných kontrol měly být spravovány tak, aby byly lépe zaměřené na dotyčné regiony. Členským státům by mělo být proto umožněno určit dotyčné regiony a stanovit výši prémií podle objektivních kritérií a až do obecné horní meze.
(27) Produkce členských států, které neprodukují více než 25000 hektolitrů ročně, neovlivňuje závažným způsobem rovnováhu na trhu. Na tyto členské státy by se proto neměla vztahovat pěstební omezení, ale zároveň by neměly mít přístup k prémiím za konečné vzdání se vinohradnictví.
(28) Existují ještě další oblasti pěstování révy, jejichž produkce sice neodpovídá poptávce, ale mohla by být lépe přizpůsobena restrukturalizací vinic formou odrůdové přeměny, změnou osázení vinic nebo zdokonalením technik obhospodařování vinic. Za tímto účelem by měly být zajištěny nezbytné kontroly.
(29) Aby byly taková restrukturalizace a přeměna vinic prováděny kontrolovaným způsobem, měly by být plánovány. K tomuto plánování by mělo docházet na úrovni co nejbližší producentovi, aby bylo zajištěno, že budou zohledněny regionální rozdíly. Konečná odpovědnost za tyto plány by však měla připadnout členským státům, aby byl zajištěn soulad těchto plánů s právem Společenství.
(30) Restrukturalizace a přeměna vinic mají pro producenta dva hlavní finanční důsledky, a to ztrátu příjmu během období přeměny a náklady na provádění uvedených opatření. Podpora by se proto měla vztahovat na oba dva tyto důsledky. Při restrukturalizaci vzniká uvnitř stanoveného rámce prostor pro doplňující vnitrostátní opatření.
(31) Pro lepší správu produkčního potenciálu by měly členské státy nebo příslušné regiony sestavit jeho přehled. Na podporu členským státům pro vypracování tohoto přehledu by jim mělo být umožněno dodatečné povolování protiprávně osázených vinařských ploch, rozšíření práv pro výsadbu a podpora pro restrukturalizaci a přeměnu vinic. V případě regionálních přehledů nesmějí být regiony, které přehled vypracovaly, vyloučeny z využívání výhod plynoucích z opatření k dodatečnému povolování, k restrukturalizaci a přeměně vinic kvůli tomu, že jiné regiony tento přehled nevypracovaly. Všechny regionální přehledy musí být však dokončeny do 31. prosince 2001.
(32) Zatřídění odrůd révy by měla probíhat na úrovni co nejbližší producentovi. Proto by mělo Společenství přenést tuto úlohu na členské státy.
(33) Nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 ze dne 24. července 1986 o zavedení registru vinic Společenství [46], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1631/98 [47], by mělo zůstat v platnosti, aby mohly členské státy, které se dosud přípravou registru nezabývaly, toto učinit. Mělo by však být přijato ustanovení pro dodatečnou změnu nebo zrušení uvedeného nařízení.
(34) Pro zachování rovnováhy na trhu by mělo být přijato ustanovení na podporu soukromého skladování stolního vína a určitých druhů hroznového moštu. Toto opatření by mělo být co nejpružnější a snadno přizpůsobitelné vývoji na trhu. Za tím účelem by zejména mělo být možné krátkodobě toto opatření nepoužívat.
(35) Aby již nebyla intervence jakožto umělá odbytová možnost pro přebytky používána, měla by být změněna právní úprava pro destilaci. Měly by být proto zavedeny tyto formy destilace: povinná destilace vedlejších produktů vinifikace, povinná destilace vína vyráběného z hroznů odrůd nezatříděných výhradně jako odrůdy moštové, opatření ohledně destilace v zájmu trhu s vínem spočívající v podpoře nepřetržitého zásobování částí odvětví konzumního alkoholu, které tradičně využívají produktů z destilace vína, a opatření pro nouzovou destilaci. Jiných forem destilace by nemělo být používáno. Tato opatření by měla být co nejpružnější, aby odpovídala potřebám trhu a specifickým regionálním podmínkám.
(36) Kvůli nízké jakosti vína získávaného z úplného vylisování by tento způsob produkce měl být zakázán a k zabránění tomuto způsobu by měla být přijata ustanovení k povinné destilaci vinných kalů a matolin. Aby bylo přihlédnuto k podmínkám produkce v určitých vinařských oblastech, mohou však být stanoveny odchylky od této povinnosti. Protože struktury produkce a trhu ve vinařské zóně A, v německé části vinařské zóny B nebo ve vinařských oblastech v Rakousku mohou zajistit dosažení cílů opatření, neměla by se na producenty v těchto regionech vztahovat povinnost destilace vedlejších produktů vinifikace, tyto vedlejší produkty však musejí být pod kontrolou odstraňovány.
(37) Víno, které je vyráběno z hroznů odrůd nezatříděných výhradně jako odrůdy moštové, by mělo být v prvním stupni určeno k tradičnímu použití v odvětví destilátů a jiným tradičním odběratelům. Měla by být stanovena povinná destilace pro množství vína přesahující běžná množství určená k uvedeným účelům.
(38) Určité části odvětví konzumního alkoholu jsou důležitým tradičním odběratelem pro produkty z destilace vína a jiné produkty z révy. Proto by měla být pro destilaci stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína pro zásobení příslušného trhu stanovena podpora Společenství ve formě hlavní podpory pro destilaci takových vín a vedlejší podpory pro skladování vzniklého destilátu.
(39) K odstranění výjimečných narušení trhu nebo k řešení závažných problémů s jakostí by mělo být stanoveno opatření pro nouzovou destilaci. Aby mohly být zohledněny zvláštní problémové případy, měla by výši a formu této podpory stanovit Komise, včetně případů zaznamenání významného pádu tržní ceny některého druhu vína. Uvedená právní úprava by měla být pro producenty dobrovolná. Je-li toto opatření uplatňováno pro určitý druh vína (v určité zóně) v období tří po sobě následujících let, měla by Komise předkládat Evropskému parlamentu Radě zprávu a případné návrhy.
(40) Odbyt alkoholu získaného destilací by měl probíhat tak, aby byla umožněna větší průhlednost a kontrola a vyloučeno narušení tradičních trhů s alkoholem.
(41) Vlivem rozdílných enologických postupů povolených tímto nařízením není v současné době prováděno zvýšení přirozeného obsahu alkoholu v % objemových všemi producenty Společenství za stejných podmínek. Za účelem odstranění této diskriminace je třeba podporovat používání produktů z révy k obohacování, což zlepší jejich odbytové podmínky a přispěje k zabránění přebytkům. Za tím účelem by měly být přizpůsobeny ceny různých produktů používaných k obohacování. Toto lze provést právní úpravou podpory pro zahuštěný hroznový mošt a rektifikovaný moštový koncentrát, které jsou používány k obohacování a pocházejí z určitých regionů.
(42) Pro dosažení stabilnější rovnováhy mezi produkcí a použitím je nadále nezbytné zvýšit používání produktů z révy. Zdá se, že je nezbytné zasáhnout přímo v etapě předcházející výrobě stolního vína a podporovat poskytováním podpor používání moštu k jiným účelům, než je vinifikace, aby bylo zajištěno, že vinařským produktům Společenství zůstanou zachovány jejich odbytové možnosti. Toto opatření by mělo být používáno tak, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže a bylo přihlédnuto k tradičním metodám produkce.
(43) Producentům, kteří nesplňují své povinnosti podle opatření o povinné destilaci, by nemělo být povoleno využívat žádných intervenčních opatření.
(44) Měla by být vypracována ustanovení, která by umožnila intervenci v případě vysokých cen na trhu Společenství.
(45) Vzhledem ke zvláštnostem trhu s vínem může ustavení seskupení producentů přispět k dosažení cílů společné organizace s vínem. Členské státy mohou taková seskupení uznat. Tato seskupení musí být ustavena na dobrovolném základě a musí prokázat svou účelnost rozsahem a efektivností služeb, které poskytují svým členům.
(46) V zájmu lepšího fungování trhu s jakostními víny s. o. a stolními víny se zeměpisným označením by mělo být členským státům umožněno provádět opatření přijatá odvětvovými organizacemi. Tato opatření by měla vylučovat určité jednání ve vzájemné shodě. Komise by měla zajistit, aby uvedená rozhodnutí byla slučitelná s právem Společenství. Odvětvové organizace by měly vykonávat určité úkoly a přitom přihlížet k zájmům spotřebitelů.
(47) Ze zdravotních důvodů a se zřetelem na cíle týkající se jakosti by měla být na úrovni Společenství stanovena enologická ošetření a postupy, které jsou jediné přípustné pro produkci produktů, na něž se vztahuje toto nařízení. Z podobných důvodů by měly být k výrobě vína k lidské spotřebě používány pouze moštové odrůdy hroznů.
(48) S přihlédnutím ke skutečnosti, že se produkční podmínky, zejména půda, poloha a podnebí mezi jednotlivými vinařskými zónami Společenství velmi liší, musí být tyto rozdíly zohledněny při enologických postupech a ošetřeních. Pro jednoduchost a usnadnění změn založených na zkušenostech a technickém pokroku by měla být stanovena v rámci prováděcích ustanovení určitá technická omezení a podmínky spojené s těmito postupy a ošetřeními. Vzhledem k dopadu oxidu siřičitého, kyseliny sorbové a sorbanu draselného na zdraví by však pro uvedené látky měly být tímto nařízením stanoveny mezní hodnoty.
(49) Měla by být přijata ustanovení pro povolené metody rozboru vinařských produktů.
(50) Popis, označování a obchodní úprava produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, mohou mít velký vliv na jejich prosazení se na trhu. Proto by měla být v tomto nařízení stanovena pravidla, která přihlédnou k oprávněným zájmům spotřebitelů a řádnému fungování vnitřního trhu a jsou potřebná k výrobě kvalitních produktů. K základním zásadám těchto pravidel musí patřit jak povinné používání určitých údajů, na jejichž základě může být produkt identifikován a které mohou poskytnout spotřebiteli určité důležité informace, tak dobrovolné používání jiných údajů podle předpisů Společenství a s výhradou ustanovení proti podvodným praktikám.
(51) Pravidla týkající se zejména označování musí obsahovat ustanovení proti podvodným praktikám a sankce použitelné na úrovni Společenství pro případ nenáležitého označování etiketami, používání jazyků, zejména pokud jde o rozdílné abecedy, a používání známek, které by mohlo spotřebitele uvést v omyl.
(52) Se zřetelem k rozdílům mezi produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, a jejich trhy, jakož i k očekáváním spotřebitelů a tradičním zvyklostem musí být pravidla rozlišena podle jednotlivých produktů, zejména u šumivého vína, a podle jejich původu.
(53) Rovněž na označování jednotlivých produktů etiketami by se měla vztahovat určitá pravidla, aby byl zřetelně jasný jejich původ a vyloučena možnost záměny s produkty Společenství.
(54) Právo na používání zeměpisných označení a jiných tradičních výrazů má hospodářský význam. Proto by mělo být toto právo předpisy upraveno a tyto pojmy chráněny. Aby byla zajištěna poctivá hospodářská soutěž a spotřebitel nebyl uváděn v omyl, musí se tato ochrana vztahovat rovněž na produkty, na něž se nevztahuje toto nařízení, včetně produktů, na které se nevztahuje příloha I Smlouvy.
(55) V zájmu spotřebitele a úsilí o zajištění rovnocenného zacházení s jakostními víny s. o. ve třetích zemích by měla být přijata ustanovení, která umožňují, aby byla dovážená a ve Společenství na trh uváděná vína se zeměpisným označením, jež jsou určena k lidské spotřebě, zahrnuta pod tuto ochranu a odpovídající kontrolu.
(56) Aby se dosáhlo souladu s povinnostmi vyplývajícím zejména z článků 23 a 24 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, jež je součástí Dohody o zřízení Světové obchodní organizace schválené rozhodnutím 94/800/ES [48], měla by být přijata ustanovení, která za určitých podmínek umožní zúčastněným stranám, aby zabránily neoprávněnému používání zeměpisných označení, která jsou chráněna třetí zemí, jež je členem Světové obchodní organizace.
(57) Politika jakosti v zemědělství a zejména ve vinohradnictví může jen přispět ke zlepšení poměrů na trhu a tím k rozšíření odbytových možností. Přijetí doplňujících společných pravidel pro výrobu a kontrolu jakostních vín s. o. spadá do této politiky a může přispět k dosažení uvedených cílů.
(58) Aby byla u jakostních vín s. o. zajištěna minimální jakost, zabránilo se nekontrolovanému rozšiřování výroby těchto vín a byly navzájem přizpůsobeny předpisy jednotlivých členských států za účelem vytvoření rovných soutěžních podmínek Společenství, musí být stanoven rámec pravidel Společenství pro výrobu a kontrolu těchto vín, se kterým musejí být zvláštní ustanovení přijatá členskými státy slučitelná.
(59) Faktory, podle kterých lze rozeznat jednotlivá jakostní vína s. o., musejí být uvedeny a definovány podle druhu a významu s přihlédnutím k tradičním podmínkám produkce. Společně se však musí usilovat o harmonizaci požadavků na jakost. Je třeba přihlédnout k těmto faktorům: vymezení produkční oblasti, odrůdové skladbě, pěstitelským metodám, metodám vinifikace, minimálnímu přirozenému obsahu alkoholu, hektarovému výnosu, jakož i rozboru a zhodnocení organoleptických vlastností. Kromě toho musí být pro jakostní likérová vína s. o. a jakostní šumivá vína s. o. přijaty zvláštní předpisy s ohledem na zvláštní vlastnosti těchto vín.
(60) Na základě zkušeností je zřejmé, že je nezbytné zpřesnit pravidla pro sestupňování jakostního vína s. o. na stolní víno a upravit, v kterých případech nemusí producent žádat, aby byl produkt z jeho sklizně nebo z prohlášení o produkci vhodný pro získávání jakostního vína s. o. zatříděn jako jakostní víno s. o.
(61) Pro zachování zvláštní kvalitativní povahy jakostních vín s. o. by mělo být členským státům umožněno uplatňovat s přihlédnutím k ustáleným poctivým zvyklostem doplňující nebo přísnější pravidla pro produkci a uvádění jakostních vín s. o. na trh.
(62) Vytvoření jednotného trhu Společenství s vínem vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství. Obchodní režim, který doplňuje intervenční opatření a stanoví dovozní poplatky a vývozní náhrady, by měl zásadně stabilizovat trh Společenství. Uvedený režim by měl vycházet z dohod, které byly uzavřeny v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(63) Pro zajištění dohledu nad rozsahem obchodu s vínem se třetími zeměmi by měl být pro určité produkty zaveden režim dovozních a vývozních licencí, který by zahrnoval složení jistoty, aby bylo zajištěno, že k obchody, pro něž byla licence žádána, budou uskutečněny.
(64) Aby bylo vyloučeno, že dovozy určitých zemědělských produktů budou mít negativní účinek na trh Společenství, měly by být za dovozy jednoho nebo více takových produktů vybírány dovozní poplatky, pokud jsou splněny určité podmínky.
(65) Za určitých předpokladů by Komise měla být oprávněna otevřít a spravovat celní kvóty vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených v souladu se Smlouvou nebo z jiných právních aktů Rady.
(66) Náhrady při vývozu do třetích zemí poskytované na základě Dohody o zemědělství v rámci WTO [49], které odpovídají rozdílu mezi cenami ve Společenství a na světovém trhu, mají zajišťovat podíl Společenství na světovém obchodu s vínem. Tyto náhrady podléhají omezení, jak ohledně množství, tak ohledně hodnoty.
(67) Dodržování omezení hodnoty by mělo být při stanovení náhrad zajištěno v rámci sledování plateb podle ustanovení o Evropském zemědělském orientačním a záručním fondu. Toto sledování může být usnadněno povinným stanovením náhrad předem, přičemž je v případě rozlišených náhrad možné změnit místo určení uvnitř zeměpisné oblasti, na niž se vztahuje jednotná sazba náhrady. V případě změny místa určení by měla být vyplacena náhrada použitelná pro skutečné místo určení, přičemž nesmí být překročena částka pro původní místo určení.
(68) Zajištění souladu s množstevními omezeními vyžaduje zavedení spolehlivého a účinného systému dohledu. Za tímto účelem by mělo být poskytování náhrad vázáno na vývozní licenci. Náhrady by měly být poskytovány v rámci množství, která jsou k dispozici, s přihlédnutím k jednotlivým situacím u příslušných produktů. Výjimky z této právní úpravy by měly být povoleny pouze pro potravinovou pomoc, na niž se nevztahují žádná omezení. Dohled nad množstvími vyváženými v průběhu hospodářského roku za využití náhrad, jak je uvedeno v Dohodě o zemědělství WTO, by se měl uskutečňovat na základě vývozních licencí vydaných pro každý hospodářský rok.
(69) Je-li to pro řádné fungování výše uvedeného režimu nezbytné, měla by být rovněž přijata ustanovení, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl použit režim aktivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala.
(70) Celní režim se umožňuje obejít bez jakýchkoliv dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; ve výjimečných případech se však může ukázat jako nedostatečný. V takových případech by mělo být Společenství umožněno přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění stávajících překážek dovozu. Tato opatření by měla být v souladu se závazky vyplývajícími z dohod uzavřených v rámci WTO.
(71) Na produkty dovážené ze třetích zemí se musí vztahovat pravidla, která zajistí určitou vyváženost s definicemi vína, jak je stanovilo Společenství. Měly by být rovněž v souladu s předpisy platnými v zemi původu a měla by k nim případně být přiložena zpráva o výsledku rozboru.
(72) Mělo by být stanoveno, že ke všem produktům, na něž se vztahuje toto nařízení, by měl být při oběhu ve Společenství přiložen průvodní doklad.
(73) Poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu. Proto by se ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví vína. Předpisy o prémiích za konečné vzdání se vinohradnictví nevylučují poskytnutí podpor stanovených vnitrostátními předpisy pro tytéž účely.
(74) Protože jsou předpisy v odvětví vína nevyhnutelně komplikované, měly by za jejich dodržování být odpovědné příslušné orgány členských států. Komise by prostřednictvím svých inspektorů spolupracujících s orgány členských států měla mít možnost na toto dodržování dohlížet a zajišťovat je.
(75) S přihlédnutím ke společnému trhu s vínem by si členské státy a Komise měly vzájemně předávat údaje nezbytné k používání tohoto nařízení. Protože jsou tyto údaje nezbytné, měli by producenti moštových hroznů, producenti hroznového moštu a vína odevzdávat prohlášení o sklizni. Členské státy mohou od producentů vyžadovat další informace. Komise může při vyhodnocování všech údajů využívat externích odborníků.
(76) S cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím řídícího výboru.
(77) Výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1258/1999 o financování společné zemědělské politiky [50].
(78) Společná organizace trhu s vínem by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 33 a 131 Smlouvy.
(79) Společná organizace trhu s vínem by měla být v souladu s dohodami uzavřenými podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy, zejména s těmi, jež jsou součástí Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, především k Dohodě o technických překážkách obchodu [51].
(80) V důsledku přechodu od režimu stanoveného v nařízení (ES) č. 822/87 a v ostatních nařízeních v odvětví vína k režimu stanovenému v tomto nařízení by mohly vzniknout potíže, k nimž není v tomto nařízení přihlédnuto. Aby byla Komise na tuto možnost připravena, měla by mít možnost přijmout nezbytná přechodná opatření. Komise by měla být rovněž oprávněna řešit určité praktické problémy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Společná organizace trhu s vínem obsahuje ustanovení o produkčním potenciálu, tržních mechanismech, seskupeních producentů a odvětvových organizacích, enologických postupech a ošetřování, popisu, označování, obchodní úpravě a ochraně, jakostním vínu s. o. a obchodu se třetími zeměmi.
2. Vztahuje se na tyto produkty:
kód KN | Označení |
| Hroznová šťáva (včetně hroznového moštu) |
22043092 | Ostatní hroznový mošt, s výjimkou částečně zkvašeného hroznového moštu nebo hroznového moštu, jehož kvašení bylo zastaveno jinak než přidáním alkoholu |
22043094 |
22043096 |
22043098 |
| Víno z čerstvých vinných hroznů, včetně alkoholizovaného vína; hroznový mošt s výjimkou hroznových moštů čísla 2009, nezahrnující jiné hroznové mošty podpoložek 22043092, 22043094, 22043096 a 22043098 |
| Čerstvé vinné hrozny, s výjimkou stolních hroznů |
08061095 |
08061097 |
22090011 | Vinný ocet |
22090019 |
| Matolinové víno |
23070011 | Vinné kaly |
23070019 |
23089011 | Matoliny |
23089019 |
3. Názvy produktů používané v tomto nařízení jsou definovány v příloze I, obsah alkoholu v příloze II a vinařské zóny v příloze III. Prováděcí pravidla k těmto přílohám mohou být stanovena postupem podle článku 75.
4. Hospodářský rok pro produkty, na něž se vztahuje toto nařízení (dále jen "hospodářský rok"), začíná 1. srpna každého roku a končí 31. července následujícího roku.
HLAVA II
PRODUKČNÍ POTENCIÁL
KAPITOLA I
VÝSADBA VINIC
Článek 2
1. Výsadba vinic odrůdami zatříděnými podle čl. 19 odst. 1 jako moštové je až do 31. července 2010 zakázána, nebude-li uděleno:
a) právo na novou výsadbu podle článku 3;
b) právo na opětovnou výsadbu podle článku 4 nebo
c) v případě použití čl. 5 odst. 8 právo na výsadbu z rezervy podle článku 5 nebo podle čl. 6 odst. 1.
Až do té doby je zakázáno roubování keřů révy jiným způsobem než moštovými odrůdami na moštové odrůdy.
2. Hrozny, které byly sklizeny na plochách,
a) jež byly osázeny révou před 1. zářím 1998 a
b) jejichž produkce směla být v souladu s čl. 6 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 822/87 uváděna do oběhu pouze za účelem destilace,
nesmí být použity k výrobě vína určeného k uvedení na trh. Produkty získané z těchto hroznů mohou být uváděny do oběhu pouze za účelem destilace. Přesto z nich nesmí být vyráběn žádný alkohol o skutečném obsahu alkoholu 80 % objemových nebo méně.
3. Pokud členský stát zhotoví přehled produkčního potenciálu podle článku 16, může se odchýlit od odstavce 2. Tato odchylka musí být poskytnuta před 31. červencem 2002 a musí obsahovat povolení pro příslušné plochy k výrobě a uvádění určitých vín na trh.
Odchylka se poskytuje:
a) v případě, že příslušný producent před tím vyklučil jiný porost révy na ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury, s výjimkou případů, kdy producent již obdržel na příslušnou plochu prémii za vyklučení podle vnitrostátních právních předpisů nebo právních předpisů Společenství nebo
b) povolením výkonu práva na opětovnou výsadbu, které producent nabyl během období, jež bude stanoveno, v souvislosti s výsadbou příslušné plochy; členské státy mohou pro tento účel použít i nově vytvořená práva na výsadbu podle čl. 6 odst. 1 nebo
c) pokud členský stát (ke spokojenosti Komise) může prokázat, že disponuje právy na výsadbu, na která nebyl ještě podán žádný požadavek a která by ještě stále platila, kdyby žádost o ně byla podána; v takovém případě lze tato práva na výsadbu vykonávat a znovu udělit producentům na plochu rovnocennou z hlediska čisté kultury nebo
d) pokud se příslušný producent zaváže k vyklučení plochy rovnocenné z hlediska čisté kultury během tří let, byla-li tato plocha zaznamenána v registru vinic příslušného členského státu.
4. Při použití odst. 3 písm. a) nebo odst. 3 písm. c) uloží členské státy přiměřené správní sankce dotčeným producentům.
5. Ustanovení odst. 3 písm. c) lze použít pouze v případě ploch o rozloze do 1,2 % celkové plochy vinic.
6. V případě použití odst. 3 písm. b) platí:
a) získá-li producent práva z rezervy, je to možné pouze podle čl. 5 odst. 3 písm. b), přičemž zaplatí 150 % částky, kterou běžně členský stát na základě uvedeného ustanovení vybírá;
b) získá-li producent právo na opětovnou výsadbu, vztahuje se toto právo na příslušné plochy plus 50 %, přičemž těchto 50 % se převádí z rezervy podle článku 5 nebo, v případě použití čl. 5 odst. 8, z nově vytvořených práv na výsadbu podle čl. 6 odst. 1.
7. Parcely osázené odrůdami, které jsou podle čl. 19 odst. 1 zatříděny jako moštové a
a) které byly vysázeny po 1. září 1998 a z nichž produkty mohou být uvedeny do oběhu podle čl. 6 odst. 3 nebo čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 822/87 jen za účelem destilace nebo
b) které byly vysázeny v rozporu se zákazem výsadby uvedeným v odstavci 1,
budou vyklučeny. Náklady na klučení nese dotčený producent. Členské státy přijmou opatření nezbytná k provádění tohoto odstavce.
Článek 3
1. Členské státy mohou producentům udělit právo na novou výsadbu pro plochy, které jsou určeny:
a) k nové výsadbě prováděné v rámci scelování pozemků nebo vyvlastnění ve veřejném zájmu podle vnitrostátních právních předpisů,
b) k provádění vinohradnických pokusů nebo
c) k založení porostů za účelem produkce roubů.
Členské státy mohou udělit právo na novou výsadbu také na plochy, z nichž získané vinařské produkty jsou určeny výhradně ke spotřebě v rodině vinaře.
2. Členské státy mohou rovněž až do 31. července 2003 udělovat práva na novou výsadbu pro plochy určené k produkci jakostního vína s. o. nebo stolního vína se zeměpisným označením, u něhož bylo uznáno, že výroba dotyčného vína je vzhledem k jeho jakosti mnohem menší než poptávka.
3. K výkonu práva na novou výsadbu je oprávněn ten producent, kterému bylo toto právo uděleno; toto oprávnění se vztahuje pouze na plochy a účely, pro které toto právo bylo uděleno.
4. Práva na novou výsadbu je nutno vykonat před koncem druhého hospodářského roku následujícího po roku jeho udělení. Jiná než v odstavci 1 uvedená práva na novou výsadbu, která nebudou vykonána během uvedeného období, se podle čl. 5 odst. 2 písm. a) vloží do rezervy.
5. Jiná než v odstavci 1 uvedená práva na novou výsadbu mohou být producentovi udělena pouze v rozsahu stanoveném v rámci čl. 6 odst. 1. V tomto případě platí:
a) před vložením nově vytvořených práv na výsadbu podle článku 6 do jedné nebo několika rezerv zajistí členský stát, aby udělením práv na novou výsadbu neklesl rozsah nově vytvořených práv na výsadbu podle čl. 6 odst. 1 na hodnotu pod nulu, a
b) jakmile členský stát vložil v článku 6 uvedená nově vytvořená práva na výsadbu do jedné nebo několika rezerv, má s tím související udělení práv na novou výsadbu za následek, že zanikne právo na výsadbu vložené v rezervě nebo rezervách pro příslušný region, které odpovídá ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury.
Článek 4
1. Právy na opětovnou výsadbu jsou
a) práva na opětovnou výsadbu udělená podle odstavce 2 nebo
b) obdobná práva nabytá podle předchozích vnitrostátních právních předpisů nebo předchozích právních předpisů Společenství.
2. Členské státy udělí práva na opětovnou výsadbu producentům, kteří vyklučili plochu vinice. Práva na opětovnou výsadbu mohou být členskými státy udělena producentům, kteří se zaváží vyklučit plochu vinic před uplynutím třetího roku od výsadby. Práva na opětovnou výsadbu se vztahují na plochy, které jsou rovnocenné z hlediska čisté kultury vyklučeným plochám nebo plochám určeným ke klučení.
3. Práva na opětovnou výsadbu vykonává podnik, kterému jsou udělena. Členské státy mohou však stanovit, že tato práva mohou být vykonávána pouze na té ploše, na které se uskutečnilo klučení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou být práva na opětovnou výsadbu zcela nebo částečně převedena na jiný podnik ve stejném členském státě, pokud:
a) část dotčeného podniku byla převedena tomuto jinému podniku. V takovém případě smí být vykonáváno právo na opětovnou výsadbu na ploše posledně jmenovaného podniku, která nesmí být větší než převedená plocha, nebo
b) plochy tohoto jiného podniku jsou určeny k
i) produkci jakostního vína s. o. nebo stolního vína se zeměpisným označením nebo
ii) založení porostu určeného k produkci roubů.
Práva mohou být vykonávána pouze na těch plochách a pro ty účely, pro které byla udělena.
Členské státy zajistí, aby uplatnění této odchylky nevedla na jejich území k celkovému nárůstu produkčního potenciálu, a to zvláště v případě převodu z nezavlažovaných na zavlažované plochy.
5. Práva na opětovnou výsadbu nabytá podle tohoto nařízení lze vykonávat pouze do konce pátého hospodářského roku následujícího po vyklučení. Odchylně od toho může členský stát tuto lhůtu prodloužit na osm let. Práva na opětovnou výsadbu nevykonaná během této lhůty se podle čl. 5 odst. 2 písm. a) převádějí do rezervy.
Článek 5
1. Za účelem lepší správy produkčního potenciálu na státní nebo regionální úrovni vytvoří členské státy státní rezervu nebo případně regionální rezervy práv na výsadbu.
2. Do rezervy nebo rezerv se vloží:
a) práva na novou výsadbu, práva na opětovnou výsadbu a z rezervy udělená práva na výsadbu, která nebyla vykonána během lhůty uvedené v čl. 3 odst. 4, čl. 4 odst. 5 nebo odstavci 6 tohoto článku;
b) práva na opětovnou výsadbu, která jejich vlastníci vložili do rezervy, případně i za úhradu ze státních prostředků, jejíž výši a ostatní podmínky stanoví členské státy s přihlédnutím k oprávněným zájmům zúčastněných stran;
c) nově vytvořená práva na výsadbu uvedená v článku 6.
3. Členské státy mohou z rezervy udělit práva těmito způsoby:
a) bez úhrady producentům mladším 40 let, kteří disponují přiměřenými odbornými dovednostmi a vědomostmi, poprvé se usadili ve vinařském podniku a tento jako jeho vedoucí obhospodařují, nebo
b) za úhradu do státního a případně regionálního fondu producentům, kteří mají v úmyslu vykonat práva k výsadbě vinic, jejichž produkce má zajištěný odbyt. Členské státy stanoví podmínky k určení výše úhrady, která může záviset na předpokládaném konečném produktu dotyčné vinice.
4. Členské státy zajistí, aby místo, na kterém bude vykonáno právo udělené z rezervy, a použité odrůdy a pěstitelské techniky zaručovaly, že následující produkce bude úměrná poptávce trhu a že výnosy budou úměrné průměrnému výnosu v regionu, ve kterém bude toto právo vykonáváno, a to obzvláště v případech, když právo na výsadbu původně získané pro nezavlažované plochy bylo vykonáváno na plochách zavlažovaných.
5. Práva na výsadbu vložená do rezervy mohou být z rezervy opětovně udělována až do konce pátého hospodářského roku následujícího po roce převodu. Práva na výsadbu, která nebudou opětovně udělena během této lhůty, zaniknou.
6. Práva na výsadbu udělená z rezervy lze vykonávat pouze do konce druhého hospodářského roku následujícího po roce udělení. Práva na výsadbu udělená z rezervy a během tohoto období nevykonaná se podle odst. 2 písm. a) opět převádějí do rezervy.
7. Členské státy, které vytvoří regionální rezervy, mohou upravovat převod práv na výsadbu mezi regionálními rezervami. Jestliže v některém členském státě existují jak regionální, tak i státní rezervy, mohou být povoleny také převody mezi těmito rezervami.
Na převody podle tohoto odstavce se může použít koeficient krácení.
8. Odchylně od odstavců 1 až 7 může příslušný orgán členského státu rozhodnout, že systém rezerv nepoužije, pokud příslušný členský stát může prokázat, že na svém území disponuje účinným systémem pro správu práv na výsadbu. Tento systém se případně může odchylovat od příslušných ustanovení této kapitoly. Disponuje-li členský stát takovým systémem, prodlužuje se doba platnosti práv na opětovnou výsadbu podle čl. 4 odst. 5 první věty o pět hospodářských let. Ustanovení čl. 4 odst. 5 druhé věty zůstává použitelné.
Článek 6
1. Nově vytvořená práva na výsadbu, včetně práv na novou výsadbu udělených členským státem podle čl. 3 odst. 2, jsou rozdělena takto:
(a)Německo: | 1534 ha |
Řecko: | 1098 ha |
Španělsko: | 17355 ha |
Francie: | 13565 ha |
Itálie: | 12933 ha |
Lucembursko: | 18 ha |
Rakousko: | 737 ha |
Portugalsko: | 3760 ha |
(b)rezerva Společenství: | 17000 ha. |
2. Nově vytvořená práva na výsadbu mohou být vložena do rezervy nebo vykonána podle čl. 2 odst. 3 písm. b) pouze tehdy, pokud členský stát zpracoval přehled produkčního potenciálu podle článku 16.
3. Vklad nově vytvořených práv na výsadbu podle odstavce 1 do rezervy nebo výkon těchto práv podle čl. 2 odst. 3 písm. b) lze provést pouze jednou.
Článek 7
1. Na tuto kapitolu se vztahují tyto definice:
a) "klučením" se rozumí úplné odstranění révových keřů, které se nacházejí na pozemku osázeném révou;
b) "výsadbou" se rozumí definitivní vysazení štěpované nebo neštěpované révy či jejích částí za účelem produkce hroznů nebo založení porostu k produkci roubů;
c) "právem na výsadbu" se rozumí právo sázet révu podle článků 3, 4, 5 a 6 na základě práva na novou výsadbu, práva na opětovnou výsadbu, práva na výsadbu uděleného z rezervy nebo nově vytvořeného práva na výsadbu;
d) "právem na opětovnou výsadbu" se rozumí právo sázet révu na ploše rovnocenné z hlediska čisté kultury ploše, na které réva byla nebo bude vyklučena podle článku 4 a čl. 5 odst. 8;
e) "přeštěpováním" se rozumí štěpování révového keře, na kterém již dříve bylo štěpování provedeno.
2. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
- ustanovení o destilaci produktů získaných z révy uvedené v čl. 2 odst. 7,
- ustanovení proti nadměrným správním výdajům při provádění této kapitoly,
- uznání podle čl. 3 odst. 2,
- souběžnou existenci ploch vinic ve smyslu čl. 4 odst. 2,
- použití koeficientu krácení podle čl. 5 odst. 7,
- zacházení s rezervou Společenství podle čl. 6 odst. 1. Prováděcí pravidla mohou zejména stanovit, že až do 31. prosince 2003 nově vytvořená práva na výsadbu z rezervy Společenství budou rozdělena členským státům k využití v oblastech, pro které mohou prokázat dodatečnou potřebu a která může být pokryta přídělem těchto nově vytvořených práv na výsadbu,
- opatření, kterými lze zajistit, aby udělením práv na novou výsadbu podle čl. 3 odst. 1 nebyl dotčen zákaz nových výsadeb podle čl. 2 odst. 1.
3. Komise předloží do 31. prosince 2003 a poté každé tři roky Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této kapitoly. Tato zpráva může případně zahrnovat návrhy na udělení dalších nově vytvořených práv na výsadbu.
KAPITOLA II
PRÉMIE ZA KONEČNÉ VZDÁNÍ SE VINOHRADNICTVÍ
Článek 8
1. Za konečné vzdání se vinohradnictví na určité ploše vinic může být poskytnuta prémie.
Prémie může být postupem podle této kapitoly poskytnuta producentům, kteří na vinicích pěstují révu k produkci hroznů. Dotyčná plocha vinic musí činit alespoň 10 arů.
2. Členské státy mohou stanovit, na které plochy lze poskytnout prémie. Možnost získání prémií na tyto plochy může být rovněž vázána na podmínky, zejména na podmínky zajištění rovnováhy mezi produkcí a vlivem na životní prostředí v dotčeném regionu.
3. Při získání prémie ztrácí producent právo na opětovnou výsadbu pro plochu, na kterou byla poskytnuta prémie.
4. Výši prémie na hektar stanovuje členský stát na základě:
a) zemědělského výnosu nebo produkční kapacity podniku,
b) metody produkce,
c) plochy, na kterou má být prémie poskytnuta, ve vztahu k ploše podniku,
d) druhu vyráběného vína a
e) existenci smíšeného pěstitelství.
5. Výše prémie nesmí překročit částku, která bude stanovena.
Článek 9
Prémie se neposkytují na
a) obhospodařované plochy vinic, na kterých během období, jež bude stanoveno, nejvýše však deset hospodářských let, dojde k porušení předpisů Společenství nebo vnitrostátních předpisů týkajících se výsadby;
b) plochy vinic, které již nejsou obdělávány;
c) plochy vinic, které byly osázeny během období, jež bude stanoveno, nejvýše však během deset hospodářských let;
d) plochy vinic, na které během období, jež bude stanoveno, nejvýše však deseti let, byly získány příspěvky na jejich restrukturalizaci a přeměnu.
Článek 10
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
a) termíny pro podání žádosti a provedení klučení;
b) podmínky pro poskytnutí plateb;
c) horní mez výše prémie podle čl. 8 odst. 5;
d) úvahy o vlivu na životní prostředí a
e) stanovení období podle článku 9.
KAPITOLA III
RESTRUKTURALIZACE A PŘEMĚNA VINIC
Článek 11
1. Zavádí se režim restrukturalizace a přeměny vinic.
2. Cílem tohoto režimu je přizpůsobení produkce poptávce na trhu.
3. Tento režim zahrnuje jedno nebo více z následujících opatření:
a) přeměnu odrůdové skladby, rovněž prostřednictvím přeštěpování;
b) změnu osázení vinic;
c) zlepšení technik obhospodařování vinic tak, aby odpovídaly cílům tohoto režimu.
Nevztahuje se na běžnou obnovu starých vysloužilých vinic.
4. Tento režim může být uplatňován pouze v těch oblastech členského státu, pro které členský stát zpracoval přehled produkčního potenciálu podle článku 16.
Článek 12
Za vytvoření plánů restrukturalizace a přeměny vinic a případně za jejich schvalování odpovídají členské státy. Tyto plány musí být v souladu s ustanoveními této kapitoly a s pravidly stanovenými k jejímu provádění.
Článek 13
1. Podpora na restrukturalizaci a přeměnu vinic může být poskytnuta pouze na základě plánu vytvořeného a popřípadě schváleného členským státem. Podpora se poskytuje formou:
a) náhrady producentům za ztrátu příjmů, která souvisí s prováděním plánu a
b) příspěvku na náklady restrukturalizace a přeměny vinic.
2. Náhradu producentům za ztrátu příjmů lze poskytnou formou:
a) povolení souběžné existence staré a nové vinice během pevně stanoveného období ve výši nejvýše 3 let, aniž jsou dotčena ustanovení kapitoly I této hlavy, nebo
b) finanční náhrady z rozpočtu Společenství.
3. Příspěvek Společenství na náklady restrukturalizace a přeměny vinic nesmí přesáhnout 50 % těchto nákladů. V regionech zařazených jako regiony, na něž se vztahuje cíl 1 podle nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [52], však může být poskytnut příspěvek Společenství až do výše 75 %. Aniž je dotčen čl. 14 odst. 4, nesmí ani v jednom z uvedených případů členské státy poskytnout žádný příspěvek na náklady.
Článek 14
1. Komise každoročně předběžně přidělí prostředky členským státům na základě objektivních kritérií s přihlédnutím k jednotlivým situacím a potřebám, jakož i na základě úsilí, jež má být vynaloženo k dosažení cílů tohoto režimu.
2. Předběžné přidělení prostředků se přizpůsobí na základě skutečných výdajů a přezkoumaných prognóz výdajů předložených členskými státy, přičemž se přihlíží k cílům tohoto režimu a dostupným prostředkům.
3. Rozdělení prostředků mezi členské státy náležitě zohledňuje podíl plochy vinic členských států na celkové ploše vinic Společenství.
4. Jsou-li některému členskému státu přiděleny prostředky na určitý počet hektarů, může je použít pro větší počet hektarů, než na jaký byly přiděleny. Přitom může tento členský stát použít státní prostředky k tomu, aby zvedl sníženou částku na hektar až do výše původní horní meze na hektar poskytované Společenstvím.
Článek 15
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
a) minimální rozlohu dotčených vinic;
b) ustanovení o využití práv na opětovnou výsadbu v rámci provádění plánů;
c) ustanovení proti nárůstu produkčního potenciálu v důsledku provádění této kapitoly;
d) nejvyšší podpůrné částky na hektar.
KAPITOLA IV
INFORMACE A OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
1. Přehled produkčního potenciálu obsahuje údaje o:
a) plochách, které jsou na území členského státu osázeny révou, která je podle čl. 19 odst. 1 zatříděna jako moštová odrůda révy;
b) dotčených odrůdách;
c) celkovém stavu stávajících práv na výsadbu;
d) všech vnitrostátních nebo regionálních právních předpisech přijatých při provádění této hlavy.
2. Členský stát může stanovit, že přehled může být sestaven na regionální bázi. V takovém případě však musí být všechny regionální přehledy sestaveny do 31. prosince 2001. V souladu s tímto nařízením nebrání skutečnost, že se sestavení přehledu v některém regionu zpozdí, použití této hlavy v jiných regionech dotyčného členského státu.
Článek 17
1. Komise může posuzovat:
a) produkci v odvětví vína;
b) rozsah průmyslového využití produktů z révy;
c) vývoj spotřeby vína a jiných produktů odvětví vína v nezměněném stavu;
d) ostatní aspekty, jejichž znalost je potřebná pro řízení trhu nebo režimu přizpůsobení nabídky.
2. Pro posouzení může Komise využít externích odborníků.
3. Komise poskytne finanční prostředky na nezávislou studii o používání interspecifických odrůd révy. Na základě této studie předloží do 31. prosince 2003 Evropskému parlamentu a Radě zprávu doplněnou případně o návrhy.
Článek 18
1. Producenti moštových hroznů, jakož i producenti moštu a vína podávají každoročně prohlášení o množství produktů z poslední sklizně. Členské státy mohou požadovat i od obchodníků s moštovými hrozny, že každoročně podají prohlášení o množství z poslední sklizně, které bylo uvedeno na trh.
2. Producenti hroznového moštu a vína, jakož i obchodníci s výjimkou maloobchodníků podávají každoročně prohlášení o svých zásobách moštu a vína, ať už tyto zásoby pocházejí ze sklizně běžného roku, nebo z dřívějších sklizní. Mošty a vína dovezená z třetích zemí se vykazují samostatně.
Článek 19
1. Členské státy zatřídí odrůdy révy určené k výrobě vína. Zatříděné odrůdy révy musí náležet k druhu Vitis vinifera nebo pocházet z křížení tohoto druhu s jinými druhy rodu Vitis. Zatříděny nesmějí být tyto odrůdy révy:
- Noah (zvaný rovněž Charvát, Noe),
- Othello,
- Isabelle,
- Jacquez,
- Clinton,
- Herbémont.
2. Ve svém zatřídění označí členské státy odrůdy révy, které jsou na jejich území vhodné k výrobě jakostních vín s. o. Tyto odrůdy musí náležet k druhu Vitis vinifera.
3. Na území Společenství mohou být vysazovány, opětovně vysazovány nebo štěpovány pro účely výroby vína pouze zatříděné odrůdy révy. Toto omezení se nevztahuje na odrůdy révy, které jsou určeny pro vědecké výzkumné a pokusné účely.
4. Plochy, které jsou osázeny nezatříděnými odrůdami révy, musí být vyklučeny s výjimkou případů, kdy produkce z těchto ploch je určena výhradně ke spotřebě rodiny vinaře. Členské státy přijmou potřebná opatření k dohledu nad uvedenou výjimkou.
5. Jsou-li odrůdy vymazány ze zatřídění, musí být dotčené plochy do 15 let od výmazu vyklučeny.
Článek 20
Pravidla pro registr vinic Společenství jsou stanovena v nařízení (EHS) č. 2392/86.
Článek 21
Kapitoly I a II této hlavy se nepoužijí v členských státech, ve kterých výroba vína za hospodářský rok činí nejvýše 25000 hektolitrů. Základem výpočtu pro tuto výrobu je průměrná výroba uplynulých pěti hospodářských let.
Článek 22
Členské státy mohou vydat přísnější vnitrostátní předpisy pro novou nebo opětovnou výsadbu révy nebo pro přeštěpování. Mohou vyžadovat, aby žádosti nebo informace stanovené v této hlavě byly doplněny dalšími údaji potřebnými pro kontrolu vývoje produkčního potenciálu.
Článek 23
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) formu a míru podrobnosti údajů požadovaných pro přehled podle článku 16;
b) správu zatřiďování odrůd révy podle článku 19;
c) využití produktů z odrůd, které nejsou zapsány v tomto zatřídění.
2. Předpisy o průvodních dokladech pro révový vegetativní množitelský materiál a odpovídající prováděcí pravidla, včetně předpisů o kontrole, mohou být stanovena postupem podle článku 75.
3. Nařízení (EHS) č. 2392/86 může být pozměněno nebo zrušeno postupem podle článku 75.
4. Postupem podle článku 75 bude rozhodnuto, zda některý členský stát vytvoří přehled podle článku 16 nebo případně zda bude dotyčné rozhodnutí zrušeno, jestliže například členský stát přehled neaktualizoval.
HLAVA III
MECHANISMY TRHU
KAPITOLA I
PODPORA SOUKROMÉHO SKLADOVÁNÍ
Článek 24
1. Producentům se poskytne podpora soukromého skladování:
a) stolního vína,
b) hroznového moštu, zahuštěného hroznového moštu a rektifikovaného moštového koncentrátu.
2. Podpora se poskytne jedině tehdy, pokud bude v době od 16. prosince až do 15. února následujícího roku a za podmínek, jež budou stanoveny, uzavřena s intervenční agenturou dlouhodobá smlouva o skladování.
3. Doba trvání dlouhodobých smluv o skladování končí
a) pro stolní víno nejdříve 1. září po datu uzavření smlouvy, pro hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt a rektifikovaný moštový koncentrát nejdříve 1. srpna po datu uzavření smlouvy a
b) nejpozději 30. listopadu po datu uzavření smlouvy.
Článek 25
1. Na uzavření smluv o skladování se vztahují podmínky týkající se především jakosti dotčených produktů.
2. Smlouvy o skladování stolního vína musí obsahovat ustanovení, že výplata podpory za celé uskladněné množství nebo jeho část se může zastavit a odpovídající povinnosti producenta mohou skončit, jakmile tržní cena dotčeného druhu stolního vína překročí práh, který bude stanoven.
3. Částka podpory na soukromé skladování může pokrýt pouze technické náklady spojené se skladováním a úroky; tyto náklady i úroky se stanoví paušálně.
4. U zahuštěného hroznového moštu se může na výši této podpory použít koeficient odpovídající jeho hustotě.
Článek 26
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou zahrnovat zejména:
- stanovení prahu, paušální částky a koeficientu podle článku 25,
- ustanovení, že dlouhodobé smlouvy o skladování stolního vína lze uzavřít pouze pro určité druhy stolního vína,
- ustanovení, že hroznový mošt, pro který byla uzavřena dlouhodobá smlouva o skladování, může být během trvání smlouvy zcela nebo částečně zpracován na zahuštěný hroznový mošt nebo rektifikovaný moštový koncentrát,
- pravidla pro používání ustanovení o zastavení platby podpor podle čl. 25 odst. 2,
- ustanovení, že hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt k výrobě hroznové šťávy nemohou být předmětem dlouhodobých smluv o skladování,
- skutečnou dobu trvání smlouvy.
2. Postupem podle článku 75 může být stanoveno, že
- režim podpor soukromého skladování nelze uplatňovat, jestliže vývoj trhu ukáže, že tento režim je neopodstatněný, a
- možnost uzavírání dalších dlouhodobých smluv o skladování lze kdykoli pozastavit, jestliže je to opodstatněno vývojem trhu a zejména rozsahem již uzavřených smluv.
KAPITOLA II
DESTILACE
Článek 27
1. Úplné vylisování rozdrcených nebo nerozdrcených vinných hroznů a lisování vinných kalů se zakazuje. Obnovené kvašení matolin pro jiné účely než destilaci se zakazuje.
2. Filtrace a odstředění vinných kalů se nepovažují za lisování, pokud
a) získané produkty mají řádnou a uspokojivou obchodní jakost a
b) takto zpracované vinné kaly nejsou dále převáděny do suchého stavu.
3. S výjimkou osob a seskupení uvedených v odstavci 7 musí každá fyzická či právnická osoba nebo seskupení osob, které prováděly vinifikaci, nechat destilovat všechny vedlejší produkty vinifikace.
4. Množství alkoholu ve vedlejších produktech musí dosahovat nejméně 10 % objemových alkoholu obsaženého v získaném vínu, jestliže víno bylo získáno přímou vinifikací hroznů. S výjimkou odchylek v technicky opodstatněných případech nesmí toto množství činit méně než 5 %, jestliže víno bylo získáno vinifikací hroznového moštu, částečně zkvašeného hroznového moštu nebo mladého vína v procesu kvašení. Nebude-li dosaženo této procentní sazby, musí osoba povinná destilací dodat odpovídající množství vína ze své vlastní produkce, aby se dosáhlo uvedené procentní sazby.
Pro skupiny producentů, jež budou určeny, pro určité produkční regiony, jakož i pro vína podléhající destilaci podle článku 28 mohou být učiněny odchylky od odstavce 3 a od prvního pododstavce.
5. Povinnost dodávky podle odstavce 3 může být splněna dodáním vína octárně.
6. S výjimkou osob a seskupení uvedených v odstavci 7 musí každá fyzická nebo právnická osoba či jejich seskupení disponující vedlejšími produkty, které vznikly při jiném zpracování hroznů než vinifikaci, dodávat tyto produkty k destilaci.
7. Každá fyzická nebo právnická osoba či jejich seskupení, která zpracovává hrozny sklizené ve vinařské zóně A nebo v německé části vinařské zóny B nebo zpracovává hrozny sklizené v Rakousku, musí pod kontrolou a za podmínek, jež budou stanoveny, odstranit vedlejší produkty vznikající při tomto zpracování.
8. Každá osoba nebo seskupení podléhající povinnostem uvedeným v odstavci 3 nebo v odstavci 6 mohou tyto povinnosti splnit stažením vedlejších produktů vinifikace pod kontrolou a za podmínek, jež budou stanoveny.
9. Nákupní cena matolin, vinných kalů a vína dodaných podle tohoto článku k destilaci činí 0,995 eura za % objemové a hektolitr.
10. Cena, kterou má zaplatit palírna, nemůže být nižší než nákupní cena.
11. Palírna může
a) získat podporu pro produkt k destilaci, jestliže destilací získaný produkt vykazuje nejméně 52 % objemových alkoholu nebo
b) destilací získaný produkt dodat intervenční agentuře, pokud vykazuje nejméně 92 % objemových alkoholu.
Je-li víno již před dodáním do palírny zpracováno na alkoholizované víno, je výrobci alkoholizovaného vína vyplacena podpora podle písmene a) a produkt destilace nelze dodat intervenční agentuře.
12. Může být rozhodnuto, že dodávku intervenční agentuře lze nahradit dodávkou hospodářskému subjektu, který předložil nabídku v rámci prodejů uspořádaných pro odbyt produktů destilace a jehož nabídka byla přijata v rámci postupu podle čl. 31 odst. 1.
13. Odstavce 1 až 12 se nevztahují na hroznovou šťávu a zahuštěnou hroznovou šťávu ani na hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt určený k výrobě hroznové šťávy.
Článek 28
1. Víno z hroznů odrůd, které jsou zatříděny pro stejnou správní jednotku jako odrůdy moštové i jako odrůdy k jiným účelům, se musí před termínem, jež bude stanoven, destilovat, pokud překračuje běžně vinifikované množství a není v daném hospodářském roce vyvezeno. Není-li stanoveno jinak, lze jej dodávat pouze do palíren.
2. Pro stanovení běžně vinifikovaného množství se přihlíží zejména
a) k množství vinifikovanému v průběhu referenčního období, jež bude stanoveno, a
b) k množství vína vyhrazeného pro tradiční účely užití.
3. Nákupní cena vína dodaného k destilaci podle tohoto článku činí 1,34 eura za % objemové a hektolitr; tato cena může během daného hospodářského roku kolísat, pokud její průměrná výše v tomto hospodářském roce činí 1,34 eura za % objemové a hektolitr.
4. Cena, kterou má zaplatit palírna, nemůže být nižší než nákupní cena.
5. Palírna může
a) získat podporu pro produkt k destilaci, jestliže destilací získaný produkt vykazuje nejméně 52 % objemových alkoholu nebo
b) destilací získaný produkt dodat intervenční agentuře, pokud vykazuje nejméně 92 % objemových alkoholu.
Je-li víno již před dodáním do palírny zpracováno na alkoholizované víno, je výrobci alkoholizovaného vína vyplacena podpora podle písmene a) a produkt destilace nelze dodat intervenční agentuře.
6. Může být rozhodnuto, že dodávku intervenční agentuře lze nahradit dodávkou hospodářskému subjektu, který předložil nabídku v rámci prodejů uspořádaných pro odbyt produktů destilace a jehož nabídka byla přijata v rámci postupu podle čl. 31 odst. 1.
7. Tento článek se použije bez ohledu na čl. 1 odst. 2.
Článek 29
1. Společenství může podporovat destilaci stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína, aby podpořilo trh s vínem a průběžné zásobení té části odvětví konzumního alkoholu produkty destilace vína, ve které se tento alkohol tradičně používá.
2. Podpora spočívá v poskytnutí hlavní a vedlejší podpory palírně.
3. Hlavní podpora se poskytuje na základě destilovaného množství stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína.
4. Hlavní podpora se poskytuje na základě smlouvy uzavřené mezi palírnou a producentem vína. Stanoví se minimální cena, kterou musí palírny zaplatit producentovi; tato cena může během daného hospodářského roku kolísat, pokud její průměrná výše v tomto hospodářském roce činí 2,488 eura za % objemové a hektolitr.
5. Výše hlavní podpory zohledňuje tyto podmínky:
a) průměrná minimální cena hrazená palírnami producentům vína musí během daného hospodářského roku odpovídat částce uvedené v odstavci 4;
b) musí být i nadále a za soutěžní ceny zásobováni tradiční odběratelé odvětví konzumního alkoholu.
6. Vedlejší podpora se poskytuje ve formě platby k pokrytí přiměřených nákladů na skladování vzniklých destilátů. Je určena ke zjednodušení uplatňování režimu hlavní podpory.
Článek 30
1. V případě výjimečného narušení trhu následkem značných přebytků nebo problémů s jakostí může být přijato opatření pro nouzovou destilaci.
2. Účelem tohoto opatření je:
a) odstranění specifických přebytků a
b) zajištění průběžného zásobování od jedné sklizně ke druhé.
3. Toto opatření je pro producenty dobrovolné.
4. Toto opatření může být omezeno na některé druhy vína nebo pěstitelské oblasti. Pro jakostní víno s. o. lze toto opatření uplatňovat pouze na žádost dotčeného členského státu.
5. Jedním z kritérií, která by mohla být určující pro zavedení tohoto opatření, je prokazatelné zhoršení tržní ceny v určité době pro některý druh vína nebo pro víno určité pěstitelské oblasti.
6. Jestliže Společenství uplatňovalo toto opatření ve třech po sobě následujících letech pro některý druh vína (v určité oblasti), předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o této trvající krizi a případně předloží odpovídající návrhy.
Článek 31
1. Alkohol převzatý intervenční agenturou bude odprodán buď prostřednictvím veřejné dražby, nebo v nabídkovém řízení. Při odbytu tohoto alkoholu zamezí úřady v nejvyšší možné míře případné újmě při prodeji alkoholu, který je tradičně závislý na existenci tohoto trhu. Tento alkohol nesmí proniknout do odvětví konzumního alkoholu.
2. Lze však rozhodnout od odprodeji tohoto alkoholu do uvedeného odvětví, pokud zásobování části odvětví, ve kterém je užití alkoholu vinného původu předepsáno, není zajištěno na základě článků 27, 28 a 29.
Článek 32
1. Pro víno od producentů, kteří zvýšili jeho obsah alkoholu přidáním sacharosy nebo moštu a získali na to podporu podle článku 34, se snižuje pro každou destilaci s výjimkou destilace podle článku 27 stanovená nákupní cena uvnitř každé oblasti pěstování révy o stejnou paušální částku, která bude vypočtena podle výše podpory uvedené v článku 34 a podle stanoveného zvýšení obsahu alkoholu pro danou oblast pěstování révy.
2. Na žádost dotčeného producenta se snížení provádí jenom u množství, u kterého byl zvýšen obsah alkoholu podle odstavce 1.
Článek 33
1. Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) odchylky uvedené v této kapitole;
b) podmínky podle článků 27 a 28, za kterých se provádí destilace, zjišťování obsahu alkoholu ve vínu, podmínky, za kterých se produkty dodávají intervenčním agenturám, a nákupní ceny produktů destilace, které mohou být převzaty intervenčními agenturami, nebo kritéria stanovení těchto cen;
c) minimální normy pro matoliny a vinné kaly;
d) podmínky, za kterých může být provedeno odstranění pod kontrolou uvedené v čl. 27 odst. 7;
e) běžně vinifikované množství podle čl. 28 odst. 2;
f) pravidla pro uplatňování opatření uvedeného v článku 30, včetně produktů, na něž se vztahuje, jakož i odbyt produktů destilace, zejména za účelem zabránění narušení trhu s alkoholem a lihovinami;
g) možnost přizpůsobení nákupní ceny uvedené v čl. 28 odst. 3 a
h) stanovení minimální ceny podle čl. 29 odst. 4.
2. Výše podpor uvedených v článcích 27 a 28 určených k zajištění odbytu získaných produktů, výše podpor uvedených v článku 29, pravidla vymezující okolnosti, jež by mohly způsobit uplatnění opatření uvedeného v článku 30, jakož i rozsah a forma finanční podpory Společenství pro tato opatření se stanoví postupem podle článku 75.
KAPITOLA III
PODPORY PRO SPECIFICKÉ VYUŽITÍ
Článek 34
1. Zavádí se podpora pro použití
a) zahuštěného hroznového moštu a
b) rektifikovaného moštového koncentrátu
vyrobených ve Společenství, pokud budou užity ke zvýšení obsahu alkoholu vinařských produktů, pro které je takové zvýšení podle tohoto nařízení povoleno.
2. Poskytování podpory může být vyhrazeno pro produkty získané ve vinařské zóně C III, jestliže by bez tohoto opatření nebylo možné zachovat současný obchod s hroznovým moštem a vínem pro scelování.
3. Výše podpory se stanoví v eurech za procento objemové možného obsahu alkoholu a za hektolitr zahuštěného hroznového moštu nebo rektifikovaného moštového koncentrátu s přihlédnutím k rozdílům mezi náklady na obohacování prostřednictvím uvedených produktů a náklady na obohacování prostřednictvím sacharosy.
Článek 35
1. Zavádí se podpora pro použití
a) hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu vyrobených ve Společenství za účelem výroby hroznové šťávy nebo jiných poživatelných produktů z hroznové šťávy;
b) hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu vyrobených ve vinařské zóně C III určených ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódu KN 220600, pro které mohou dotyčné členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno";
c) zahuštěného hroznového moštu vyrobeného ve Společenství jako hlavní složky sortimentu zboží, které ve Spojeném království a Irsku bude uváděno do oběhu s výslovným návodem, jak z něj spotřebitel připraví nápoj napodobující víno (home-made wine).
2. Ukáže-li se, že zeměpisné omezení výroby hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu podle odst. 1 písm. b) vede k narušení hospodářské soutěže, může být odchylně od odst. 1 písm. b) rozhodnuto, že podpora bude poskytnuta i pro hroznový mošt a zahuštěný hroznový mošt, který byl vyroben v jiných oblastech Společenství než ve vinařské zóně C III.
3. Podpory uvedené v odstavci 1 se poskytují výhradně pro užití produktů, které byly získány z odrůd révy zatříděných výhradně jako moštové odrůdy nebo zatříděných jako moštové odrůdy a současně jako odrůdy pro jiné účely; mohou být rovněž poskytnuty na hrozny z těchto odrůd pocházející ze Společenství.
4. Výše podpor se stanoví tak, aby náklady na zásobování hroznovým moštem a zahuštěným hroznovým moštem pocházejícím ze Společenství byly na úrovni, která zajistí udržení jejich tradičních odbytových možností.
5. Část podpory uvedené v odst. 1 písm. a), která bude stanovena později, je určena na propagační kampaň na podporu spotřeby hroznové šťávy. Za účelem organizace této kampaně může být podpora stanovena na větší výši, než je výše vyplývající z použití odstavce 4.
Článek 36
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) podmínky pro poskytnutí podpory podle čl. 34 odst. 1;
b) opatření nezbytná k zajištění kontroly použití produktů podle čl. 35 odst. 1;
c) výši podpory podle článků 34 a 35, která se stanoví před začátkem každého hospodářského roku;
d) rozhodnutí podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 37
Producenti, na které se vztahují povinnosti podle článků 27 a 28, mohou využívat intervenční opatření podle této hlavy pouze tehdy, když uvedené povinnosti splnili během období, jež bude stanoveno. Toto období a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 38
1. Pokud jsou na trhu s vínem Společenství zjištěny příliš vysoké ceny některého druhu vína a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen, může Komise přijmout nezbytná opatření.
2. Pokud trh se stolním vínem vyžaduje podporu, mohou být pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b), s výjimkou stolního vína, přijata intervenční opatření postupem podle článku 75.
HLAVA IV
SESKUPENÍ PRODUCENTŮ A ODVĚTVOVÉ ORGANIZACE
KAPITOLA I
SESKUPENÍ PRODUCENTŮ
Článek 39
1. Pro účely tohoto nařízení se "seskupením producentů" rozumí právnická osoba, která
a) byla založena z podnětu producentů produktů, na něž se vztahuje toto nařízení;
b) pro své členy sleduje zejména tyto cíle:
i) zajištění plánování produkce a jejího přizpůsobení podle poptávky, zejména množstvím a jakostí;
ii) podpora soustředění nabídky a uvádění jejich produktů na trh;
iii) omezování produkčních nákladů a regulace produkčních cen;
iv) podpora ekologicky vhodných pěstitelských metod, technik produkce a technik nakládání s odpady, zvláště za účelem ochrany jakosti vod, půdy a krajiny, jakož i k udržení nebo podpoře biodiverzity.
2. Seskupení producentů uznaná v rámci tohoto nařízení musí mít možnost uložit přiměřené sankce svým členům v případě porušení závazků vyplývajících ze stanov.
3. Členské státy mohou jako seskupení producentů ve smyslu tohoto nařízení uznat ta seskupení, která o to požádají, pokud:
a) splňují požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2 a za tím účelem mimo jiné prokážou, že sdružují alespoň minimální počet členů a disponují minimálním množstvím produktů, které lze uvést na trh;
b) skýtají dostatečnou záruku, pokud jde o uskutečňování, trvání a efektivnost své činnosti;
c) účinně připraví své členy k přijetí technické pomoci nezbytné pro využití ekologicky zaměřených pěstitelských metod.
Článek 40
1. Členské státy
a) rozhodnou o uznání seskupení producentů během tří měsíců od obdržení žádosti se všemi potřebnými údaji;
b) provádějí pravidelné kontroly, aby zjistily, zda seskupení producentů trvale plní předpoklady pro uznání, při jejich neplnění uplatní sankce vůči tomuto seskupení a v případě nutnosti rozhodnou o odejmutí uznání;
c) sdělí Komisi do dvou měsíců každé rozhodnutí o poskytnutí nebo odejmutí uznání.
2. Komise se prostřednictvím kontroly přesvědčí o dodržování článku 39 a odst. 1 písm. b) tohoto článku a případně na jejím základě požádá členský stát o odejmutí poskytnutého uznání.
KAPITOLA II
ODVĚTVOVÉ ORGANIZACE
Článek 41
1. Za účelem zlepšení fungování trhu s jakostními víny s. o. a stolními víny se zeměpisným označením mohou producentské členské státy, zejména při provádění rozhodnutí odvětvových organizací, stanovit pravidla pro uvádění na trh, aby byla řízena nabídka během prvního uvedení na trh, jestliže tato pravidla se vztahují na zadržení produktů v rezervě a/nebo stupňovité uvádění produktů na trh, s vyloučením všech ostatních jednání ve vzájemné shodě, například těchto:
- stanovení ceny, a to i orientační nebo prostřednictvím doporučení,
- zadržení příliš vysokého procentního podílu roční sklizně, která je běžně dostupná, a obecně každé neobvyklé opatření ke zúžení nabídky,
- odepření vydání státních potvrzení nebo potvrzení Společenství pro uvádění vinařských produktů do oběhu a na trh, pokud je toto uvádění na trh slučitelné s výše uvedenými pravidly.
2. Pravidla uvedená v odstavci 1 jsou dávána hospodářským subjektům na vědomí v plném znění prostřednictvím zveřejnění v úředním tisku dotčeného členského státu.
3. Členské státy, které využijí možnost uvedenou v odstavci 1, předají každoročně Komisi zprávu o přijatých rozhodnutích v předcházejícím roce. Komise ověří, zda jsou v souladu s právem Společenství, především s ustanoveními o volném pohybu zboží (články 28 až 31 Smlouvy), o hospodářské soutěži (články 81 až 86 Smlouvy) a se zásadou zákazu diskriminace (čl. 34 odst. 3 Smlouvy).
4. Organizace ve smyslu odstavce 1 provádí v jednom nebo několika regionech Společenství některá z následujících opatření, přičemž přihlíží k zájmům spotřebitelů:
i) zlepšení znalosti a průhlednosti produkce a trhu;
ii) přispění k lepší koordinaci uvádění produktů na trh, zvláště prostřednictvím průzkumů a studií trhu;
iii) vypracování smluvních vzorů slučitelných s právem Společenství;
iv) větší míra využívání produkčního potenciálu;
v) informace a průzkumy trhu za účelem zaměření produkce na produkty, které lépe odpovídají potřebám trhu, jakož i chuti a očekávání spotřebitele, především pokud jde o jakost a šetrnost k životnímu prostředí;
vi) vývoj postupů k omezení spotřeby přípravků na ochranu rostlin a jiných používaných látek a k zajištění jakosti produktů stejně jako ochrany půdy a vod;
vii) vývoj postupů a nástrojů ke zlepšení jakosti produktů ve všech etapách produkce, vinifikace a uvádění na trh;
viii) využívání možností a ochrana ekologického zemědělství, jakož i označení původu, značky jakosti a zeměpisných označení;
ix) podpora zejména integrované produkce nebo jiných ekologicky zaměřených metod produkce.
HLAVA V
ENOLOGICKÉ POSTUPY A OŠETŘOVÁNÍ, POPIS, OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A OCHRANA
KAPITOLA I
POVOLENÉ POSTUPY A OŠETŘENÍ
Článek 42
1. Stanoví se enologické postupy a ošetření povolené ve Společenství pro výrobu produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, s výjimkou hroznové šťávy, zahuštěné hroznové šťávy, jakož i hroznového moštu a zahuštěného hroznového moštu určeného pro výrobu hroznové šťávy.
2. Povolené enologické postupy a ošetření mohou být užity pouze k řádné vinifikaci, uchovávání nebo k řádnému vývoji produktu.
3. Povolené enologické postupy a ošetření vylučují přidání vody, kromě případů, kdy existuje zvláštní technická potřeba, jakož i přidání alkoholu, s výjimkou hroznového moštu z čerstvých vinných hroznů, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, likérového vína, šumivého vína, alkoholizovaného vína a, za podmínek, které budou stanoveny, perlivého vína.
4. Členské státy mohou u enologických postupů a ošetření uplatňovat přísnější podmínky, aby zajistily zachování podstatných charakteristických znaků jakostního vína s. o., stolního vína se zeměpisným označením vyráběného na jejich území, jakož i šumivého a likérového vína. V takovém případě sdělí tyto podmínky Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
5. Není-li stanoveno jinak, pouze hrozny odrůd zatříděných podle článku 19 jako moštové odrůdy a z nich získané produkty mohou být ve Společenství použity k výrobě těchto produktů:
a) hroznového moštu, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu,
b) zahuštěného hroznového moštu,
c) rektifikovaného moštového koncentrátu,
d) vína vhodného k získávání stolního vína,
e) stolního vína,
f) jakostního vína s. o.,
g) likérového vína,
h) částečně zkvašeného hroznového moštu ze zaschlých hroznů,
i) vína z přezrálých hroznů.
6. Scelením vína vhodného k získávání bílého stolního vína nebo bílého stolního vína s vínem vhodným k získávání červeného stolního vína nebo červeným stolním vínem nemůže vzniknout stolní víno.
Toto ustanovení však v některých případech, jež budou stanoveny, nevylučuje scelování podle prvního pododstavce, jestliže výsledný produkt vykazuje vlastnosti červeného stolního vína.
Odchylně od prvního pododstavce je uvedené scelování povoleno do 31. července 2005 v regionech, ve kterých je tento postup tradiční, a to za podmínek, jež budou stanoveny.
Článek 43
1. Povolené enologické postupy a ošetření jsou uvedeny v přílohách IV a V.
2. Zejména:
- povolené enologické postupy a ošetření týkající se obohacování, přikyselování, odkyselování a slazení, jakož i předpisy o obsahu oxidu siřičitého a nejvyšším obsahu těkavých kyselin jsou uvedeny v příloze V částech A až G,
- povolené enologické postupy a ošetření a pravidla pro výrobu šumivého vína a jakostního šumivého vína jsou uvedeny v příloze V částech H a I;
- povolené enologické postupy a ošetření a pravidla pro výrobu likérového vína jsou uvedeny v příloze V části J.
Článek 44
1. U produktů kódů KN 220410, 220421 a 220429 mohou být ve Společenství nabízena nebo dodávána k přímé lidské spotřebě pouze likérová vína, šumivá vína, šumivá vína dosycená oxidem uhličitým, perlivá vína, perlivá vína dosycená oxidem uhličitým, jakostní vína s. o., stolní vína a případně, odchylně od článku 45, vína dovezená v souladu s právem.
2. S výjimkou lahvového vína, u kterého lze prokázat, že se plnění uskutečnilo před 1. zářím 1971, může být jiné víno než jakostní víno s. o. pocházející z odrůd uvedených v čl. 42 odst. 5, avšak neodpovídající definicím podle přílohy I bodů 12 až 18, použito jen pro vlastní spotřebu rodiny vinaře, k výrobě vinného octa nebo k destilaci.
3. V letech s mimořádně nepříznivými povětrnostními podmínkami může být rozhodnuto, že produkty z vinařských zón A a B, které nedosahují minimálního přirozeného obsahu alkoholu stanoveného pro danou vinařskou zónu, mohou být ve Společenství použity k výrobě šumivého vína a šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým, jestliže tato vína dosahují alespoň 8,5 % objemových skutečného obsahu alkoholu, nebo k výrobě perlivého vína dosyceného oxidem uhličitým. V takovém případě se může provést obohacování v rámci mezních hodnot stanovených v příloze V části D bodu 5.
4. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení, které členské státy mohou uplatňovat na svém území pro výrobu produktů, které nespadají pod kódy KN 220410, 220421 a 220429, může být hroznový mošt z čerstvých vinných hroznů, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, použit pouze k výrobě těchto produktů.
5. Hroznová šťáva a zahuštěná hroznová šťáva pocházející ze Společenství nesmí být vinifikována, ani do vína přidávána. Tyto produkty podléhají kontrole týkající se jejich užití. Uvedení těchto produktů do alkoholového kvašení je na území Společenství zakázáno.
6. Odstavce 4 a 5 se nevztahují na produkty určené ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódů KN 220600, pro které mohou členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno".
7. Vína vhodná k získávání stolního vína, která nedosahují minimálního skutečného obsahu alkoholu stolního vína, mohou být uvedena do oběhu pouze za účelem výroby šumivého vína, pro potřeby octáren a palíren nebo k jiným průmyslovým účelům. Obohacování těchto vín a jejich scelování se stolním vínem za účelem zvýšení skutečného obsahu alkoholu na úroveň předepsanou pro stolní víno může být provedeno pouze v zařízení výrobce vína nebo na jeho účet.
8. Z vinných kalů a matolin nesmí být vyráběno víno ani jakýkoliv nápoj k přímé lidské spotřebě s výjimkou alkoholu, vínovice nebo matolinového vína.
9. Matolinové víno může být - jestliže je jeho výroba povolena daným členským státem - použito jen k destilaci nebo pro vlastní spotřebu rodiny vinaře.
10. Alkoholizované víno může být použito pouze k destilaci.
11. Částečně zkvašený hroznový mošt ze zaschlých hroznů může být uveden do oběhu jen za účelem výroby likérového vína, a to pouze ve vinařských oblastech, ve kterých toto užití bylo tradičně používáno před 1. lednem 1985, a pro výrobu vína z přezrálých hroznů.
12. Čerstvé vinné hrozny, hroznový mošt, částečně zkvašený hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt, rektifikovaný moštový koncentrát, hroznový mošt, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, hroznová šťáva a zahuštěná hroznová šťáva, které pocházejí ze třetích zemí, nesmějí být na území Společenství zpracovávány na víno ani přidávány do vína.
13. Uvedení produktů uvedených v odstavci 12 do alkoholového kvašení je na území Společenství zakázáno. Toto ustanovení se nevztahuje na produkty určené ve Spojeném království a Irsku k výrobě produktů kódu KN 220600, pro které mohou členské státy v souladu s přílohou VII částí C bodem 2 povolit užití složeného výrazu obsahujícího slovo "víno".
14. Scelování vína pocházejícího z třetích zemí s vínem ze Společenství, jakož i scelování vín pocházejících z jednotlivých třetích zemí na zeměpisném území Společenství je zakázáno.
15. Rada může v souladu s mezinárodními závazky Společenství rozhodnout o odchylkách od odstavce 12, odstavce 13 první věty a odstavce 14.
Článek 45
1. Není-li stanoveno jinak, nemohou být nabízeny nebo dodávány k přímé lidské spotřebě tyto produkty:
a) dovezené nebo nedovezené produkty kódů KN 220410, 220421, 220429 a 22043010, které byly vyrobeny za použití enologických postupů, které nejsou povoleny právními předpisy Společenství nebo - pokud je to umožněno - předpisy vnitrostátními;
b) produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c), které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost;
c) produkty uvedené v čl. 1 odst. 2, které neodpovídají definicím podle přílohy I.
2. Odchylky uvedené v odstavci 1 pro dovezené produkty se stanoví postupem podle článku 133 Smlouvy.
Článek 46
1. Prováděcí pravidla k této kapitole a k přílohám IV a V se stanoví postupem podle článku 75.
Upravují zejména:
a) ve vztahu k příloze V části A přechodná ustanovení pro vína vyrobená před 1. zářím 1986 a změny seznamů vín v bodě 2;
b) ve vztahu k příloze IV a V mezní hodnoty a určité podmínky k užití enologických postupů a ošetřování uvedených v těchto přílohách, kromě mezních hodnot a podmínek již stanovených v těchto přílohách;
c) rozhodnutí, výjimky, odchylky, podmínky a seznamy uvedené v této kapitole a příloze V;
d) používání přílohy V částí C až G na produkty, které nebyly sklizeny v oblastech Společenství náležejících k vinařským zónám podle přílohy III;
e) ve vztahu k příloze V části J seznamy podle bodu 2 písm. b) a bodu 6, odchylky podle bodu 4 písm. b), jakož i postupy pro prohlášení a evidenci podle bodu 6.
2. Postupem podle článku 75 se stanoví tato pravidla:
a) pravidla pro srovnání určitých enologických postupů a ošetřování používaných ve třetích zemích s postupy a ošetřováním podle čl. 43 odst. 1 a přílohy IV;
b) předpisy pro míchání a scelování hroznového moštu a vína;
c) kriteria čistoty a identity pro látky užívané v enologických postupech;
d) správní předpisy k provádění povolených enologických postupů a ošetření; tyto předpisy mohou stanovit, že určité enologické postupy a ošetřování mohou být prováděny pouze pod dohledem osoby uznané členským státem, která disponuje dostatečnými znalostmi, aby zaručila jakost, hygienu a prospěšnost produktu pro zdraví;
e) podmínky držení a oběhu, užití produktů uvedených v článku 45 nebo seznamy produktů, na něž se nevztahují podmínky uvedeného článku, a kriteria umožňující zmírnit nepřiměřenou tvrdost v jednotlivých případech, podmínky, za kterých mohou členské státy povolit držení a oběh, jakož i užití produktů neodpovídajících jiným ustanovením tohoto nařízení než čl. 45 odst. 1 nebo předpisům vydaným při použití tohoto nařízení, a
f) obecná pravidla k používání jinak nepovolených enologických postupů a ošetřování k pokusným účelům.
3. Metody rozboru, podle kterých může být zjišťováno složení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, jakož i pravidla, podle kterých může být zjištěno, zda tyto produkty nebyly podrobeny nepovoleným enologickým postupům, se stanoví postupem podle článku 75.
Stejným postupem se v případě potřeby stanoví mezní hodnoty charakterizující složení používaných látek určitých enologických postupů, jakož i srovnávací tabulky údajů získaných rozborem.
Jestliže však nebudou v rámci Společenství stanoveny žádné metody rozboru nebo pravidla ve smyslu prvního pododstavce ke zjištění a kvantifikaci látek hledaných v daném produktu, použijí se tyto metody:
a) metody rozboru uznané generálním shromážděním Mezinárodního úřadu pro révu a víno (OIV) a zveřejněné z jeho podnětu nebo
b) jestliže se mezi metodami uvedenými pod písmenem a) nenachází žádná vhodná metoda, pak taková metoda rozboru, která odpovídá normám doporučeným Mezinárodní organizací pro standardizaci (ISO), nebo
c) v případě neexistence metod podle písmen a) a b) jedna z níže uvedených metod podle její přesnosti, opakovatelnosti a proveditelnosti:
i) jedna z metod rozboru povolených dotčeným členským státem nebo
ii) v případě nutnosti jakákoliv jiná vhodná metoda rozboru.
Za metody rozboru rovnocenné metodám Společenství uvedeným v prvním pododstavci jsou považovány automatizované metody rozboru používané místo metod rozboru Společenství, pokud bylo postupem podle článku 75 zjištěno, že výsledky jsou z hlediska přesnosti, opakovatelnosti a proveditelnosti přinejmenším rovnocenné s výsledky dosaženými na základě odpovídajících metod rozboru Společenství.
KAPITOLA II
POPIS, OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A OCHRANA URČITÝCH PRODUKTŮ
Článek 47
1. Pravidla pro popis, označování a obchodní úpravu některých produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, jakož i pravidla pro ochranu určitých označení, údajů a výrazů obsahuje tato kapitola a přílohy VII a VIII. V těchto pravidlech jsou zohledněny zejména tyto cíle:
a) ochrana oprávněných zájmů spotřebitele,
b) ochrana oprávněných zájmů producenta,
c) řádné fungování vnitřního trhu a
d) podpora kvalitní produkce.
2. Pravidla uvedená v odstavci 1 zahrnují zejména ustanovení o
a) povinném používání některých údajů,
b) možném používání některých dalších údajů za určitých podmínek,
c) možném používání dalších údajů, včetně informací, které mohou být užitečné pro spotřebitele,
d) ochraně a kontrole užití některých údajů,
e) používání zeměpisných označení a tradičních výrazů,
f) označování dovezených produktů nebo - jestliže je to tímto nařízením umožněno - produktů zhotovených z dovezených produktů, aby se zaručilo, že spotřebitelé jsou o vlastnostech těchto produktů informováni a že takové produkty nebudou označeny jako produkt Společenství nebo produkt některého členského státu.
3. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na označování tam uvedených produktů:
a) na etiketě,
b) v evidenčních knihách, jakož i v průvodních dokladech a v ostatních dokladech předepsaných předpisy Společenství (dále jen "úřední doklady"), s výjimkou celních dokladů,
c) v obchodních dokladech, a sice zvláště na fakturách a dodacích listech a
d) v reklamě, pokud jsou v tomto nařízení stanovena za tím účelem zvláštní ustanovení.
4. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na obchodní úpravu tam uvedených produktů, pokud jde o:
a) nádoby včetně uzávěrů,
b) etiketu,
c) balení.
5. Pravidla stanovená v odstavci 1 se vztahují na produkty držené za účelem prodeje a na produkty uvedené do oběhu.
Článek 48
Popis a obchodní úprava produktů uvedených v tomto nařízení, jakož i reklamy na tyto produkty nesmí být klamavé a nesmí vést k záměně či uvádět v omyl osoby, pro které jsou určeny, zejména pokud jde o:
- údaje upravené článkem 47; toto ustanovení se vztahuje rovněž na případné užití překladů těchto údajů nebo odkazů na skutečný původ či dodatků jako "druh", "typ", "způsob", "imitace", "známka" nebo podobných,
- vlastnosti produktu jako především druh, složení, obsah alkoholu, barva, původ nebo místo, odkud se dováží, jakost, odrůda révy, ročník nebo objem nádoby,
- totožnost a povaha fyzických nebo právnických osob či jejich seskupení, které se podílejí nebo podílely na zhotovení produktu nebo na jeho prodeji, především stáčírny.
Článek 49
1. Produkty, jejichž označení nebo obchodní úprava neodpovídá tomuto nařízení nebo návazným prováděcím předpisům, nesmí být ve Společenství drženy za účelem prodeje ani uváděny do oběhu.
V případě produktů určených k vývozu mohou však být odchylky od tohoto nařízení:
- členskými státy povoleny, pokud to vyžadují právní předpisy dovážející třetí země,
- stanoveny v prováděcích pravidlech pro případy, na které se nevztahuje první odrážka.
2. Členský stát, na jehož území se nachází produkt, jehož označení či obchodní úprava neodpovídá odstavci 1, přijme potřebná opatření k uložení sankcí za porušení tohoto ustanovení v závislosti na jeho závažnosti.
Členský stát však může povolit, že daný produkt lze ve Společenství držet za účelem prodeje či uvádět do oběhu nebo vyvézt, pokud bude jeho označení nebo obchodní úprava uvedena do souladu s odstavcem 1.
Článek 50
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření umožňující zúčastněným stranám zabránit za podmínek uvedených v článcích 23 a 24 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví tomu, aby se ve Společenství užívala zeměpisná označení produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b) pro produkty, které nepocházejí z místa udaného v zeměpisném označení, a to i v případě, že je uveden rovněž skutečný původ produktu nebo je zeměpisné označení použito v překladu nebo společně s dodatky "druh", "typ", "způsob", "imitace" nebo podobnými výrazy.
2. Ve smyslu tohoto článku se "zeměpisným označením" rozumí označení, které udává původ produktu v oblasti, regionu či místu třetí země, která je členem Světové obchodní organizace, jestliže jakost, pověst nebo jiná charakteristická vlastnost produktu může být v podstatné míře přičítána tomuto zeměpisnému původu.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí bez ohledu na ostatní právní předpisy Společenství, která se vztahují na pravidla pro označování a obchodní úpravu produktů, na něž se vztahuje toto nařízení.
Článek 51
1. Pro účely této hlavy se "názvem zeměpisné jednotky menší než členský stát" rozumí:
- název malé lokality nebo jednotky seskupující více takových lokalit,
- název obce nebo části obce,
- název vinařské podoblasti nebo části vinařské podoblasti,
- název jiné oblasti než stanovené pěstitelské oblasti.
2. Povoluje se užití zeměpisného označení pro stolní víno, které bylo získáno scelením vín pocházejících z moštových hroznů vypěstovaných v různých produkčních oblastech, jestliže nejméně 85 % stolního vína získaného scelováním pochází z produkční oblasti, jejíž název nese.
Užití zeměpisného označení vztahujícího se k produkční nacházející se v zóně A nebo B pro bílé stolní víno se však povoluje pouze tehdy, jestliže produkty, které tvoří směs vín, pocházejí z dotyčné vinařské zóny nebo dané víno bylo získáno scelením stolního vína z vinařské zóny A se stolním vínem z vinařské zóny B.
3. Členské státy mohou pro užití zeměpisného označení pro stolní víno stanovit zejména podmínku, že dotyčné víno bylo zcela získáno z výslovně popsané odrůdy révy a pochází výhradně z přesně ohraničené oblasti, jejíž název nese.
Článek 52
1. Přidělí-li členský stát název stanovené pěstitelské oblasti jakostnímu vínu s. o., jakož i případně vínu, které je určeno pro zpracování na jakostní víno s. o., pak nesmí toto jméno být použito pro označování vinařských produktů, které nepocházejí z této oblasti nebo jimž nebylo přiděleno toto jméno podle příslušných vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství. Totéž pravidlo se uplatní i v případě, že některý stát přiřadil název obce, části obce nebo lokality výhradně jakostnímu vínu s. o., jakož i případně vínu, které je určeno pro zpracování na jakostní víno s. o.
Aniž jsou dotčena ustanovení Společenství o některých druzích jakostních vín s. o., mohou členské státy za podmínek produkce, které samy stanovily, povolit, aby se název stanovené pěstitelské oblasti kombinoval s údajem o způsobu výroby nebo druhu produktu nebo s názvem odrůdy révy nebo s jeho synonymem.
Odchylně od prvního pododstavce může Rada až do 31. srpna 2001 na návrh Komise kvalifikovanou většinou povolit, aby určité zeměpisné názvy tradičně užívané k označení stolního vína, které se staly názvem stanovené pěstitelské oblasti, byly používány rovněž pro označování stolního vína, nejdéle však po dobu tří hospodářských let.
2. Následující názvy a výrazy:
- název odrůdy révy,
- zvláštní tradiční výraz podle přílohy VII části A bodu 2 písm. c) druhé odrážky čtvrté pododrážky nebo podle přílohy VIII části D bodu 2 písm. c) druhé odrážky nebo
- doplňující tradiční výraz podle přílohy VII části B bodu 1 písm. b) páté odrážky, jestliže je pro označování vína stanoven členským státem v souladu s ustanoveními Společenství,
mohou být užity k označení a obchodní úpravě jiného nápoje než vína nebo hroznového moštu a v reklamě na něj, pokud je vyloučeno jakékoliv nebezpečí záměny ohledně druhu, původu nebo místa, odkud se dováží, a složení tohoto nápoje.
3. Použití názvu nebo výrazu ve smyslu odstavce 2 nebo některého z výrazů "Hock", "Claret", "Liebfrauenmilch" a "Liebfraumilch", i když se objeví ve spojení se slovy jako "druh", "typ" nebo "způsob", "imitace" nebo s jiným podobným výrazem, se zakazuje pro označení a obchodní úpravu tohoto zboží:
- zboží kódu KN 2206, kromě případů, kdy toto zboží skutečně pochází z takto označené oblasti,
- zboží uváděného na trh se zřetelným návodem pro spotřebitele na přípravu nápoje, který je napodobeninou vína; smí však být použit název odrůdy révy, pokud dotyčné zboží bylo skutečně z této odrůdy vyrobeno, pokud tím nemůže dojít k záměně s názvem stanovené pěstitelské oblasti nebo zeměpisné jednotky, která je používána pro označení některého jakostního vína s. o.
4. Názvy
- stanovené pěstitelské oblasti,
- menší zeměpisné jednotky, než je stanovená pěstitelská oblast, pokud je tento název vyhrazen členským státem podle předpisů Společenství k označení nějakého vína,
mohou být užity k označení a obchodní úpravě jiného nápoje než vína nebo hroznového moštu a v reklamě na něj pouze za těchto podmínek:
a) v případě produktů kódů KN 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 a 2209, jakož i v případě produktů zhotovených ze suroviny pro výrobu vína, musí být použité názvy a výrazy uznány členským státem, ze kterého produkt pochází, a toto uznání musí být slučitelné s právem Společenství;
b) v případě jiných nápojů než uvedených pod písmenem a), pokud je vyloučeno jakékoliv nebezpečí záměny ohledně druhu, původu nebo místa, odkud se dováží, a složení tohoto nápoje.
Je-li však dodrženo ustanovení písmene b), mohou být tyto názvy dále používány až do 31. prosince 2000 rovněž v případě, že nedošlo k uznání podle písmene a).
Článek 53
1. Prováděcí pravidla k této kapitole a k přílohám VII a VIII se stanoví postupem podle článku 75. Tato ustanovení se týkají především odchylek, podmínek a povolení uvedených v těchto přílohách.
2. Postupem podle článku 75 se stanoví:
a) údaje, značky a ostatní známky podle přílohy VII úvodní části nebo přílohy VIII části A bodu 2;
b) seznam zvláštních tradičních výrazů podle přílohy VII části A bodu 2 písm. c) druhé odrážky čtvrté pododrážky nebo přílohy VIII části D bodu 2 písm. c) druhé odrážky;
c) podmínky pro použití zeměpisných označení uvedených v příloze VII části A bodu 2;
d) údaje ve smyslu přílohy VII části A bodu 4;
e) podmínky pro použití údajů podle přílohy VII části B bodu 1 a rámec použití údajů podle přílohy VII části B bodu 3;
f) údaje ve smyslu přílohy VII části B bodu 2 a podmínky, za kterých mohou být užívány;
g) rozsah a podmínky, za kterých se ustanovení přílohy VII použijí na produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, a které nejsou uvedeny v příloze VII části A bodu 1 nebo v příloze VIII, především na hroznový mošt, částečně zkvašený hroznový mošt, zahuštěný hroznový mošt a mladé víno v procesu kvašení, jakož i víno z přezrálých hroznů, jsou-li tyto produkty vyráběny ve Společenství;
h) podmínky pro skladování a přepravu produktů v nádobách, pro jejich používání a označování, včetně nádob pro výrobu a meziskladování šumivého vína;
i) případně přidělení názvu zeměpisné jednotky podle přílohy VIII části E bodu 1 druhé odrážky;
j) povinné a nepovinné údaje v evidenčních knihách, úředních dokladech a obchodních dokladech;
k) podrobnosti podle přílohy VIII části G bodu 2, případně části G bodu 5;
l) podrobnosti a ustanovení o odchylkách podle přílohy VIII části I bodu 6.
HLAVA VI
JAKOSTNÍ VÍNO STANOVENÝCH PĚSTITELSKÝCH OBLASTÍ
Článek 54
1. Výrazem "jakostní vína stanovené pěstitelské oblasti" (zkráceně "jakostní vína s. o.") se rozumějí vína, která odpovídají ustanovením této hlavy a příslušným vnitrostátním právním předpisům a právním předpisům Společenství.
2. Jakostní víno s. o. zahrnuje tyto kategorie:
a) jakostní likérová vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní likérová vína s. o."), která odpovídají definici likérového vína;
b) jakostní šumivá vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní šumivá vína s. o."), která odpovídají definici šumivého vína, včetně aromatických šumivých vín s. o.;
c) jakostní perlivá vína stanovených pěstitelských oblastí (zkráceně "jakostní perlivá vína s. o."), která odpovídají definici perlivého vína;
d) ostatní jakostní vína s. o., kromě vín uvedených pod písmeny a), b) a c).
3. Produkty vhodné k získávání jakostních vín s. o. jsou:
a) čerstvé vinné hrozny,
b) hroznový mošt,
c) částečně zkvašený hroznový mošt,
d) mladé víno v procesu kvašení,
e) víno.
4. Členské státy odevzdají Komisi seznam jimi uznaných jakostních vín s. o. s uvedením odkazu na vnitrostátní předpisy pro produkci a přípravu každého z těchto jakostních vín s. o.
5. Komise zveřejní tento seznam v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C.
Článek 55
1. Ustanovení, které je třeba dodržovat při produkci jakostního vína s. o. - vedle vnitrostátních právních předpisů případně přijatých podle čl. 57 odst. 1 s přihlédnutím k tradičním produkčním podmínkám, a to v rozsahu, v němž neohrožují politiku jakosti a řádného fungování vnitřního trhu - se opírají o tyto skutečnosti:
a) ohraničení pěstitelské oblasti,
b) odrůdová skladba,
c) pěstitelské metody,
d) metody vinifikace,
e) minimální přirozený obsah alkoholu,
f) hektarový výnos,
g) rozbor a vyhodnocování organoleptických vlastností.
2. Ustanovení podle odstavce 1 jsou uvedena v příloze VI částech A až J.
3. Ustanovení přílohy VI části K se vztahují pouze na jakostní šumivé víno s. o. Ustanovení přílohy VI části L se vztahují pouze na jakostní likérové víno s. o.
Článek 56
1. Členské státy stanoví pravidla, podle kterých v etapě produkce
a) může producent
i) v případě produktu, který je uveden v jeho prohlášení o sklizni nebo produkci jako vhodný k získávání jakostního vína s. o., nepožádat o zařazení do stupně jakostní víno s. o. nebo
ii) sestupnit jakostní víno s. o. především na stolní víno;
b) může příslušný subjekt, který bude členským státem určen, provést sestupnění jakostního vína s. o.
2. Sestupnění jakostního vína s. o. v etapě obchodování se uskutečňuje:
a) příslušným subjektem členského státu, na jehož území se toto víno nachází,
i) jestliže se jedná o víno pocházející z tohoto členského státu nebo
ii) jestliže se jedná o malá množství, jež budou stanovena;
b) příslušným subjektem členského státu, ze kterého víno pochází, v případech neuvedených pod písmenem a).
3. Sestupnění ve smyslu odstavce 2 se provede zvláště tehdy, jestliže příslušný subjekt zjistil, že
a) víno utrpělo při skladování nebo přepravě zhoršení jakosti, které oslabilo nebo pozměnilo charakteristické znaky dotyčného jakostního vína s. o.;
b) víno bylo podrobeno nepovolenému ošetření nebo bylo neoprávněně označeno jako jakostní víno s. o.
Článek 57
1. Mimo hledisek uvedených v článku 55 mohou producentské členské státy se zřetelem na tradiční a právní zvyklosti stanovit všechny doplňující produkční podmínky nebo charakteristické vlastnosti, jimž musí vyhovovat jakostní vína s. o.
2. Mimo ostatních ustanovení tohoto nařízení mohou producentské členské státy se zřetelem na ustálené poctivé zvyklosti stanovit dodatečné nebo přísnější charakteristické vlastnosti či podmínky pro produkci, přípravu a uvedení do oběhu pro jakostní vína s. o., která byla vyrobena na jejich území.
Článek 58
Prováděcí pravidla k této hlavě a příloze VI se stanoví postupem podle článku 75.
Mohou upravit zejména:
a) rozhodnutí, výjimky, odchylky a seznamy uvedené v této hlavě a příloze VI,
b) ohraničení oblastí v bezprostřední blízkosti stanovené pěstitelské oblasti při zohlednění především zeměpisné polohy a správní struktury,
c) užití, k němuž jsou určena sestupněná jakostní vína s. o., jakož i podmínek tohoto užití,
d) přiměřená ustanovení o systematickém a všeobecném provádění organoleptických zkoušek, o užití vín, která nesplní požadavky zkoušek, a o podmínkách tohoto užití,
e) určení malých množství ve smyslu čl. 56 odst. 2 písm. a) bodu ii).
HLAVA VII
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
Článek 59
1. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) do Společenství se vyžaduje předložení dovozní licence. Předložení dovozní nebo vývozní licence může být rovněž požadováno pro každý dovoz a vývoz všech ostatních produktů uvedených v čl. 1 odst. 2.
2. Členské státy vydají licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a aniž tím jsou dotčena opatření přijatá k provádění článků 62 a 63.
Licence je platná na celém území Společenství.
Vydání licencí je podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence; s výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže se v uvedené lhůtě dovoz nebo vývoz neuskuteční, nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
3. Postupem podle článku 75 se stanoví:
a) seznam produktů, pro které se vyžadují dovozní nebo vývozní licence,
b) doba platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 60
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 celní sazby společného celního sazebníku.
2. V případě hroznové šťávy a moštu kódů KN 200960 a 220430, u kterých je použití celní sazby společného celního sazebníku závislé na dovozní ceně produktu, se skutečná výše této ceny prověřuje kontrolou dané zásilky nebo podle paušální dovozní hodnoty, kterou vypočítá Komise na základě kurzů dotyčného produktu v zemích původu.
Je-li udaná dovozní cena dotyčné zásilky vyšší než paušální dovozní hodnota zvýšená o cenové rozpětí stanovené podle odstavce 3, které nesmí překročit paušální hodnotu o více než 10 %, musí být složena jistota ve výši dovozního cla stanoveného na základě paušální dovozní hodnoty.
Není-li dovozní cena dotyčné zásilky v případě uvedeném v druhém pododstavci udána, závisí použití společného celního sazebníku na paušální dovozní hodnotě nebo na použití příslušných ustanovení celních předpisů, a to za podmínek, jež budou stanoveny v souladu s odstavcem 3.
3. Když se na dovezené produkty použijí odchylky uvedené v čl. 44 odst. 15, složí dovozci na pověřených celních úřadech za tyto produkty jistotu v okamžiku jejich propuštění do volného oběhu. Jistota se rovná částce, jež bude stanovena. Bude uvolněna, jakmile dovozce předloží celnímu úřadu členského státu, v němž je produkt propuštěn do volného oběhu, doklad, že z moštu byla získána šťáva používaná v jiných produktech mimo odvětví vína nebo že v případě vinifikace byla odpovídajícím způsobem označena, a dotyčný celní úřad tento doklad přijme.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75. Upraví zejména kritéria, podle kterých se určí, jaké kontrolní mechanismy se užijí a jaké skutečnosti vzít v úvahu pro výpočet paušální dovozní hodnoty, výši jistoty podle odstavce 3 a pravidla pro uvolnění této jistoty.
Článek 61
1. Aby se vyloučily nebo potlačily nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů s celní sazbou stanovenou ve společném celním sazebníku dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 5 Dohody o zemědělství uzavřené v souladu s článkem 300 Smlouvy v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, kromě případů, kdy nehrozí nebezpečí, že dovozy naruší trh Společenství, nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Dodatečné clo lze uložit při dovozech za ceny nižší než jsou spouštěcí ceny, jež Společenství předá Světové obchodní organizaci.
Spouštěcí objemy, při jejichž překročení se ukládá dodatečné dovozní clo, se stanoví zejména na základě dovozů do Společenství uskutečněných v období tří let, které předchází roku, v němž se projeví nebo v němž hrozí, že se projeví, nepříznivé účinky uvedené v odstavci 1.
3. Dovozní ceny, které je nutné brát v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla, se stanoví na základě dovozních cen CIF dané zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel prověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství s tímto produktem.
4. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 75. Tato pravidla se týkají zejména:
a) produktů, na něž se ukládají dodatečná dovozní cla v souladu s článkem 5 Dohody o zemědělství;
b) ostatních kritérií nezbytných k zajištění toho, aby byl odstavec 1 používán v souladu s článkem 5 uvedené dohody.
Článek 62
1. Celní kvóty pro produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, vyplývající z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy nebo z jiných aktů Rady otevírá a spravuje Komise podle prováděcích pravidel stanovených postupem podle článku 75.
2. Kvóty mohou být spravovány jedním z následujících způsobů nebo jejich kombinací:
a) způsob založený na časovém pořadí podaných žádostí (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě");
b) způsob rozdělování kvót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádosti (tzv. způsob "souběžného zkoumání");
c) způsob přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů").
Mohou být stanoveny i jiné vhodné způsoby. Tyto způsoby nesmí vést k jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Přijatý způsob správy vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu na tomto trhu, přičemž může vycházet ze způsobů používaných v minulosti u kvót odpovídajících kvótám v odstavci 1, a to aniž jsou dotčena práva vyplývající z obchodních dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1 stanoví otevírání kvót na jednoletém základě a, je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení, určí způsob správy, který se má použít, a případně zahrnou:
a) záruky vztahující se na povahu a původ produktu a místo, odkud je dovezen,
b) ustanovení o uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu a),
c) podmínky pro vydávání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Článek 63
1. V míře nezbytné pro vývoz
a) produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c),
b) cukrů kódů KN 1701, glukosy a glukosového sirupu kódů KN 17023091, 17023099, 17024090 a 17029050, také ve formě produktů kódů KN 17023051 a 17023059, které jsou začleněny do produktů kódů KN 20096011, 20096071, 20096079 a 22043099,
na základě cen těchto produktů v mezinárodním obchodě a v mezích vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Pro přidělování množství, která lze vyvézt s náhradou, se stanoví postup, který:
a) je nejvhodnější pro povahu produktu a situaci na daném trhu, umožňuje nejúčinnější využití dostupných zdrojů a zohledňuje efektivnost a strukturu vývozů ze Společenství, aniž by však vedl k diskriminaci mezi malými a velkými hospodářskými subjekty;
b) je s přihlédnutím k požadavkům na správu pro hospodářské subjekty administrativně nejméně náročný;
c) vyhýbá se jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Náhrada je stejná pro celé Společenství. Může být rozlišena podle místa určení, pokud to vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů.
Náhrady podle odst. 1 písm. a) se stanoví postupem podle článku 75. Stanovení se uskutečňuje v pravidelných intervalech.
Náhrady stanovené v pravidelných intervalech může Komise v případě nutnosti na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu v mezidobí upravovat.
Článek 64 ve vztahu k produktům v něm uvedeným se použije jako doplňující.
4. Náhrada se poskytuje pouze na základě žádosti a po předložení příslušné vývozní licence.
5. Výší náhrady pro vývoz produktů uvedených v článku 1 je částka náhrady platná ke dni podání žádosti o licenci; v případě rozlišené náhrady je to částka, která je platná ke stejnému dni:
a) pro místo určení uvedené v licenci nebo
b) případně pro skutečné místo určení, pokud se liší od místa určení uvedeného v licenci. V takovém případě nesmí použitelná částka překročit částku, která je platná pro místo určení uvedené v licenci.
Aby se zamezilo zneužívání pružnosti ustanovení tohoto odstavce, mohou být přijata vhodná opatření.
6. Postupem podle článku 75 se lze odchýlit odstavců 4 a 5 v případě produktů uvedených v článku 1, pro něž se poskytují náhrady v rámci potravinové pomoci.
7. Dodržování omezení objemů vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy je zajišťováno prostřednictvím vývozních licencí vydaných na referenční období v nich uvedená a použitelných na dotyčné produkty.
S ohledem na dodržování povinností vyplývajících z dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola není platnost vývozní licence dotčena uplynutím referenčního období.
8. Prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně pravidel pro přerozdělení dosud nepřidělených nebo nevyužitých množství, která lze vyvézt, se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 64
1. Tento článek se vztahuje na náhrady podle čl. 63 odst. 1.
2. Částka náhrady v případě produktů podle čl. 63 odst. 1 písm. b) odpovídá:
a) u surového a bílého cukru částce náhrady pro vývoz těchto produktů v nezměněném stavu stanovené v souladu s článkem 17 nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [53] a jeho prováděcích předpisech;
b) u glukosy a glukosového sirupu částce náhrady pro vývoz těchto produktů v nezměněném stavu stanovené v souladu s článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [54] a jeho prováděcích předpisech.
Aby mohl žadatel náhradu získat, musí ke zpracovaným produktům přiložit při jejich vývozu prohlášení, ve kterém je uvedeno množství surového cukru, bílého cukru, glukosy nebo glukosového sirupu použité při výrobě.
Správnost tohoto prohlášení podléhá kontrole příslušných orgánů dotyčného členského státu.
3. Při stanovení náhrad se berou v úvahu tyto skutečnosti:
a) stávající situace a předpokládaný vývoj:
i) cen a dostupnosti produktů uvedených v čl. 63 odst. 1 na trhu Společenství;
ii) cen těchto produktů v mezinárodním obchodu;
b) nejpříznivější náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu z trhů Společenství do přístavů nebo jiných míst vývozu ve Společenství, jakož i náklady na dopravu do zemí určení;
c) cíle společné organizace trhu s vínem, jimiž je zajištění rovnováhy na trhu a přirozený vývoj cen i obchodu;
d) omezení vyplývající z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy;
e) nutnost vyhnout se narušení trhu Společenství;
f) hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
4. Ceny ve Společenství uvedené v čl. 63 odst. 1 se stanoví s ohledem na nejvýhodnější použitou vývozní cenu.
Ceny v mezinárodním obchodu uvedené v čl. 63 odst. 1 se stanoví s přihlédnutím
a) ke kurzům zjištěným na trzích třetích zemí,
b) k nejvýhodnějším dovozním cenám při dovozu ze třetích zemí do třetích zemí určení,
c) k produkčním cenám zjištěným ve vyvážejících třetích zemích, případně s ohledem na subvence, které jsou těmito zeměmi poskytovány,
d) k nabídkové ceně s dodáním na hranice Společenství.
5. Aniž je dotčen čl. 63 odst. 3 třetí pododstavec, stanoví se postupem podle článku 75 intervaly vydávání seznamu produktů, pro které je skutečně přiznána náhrada, a výše této náhrady.
6. Náhrada je vyplacena, jestliže se prokáže, že produkty:
a) mají původ ve Společenství
b) byly vyvezeny ze Společenství a
c) v případě rozlišené náhrady dosáhly místa určení uvedeného v licenci nebo jiného místa určení, pro které byla náhrada stanovena, aniž je dotčen čl. 63 odst. 5 písm. b). Postupem podle článku 75 však mohou být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout rovnocenné záruky.
Doplňující pravidla mohou být stanovena postupem podle článku 75.
7. Aniž je dotčen odst. 6 písm. a), nepřizná se náhrada v případě vývozu produktů, které jsou dovezeny ze třetích zemí a opětovně vyvezeny do třetích zemí, pokud neexistuje odchylka stanovená postupem podle článku 75.
Článek 65
1. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s vínem může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou ve zvláštních případech zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku v případě produktů uvedených v článku 1.
2. Komise odchylně od odstavce 1 v případech, ve kterých situace uvedená v odstavci 1 vyžaduje obzvláště nutně zakročení a je-li trh Společenství narušen nebo hrozí jeho narušení aktivním nebo pasivním zušlechťovacím stykem, rozhodne z vlastního podnětu nebo na návrh některého členského státu o vhodných opatřeních; opatření jsou sdělena Radě a členským státům, jejich doba platnosti nesmí překročit šest měsíců a jsou okamžitě použitelná. Pokud některý členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do jednoho týdne od jejího obdržení.
3. Rozhodnutí přijaté Komisí může kterýkoli členský stát předložit do jednoho týdne ode dne jeho sdělení Radě k přezkoumání. Rada může kvalifikovanou většinou rozhodnutí Komise potvrdit, změnit nebo zrušit. Nepřijme-li Rada do tří měsíců žádné rozhodnutí, je rozhodnutí Komise považováno za zrušené.
Článek 66
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nebo právní předpisy přijaté na jeho základě nestanoví jinak, je zakázáno:
a) vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu,
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 67
1. Dovoz produktů uvedených v tomto nařízení, k nimž byl přidán alkohol, se zakazuje; tento zákaz se nevztahuje na produkty, které odpovídají produktům pocházejícím ze Společenství, u nichž je tento přídavek povolen.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména podmínky, za kterých si produkty odpovídají, a odchylky od odstavce 1 se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 68
1. Produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) mohou být dováženy pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) v případě všech produktů:
i) odpovídají-li ustanovením pro produkci, uvádění do oběhu a případně pro dodání k přímé lidské spotřebě ve třetí zemi, z níž pocházejí, přičemž splnění této podmínky se prokáže prostřednictvím osvědčení poskytnutého subjektem třetí země, z níž produkty pocházejí, který je uveden na seznamu, jenž bude sestaven;
ii) jsou-li určeny k přímé lidské spotřebě a je-li k nim přiložena zpráva o výsledku rozboru vypracovaná subjektem nebo útvarem pověřenými třetí zemí, z níž produkt pochází;
b) v případě vína určeného k přímé lidské spotřebě kromě likérového a šumivého vína:
i) vykazuje-li skutečný obsah alkoholu nejméně 9 % objemových a celkový obsah alkoholu nejvýše 15 % objemových;
ii) vykazuje-li celkový obsah kyselin, vyjádřeno jako kyselina vinná, nejméně 3,5 gramu na litr, tj. 46,6 miliekvivalentů na litr.
2. Postupem podle článku 75 lze stanovit:
a) charakteristické vlastnosti, které musí vykazovat likérové a šumivé víno, jakož i odchylky od odst. 1 písm. b);
b) že produkty uvedené v odstavci 1, které jsou přepravovány v omezeném množství a baleny v malých nádobách, jsou osvobozeny od předkládání osvědčení a zprávy o výsledku rozboru ve smyslu odst. 1 písm. a);
c) že určitá vína s potvrzením o označení původu nebo s osvědčením o původu jsou zcela nebo částečně osvobozena od všech údajů, které jsou stanoveny pro osvědčení a zprávu o výsledku rozboru ve smyslu odst. 1 písm. a).
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 69
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 2 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 33 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Při posuzování otázky, zda situace odpovídá užití těchto opatření, se zohledňuje především:
a) množství, na které byly uděleny nebo požadovány dovozní licence, a situace na trhu s vínem ve Společenství;
b) případně rozsah intervencí.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná. Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání. Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
4. Ustanovení tohoto článku jsou prováděna se zřetelem na povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy.
HLAVA VIII
OBECNÁ, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 70
1. Produkty v působnosti tohoto nařízení mohou být uváděny do oběhu uvnitř Společenství pouze s průvodním dokladem kontrolovaným státní správou.
2. Všechny fyzické či právnické osoby a jejich seskupení, které za účelem výkonu svého povolání drží tyto produkty, především producenti, stáčírny a zpracovatelé, jakož i obchodníci, jež budou určeni, musí vést o uvedených produktech evidenční knihu zaznamenávající vstupy a výstupy těchto produktů.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména povahu a vzor dokladu uvedeného v odstavci 1, jakož i odchylky od tohoto článku, se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 71
1. Není-li tímto nařízením stanoveno jinak, vztahují se články 87, 88 a 89 Smlouvy na produkci produktů v působnosti tohoto nařízení a obchod s nimi.
2. Hlava II kapitola II nebrání poskytování vnitrostátních podpor, které sledují obdobné cíle jako uvedená kapitola. Na tyto podpory se však vztahuje odstavec 1.
Článek 72
1. Členské státy určí jeden nebo více orgánů pověřených dohledem nad dodržováním předpisů Společenství v odvětví vína. Určí rovněž laboratoře pověřené prováděním úředních rozborů v odvětví vína.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a adresy těchto orgánů a laboratoří. Komise předá tyto údaje ostatním členským státům.
3. Komise sestaví skupinu speciálních pracovníků pověřených spoluprací s příslušnými orgány členských států při kontrolách na místě, aby zajistili jednotné používání právní úpravy odvětví vína.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 75.
Tato ustanovení mohou zahrnovat zejména:
a) zajištění jednotného používání předpisů Společenství týkajících se odvětví vína, zejména s ohledem na kontrolu;
b) vztahy mezi pověřenými orgány;
c) specifické finanční předpisy za účelem zlepšování kontroly;
d) správní sankce;
e) pravomoci a povinnosti pověřených inspektorů.
Článek 73
Členské státy a Komise si vzájemně sdělí údaje nezbytné k provádění tohoto nařízení. Pravidla tohoto sdělování, včetně druhu a rozsahu sdělovaných údajů, jakož i lhůty pro sdělení a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 75.
Článek 74
Zřizuje se řídící výbor pro víno (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 75
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 205 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v druhém pododstavci přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 76
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 77
1. Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 33 a 131 Smlouvy.
2. Toto nařízení je prováděno se zřetelem na povinnosti vyplývající z dohod uzavřených podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy.
Článek 78
1. Nařízení (ES) č. 1258/1999 a jeho prováděcí pravidla se vztahují na produkty v působnosti tohoto nařízení.
2. Prémie podle hlavy II kapitoly II, podpora podle hlavy II kapitoly III, podpora podle hlavy III kapitoly I, nákup a podpora podle hlavy III kapitoly II, podpory podle hlavy III kapitoly III, jakož i náhrady podle hlavy VII jsou považovány za intervence ke stabilizaci zemědělského trhu ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999.
3. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení, podpora Společenství, která může být poskytnuta na základě hlavy III, a náhrady, které mohou být poskytnuty na základě hlavy VII, mohou být poskytovány pouze na produkty, které byly vyrobeny ve Společenství z hroznů sklizených ve Společenství.
Článek 79
Aby se předešlo nadbytečnému množství stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína, mohou členské státy stanovit horní mez výnosu vyjádřenou v hektolitrech na hektar, při jejímž překročení ztrácí producent nárok na náhrady podle tohoto nařízení.
Článek 80
Postupem podle článku 75 se přijímají opatření
a) k usnadnění přechodu od předpisů uvedených v článku 81 k právní úpravě podle tohoto nařízení a
b) v případě potřeby k řešení zvláštních praktických problémů. Tato opatření se mohou odchylovat od příslušných ustanovení tohoto nařízení, pokud je to řádně odůvodněno.
Článek 81
Zrušují se nařízení (EHS) č. 346/79, (EHS) č. 351/79, (EHS) č. 460/79, (EHS) č. 456/80, (EHS) č. 457/80, (EHS) č. 458/80, (EHS) č. 1873/84, (EHS) č. 895/85, (EHS) č. 822/87, (EHS) č. 823/87, (EHS) č. 1442/88, (EHS) č. 3877/88, (EHS) č. 4252/88, (EHS) č. 2046/89, (EHS) č. 2048/89, (EHS) č. 2389/89, (EHS) č. 2390/89, (EHS) č. 2391/89, (EHS) č. 2392/89, (EHS) č. 3677/89, (EHS) č. 3895/91, (EHS) č. 2332/92 a (EHS) č. 2333/92.
Článek 82
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. srpna 2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. května 1999.
REGLAMENTO (CE) N° 1493/1999 DEL CONSEJO
de 17 de mayo de 1999
por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, sus artículos 36 y 37,
Vista la propuesta de la Comisión(1),
Visto el dictamen del Parlamento Europeo(2),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social(3)
Visto el dictamen del Comité de las Regiones(4)
Considerando lo siguiente:
(1) El funcionamiento y el desarrollo del mercado común para los productos agrícolas deben ir acompañados del establecimiento de una política agrícola común y que ésta debe comprender, en especial, una organización común de los mercados agrícolas que pueda revestir distintas formas, según los productos;
(2) La política agrícola común tiene como fin alcanzar los objetivos del artículo 33 del Tratado y, en especial, en el sector vitivinícola, la estabilización de los mercados y la garantía de un nivel de vida equitativo para la población agrícola interesada; que dichos objetivos pueden alcanzarse adaptando los recursos a las necesidades, en particular mediante la aplicación de una política de adaptación del potencial vitícola y de una política de calidad;
(3) La regulación vigente de la organziación común del mercado vitivinícola se estableció por el Reglamento (CEE) n° 822/87(5), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1627/98(6); según la experiencia adquirida, parece adecuado sustituirla para gestionar la situación actual del sector vitivinícola, que presenta unos excedentes estructurales reducidos pero también la posibilidad de que se produzcan excedentes plurianuales, debido sobre todo a la capacidad intrínseca del sector de presentar inmensas fluctuaciones en la producción de una cosecha a otra;
(4) La aplicación de los Acuerdos de la Ronda Uruguay de 1995 ha llevado, por un lado, a un mercado comunitario más abierto, donde las medidas tradicionales de intervención han perdido gran parte de su posible efecto, y, por otro, a una reducción del ámbito de las subvenciones por exportación, lo que exige a los productores comunitarios un incremento de su competitividad; la mayoría de las exportaciones ya se está realizando sin subvenciones;
(5) El problema de mercado más importante con que se enfrentan actualmente ciertas partes del sector vitivinícola comunitario es lo limitado de su capacidad para adaptarse con la suficiente rapidez a los cambios de competitividad en el mercado tanto interior como exterior; la actual oganización común de mercado no ha ofrecido soluciones a las zonas vitícolas cuya producción es claramente incapaz de encontrar un mercado remunerador; las zonas con mercados en expansión no se han tratado con la suficiente flexibilidad que permitiera su desarrollo;
(6) La Comisión presentó en 1994 una propuesta de reforma de la organización común del mercado vitivinícola que, sin embargo, no fue adoptada; la situación del mercado ha cambiado desde la presentación de dicha propuesta;
(7) Por tanto, es conveniente reformar la organización común del mercado vitivinícola a fin de garantizar la necesaria flexibilidad para seguir fácilmente la evolución con los objetivos generales siguientes: mantener el equilibrio mejorado entre la oferta y la demanda del mercado comunitario; permitir a los productores aprovechar los mercados en expansión; dar al sector la posibilidad de hacerse más competitivo a largo plazo; eliminar el recurso a la intervención como salida artificial para la producción excedentaria; apoyar al mercado vitivinícola y, por eso mismo, favorecer la continuidad de los abastecimientos en productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca que, tradicionalmente, utilizan dicho alcohol; tener en cuenta la diversidad regional; dar carácter oficial a las posibles funciones de las agrupaciones de productores y de las organizaciones sectoriales;
(8) El Reglamento (CEE) n° 822/87 ha sido completado y aplicado por los Reglamentos (CEE) n° 346/79(7), (CEE) n° 351/79(8), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 1029/91(9), (CEE) n° 460/79(10), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 3805/85(11), (CEE) n° 456/80(12), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 1597/83(13), (CEE) n° 457/80(14); (CEE) n° 458/80(15), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 596/91(16); (CEE) n° 1873/84(17), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2612/97(18); (CEE) n° 895/85(19), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 3768/85(20); (CEE) n° 823/87(21), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1426/96(22); (CEE) n° 1442/88(23), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 859/199(24); (CEE) n° 3877/88(25); (CEE) n° 4252/88(26), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1629/98(27); (CEE) n° 2046/89(28), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2468/96(29); (CEE) n° 2048/89(30); (CEE) n° 2389/89(31), cuya ultima modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2088/97(32); (CEE) n° 2390/89(33), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2611/97(34); (CEE) n° 2391/89(35); (CEE) n° 2392/89(36), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1427/96(37); (CEE) n° 3677/89(38), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2796/94(39); (CEE) n° 3895/91(40); (CEE) n° 2332/92(41), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1629/98 y (CEE) n° 2333/92(42), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1429/96(43); estos Reglamentos han sido modificados de forma sustancial en varias ocasiones; que con motivo de nuevas modificaciones, deberían refundirse, en aras de la claridad, en un solo texto;
(9) En el Reglamento (CEE) n° 822/87 se establece que el Consejo adoptaría sus disposiciones generales de aplicación; que de esa manera se ha establecido una estructura normativa compleja constituida por capas de normas; los citados Reglamentos contienen gran cantidad de datos técnicos que exigen frecuentes modificaciones; por tanto, el nuevo Reglamento debe contener en general todas las directrices necesarias para su aplicación; el Consejo debe atribuir a la Comisión todas las competencias necesarias de ejecución, de acuerdo con el artículo 211 del Tratado;
(10) Las normas por las que se rige la organización común del mercado vitivinícola son excepcionalmente complejas; en ciertos casos no tienen en cuenta de forma suficiente la diversidad regional; en consecuencia y en la medida de lo posible, hay que simplificar las normas y elaborar y aplicar una estrategia lo más cercana que se pueda al productor dentro de un marco comunitatrio;
(11) Para capitalizar y consolidar el equilibrio mejorado del mercado, y ajustar más la oferta a la demanda de los diferentes tipos de producto, debe haber un marco de medidas sobre la gestión de las posibilidades de la viticultura, con inclusión de restricciones a las plantaciones a medio plazo, primas por el abandono definitivo de la viticultura y ayudas a la reestructuración y la reconversión de los viñedos;
(12) Las medidas estructurales no relacionadas directamente con la producción de vino deben incluirse en el ámbito del Reglamento (CE) n° 1257/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, sobre la ayuda al desarollo rural a cargo del Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola (FEOGA) y por el que se modifican y derogan determinados Reglamentos(44); las medidas de promoción suponen una importante contribución a la competitividad del sector y, en particular, debe fomentarse la promoción del vino comunitario en los mercados de terceros países; no obstante, a fin de garantizar la coherencia de la política de promoción general de la Comunidad, es conveniente incluir las medidas relativas al sector vitivinícola en el ámbito de aplicación de una reglamentación horizontal en esta materia; con dicha finalidad, la Comisión ha presentado una propuesta de Reglamento relativo a acciones de información y de promoción en favor de los productos agrícolas en los terceros países(45);
(13) La mejora del equilibrio del mercado se ha logrado, aunque de forma relativamente lenta y difícil; se ha comprobado que las restricciones vigentes de plantación constituyen un elemento fundamental de este éxito; según la experiencia obtenida, no parece posible utilizar otras medidas para capitalizar y consolidar este equilibrio mejorado del mercado; por tanto, parece necesario controlar de esta manera el uso que los productores hacen de sus propiedades de acuerdo con el interés general;
(14) En consecuencia, es necesario mantener la restricciones vigentes de plantación durante un período limitado a medio plazo que pueda surtir efecto toda la gama de medidas estructurales, de forma que debe prohibirse toda plantación de vides para la producción de vino hasta el 31 de julio de 2010 salvo disposición en contrario del presente Reglamento;
(15) Se ha comprobado que la vigente autorización de nuevas plantaciones relacionadas con viñas madres de injertos, concentración parcelaria, expropiación, así como experimentación vitícola, no altera excesivamente el mercado vitivinícola, por lo que debe prolongarse, bajo los controles necesarios; conviene, por razones similares, permitir asimismo la plantación de viñas cuya producción se destine al consumo familiar del viticultor;
(16) Se ha comprobado que la vigente autorización de realizar nuevas plantaciones para obtener vinos de calidad producidos en regiones determinadas ("vcprd") y vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica constituye un componente útil de la política de calidad cuyo objetivo es ajustar mejor la oferta y la demanda; no obstante, una vez sea plenamente funcional un sistema de reserva de derechos de plantación, dicho sistema deberá alcanzar el citado objetivo; en consecuencia, la autorización vigente debe prolongarse, bajo los controles necesarios, durante un período de transición que expirará el 31 de julio de 2003, fecha en la cual el sistema de reserva debería ser plenamente funcional;
(17) La vigente autorización de replantación de vid es necesaria para que puedan renovarse normalmente los viñedos agotados; por tanto, el sistema actual debe seguir sujeto a los controles necesarios; en aras de una mayor flexibilidad, el sistema tiene que permitir también, bajo los controles necesarios, la adquisición y el uso de derechos de replantación antes de que se realice el arranque correspondiente; deben respetarse los derechos de replantación adquiridos en virtud de normas anteriores, tanto comunitarias como nacionales; asimismo, debe ser posible transferir a otra explotación los derechos de replantación adquiridos en virtud de normas anteriores, tanto comunitarias como nacionales; asimismo, debe ser posible transferir a otra explotación los derechos de replantación, bajo controles estrictos, siempre que esta transferencia se sitúe en la política de calidad o se refiera a las viñas madres de injertos o esté relacionada con la transferencia de parte de la explotación; para garantizar el buen funcionamiento de la organización de mercado, es conveniente mantener dichas transferencias en el interior del mismo Estado miembro;
(18) A fin de mejorar la gestión del potencial vitícola y fomentar el uso eficaz de los derechos de plantación, reduciendo más así el efecto de las restricciones de plantación, debe establecerse un sistema de reservas nacionales o regionales;
(19) Los Estados miembros deben tener amplias competencias en la gestión de las reservas, bajo los controles necesarios, a fin de que puedan adecuar mejor el uso de los derechos de plantación de dichas reservas a las necesidades locales; dichas competencias deberán prever la posibilidad de adquirir derechos de plantación para abastecer la reserva y vender derechos de plantación procedentes de ésta; con esta finalidad, es conveniente que se permita a los Estados miembros no aplicar el sistema de reserva, siempre que puedan probar que disponen de un sistema eficaz de gestión de los derechos de plantación;
(20) La concesión de ventajas especiales a los jóvenes viticultores puede facilitar no sólo su instalación sino también, con posterioridad a ella, la adaptación estructural de sus explotaciones; en consecuencia, es necesario que se les puedan conceder a dichos productores derechos de las reservas a título gratuito;
(21) Para garantizar que los recursos se utilicen de la forma más eficaz y ajustar mejor la oferta y la demanda, los derechos de plantación deben ser utilizados por sus titulares dentro de un plazo razonable o, en su defecto, asignarse o reasignarse a las reservas; por las mismas razones, los derechos asignados a las reservas deben concederse dentro de un plazo razonable;
(22) La mejora del equilibrio del mercado y la expansión del mercado mundial pueden justificar un aumento de los derechos de plantación, el cual debe asignarse a los Estados miembros de que se trate así como, para una parte, a una reserva comunitaria para una atribución condicionada a una demanda suplementaria del mercado; procede deducir de dicho aumento los derechos de nueva plantación concedidos para los vcprd y los vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica;
(23) A pesar de las restricciones vigentes de plantación, se han plantado superficies infringiendo dichas restricciones; se ha comprobado que es difícil aplicar las sanciones actuales, cuyo objetivo es garantizar que los productos de tales superficies no alteran el mercado vitícola; por tanto, deben arrancarse las superficies plantadas ilegalmente; esta disposición debe aplicarse a todas las plantaciones ilegales que se efectúen tras la publicación de la propuesta del presente Reglamento, momento a partir del cual los productos deben tener conocimiento de la propuesta de introducir dicha disposición;
(24) Sin perjuicio de las eventuales medidas nacionales vigentes y por razones de seguridad jurídica, no es posible imponer a nivel comunitario el arranque de las superficies plantadas ilegalmente antes de la publicación de la propuesta del presente Reglamento; en consecuencia y a fin de controlar mejor el potencial vitícola, debe permitirse a los Estados miembros durante un período determinado que regularicen la situación de tales superficies, condicionado a controles necesarios; un tratamiento diferente puede preverse en lo que se refiere a la regularización en función de las modalidades de plantación de que se trate, especialmente en el caso en que tal plantación pueda ocasionar un aumento de la producción; en el supuesto en que exista dicho riesgo, el productor en cuestión puede ser sometido a sanciones administrativas apropiadas;
(25) Debe permitirse a los Estados miembros tener en cuenta las condiciones locales y, por tanto, imponer cuando sea necesario normas más estrictas respecto a la nueva plantación, la replantación y el sobreinjerto;
(26) Hay zonas cuya producción no se ajusta a la demanda; para favorecer el mejor ajuste del sector en su conjunto, debe fomentarse el abandono definitivo de la viticultura en estas zonas; en consecuencia, debe concederse una prima con tal objetivo; la gestión de esta prima debe corresponder a los Estados miembros, dentro de un marco comunitario y bajo los controles necesarios, para focalizar mejor la prima en las regiones afectadas; por tanto, es necesario que los Estados miembros puedan designar las regiones afectadas y establecer los niveles de la prima, aplicando criterios objetivos y un límite máximo global;
(27) La producción en los Estados miembros que elaboran menos de 25000 hectolitros de vino al año no afecta gravemente al equilibrio del mercado; en consecuencia, tales Estados miembros deben quedar exentos de las restricciones de plantación pero no deben tener acceso a la prima por abandono definitivo de la viticultura;
(28) Hay otras zonas donde la producción no se ajusta a la demanda pero podría adaptarse mejor mediante una reestructuración de los viñedos por reconversión varietal, reimplantación de los mismos o mejora de las técnicas de gestión del viñedo; por tanto, debería distribuirse ayuda con estos fines, bajo los controles necesarios;
(29) A fin de que dicha reestructuración y reconversión puedan efectuarse de manera controlada, debería haber una planificación de las mismas; los planes deben elaborarse a un nivel lo más cercano posible al productor para garantizar que se tome en consideración la diversidad regional; no obstante, para garantizar la conformidad de los planes con la normativa comunitaria, los Estados miembros deben ser responsables en última instancia de dichos planes;
(30) La reestructuración y la reconversión tienen dos efectos económicos principales sobre los productores: la pérdida de ingresos durante el período de reconversión y los costes de puesta en marcha de dichas medidas; por tanto, la ayuda debe cubrir ambos efectos; que en el proceso de reestructuración existe un lugar para medidas nacionales suplementarias en los límites definidos;
(31) Para una mejor gestión del potencial vitícola, es conveniente que un inventario se elabore a nivel del Estado miembro o a nivel regional; para animar a los Estados miembros a elaborar dicho inventario, el acceso a la regularización de las superficies plantadas ilegalmente, el aumento de los derechos de plantación y la ayuda en favor de la reestructuración y de la reconversión deben limitarse a quienes hayan realizado el inventario; en el caso de inventarios regionales, las regiones que hayan elaborado el inventario no deberán ser excluidas del beneficio de las medidas de reestructuración y de reconversión por el hecho de que otras regiones no lo hayan efectuado; no obstante, todos los inventarios regionales deberán terminarse antes del 31 de diciembre de 2001;
(32) Es mejor realizar la clasificación de las variedades de vid para la producción de vino lo más cerca posible del productor; por tanto, los Estados miembros deben recibir este cometido de la Comunidad;
(33) Debe seguir vigente el Reglamento (CEE) n° 2392/86 del Consejo, de 24 de julio de 1986, relativo al establecimiento del registro vitícola comunitario(46), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1631/98(47), para que puedan terminar su tarea los Estados miembros que se encuentren aún en fase de elaboración del mismo; no obstante, debe preverse la posibilidad de su posterior modificación o derogación;
(34) Para conservar el equilibrio del mercado, conviene prever la concesión de una ayuda al almacenamiento privado de vino de mesa y de ciertos tipos de mosto de uva; esta medida debe ser lo más flexible y sensible a las variaciones del mercado que se pueda; en particular, debe ser posible a tal fin terminar su aplicación sin demora;
(35) A fin de eliminar el recurso a la intervención como salida artificial para la producción excedentaria, pero manteniendo todas las salidas tradicionales del alcohol de boca y otros productos de la viticultura, debe modificarse el régimen de destilación; en consecuencia, debe contarse con las formas de destilación siguientes: la destilación obligatoria de los subproductos resultantes de la vinificación, la destilación obligatoria de los vinos procedentes de uvas no clasificadas exclusivamente como variedades de uvas de vinificación, la destilación para sostener el mercado vitivinícola, favoreciendo la continuidad de los abastecimientos en productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca que utilicen tradicionalmente dicho alcohol, y la destilación de crisis; deben abandonarse las demás formas de destilación; este régimen debe ser lo más flexible que se pueda para responder a las necesidades del mercado y a las distintas condiciones regionales;
(36) Dada la mala calidad de los vinos obtenidos mediante sobreprensado, procede prohibir esa práctica y, con objeto de evitarla, prever la destilación obligatoria del orujo y de las lías; no obstante, para tener en cuenta condiciones de producción en determinadas regiones vitícolas pueden estipularse excepciones a dicha obligación; además, dado que las estructuras de producción y de mercado en la zona vitícola A o en la parte alemana de la zona vitícola B o en las regiones plantadas de vid en Austria pueden garantizar que se alcancen los objetivos de la medida, conviene, para los productores de esas regiones, sustituir la obligación de destilación de los subproductos resultante de la vinificación por la obligación de hacer retirar bajo control dichos subproductos;
(37) La producción de vinos procedentes de uvas no clasificadas exclusivamente como variedades de uvas de vinificación debe orientarse en primer lugar hacia los usos tradicionales en el sector de los aguardientes y otras salidas tradicionales; debe preverse la destilación obligatoria de dichos vinos producidos por encima de las cantidades normales orientadas hacia tales usos;
(38) Algunos segmentos del sector del alcohol de boca constituyen una salida tradicional importante de los productos de la destilación del vino y otros productos de la viticultura; que, por tanto, la Comunidad debe apoyar la destilación de vino de mesa y de vino apto para elaborar vino de mesa a fin de abastecer este mercado, dando una ayuda principal para la destilación de dichos vinos y una ayuda accesoria para el almacenamiento del destilado resultante;
(39) Para casos excepcionales de alteración del mercado y graves problemas de calidad, debe preverse una destilación de crisis; para tomar en consideración situaciones especiales, es conveniente que la Comisión fije el importe y el tipo de la ayuda, incluso en el caso en que se haya notado una deterioración demostrable del precio de mercado para una categoría de vino; es importante que la medida se aplique por los productores de forma voluntaria; conviene disponer que, en caso de recurrir a dicha medida tres años consecutivos para una categoría de vino especial (en una zona determinada), la Comisión presente al Parlamento Europeo y al Consejo un informe y, si fuera necesario, propuestas;
(40) La gestión del alcohol obtenido por destilación debe realizarse de manera que permita la mayor transparencia y control y evite la perturbación de los mercados tradicionales del alcohol;
(41) Actualmente, no todos los productores comunitarios efectúan el aumento del grado alcohólico volumétrico natural en la mismas condiciones económicas, por razón de las diferentes prácticas enológicas admitidas en el presente Reglamento; con objeto de eliminar dicha discriminación, es conveniente estimular el empleo de productos de la vid para el aumento artificial del grado alcohólico natural, ampliando así las salidas de los mismos y contribuyendo a evitar la creación de excedentes de vino; a tal fin, procede acomodar los precios de los diferentes productos utilizados para dicho aumento del grado; este resultado puede alcanzarse mediante el establecimiento de un régimen de ayuda en favor del mosto de uva concentrado y del mosto de uva concentrado rectificado, utilizados para dicho aumento del grado y procedentes de determinadas regiones;
(42) Para garantizar un equilibrio más estable entre la producción y la utilización, sigue siendo necesario aumentar la utilización de productos de la vid; la intervención parece estar justificada en una fase anterior a la producción de vino de mesa, fomentando la utilización de mosto con fines distintos de la vinificación mediante una ayuda que garantice a los productos vitivinícolas comunitarios el mantenimiento de sus salidas comerciales tradicionales; esta medida debe aplicarse de forma que se evite la distorsión de la competencia, teniendo en cuenta los métodos tradicionales de producción;
(43) Los productores que no hayan cumplido sus obligaciones en relación con las destilaciones obligatorias no deben beneficiarse de ninguna otra de las medidas de intervención;
(44) Debe preverse la posibilidad de tomar medidas en caso de que se produzca dentro del mercado comunitario una situación de precios elevados;
(45) Habida cuenta de las características especiales del mercado vitivinícola, la formación de agrupaciones de productores puede contribuir a la realización de los objetivos de la organización común del mercado; los Estados miembros pueden reconocer dichas agrupaciones; estas agrupaciones deben tener carácter voluntario y demostrar su utilidad mediante la extensión y la eficacia de los servicios que ofrezcan a sus miembros;
(46) Para mejorar el funcionamiento del mercado de los vcprd y de los vinos de mesa con indicación geográfica, los Estados miembros deberán proceder a la puesta en práctica de decisiones tomadas por las organizaciones sectoriales; el alcance de dichas decisiones debe excluir determinadas prácticas concertadas; es apropiado que la Comisión garantice la conformidad de esas decisiones al Derecho comunitario; que esas organizaciones sectoriales deben cumplir determinados cometidos teniendo en cuenta los intereses de los consumidores;
(47) Por razones de salud y con el objetivo de la política de calidad, deben definirse, a nivel comunitario, aquellas prácticas y tratamientos enológicos que sean los únicos permitidos para la elaboración de los productos incluidos en el ámbito del presente Reglamento; por razones similares, para la elaboración de vinos destinados al consumo humano deben emplearse únicamente variedades de uva de vinificación; por motivos análogos, deben establecerse especificaciones de los productos destinados al consumo humano;
(48) Habida cuenta del hecho de que las condiciones de producción, especialmente el suelo, el terreno y el clima, varían considerablemente de una zona vitícola de la Comunidad a otra, es esencial que dichas variaciones se tengan en cuenta tratándose de prácticas y tratamientos enológicos; por razones de sencillez y para facilitar las modificaciones basadas en la experiencia adquirida y el progreso tecnológico, deben ser definidos en el marco de normas de desarrollo algunos límites y condiciones técnicas relacionadas con dichas prácticas y tratamientos; no obstante, es conveniente fijar en el presente Reglamento los límites relativos a los niveles de anhídrio sulfuroso, de ácido sórbico y de sorbato potásico, teniendo en cuenta su importancia en materia de salud;
(49) Deben contemplarse métodos autorizados de análisis de los productos vitivinícolas;
(50) La designación, la denominación y la presentación de los productos incluidos en el ámbito del presente Reglamento pueden afectar de forma importante a sus posibilidades comerciales; por lo tanto, es conveniente que el presente Reglamento establezca normas al respecto que tengan en cuenta los intereses legítimos de los consumidores y de los productores y favorezcan el buen funcionamiento del mercado interior y la elaboración de productos de calidad; los principios fundamentales de dichas normas deben estipular el uso obligatorio de determinadas menciones que permitan identificar el producto y proporcionar a los consumidores algunas informaciones importantes, así como el uso facultativo de determinadas otras indicaciones basándose en normas comunitarias o sujetas a disposiciones relativas a la prevención de prácticas fraudulentas;
(51) Las normas relativas en particular a la designación deben establecer disposiciones en materia de prevención de prácticas fraudulentas, de sanciones a nivel comunitario a aplicar en caso de etiquetado impropio, de uso de lenguas, en particular cuando alfabetos diferentes están implicados, y de uso de marcas, en particular cuando éstas puedan crear confusiones en los consumidores;
(52) Habida cuenta de las diferencias entre los productos que dependen del presente Reglamento y sus mercados, así como de los intereses de los consumidores y de los usos tradicionales, las normas deberían estar diferenciadas según los productos de que se trate, en especial en lo que se refiere al vino espumoso, y según su origen;
(53) Es conveniente asimismo que se apliquen normas al etiquetado de los productos importados, en particular para dejar claro su origen y evitar cualquier confusión con productos comunitarios;
(54) Es válido el derecho de utilizar indicaciones geográficas y otros términos tradicionales; en consecuencia, las normas deben regular este derecho y proteger dichos términos; a fin de fomentar la competencia leal y no inducir a error a los consumidores, puede ser necesario que esta protección se refiera a productos no incluidos en el ámbito del presente Reglamento, e incluso no recogidos en el anexo I del Tratado;
(55) Habida cuenta del interés de los consumidores y de la conveniencia de un tratamiento correspondiente de los vcprd en los terceros países, conviene prever la posibilidad de concertar acuerdos recíprocos mediante los cuales los vinos importados destinados al consumo humano directo y designados mediante una indicación geográfica puedan beneficiarse de tales acuerdos de control y protección cuando se comercialicen dentro del mercado comunitario;
(56) A fin de tener en cuenta las obligaciones derivadas, sobre todo, de los artículos 23 y 24 del Acuerdo sobre los aspectos de los derechos de propiedad intelectual relacionados con el comercio, que constituye parte integrante del Acuerdo por el que se establece la Organización Mundial del Comercio aprobado por la Decisión 94/800/CE(48), conviene prever que las partes correspondientes puedan evitar, bajo ciertas condiciones, el uso ilícito de las indicaciones geográficas protegidas por un tercer país miembro de la OMC;
(57) El desarrollo de una política de calidad en el sector agrícola, y especialmente en el sector vitivinícola, no puede sino contribuir a la mejora de las condiciones del mercado y, por ello mismo, al incremento de las salidas de los productos; la adopción de normas comunitarias complementarias referentes a la producción y al control de los vcprd se inscribe en el marco de dicha política y puede contribuir a la consecución de los objetivos enunciados;
(58) Para mantener un mínimo de calidad en los vcprd, evitar que la producción de estos vinos aumente de forma incontrolable y aproximar las disposiciones de los Estados miembros con el fin de establecer condiciones de competencia equitativa dentro de la Comunidad, conviene establecer un sistema de normas comunitarias que rijan la producción y el control de esos vinos, al que deberán ajustarse las disposiciones específicas adoptadas por los Estados miembros;
(59) Habida cuenta de las condiciones tradicionales de producción, es necesario enumerar y definir la naturaleza y el alcance de los elementos que puedan permitir la caracterización de cada uno de los vcprd; debe realizarse, sin embargo, un esfuerzo común de armonización con respecto a las exigencias de calidad; estos elementos deben ser los siguientes: la delimitación de la región de producción, las variedades de vid, los métodos de cultivo, los métodos de vinificación, el grado alcohólico natural mínimo, el rendimiento por hectárea y el análisis y evaluación de las características organolépticas; conviene establecer normas particulares para los vinos de licor de calidad producidos en regiones determinadas (vlcprd) y para los vinos espumosos de calidad producidos en regiones determinadas (vecprd), dadas las particularidades de estos productos;
(60) La experiencia ha confirmado la necesidad de establecer normas precisas para reclasificar los vcprd como vinos de mesa y de especificar los casos en que los productores tienen la opción de no solicitar que un producto recogido en su declaración de cosecha o de producción como producto adecuado para producir un vcprd se clasifique como vcprd;
(61) Para conservar el carácter de calidad específica de los vcprd, conviene permitir que los Estados miembros apliquen normas complementarias o más rigurosas sobre la producción y la puesta en circulación de los vcprd, teniendo en cuenta las prácticas leales y tradicionales;
(62) La creación, a escala comunitaria, de un mercado único del vino supone la implantación de un régimen único de intercambios comerciales en las fronteras exteriores de la Comunidad; un régimen de intercambios comerciales que incluya derechos de importación y restituciones por exportación, además de medidas relativas al mercado interior, debe, en principio, estabilizar el mercado comunitario; el régimen de intercambios comerciales debe basarse en los compromisos contraídos en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay;
(63) A fin de controlar el volumen de los intercambios comerciales de vino con terceros países, debe establecerse un régimen de certificados de importación y exportación de determinados productos, que incluya la constitución de una fianza que garantice la realización de las transacciones por las que se concedan tales certificados;
(64) A fin de evitar o contrarrestar los efectos perjudiciales que pudieran tener en el mercado comunitario las importaciones de determinados productos agrícolas, la importación de uno o varios de tales productos debe estar sujeta al pago de un derecho de importación adicional, si se cumplen determinadas condiciones;
(65) Resulta adecuado, en determinadas condiciones, otorgar a la Comisión la facultad de abrir y de gestionar contingentes arancelarios resultantes de los acuerdos internacionales celebrados en virtud del Tratado o de otros actos del Consejo;
(66) La posibilidad de conceder restituciones por exportación a terceros países, basada en la diferencia existente entre los precios registrados en la Comunidad y los del mercado mundial dentro del ámbito de aplicación del Acuerdo de agricultura de la OMC(49) debe servir para salvaguardar la participación de la Comunidad en el comercio internacional de vino; dichas restituciones deben someterse a límites de volumen y de valor;
(67) El cumplimiento de los límites de valor debe garantizarse al fijarse las restituciones, a través del control de los pagos en el marco de la normativa del Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola; el control puede ser facilitado mediante la fijación anticipada obligatoria de las restituciones, sin que ello afecte a la posibilidad, en el caso de las restituciones diferenciadas, de cambiar el destino previamente fijado dentro de una zona geográfica en la que se aplique un solo tipo de restitución; en el supuesto de cambio de destino, debe pagarse la restitución aplicable al destino real, estableciéndose como límite máximo el importe aplicable al destino previamente fijado;
(68) El cumplimiento de los límites de volumen require la implantación de un sistema de control fiable y eficaz; a tal fin, conviene supeditar la concesión de las restituciones a la presentación de un certificado de exportación; las restituciones deben concederse dentro de los límites disponibles en función de la situación concreta de cada producto; únicamente se pueden autorizar excepciones a esta norma en el caso de las medidas de ayuda alimentaria, ya que éstas quedan exentas de toda limitación; el control de las cantidades exportadas con restitución durante las campañas de comercialización contempladas en el Acuerdo de agricultura de la OMC debe llevarse a cabo sobre la base de los certificados de exportación para cada campaña de comercialización;
(69) Como complemento del sistema anteriormente descrito, resulta conveniente prever, en la medida necesaria para su buen funcionamiento, la posibilidad de regular el recurso al régimen de perfeccionamiento activo y, en la medida en que la situación del mercado lo exigiere, la prohibición de dicho recurso;
(70) El régimen de derechos de aduana permite renunciar a cualquier otra medida de protección en las fronteras exteriores de la Comunidad; no obstante, el mecanismo relativo al mercado interior y a los derechos de aduana puede, en circunstancias excepcionales, resultar deficiente; para no dejar en tales casos el mercado comunitario sin defensa ante las perturbaciones que pudieran derivarse de ello, resulta conveniente que la Comunidad pueda adoptar sin demora todas las medidas necesarias; dichas medidas deben adecuarse a las obligaciones derivadas de los acuerdos de la OMC pertinentes;
(71) Es necesario someter los productos importados de terceros países a normas sobre ciertas especificaciones de los productos que permitan garantizar un determinado equilibrio con las definiciones comunitarias de los vinos; que también es necesario que cumplan todas las normas establecidas en su país de origen y vayan acompañados de un informe de análisis en las circunstancias pertinentes;
(72) Resulta conveniente prever, para todos los productos sometidos al presente Reglamento y que circulen dentro de la Comunidad, la necesidad de que vayan provistos de un documento de acompañamiento;
(73) La consecución de un mercado único se vería comprometida por la concesión de determinadas ayudas; por tanto, deben aplicarse a la organización común del mercado vitivinícola las disposiciones del Tratado que permiten apreciar las ayudas concedidas por los Estados miembros y prohibir las que sean incompatibles con el mercado común; las disposiciones sobre primas por abandono definitivo de la viticultura no deben ser obstáculo en sí para la concesión de ayudas nacionales con el mismo objetivo;
(74) Dada la necesaria complejidad de la normativa del sector vitivinícola, debe haber en los Estados miembros autoridades responsables de garantizar su cumplimiento; debe permitirse a la Comisión controlar y garantizar dicho cumplimiento mediante sus propios inspectores que colaboran con las autoridades de los Estados miembros;
(75) A medida que vaya evolucionando el mercado común vitivinícola, los Estados miembros y la Comisión deben comunicarse recíprocamente los datos necesarios para la aplicación del presente Reglamento; los productores de uva para vinificación, mosto y vino deben elaborar una declaración de cosecha, ya que esta información es necesaria; es necesario que los Estados miembros puedan pedir más información a los productores; ha de permitirse a la Comisión el recurso a ayuda exterior en caso necesario para poder evaluar todos los datos;
(76) Para facilitar la aplicación de las disposiciones propuestas, conviene prever un procedimiento que establezca una estrecha colaboración entre los Estados miembros y la Comisión en el seno de un comité de gestión;
(77) Determinados gastos efectuados por los Estados miembros como consecuencia de las obligaciones derivadas de la aplicación del presente Reglamento deben ser financiados por la Comunidad, de conformidad con el Reglamento (CE) n° 1258/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, relativo a la financiación de la política agrícola común(50);
(78) La organización común del mercado vitivinícola debe tomar en consideración, paralela y adecuadamente, los objetivos previstos en los artículos 33 y 131 del Tratado;
(79) La organización común del mercado vitivinícola debe aplicarse también teniendo en cuenta los acuerdos celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado, en particular los que forman parte del Acuerdo por el que se establece la Organización Mundial del Comercio, como el Acuerdo sobre obstáculos técnicos al comercio(51);
(80) La transición del régimen establecido en el Reglamento (CEE) n° 822/87 y demás Reglamentos del sector vitivinícola al régimen del presente Reglamento puede originar dificultades que no se abordan en el presente Reglamento; para hacer frente a tal eventualidad, debe establecerse la posibilidad de que la Comisión adopte las medidas transitorias necesarias; la Comisión debe poder resolver problemas prácticos específicos,
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
TÍTULO I
ÁMBITO DE APLICACIÓN
Artículo 1
1. La organización común del mercado vitivinícola comprende normas para regular el potencial de producción de vino, los mecanismos de mercado, las agrupaciones de productores y las organizaciones sectoriales, las prácticas y tratamientos enológicos, la designación, la denominación, la presentación y la protección de los productos, los vinos de calidad producidos en regiones determinadas (vcprd) y el comercio con terceros países.
2. Dicha organización regula los siguientes productos:
SITIO PARA UN CUADRO
3. En el anexo I figuran las definiciones de los términos utilizados en el presente Reglamento para los productores; en el anexo II las definiciones de los términos relativos a los grados alcohólicos y en el anexo III la delimitación de las zonas vitícolas. Las normas de desarrollo de dichos anexos podrán adoptarse de acuerdo con el procedimiento establecido en le artículo 75.
4. La campaña de producción de los productos a que se refiere el presente Reglamento (en lo sucesivo denominada "la campaña") comenzará el 1 de agosto de cada año y finalizará el 31 de julio del año siguiente.
TÍTULO II
POTENCIAL DE PRODUCCIÓN
CAPÍTULO I
PLANTACIÓN DE VIDES
Artículo 2
1. La plantación de vides con variedades clasificadas, conforme al apartado 1 del artículo 19, como variedades de uvas de vinificación, queda prohibida hasta el 31 de julio de 2010, salvo que se realice de conformidad con:
a) un derecho de nueva plantación, contemplado en el artículo 3,
b) un derecho de replantación, contemplado en el artículo 4, o
c) un derecho de plantación procedente de una reserva, contemplado en el artículo 5 o, en el caso de aplicación del apartado 8 del artículo 5, en el apartado 1 del artículo 6.
Hasta esa misma fecha, queda prohibido sobreinjertar variedades de uvas de vinificación en variedades de uvas que no sean de vinificación.
2. La uva obtenida en superficies:
a) en las que se hayan plantado vides antes del 1 de septiembre de 1998, y
b) cuya producción, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 6 o en el apartado 4 del artículo 7 del Reglamento (CEE) n° 822/87, sólo podía ponerse en circulación con destino a las destilerías,
no podrá utilizarse para la producción de vino destinado a la comercialización. Los productos procedentes de dicha uva sólo podrán ponerse en circulación con destino a las destilerías. No obstante, no podrá obtenerse alcohol de dichos productos con un grado alcohólico volumétrico adquirido inferior o igual al 80 % vol.
3. Cuando un Estado miembro haya efectuado el inventario del potencial de producción vitícola de conformidad con el artículo 16, podrá establecer excepciones a lo dispuesto en el apartado 2 del presente artículo. Dicha excepción deberá concederse antes del 31 de julio de 2002 y deberá incluir la autorización, para las superficies en cuestión, de producir vino destinado a la comercialización.
La excepción se concederá:
a) cuando el productor haya arrancado con anterioridad otras vides en una superficie equivalente de cultivo puro, salvo en los casos en que dicho viticultor haya recibido para la superficie considerada una prima de arranque conforme a la normativa comunitaria o nacional; y/o
b) permitiendo la utilización de derechos de replantación cuando el viticultor los haya obtenido dentro de un período que será fijado con posterioridad a la plantación de la superficie de que se trate; los Estados miembros podrán utilizar también a tal efecto los derechos de plantación de nueva creación contemplados en el apartado 1 del artículo 6; y/o
c) cuando un Estado miembro pueda demostrar (a satisfacción de la Comisión) que posee derechos de replantación no reclamados que seguirían siendo válidos si se hubieran solicitado; dichos derechos podrán utilizarse y reasignarse a los productores por una superficie equivalente de cultivo puro; y/o
d) cuando el productor de que se trate se haya comprometido a arrancar una superficie equivalente en términos de cultivo puro en un plazo de tres años si dicha superficie figura inscrita en el catastro del Estado miembro de que se trate.
4. Cuando se aplique la letra a) o c) del apartado 3, los Estados miembros impondrán a los productores de que se trate una sanción administrativa apropiada.
5. La letra c) del apartado 3 podrá aplicarse únicamente en relación con una superficie que no rebase el límite del 1,2 % de la superficie plantada de vid.
6. Cuando se aplique la letra b) del apartado 3:
a) si los derechos que obtiene el productor proceden de una reserva, éstos sólo podrán obtenerse conforme a la letra b) del apartado 3 del artículo 5 y el productor pagará el 150 % del precio que el Estado miembro perciba normalmente con arreglo a esta disposición, o
b) si el productor adquiere un derecho de replantación, dicho derecho cubrirá la superficie de que se trate, incrementado en un 50 % y este incremento del 50 % se transferirá a la reserva o reservas de conformidad con lo dispuesto en el artículo 5, o, cuando se aplique el apartado 8 del artículo 5, se añadirá al volumen de los derechos de plantación de nueva creación con arreglo al apartado 1 del artículo 6.
7. Las parcelas plantadas con variedades de vides clasificadas, conforme al apartado 1 del artículo 19, como variedades de uvas de vinificación, y:
a) plantadas a partir del 1 de septiembre de 1998 y cuya producción, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 6 o en el apartado 4 del artículo 7 del Reglamento (CEE) n° 822/87, sólo podía ponerse en circulación con destino a las destilerías, o
b) plantadas infringiendo la prohibición de plantación contemplada en el apartado 1,
serán arrancadas. Los gastos relacionados con dicho arranque correrán a cargo del productor correspondiente. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para velar por la aplicación del presente apartado.
Artículo 3
1. Los Estados miembros podrán conceder a los productores derechos de nueva plantación en lo que se refiere a las superficies:
a) destinadas a nuevas plantaciones en el marco de medidas de concentración parcelaria o de medidas de expropiación por causa de utilidad pública, adoptadas en aplicación de la legislación nacional,
b) destinadas a la experimentación vitícola, o
c) destinadas al cultivo de viñas madres de injertos.
Los Estados miembros también podrán conceder derechos de nueva plantación para superficies cuyos productos vitivinícolas estén destinados exclusivamente al consumo familiar del viticultor.
2. Los Estados miembros podrán también conceder derechos de nueva plantación antes del 31 de julio de 2003 para superficies destinadas a la producción de vcprd o de un vino de mesa designado mediante una indicación geográfica cuando se haya reconocido que, debido a su calidad, la producción de ese vino está muy por debajo de su demanda.
3. Los derechos de nueva plantación deberán ser utilizados por el productor al que le hayan sido concedidos y para las superficies y para los fines para los que se hayan concedido.
4. Los derechos de nueva plantación deberán utilizarse antes de que finalice la segunda campaña siguiente a aquella en la que se hayan concedido. Los derechos de nueva plantación distintos de los mencionados en el apartado 1 que no se utilicen durante ese período se asignarán a una reserva, de conformidad con la letra a) del apartado 2 del artículo 5.
5. Sólo podrán concederse derechos de nueva plantación distintos de los mencionados en el apartado 1 a los productores respetando los límites de las cantidades fijadas en el apartado 1 del artículo 6. Para ello:
a) antes que los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el artículo 6 sean asigandos a una o varias reservas, los Estados miembros se asegurarán de que la concesión de derechos de nueva plantación no haga que el volumen de los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el apartado 1 del artículo 6 sea un valor inferior a cero; y
b) una vez que un Estado miembro haya asignado los derechos de plantación de nueva creación contemplados en el artículo 6 a una o varias reservas, la posterior concesión de un derecho de nueva plantación supondrá la extinción de un derecho de plantación correspondiente a una superficie igual de cultivo puro, asignado a la reserva o reservas correspondientes a la región de que se trate. En caso de que no haya suficientes derechos de plantación disponibles en la reserva o reservas en cuestión, no podrán concederse derechos de nueva plantación.
Artículo 4
1. Los derechos de replantación consistirán en lo siguiente:
a) derechos de replantación concedidos en aplicación del apartado 2, o
b) derechos similares adquiridos en virtud de una legislación comunitaria o nacional anterior.
2. Los Estados miembros concederán derechos de replantación a los productores que hayan procedido al arranque en una superficie plantada de vid. Los Estados miembros podrán conceder derechos de replantación a los productores que se comprometan a proceder al arranque en una superficie plantada de vid antes de que finalice la tercera campaña posterior a la plantación de la superficie. Los derechos de replantación se concederán por una superficie equivalente en cultivo puro a la ya arrancada o por arrancar.
3. Los derechos de replantación se ejercitarán dentro de la explotación para la que se concedan. Los Estados miembros podrán prever que dichos derechos sólo se ejerzan sobre la superficie en la que se haya procedido al arranque.
4. No obstante lo dispuesto en el apartado 3, los derechos de replantación podrán transferirse total o parcialmente a otra explotación dentro del mismo Estado miembro:
a) cuando parte de la explotación se transfiera a esa otra explotación; en este caso, el derecho podrá ser utilizado en una superficie de esta última explotación que no deberá ser mayor que la superficie transferida; o
b) cuando superficies de esta otra explotación se destinen a:
i) la producción de vcprd o vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica, o
ii) al cultivo de viñas madres de injertos.
En estos casos, el derechos sólo podrá utilizarse para las superficies y fines para los que se haya concedido.
Los Estados miembros velarán por que la aplicación de estas excepciones no lleve a un aumento global del potencial de producción en su territorio, en particular cuando la transferencia sea de tierras de secano a tierras de regadío.
5. Los derechos de replantación adquiridos en virtud del presente Reglamento deberán utilizarse antes de que finalice la quinta campaña siguiente a aquella durante la cual se haya procedido al arranque. No obstante, los Estados miembros podrán ampliar este período a ocho campañas. Los derechos de replantación no utilizados durante ese período se asignarán a la reserva de conformidad con la letra a) del apartado 2 del artículo 5.
Artículo 5
1. Con el fin de mejorar la gestión del potencial de producción a escala nacional o regional, los Estados miembros crearán una reserva nacional o, en su caso, reservas regionales de derechos de plantación.
2. Los siguientes derechos se asignarán a la reserva o reservas:
a) los derechos de nueva plantación, los derechos de replantación y los derechos de plantación procedentes de la reserva que no hayan sido utilizados en los plazos establecidos, respectivamente, en el apartado 4 del artículo 3, en el apartado 5 del artículo 4 y en el apartado 6 del presente artículo;
b) los derechos de replantación asignados a la reserva por los productores que poseen dichos derechos, en caso necesario a cambio de una contrapartida financiera de fuente nacional, cuyo importe y modalidades fijarán los Estados miembros teniendo en cuenta los intereses legítimos de las partes;
c) los derechos de plantación de nueva creación, contemplados en el artículo 6.
3. Los Estados miembros podrán conceder los derechos asignados a la reserva:
a) sin contrapartida financiera, a los productores de menos de cuarenta años que posean capacidad profesional suficiente y se establezcan por primera vez en una explotación vitivinícola en calidad de jefe de explotación, o
b) a cambio de una contrapartida financiera pagada a la hacienda pública nacional y, en su caso, regional, a los productores que tengan intención de utilizar los derechos para plantar viñedos cuya producción tenga una salida garantizada. Los Estados miembros establecerán los criterios para determinar el importe de la contrapartida financiera, que podrá variar según el futuro producto final de los viñedos.
4. Los Estados miembros velarán por que el lugar donde se utilicen los derechos de plantación procedentes de una reserva así como las variedades y las técnicas de cultivo utilizadas garanticen que la consiguiente producción se adapte a la demanda del mercado y que el rendimiento sea representativo de la media de la región donde se utilicen esos derechos, en particular cuando los derechos de plantación procedentes de superficies de secano se utilicen en superficies de regadío.
5. Los derechos de plantación asignados a una reserva podrán utilizarse antes de que finalice la quinta campaña siguiente a aquella durante la cual se hayan asignado. Los derechos de plantación no concedidos en ese plazo quedarán extinguidos cuando expire el mismo.
6. Los derechos de plantación procedentes de una reserva deberán utilizarse antes de que finalice la segunda campaña siguiente a aquella durante la cual se hayan concedido. Los derechos de plantación procedentes de una reserva que no se utilicen durante ese período se volverán a asignar a una reserva, de conformidad con la letra a) del apartado 2.
7. Cuando un Estado miembro cree reservas regionales, podrá establecer normas que permitan la transferencia de derechos de plantación entre reservas regionales. En el caso de que coexistan en un Estado miembro reservas regionales y nacionales, se podrán autorizar asimismo tranferencias entre dichas reservas.
A las transferencias contempladas en el presente apartado podrá aplicárseles un coeficiente de reducción.
8. No obstante lo dispuesto en los apartados 1 a 7, la autoridad competente de un Estado miembro podrá optar por no aplicar el sistema de reservas siempre que el Estado miembro de que se trate pueda demostrar que tiene un sistema eficaz para gestionar los derechos de plantación en su territorio. Dicho sistema podrá establecer excepciones, si ha lugar, a las disposiciones pertinentes del presente capítulo. Cuando un Estado miembro posea dicho sistema, los derechos de replantación, tal como se mencionan en la primera frase del apartado 5 del artículo 4, se prorrogarán por cinco campañas. La segunda frase del apartado 5 del artículo 4 seguirá siendo de aplicación.
Artículo 6
1. Los derechos de plantación de nueva creación, incluidos los derechos de nueva plantación concedidos por el Estado miembro con arreglo al apartado 2 del artículo 3, se asignarán como se indica a continuación (en hectáreas):
a) Alemania: 1534 ha
Grecia: 1098 ha
España: 17355 ha
Francia: 13565 ha
Italia: 12933 ha
Luxemburgo: 18 ha
Austria: 737 ha
Portugal: 3760 ha
b) Reserva comunitaria: 17000 ha.
2. Los derechos de plantación de nueva creación sólo podrán asignarse a una reserva o utilizarse con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3 del artículo 2, en aquellos Estados miembros que hayan realizado el inventario del potencial de producción de conformidad con el artículo 16.
3. La asignación a una reserva de los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el apartado 1 o la utilización de los mismos con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3 del artículo 2, sólo podrá efectuarse una vez.
Artículo 7
1. Las siguientes definiciones se aplicarán al presente capítulo:
a) "arranque": eliminación total de las cepas que se encuentren en un terreno plantado de vid;
b) "plantación": colocación definitiva de plantas de vid o partes de plantas de vid, injertadas o no, con vistas a la producción de uva o al cultivo de viñas madres de injertos;
c) "derecho de plantación": el derecho a plantar nuevas vides en virtud de un derecho de nueva plantación, un derecho de replantación, un derecho de plantación procedente de una reserva o un derecho de plantación de nueva creación en las condiciones establecidas en los artículos 3, 4, 5 y 6, respectivamente;
d) "derecho de replantación": el derecho a plantar vides en una superficie equivalente en cultivo puro a aquella en que hayan sido o vayan a ser arrancadas vides en las condiciones establecidas en el artículo 4 y en el apartado 8 del artículo 5;
e) "sobreinjerto": el injerto efectuado sobre una vid ya injertada con anterioridad.
2. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
Podrán incluir, en particular, los siguientes elementos:
- disposiciones relativas a la destilación de los productos precedentes de vides a que se refiere el apartado 7 del artículo 2;
- disposiciones que permitan evitar cargas administrativas excesivas al aplicar las disposiciones del presente capítulo;
- el reconocimiento a que se refiere el apartado 2 del artículo 3;
- la coexistencia de vides de conformidad con lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 4;
- la aplicación del coeficiente de reducción a que se refiere el apartado 7 del artículo 5;
- la aplicación de la reserva comunitaria a que se refiere el apartado 1 del artículo 6: En particular, durante el período que va hasta el 31 de diciembre de 2003, dichas normas podrán prever la asignación de derechos de plantación de nueva creación procedentes de la reserva comunitaria a los Estados miembros para que los utilicen en regiones donde pueda demostrarse la existencia de necesidades adicionales que puedan satisfacerse mediante la asignación de dichos derechos de plantación de nueva creación;
- disposiciones para garantizar que los nuevos derechos de plantación concedidos de conformidad con lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 3 no afectan a la prohibición de nuevas plantaciones establecida en el apartado 1 del artículo 2.
3. Antes del 31 de diciembre de 2003, y cada tres años a partir de dicha fecha, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre la aplicación del presente capítulo. El informe irá acompañado, si ha lugar, de propuestas relativas a la concesión de otros derechos de plantación de nueva creación.
CAPÍTULO II
PRIMAS POR ABANDONO
Artículo 8
1. Podrá concederse una prima por el abandono definitivo de la viticultura en una superficie determinada.
De conformidad con las disposiciones del presente capítulo, la prima podrá concederse a los productores de superficies vitícolas cultivadas destinadas a la producción de uvas de vinificación. La superficie en cuestión no podrá ser inferior a 10 áreas.
2. Los Estados miembros podrán designar a qué superficies puede concederse la prima. Podrán también supeditar la designación al cumplimiento de condiciones, incluidas las destinadas a garantizar un equilibrio entre producción y ecología en las regiones afectadas.
3. La concesión de la prima supondrá para el viticultor la pérdida del derecho de replantación de la superficie objeto de la prima.
4. Los Estados miembros fijarán el importe de la prima por hectárea teniendo en cuenta lo siguiente:
a) el rendimiento agrícola o la capacidad de producción de la explotación,
b) el método de producción,
c) la superficie de que se trate en relación con la superficie total de la explotación,
d) el tipo de vino producido,
e) la existencia de cultivos asociados.
5. El importe de la prima no rebasará los límites que se establezcan.
Artículo 9
No podrán acogerse a la prima las siguientes superficies:
a) las superficies vitícolas cultivadas en las que se hayan comprobado infracciones a las disposiciones comunitarias o nacionales relativas al régimen de plantaciones durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas;
b) las superficies vitícolas que hayan dejado de cultivarse;
c) las superficies vitícolas plantadas durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas;
d) las superficies vitícolas que hayan recibido una financiación para su reestructuración y reconversión durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas.
Artículo 10
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adopatarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán incluir lo siguiente:
a) las fechas para la presentación de solicitudes y para la ejecución del arranque,
b) las condiciones para la concesión de pagos,
c) los niveles máximos mencionados en el apartado 5 del artículo 8,
d) consideraciones medioambientales, y
e) la fijación de los períodos a que se refiere el artículo 9.
CAPÍTULO III
REESTRUCTURACIÓN Y RECONVERSIÓN
Artículo 11
1. Se establece un régimen de reestructuración y reconversión de los viñedos.
2. El objetivo del régimen será la adaptación de la producción a la demanda del mercado.
3. Dicho régimen abarcará una o más de las acciones siguientes:
a) la reconversión varietal, incluida la efectuada mediante sobreinjertos,
b) la reimplantación de viñedos,
c) las mejoras de las técnicas de gestión de viñedos relacionadas con el objetivo del régimen.
En este régimen no se incluirá la renovación normal de los viñedos que hayan llegado al final de su vida natural.
4. Sólo podrán acceder a este régimen las regiones de un Estado miembro de las que éste haya realizado el inventario del potencial de producción con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16.
Artículo 12
Los Estados miembros serán responsables de los planes de reestructuración y de reconversión, incluida, en su caso, su aprobación. Los planes deberán cumplir las normas establecidas en el presente capítulo y las disposiciones de aplicación de las mismas.
Artículo 13
1. La ayuda a la reestructuración y a la reconversión se concederá únicamente si se ajusta a un plan establecido y, en su caso, aprobado por el Estado miembro. La ayuda adoptará las siguientes formas:
a) un compensación a los productores por la pérdida de ingresos derivada de la aplicación del plan, y
b) una participación en los costes de reestructuración y reconversión.
2. Las compensación a los productores por la pérdida de ingresos podrá adoptar una de las siguientes formas:
a) una autorización para que coexistan las vides viejas y nuevas durante un período determinado que no podrá exceder de tres años, sin perjuicio de lo dispuesto en el capítulo I del presente título, o
b) una compensación financiada por la Comunidad.
3. La participación comunitaria en la financiación de los costes de reestructuración y reconversión no superará el 50 % de dichos costes. No obstante, en las regiones correspondientes al objetivo n° 1 en virtud del Reglamento (CE) n° 1260/1999 del Consejo, de 21 de junio de 1999, por el que se establecen las disposiciones generales de los Fondos Estructurales(52), la participación comunitaria no superará el 75 %. Sin prejuicio de lo dispuesto en el apartado 4 del artículo 14, los Estados miembros no podrán participar en la financiación en ningún caso.
Artículo 14
1. La Comisión asignará anualmente a los Estados miembros un primer tramo de créditos basándose en criterios objetivos teniendo en cuenta las situaciones y necesidades específicas y el esfuerzo que deban realizarse teniendo en cuenta el objetivo del régimen.
2. La asignación inicial se adaptará en función de los gastos reales y de las previsiones de gastos revisados comunicadas por los Estados miembros teniendo en cuenta el objetivo del régimen y dentro del límite de los créditos disponibles.
3. Las asignaciones financieras entre Estados miembros tendrán debidamente en cuenta la proporción de la superficie comunitaria de viñedo existente en el Estado miembro de que se trate.
4. Cuando se haya efectuado una asignación financiera a un Estado miembro para un determinado número de hectáreas, dicho Estado miembro podrá utilizarla para un número de hectáreas mayor del asignado. En ese sentido, podrá utilizar fondos nacionales para completar el importe reducido por hectárea hasta alcanzar el nivel límite inicial por hectárea de la asignación comunitaria.
Artículo 15
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán incluir, en particular, lo siguiente:
a) el tamaño de los viñedos en cuestión,
b) disposiciones para regular la utilización de los derechos de replantación en el marco de la aplicación de los planes,
c) disposiciones concebidas para impedir un incremento del potencial de producción derivado de la aplicación de las disposiciones del presente capítulo,
d) importes máximos de la ayuda por hectárea.
CAPÍTULO IV
INFORMACIÓN Y DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 16
1. El inventario del potencial de producción incluirá la siguiente información:
a) las superficies plantadas de vides clasificadas como variedades de vid destinadas a la producción de vino, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 19, en el territorio del Estado miembro de que se trate;
b) las variedades de que se trate;
c) el total de derechos de plantación existentes;
d) cualesquiera disposiciones nacionales o regionales adoptadas en aplicación del presente título.
2. Un Estado miembro podrá perver que el inventario se establezca por regiones. No obstante, en dicho caso todos los inventarios regionales deberán quedar establecidos antes del 31 de diciembre de 2001. De conformidad con las disposiciones del presente Reglamento, el retraso de una región en establecer su inventario no impedirá la aplicación del presente título en las demás regiones de dicho Estado miembro.
Artículo 17
1. La Comisión podrá evaluar lo siguiente:
a) las producciones del sector vitivinícola;
b) los usos industriales de los productos de la vid;
c) la evolución del consumo de vinos y de otros productos del sector vitivinícola que puedan consumirse sin transformar;
d) cualquier otro elemento cuyo conocimiento sea necesario para la gestión del mercado o de un régimen de ajustes de la oferta.
2. Para realizar estas evaluaciones, la Comisión podrá recurrir a la colaboración exterior.
3. La Comisión financiará un estudio independiente sobre la utilización de variedades interespecíficas. Basándose en dicho estudio, presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, antes del 31 de diciembre de 2003, un informe acompañado, en su caso, de propuestas.
Artículo 18
1. Los productores de uva destinada a la vinificación, así como los productores de mosto y de vino, declararán cada año las cantidades de productos de la última cosecha. Los Estados miembros podrán exigir también a los comerciantes de uva destinada a la producción de vino que declaren cada año las cantidades comercializadas de productos de la última cosecha.
2. Los productores de mosto y de vino y los comerciantes que no sean minoristas declararán cada año las existencias de mosto y de vino que posean, tanto si proceden de la cosecha del año en curso como de cosechas anteriores. Los mostos y vinos importados de terceros países serán objeto de una mención especial.
Artículo 19
1. Los Estados miembros clasificarán las variedades de vid destinadas a la producción de vino. Todas las variedades clasificadas deberán pertenecer a la especie Vitis vinifera o proceder de un cruce entre esta especie y otras especies del género Vitis. No podrán incluirse en la calsificación las variedades siguientes:
- Noah,
- Othello,
- Isabelle,
- Jacquez,
- Clinton y
- Herbémont.
2. En dicha clasificación, los Estados miembros mencionarán las variedades de vid aptas para la producción de cada uno de los vcprd de su territorio, variedades que sólo podrán pertenecer a la especie Vitis vinifera.
3. Sólo podrán ser plantadas, replantadas o injertadas en la Comunidad destinadas a la producción de vino las variedades de vid que figuren en la clasificación. Esta restricción no se aplicará a las vides utilizadas en investigaciones y experimentos científicos.
4. Las superficies plantadas con variedades de vid destinadas a la producción de vino que no se mencionen en la clasificación deberán arrancarse, salvo en el caso de que la producción se destine exclusivamente al consumo familiar del viticultor. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para controlar esta excepción.
5. En caso de que se supriman variedades de la clasificación, se procederá al arranque dentro de un plazo de quince años a partir de su supresión.
Artículo 20
Las normas que regularán el registro vitícola comunitario serán las establecidas en el Reglamento (CEE) n° 2392/86.
Artículo 21
Los capítulos I y II del presente título no se aplicarán en aquellos Estados miembros cuya producción de vino no supere los 25000 hectolitros por campaña. Dicha producción se calculará sobre la base de la producción media de las cinco campañas anteriores.
Artículo 22
Los Estados miembros podrán adoptar reglamentaciones nacionales más restrictivas en materia de nuevas plantaciones o de replantaciones de vid o de sobreinjertos. Los Estados miembros podrán disponer que las solicitudes o la información previstas en el presente título se completen con otras indicaciones necesarias para el seguimiento de la evolución del potencial de producción.
Artículo 23
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán afectar, en particular, a lo siguiente:
a) presentación y grado de precisión de los datos necesarios para elaborar el inventario contemplado en el artículo 16;
b) gestión de la clasificación de las variedades de vid contemplada en el artículo 19;
c) destino de los productos procedentes de variedades que no figuren en dicha clasificación.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrán adoptarse disposiciones para la elaboración de un documento de acompañamiento de los materiales de multiplicación vegetativa de la vid y sus normas de desarrollo, en particular las relativas al control.
3. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrá modificarse o derogarse el Reglamento (CEE) n° 2392/86.
4. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se decidirá si un Estado miembro ha efectuado el inventario contemplado en le artículo 16 y, en su caso, si dicha decisión debe ser revocada, especialmente cuando el Estado miembro no haya actualizado el inventario.
TÍTULO III
MECANISMOS DE MERCADO
CAPÍTULO I
AYUDA AL ALMACENAMIENTO PRIVADO
Artículo 24
1. Se establece para los productores un régimen de ayudas al almacenamiento privado de:
a) vino de mesa;
b) mosto de uva, mosto de uva concentrado y mosto de uva concentrado rectificado.
2. La concesión de las ayudas estará supeditada a la celebración de un contrato de almacenamiento a largo plazo con los organismos de intervención, durante el período comprendido entre el 16 de diciembre y el 15 de febrero del año siguiente y en las condiciones que se determinen.
3. Los contratos de almacenamiento a largo plazo se celebrarán por un período que finalizará:
a) en el caso de los vinos de mesa, no antes del 1 de septiembre siguiente a la fecha de celebración del contrato, y en el caso de los mostos de uva, mostos de uva concentrados y mostos de uva concentrados rectificados, no antes del 1 de agosto siguiente a la fecha de celebración del contrato;
b) a más tardar, el 30 de noviembre siguiente a la fecha de celebración del contrato.
Artículo 25
1. La celebración de contratos de almacenamiento quedará supeditada a condiciones relativas, en particular, a la calidad de los productos.
2. En el caso de los vinos de mesa, los contratos de almacenamiento estipularán que podrá suspenderse el pago de la ayuda y las correspondientes obligaciones del productor para la totalidad o parte de las cantidades almacenadas cuando los precios de mercado del tipo de vino de mesa de que se trate sean superiores al nivel que se fije.
3. El importe de la ayuda al almacenamiento privado solamente podrá cubrir los gastos técnicos de almacenamiento y los intereses, establecidos a tanto alzado.
4. Para los mostos de uva concentrados, dicho importe podrá ajustarse mediante un coeficiente que corresponda a su índice de concentración.
Artículo 26
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas, en particular, podrá establecerse lo siguiente:
- la fijación del nivel, del tanto alzado y del coeficiente mencionados en el artículo 25;
- que los contratos de almacenamiento a largo plazo para los vinos de mesa sólo puedan celebrarse para vinos de mesa específicos;
- que los mostos de uva que sean objeto de un contrato de almacenamiento a largo plazo puedan transformarse, total o parcialmente, en mostos de uva concentrados o en mostos de uva concentrados rectificados, durante el período de vigencia del contrato;
- las normas relativas a la aplicación de la cláusula de suspensión del pago de la ayuda, contemplada en el apartado 2 del artículo 25;
- que los mostos de uva y los mostos de uva concentrados destinados a la elaboración de zumo de uva no puedan ser objeto de contratos de almacenamiento a largo plazo;
- la duración efectiva de los contratos.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75, podrá establecerse lo siguiente:
- que el régimen de ayuda al almacenamiento privado no se aplique si la situación del mercado no justifica tal régimen;
- que pueda suprimirse en cualquier momento la posibilidad de celebrar nuevos contratos de almacenamiento a largo plazo si la situación del mercado y, en particular, el ritmo al que se hayan celebrado los contratos, lo justifica.
CAPÍTULO II
DESTILACIÓN
Artículo 27
1. Quedan prohibidos el sobreprensado de la uva, estrujada o no, y el prensado de las lías de vino. Se prohíbe asimismo la reanudación de la fermentación del orujo de la uva con fines distintos de la destilación.
2. La filtración y la centrifugación de lías de vino no se considerarán prensado cuando:
a) los productos obtenidos sean de calidad sana, cabal y comercial; y
b) las lías no se reduzcan a estado seco.
3. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas, con excepción de las personas y agrupaciones mencionadas en el apartado 7, que hayan procedido a una vinificación deberán entregar para su destilación todos los subproductos de dicha vinificación.
4. La cantidad de alcohol contenida en los subproductos será al menos igual al 10 % del volumen de alcohol contenido en el vino producido si éste se ha obtenido por vinificación directa de la uva. Salvo excepciones que deberán preverse para los casos técnicamente justificados, no podrá ser inferior al 5 % cuando el vino se haya obtenido por vinificación de mosto de uva, mosto de uva parcialmente fermentado o vino nuevo todavía en fermentación. En caso de que no se alcancen dichos porcentajes, la persona sujeta a la obligación de destilación deberá entregar una cantidad de vino de su propia producción para garantizar la observancia de esos porcentajes.
Podrán establecerse excepciones al apartado 3 y al párrafo primero del presente apartado para categorías de productores que deberán determinarse, para determinadas regiones de producción y para los vinos sujetos a la destilación mencionada en el artículo 28.
5. La obligación de entrega establecida en el apartado 3 podrá cumplirse mediante la entrega de vino a una vinagrería.
6. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas, con excepción de las personas y agrupaciones mencionadas en el apartado 7, que posean subproductos resultantes de cualquier transformación de uva distinta de la vinificación deberán entregarlos para su destilación.
7. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas que transformen la uva recogida en la zona vitícola A o en la parte alemana de la zona vitícola B o en regiones plantadas de viñas en Austria deberán retirar los subproductos de dicha transformación bajo supervisión y en condiciones que deberán determinarse.
8. Las personas o agrupaciones sujetas a las obligaciones mencionadas en el apartado 3 o a la contemplada en el apartado 6, podrán cumplirlas mediante la retirada de los subproductos de vinificación bajo supervisión y en condiciones que deberán determinarse.
9. El precio de compra del orujo de uva, lías de vino y vino entregados para destilación en virtud del presente artículo será igual a 0,995 euros por % vol y por hectolitro.
10. El precio pagado por el destilador no podrá ser inferior al precio de compra.
11. El destilador podrá:
a) beneficiarse de una ayuda para el producto que se vaya a destilar, siempre que el producto obtenido de la destilación tenga un grado alcohólico de 52 % vol, como mínimo; o
b) entregar al organismo de intervención el producto obtenido de la destilación, siempre que tenga un grado alcohólico de 92 % vol, como mínimo.
Se el vino ha sido transformado en vino alcoholizado antes de ser entregado al destilador, la ayuda a la que se refiere la letra a) se abonará al productor del vino alcoholizado y el producto obtenido de la destilación no podrá ser entregado al organismo de intervención.
12. Podrá decidirse sustituir la entrega de alcohol al organismo de intervención por una entrega a un operador que haya presentado una oferta dentro de las ventas organizadas para dar salida a los productos de la destilación y haya sido elegido con arreglo al procedimiento contemplado en el apartado 1 del artículo 31.
13. Los apartados 1 al 12 del presente artículo no se aplicarán al zumo de uva, ni al zumo de uva concentrado, ni al mosto de uva, ni al mosto de uva concentrado destinado a la preparación de zumo de uva.
Artículo 28
1. Los vinos procedentes de uvas de variedades que figuren en la clasificación de una misma unidad administrativa simultáneamente como variedades de uvas de vinificación y como variedades de uvas para otros usos, que superen las cantidades normalmente vinificadas y no se exporten durante la campaña correspondiente, se destilarán antes de una fecha que habrá de determinarse. Salvo disposición en contrario sólo podrán circular con destino a una destilería.
2. Para la determinación de las cantidades normalmente elaboradas, se tendrán en cuenta, en particular:
a) las cantidades elaboradas durante un período de referencia que habrá de determinarse, y
b) las cantidades de vino reservadas a los destinos tradicionales.
3. El precio de compra del vino entregado a la destilación en virtud del presente artículo será de 1,34 euros por % vol y por hectolitro. Podrá variar durante una determinada campaña siempre que el promedio para dicha campaña siga siendo de 1,34 euros por % vol y por hectolitro.
4. El precio pagado por el destilador no podrá ser inferior al precio de compra.
5. El destilador podrá:
a) beneficiarse de una ayuda para el producto que se vaya a destilar, siempre que el producto obtenido de la destilación tenga un grado alcohólico de 52 % vol, como mínimo, o
b) entregar al organismo de intervención el producto de la destilación, siempre que tenga un grado alcohólico de 92 % vol, como mínimo.
Si el vino ha sido transformado en vino alcoholizado antes de ser entegrado al destilador, la ayuda a la que se refiere la letra a) se abonará el productor del vino alcoholizado y el producto obtenido de la destilación no podrá ser entregado al organismo de intervención.
6. Podrá decidirse sustituir la entrega de alcohol al organismo de intervención por una entrega a un operador que haya presentado una oferta dentro de las ventas organizadas para dar salida a los productos de la destilación y haya sido elegido con arreglo al procedimiento contemplado en el apartado 1 del artículo 31.
7. El presente artículo se aplicará sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 1.
Artículo 29
1. La Comunidad podrá establecer ayudas para la destilación de vinos de mesa y de vinos aptos para la obtención de vinos de mesa con objeto de apoyar el mercado vitivinícola y, por consiguiente, facilitar el mantenimiento del suministro de productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca cuando sea tradicional el uso de dicho alcohol.
2. Dichas ayudas se pagarán a los destiladores en forma de una ayuda principal y una ayuda accesoria.
3. La ayuda principal se pagará sobre la base del volumen de vino de mesa y de vino apto para la obtención de vino de mesa que se destile.
4. La ayuda principal se distribuirá según un sistema de contratos celebrados entre los destiladores y los productores de vino. Se fijará un precio mínimo que los destiladores pagarán a los productores de vino. Este precio podrá variar a lo largo de una determinada campaña siempre que el promedio para dicha campaña sea al menos de 2,488 euros por % vol y por hectolitro.
5. El importe de la ayuda principal tendrá en cuenta lo siguiente:
a) la necesidad de que el precio mínimo medio que los destiladores paguen a los productores de vino en una determinada campaña respete el nivel indicado en el apartado 4;
b) la necesidad de mantener el suministro de los mercados tradicionales en el sector del alcohol de boca a precios competitivos.
6. La ayuda accesoria se abonará en forma de pago para hacer frente a unos costes razonables de almacenamiento del producto obtenido. Estará destinada a facilitar la aplicación del régimen de la ayuda principal.
Artículo 30
1. Podrá adoptarse una medida de destilación de crisis en situaciones de excepcional desequilibrio del mercado causado por excedentes importantes o problemas de calidad.
2. Los objetivos de esta medida serán los siguientes:
a) la eliminación de los focos específicos de excedentes, y
b) la garantía de una continuidad de suministro de una cosecha a otra.
3. La aplicación de la medida es facultativa para los productores.
4. Esta medida podrá limitarse a determinadas categorías de vino o determinadas zonas de producción y se aplicará únicamente a los vcprd a petición del Estado miembro interesado.
5. Uno de los criterios para la introducción de dicha medida podrá ser un deterioro demostrable, a lo largo del tiempo, del precio de mercado para una categoría de vino específica o de vinos procedentes de determinadas zonas de producción.
6. Si la Comunidad utilizara esta medida durante tres años consecutivos, para una categoría de vino específica (en una zona específica), la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre dicha crisis persistente acompañado, en su caso, de propuestas.
Artículo 31
1. La salidad al mercado del alcohol a cargo del organismo de intervención se efectuará mediante venta en subasta pública o mediante licitación. Al comercializar dicho alcohol, las autoridades evitarán, en la medida de lo posible, perjudicar las salidas al mercado de las que dependen tradicionalmente la existencia de otros sectores productores de alcohol. El alcohol no podrá comercializarse en el sector del alcohol de boca.
2. No obstante, en caso de que mediante la aplicación de los artículos 27, 28 y 29 no esté garantizado el suministro de la parte de ese sector en que la utilización de alcohol vínico es obligatoria, podrá decidirse la comercialización de dicho alcohol en ese sector.
Artículo 32
1. En el caso de los vinos obtenidos por productores que hayan aumentado el grado alcohólico mediante adición de sacarosa o de mosto y hayan recibido la ayuda contemplada en el artículo 34, al precio de compra fijado para cada destilación, con excepción de la contemplada en el artículo 27, se le restará, dentro de cada una de las zonas vitícolas, un importe igual a tanto alzado calculado sobre la base del importe de la ayuda contemplada en el artículo 34 del aumento del grado alcohólico previsto para la zona vitícola de que se trate.
2. A petición del productor de que se trate, esta reducción únicamente se aplicará dentro de los límites de las cantidades que hayan sido objeto de aumento del grado alcohólico contemplado en el apartado 1.
Artículo 33
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas podrá incluirse, en particular, lo siguiente:
a) las excepciones contempladas en el presente capítulo;
b) en relación con los artículos 27 y 28, las condiciones en las que se llevará a cabo la destilación, el cálculo del volumen de alcohol contenido en el vino producido, las condiciones para la entrega de los productos al organismo de intervención y los precios de compra de los productos de la destilación de los que pueda hacerse cargo el organismo de intervención o los criterios para fijar dichos precios;
c) las normas mínimas que deban cumplir los orujos y lías;
d) las condiciones en que pueda llevarse a cabo la retirada controlada mencionada en el apartado 7 del artículo 27;
e) las cantidades normalmente elaboradas que se mencionan en el apartado 2 del artículo 28;
f) las normas de desarrollo de la medida mencionada en el artículo 30, incluidos los productos a los que se refiere, y la salida de productos de la destilación, en particular para evitar los desequilibrios del mercado del alcohol y de las debidas espirituosas;
g) la posibilidad de adaptar el precio de compra a que se refiere el apartado 3 del artículo 28;
h) la fijación del precio mínimo a que se refiere el apartado 4 del artículo 29.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se determinará el importe de las ayudas contempladas en los artículos 27 y 28 que permitirán la salida al mercado de los productos obtenidos, el importe de las ayudas mencionadas en el artículo 29 y las normas que definan las circunstancias que puedan dar lugar a la aplicación de la medida a que se refiere el artículo 30, así como la amplitud y la forma de la ayuda financiera comunitaria para esa medida.
CAPÍTULO III
AYUDAS A UTILIZACIONES DETERMINADAS
Artículo 34
1. Se establece un régimen de ayudas para la utilización:
a) de mosto de uva concentrado; y
b) de mosto de uva concentrado rectificado,
producidos en la Comunidad, cuando se empleen para aumentar el grado alcohólico de los productos vinícolas para los que está autorizado dicho aumento con arreglo al presente Reglamento.
2. La concesión de la ayuda podrá reservarse a los productos procedentes de las zonas vitícolas C III en caso de que, de no existir dicha medida, resulte imposible mantener las corrientes comerciales de mostos y de vinos para mezcla.
3. El importe de la ayuda se fijará en euros por porcentaje volumétrico en potencia y por hectolitro de mosto de uva concentrado o de mosto de uva concentrado rectificado, teniendo en cuenta la diferencia entre los costes del aumento artificial del grado alcohólico natural obtenido mediante los productos mencionados y mediante la sacarosa.
Artículo 35
1. Se establece un régimen de ayudas para la utilización:
a) de mostos de uva y de mostos de uva concentrados producidos en la Comunidad y destinados a la elaboración de zumo de uva o de otros productos comestibles obtenidos a partir de zumo de uva;
b) de mostos de uva y de mostos de uva concentrados producidos en las zonas vitícolas C III, destinados a la fabricación, en el Reino Unido y en Irlanda, de productos incluidos en el código NC 2206 00 para los cuales dichos Estados miembros pueden admitir una denominación compuesta que incluya la palabra "vino" de conformidad con el punto C.2 del anexo VII;
c) de mostos de uva concentrados producidos en la Comunidad, en calidad de elemento principal de un conjunto de productos comercializados en el Reino Unido y en Irlanda, con instrucciones claras para que el consumidor obtenga a partir de ellos un sucedáneo de vino.
2. No obstante lo dispuesto en la letra b) del apartado 1, cuando la restricción geográfica relativa a la producción de mostos de uva y de mostos de uva concentrados mencionada en dicha letra dé lugar a distorsiones de la competencia, podrá decidirse ampliar la concesión de dicha ayuda a los mostos de uva y a los mostos de uva concentrados producidos en regiones de la Comunidad distintas de las zonas C III.
3. Las ayudas contempladas en el apartado 1 estarán limitadas a la utilización de productos obtenidos a partir de uva de variedades que están clasificadas exclusivamente como uva de vinificación o simultáneamente como variedad de uva de vinificación y variedad destinada a otra utilización y podrán concederse asimismo a la uva originaria de la Comunidad procedente de las mismas variedades.
4. Los importes de las ayudas deberán fijarse de manera que los costes de abastecimiento de mostos de uva y mostos de uva concentrados originarios de la Comunidad permitan que los productos mantengan sus salidas de mercado tradicionales.
5. Una parte que habrá de determinarse de la ayuda contemplada en la letra a) del apartado 1 se destinará a la organización de campañas de promoción en favor del consumo de zumo de uva. El importe de la ayuda para la organización de tales campañas podrá fijarse a un nivel superior al resultante de la aplicación del apartado 4.
Artículo 36
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas podrá incluirse, en particular:
a) las condiciones de concesión de la ayuda contemplada en el apartado 1 del artículo 34;
b) las medidas necesarias para garantizar el control de la utilización de los productos contemplados en el apartado 1 del artículo 35;
c) el importe de la ayuda contemplada en los artículos 34 y 35, que se fijará antes del comienzo de cada campaña;
d) la decisión contemplada en el apartado 2 del artículo 35.
CAPÍTULO IV
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 37
Los productores sujetos a las obligaciones mencionadas en los artículos 27 y 28 podrán acogerse a las medidas de intervención previstas en el presente título, siempre que hayan cumplido las citadas obligaciones durante un período de referencia que se determine. El período y las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 38
1. En caso de que se registren precios excesivamente altos de un tipo de vino en el mercado comunitario y se considere que esta situación puede perdurar y, por consiguiente, producir perturbaciones en el mercado, la Comisión podrá adoptar las medidas necesarias.
2. De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrán adoptarse medidas de intervención para los productos enumerados en la letra b) del apartado 2 del artículo 1, distintos del vino de mesa, en la medida en que sean necesarias para sostener el mercado de los vinos de mesa.
TÍTULO IV
AGRUPACIONES DE PRODUCTORES Y ORGANIZACIONES SECTORIALES
CAPÍTULO I
AGRUPACIONES DE PRODUCTORES
Artículo 39
1. Si se reconoce en virtud del presente Reglamento, se entenderá por "agrupación de productores" toda persona jurídica:
a) que se constituya por iniciativa propia de los productores de los productos regulados por el presente Reglamento;
b) que, para sus miembros, tenga principalmente por objeto:
i) asegurar la programación de la producción y su adaptación a la demanda, en lo que respecta, en particular, a la calidad y la cantidad,
ii) fomentar la concentración de la oferta y la comercialización de la producción de sus miembros,
iii) reducir los costes de producción y estabilizar los precios de producción,
iv) fomentar la utilización de métodos de cultivo, técnicas de producción y técnicas de gestión de residuos, compatibles con el medio ambiente, con el fin, en particular, de proteger la calidad del agua, del suelo y del paisaje y de conservar y fomentar la biodiversidad.
2. Se exigirá a las agrupaciones de productores reconocidas en virtud del presente Reglamento la posibilidad de sancionar a sus miembros de manera adecuada en caso de incumplimiento de las obligaciones estatutarias.
3. A efectos del presente Reglamento, los Estados miembros podrán reconocer como agrupación de productores a cuantos lo soliciten, siempre que:
a) cumplan los requisitos establecidos en los apartados 1 y 2 y aporten entre otras la prueba de que reúnen un número mínimo de miembros y un volumen mínimo de producción comercializable;
b) ofrezcan suficientes garantías respecto a la ejecución, duración y eficacia de su acción;
c) den efectivamente a sus miembros la posibilidad de obtener la asistencia técnica necesaria para la utilización de métodos de cultivo compatibles con el medio ambiente.
Artículo 40
1. Los Estados miembros:
a) decidirán si conceden el reconocimiento a una agrupación de productores dentro de los tres meses siguientes a la presentación de una solicitud acompañada de los justificantes pertinentes;
b) realizarán periódicamente controles para comprobar si las agrupaciones de productores respetan las condiciones necesarias para su reconocimiento, aplicarán, en caso de incumplimiento, las sanciones correspondientes y decidirán, en caso necesario, la retirada de su reconocimiento;
c) comunicarán a la Comisión en el plazo de dos meses cualquier decisión de concesión o de retirada del reconocimiento.
2. La Comisión comprobará el cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 39 y en la letra b) del apartado 1 del presente artículo mediante la realización de controles y, a la luz de los resultados de éstos, podrá solicitar a los Estados miembros que revoquen el reconocimiento.
CAPÍTULO II
ORGANIZACIONES SECTORIALES
Artículo 41
1. A fin de mejorar el funcionamiento del mercado de los vcprd y de los vinos de mesa denominados mediante una indicación geográfica, los Estados miembros productores, en particular en la aplicación de las decisiones tomadas por organizaciones sectoriales, podrán definir normas de comercialización sobre la regulación de la oferta en el momento de la primera comercialización, siempre que dichas normas se refieran a la puesta en reserva y/o a la salida escalonada de los productos, con exclusión de cualquier otra práctica concertada, como:
- la fijación de precios, incluso con carácter indicativo o de recomendación,
- el bloqueo de un porcentaje excesivo de la cosecha anual normalmente disponible y, de forma general, toda operación anormal de rarefacción de la oferta,
- la negativa a expedir el certificado o certificados nacionales o comunitarios necesarios para la circulación y comercialización de los productos vitivinícolas, cuando dicha comercialización se ajuste a las normas antes mencionadas.
2. Las normas mencionadas en el apartado 1 deberán ponerse in extenso en conocimiento de los operadores mediante su aparición en una publicación oficial del Estado miembro de que se trate.
3. Cada año, los Estados miembros que hayan hecho uso de las posibilidades que ofrece el apartado 1 enviarán a la Comisión un informe sobre las decisiones adoptadas al respecto durante el año anterior. La Comisión comprobará que se ajustan al Derecho comunitario, en particular a las normas aplicables en materia de libre circulación (artículos 28 a 31 del Tratado) y de competencia (artículos 81 a 86 del Tratado) y al principio de no discriminación (apartado 3 del artículo 34 del Tratado).
4. Las organizaciones a que se refiere el apartado 1 aplicarán, en particular, algunas de las siguientes medidas en una o varias regiones comunitarias, teniendo en cuenta los intereses del consumidor, para:
i) mejorar el conocimiento y la transparencia de la producción y del mercado;
ii) ayudar a coordinar mejor las formas en que se comercializan los productos, en especial mediante investigación y estudios de mercado;
iii) elaborar formularios normalizados de contrato compatibles con las normas comunitarias;
iv) explotar más plenamente el potencial de producción;
v) facilitar la información y realizar la investigación necesarias para adaptar la producción a productos que respondan en mayor medida a los requisitos del mercado y a las preferencias y expectativas del consumidor, en particular en lo referente a la calidad de los productos y la protección del medio ambiente;
vi) buscar métodos que permitan limitar el uso de productos fitosanitarios y otros insumos y de velar por la calidad de los productos y la conservación de los suelos y las aguas;
vii) poner a punto métodos e instrumentos para mejorar la calidad de los productos en todas las fases de la producción, vinificación y comercialización;
viii) proteger la agricultura biológica y explotar su potencial, así como las denominaciones de origen, las etiquetas de calidad y las indicaciones geográficas;
ix) fomentar especialmente la producción integrada u otros métodos de producción que respeten el medio ambiente.
TÍTULO V
PRÁCTICAS Y TRATAMIENTOS ENOLÓGICOS, DESIGNACIÓN, DENOMINACIÓN, PRESENTACIÓN Y PROTECCIÓN
CAPÍTULO I
PRÁCTICAS Y TRATAMIENTOS ENOLÓGICOS
Artículo 42
1. Se establecen prácticas y tratamientos enológicos comunitarios autorizados para la elaboración de los productos regulados por el presente Reglamento distintos del zumo de uva y del zumo de uva concentrado y del mosto de uva y del mosto de uva concentrado destinados a la elaboración de zumo de uva.
2. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados sólo podrán utilizarse para garantizar una buena vinificación, una buena conservación o una crianza adecuada del producto.
3. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados excluirán la adición de agua, excepto por necesidades técnicas específicas, así como la adición de alcohol, excepto en el caso del mosto de uva fresca "apagado" con alcohol, los vinos de licor, los vinos espumosos, los vinos alcoholizados y, en condiciones que deberán determinarse, los vinos de aguja.
4. Los Estados miembros podrán imponer, en lo referente a las prácticas y tratamientos enológicos, condiciones más estrictas para asegurar el mantenimiento de las características esenciales de los vcprd, de los vinos de mesa producidos en su territorio mediante una indicación geográfica, de los vinos espumosos y de los vinos de licor. Comunicarán estas condiciones a la Comisión, que las transmitirá a los demás Estados miembros.
5. Salvo decisión en contrario, sólo podrá utilizarse en la Comunidad la uva procedente de variedades que figuren en la clasificación establecida con arreglo al artículo 19 como variedades de uva de vinificación, así como los productos que de ella se deriven, para la elaboración de:
a) mosto de uva "apagado" con alcohol,
b) mosto de uva concentrado,
c) mosto de uva concentrado rectificado,
d) vino apto para la obtención de vino de mesa,
e) vino de mesa,
f) vcprd,
g) vino de licor,
h) mosto de uva parcialmente fermentado, procedente de la uva pasificada,
i) vino de uva sobremadurada.
6. La mezcla de vino apto para la obtención de vino de mesa blanco o de vino de mesa blanco con vino apto para la obtención de vino de mesa tinto o con vino de mesa tinto no podrá producir un vino de mesa.
No obstante, en determinados casos que deberán especificarse, esta disposición no impedirá la mezcla mencionada en el párrafo primero siempre que el producto resultante tenga las características del vino de mesa tinto.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, dicha mezcla se autorizará hasta el 31 de julio de 2005 en las regiones en que tal práctica sea tradicional, con arreglo a normas que deberán estipularse.
Artículo 43
1. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados se establecen en los anexos IV y V.
2. En particular:
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados relativos al aumento artificial del grado alcohólico natural, la acidificación, la desacidificación y la edulcoración, y las normas relativas al contenido de anhídrido sulfuroso y al contenido máximo de acidez volátil se establecen en las letras A a G del anexo V,
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados y las normas relativas a la producción de vino espumoso y vino espumoso de calidad se establecen en las letras H e I del anexo V,
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados y las normas relativas a la producción de vino de licor se establecen en la letra J del anexo V.
Artículo 44
1. En lo referente a los productos de los códigos NC 2204 10, 2204 21 y 2204 29, sólo se podrán ofrecer o entregar al consumo humano directo dentro de la Comunidad los vinos de licor, vinos espumosos, vinos espumosos gasificados, vinos de aguja, vinos de aguja gasificados, vcprd, vinos de mesa y, en su caso, no obstante lo dispuesto en el artículo 45, los vinos legalmente importados.
2. Salvo los vinos embotellados respecto de los que pueda suministrarse la prueba de que el embotellado es anterior al 1 de septiembre de 1971, el vino distinto de los vcprd procedente de las variedades de vid contempladas en el apartado 5 del artículo 42, pero que no corresponda a las definiciones recogidas en los puntos 12 a 18 del anexo I, sólo podrá utilizarse para el consumo familiar del viticultor individual, la producción de vinagre de vino o la destilación.
3. En los años en que las condiciones climáticas hayan sido adversas, se podrá decidir que los productos procedentes de las zonas vitícolas A y B que no posean el grado alcohólico volumétrico natural mínimo fijado para la zona vitícola de que se trate se utilicen en la Comunidad para la producción de vinos espumosos o de vinos espumosos gasificados, siempre que dichos vinos alcancen un grado alcohólico volumétrico adquirido no inferior a 8,5 % vol, o para la producción de vinos de aguja gasificados. En tal caso, el aumento artificial del grado alcohólico natural se efectuará dentro de los límites señalados en el punto 5 de la letra D del anexo V.
4. Sin perjuicio de que los Estados miembros puedan aplicar disposiciones más restrictivas para la elaboración, dentro de su territorio, de productos que no correspondan a los códigos NC 2204 10, 2204 21 y 2204 29, el mosto de uva fresca "apagado" con alcohol sólo podrá ser utilizado para la elaboración de dichos productos.
5. El zumo de uva y el zumo de uva concentrado originarios de la Comunidad no podrán destinarse a vinificación ni añadirse al vino. El destino de dichos productos quedará sometido a control. Queda prohibida la fermentación alcohólica de dichos productos en el territorio de la Comunidad.
6. Las disposiciones de los apartados 4 y 5 no se aplicarán a los productos destinados a la fabricación, en el Reino Unido y en Irlanda, de productos del código NC 2206 00, para los cuales los Estados miembros podrán admitir una denominación compuesta que incluya la palabra "vino", de conformidad con el punto 2 de la letra C del anexo VII.
7. Los vinos aptos para la producción de vino de mesa que no alcancen el grado alcohólico volumétrico adquirido mínimo de los vinos de mesa sólo podrán ponerse en circulación para la elaboración de vinos espumosos o para su entrega a las vinagrerías y destilerías o a otros usos industriales. El aumento artificial del grado alcohólico natural de dichos vinos y su mezcla con un vino de mesa para aumentar su grado alcohólico volumétrico adquirido hasta el nivel exigido para un vino de mesa sólo podrá llevarse a cabo en las instalaciones del vinificador o por cuenta de éste.
8. Exceptuando el alcohol, el aguardiente o la piqueta, con la lía de vino y el orujo de uva no podrá obtenerse ni vino ni ninguna otra bebida destinados al consumo humano directo.
9. La piqueta, siempre que el Estado miembro interesado autorice su fabricación, sólo podrá utilizarse para la destilación o para el consumo familiar del viticultor individual.
10. El vino alcoholizado sólo podrá utilizarse para destilación.
11. El mosto de uva parcialmente fermentado, procedente de uva pasificada, sólo podrá ser comercializado para la elaboración de vinos de licor, únicamente en las regiones vitícolas donde fuese tradicional este uso en la fecha del 1 de enero de 1985, y de vinos elaborados a partir de uvas sobremaduradas.
12. En el territorio de la Comunidad no se autorizará la transformación en vino o la adición al vino de uvas frescas, mosto de uva, mosto de uva parcialmente fermentado, mosto de uva concentrado, mosto de uva concentrado rectificado, mosto de uva "apagado" con alcohol, zumo de uva y zumo de uva concentrado originarios de terceros países.
13. Los productos a que se refiere el apartado 12 no podrán someterse a fermentación alcohólica en el territorio de la Comunidad. Esta disposición no se aplicará a los productos destinados a la fabricación en el Reino Unido y en Irlanda de productos del código NC 2206 00 para los cuales los Estados miembros podrán admitir una denominación compuesta que incluya la palabra"vino",enaplicacióndelpunto2delaletra CdelanexoVII.
14. Quedará prohibida tanto la mezcla de un vino originario de un tercer país con un vino de la Comunidad como la mezcla en el territorio geográfico de la Comunidad entre vinos originarios de terceros países.
15. El Consejo podrá establecer excepciones, de conformidad con las obligaciones internacionales de la Comunidad, al apartado 12, a la primera frase del apartado 13 y al apartado 14.
Artículo 45
1. Salvo excepción, no podrán ofrecerse ni entregarse para el consumo humano directo los productos siguientes:
a) los productos de los códigos NC 2204 10, 2204 21, 2204 29 y 2204 30 10, sean importados o no, que hayan sido sometidos a prácticas enológicas no autorizadas por la normativa comunitaria o, en el caso en que ello se autorice, por las normativas nacionales;
b) los productos mencinados en las letras a), b) y c) del apartado 2 del artículo 1 que no sean sanos, cabales y comerciales;
c) los productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 que no correspondan a las definiciones que figuran en el anexo I.
2. Las excepciones mencionadas en el apartado 1 para los productos importados se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 133 del Tratado.
Artículo 46
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo y de los anexos IV y V se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas incluirán, en particular:
a) en relación con la letra A del anexo V, medidas transitorias relativas a los vinos producidos antes del 1 de septiembre de 1986 y las modificaciones de las listas de vinos del punto 2;
b) en relación con los anexos IV y V, los límites y determinadas condiciones para el uso de prácticas y tratamientos enológicos establecidos en dichos anexos, con excepción de los límites y condiciones fijados en los anexos antes citados;
c) las decisiones, excepciones, condiciones y listas contempladas en el presente capítulo y en el anexo V;
d) la aplicación de las letras C a G del anexo V a los productos cosechados en la regiones de la Comunidad no incluidas en las zonas vitícolas especificadas en el anexo III;
e) en relación con la letra J del anexo V, las listas que figuran en la letra b) del punto 2 y en el punto 6, las excepciones a que hace referencia la letra b) del punto 4 y el procedimiento de declaración y registro contemplado en el punto 6.
2. Se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 las disposiciones siguientes:
a) las normas que rigen la comparación entre determinadas prácticas y tratamientos enológicos aplicados en terceros países y los mencionados en el apartado 1 del artículo 43 y en el anexo IV;
b) las disposiciones que regulen las mezclas de mostos y vinos;
c) las características de pureza e identidad de las sustancias que se utilicen en las prácticas enológicas;
d) las disposiciones administrativas para la realización de prácticas y tratamientos enológicos autorizados; entre ellas podrá figurar la obligación de que determinadas prácticas y tratamientos enológicos se realicen únicamente bajo la vigilancia de una persona reconocida por el Estado miembro, que posea conocimientos suficientes para garantizar la calidad, la higiene y la salubridad del producto;
e) las condiciones que rijan la posesión, la circulación y los destinos de los productos contemplados en el artículo 45 o las listas de productos no sujetas a las condiciones establecidas en dicho artículo, y el establecimiento de criterios con el fin de evitar en casos específicos un rigor excesivo, las condiciones con arreglo a las cuales los Estados miembros pueden autorizar la posesión, circulación y destinos de productos que no cumplen las disposiciones del presente Reglamento distintos de los contemplados en el apartado 1 del artículo 45 o las disposiciones adoptadas en aplicación del presente Reglamento;
f) las reglas generales para el uso experimental de prácticas y tratamientos enológicos no autorizados de otra manera.
3. Se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 los métodos de análisis que permitan determinar la composición de los productos regulados por el presente Reglamento y las normas que permitan establecer si dichos productos han sido sometidos a tratamientos que infrinjan las prácticas enológicas autorizadas.
Con arreglo al mismo procedimiento se adoptarán, en caso necesario, los límites cuantitativos de las sustancias cuya presencia revele el empleo de determinadas prácticas enológicas y los cuadros de análisis comparativos.
No obstante, cuando no se hayan previsto los métodos de análisis comunitarios o las normas contempladas en el párrafo primero para la detección y cuantificación de las sustancias para el producto en cuestión, los métodos de análisis utilizados serán los siguientes:
a) los métodos de análisis autorizados por la Asamblea General de la Oficina Internacional de la Viña y del Vino (OIV), publicados por dicho organismo, o
b) en ausencia de un método de análisis apropiado de los contemplados en la letra a), un método de análisis que cumpla las normas recomendadas por la Organización Internacional de Normalización (ISO), o
c) en ausencia de alguno de los métodos contemplados en las letras a) y b) y teniendo en cuenta su exactitud, su repetibilidad y su reproducibilidad:
i) un método de análisis admitido por el Estado miembro de que se trate, o
ii) si fuera necesario, cualquier otro método de análisis adecuado.
Los métodos de análisis automáticos utilizados en vez de un método de análisis comunitario se considerarán equivalentes a los métodos de análisis comunitarios a que hace referencia el párrafo primero, siempre que se constate, de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75, que los resultados obtenidos son por su exactitud, repetibilidad y reproducibilidad, al menos iguales a los obtenidos mediante el método comunitario correspondiente.
CAPÍTULO II
DESIGNACIÓN, DENOMINACIÓN, PRESENTACIÓN Y PROTECCIÓN DE DETERMINADOS PRODUCTOS
Artículo 47
1. Las normas relativas a la designación, denominación y presentación de determinados productos regulados por el presente Reglamento así como a la protección de determinadas indicaciones, menciones y términos, se establecen en el presente capítulo y en los anexos VII y VIII. Estas normas tendrán en cuenta, en particular, los objetivos siguientes:
a) la protección de los intereses legítimos de los consumidores;
b) la protección de los intereses legítimos de los productores;
c) el buen funcionamiento del mercado interior;
d) el fomento de la producción de productos de calidad.
2. Las normas contempladas en el apartado 1 incluirán, en particular, disposiciones:
a) que obliguen a la utilización de determinadas menciones;
b) que permitan la utilización de otras determinadas menciones, con arreglo a ciertas condiciones;
c) que permitan la utilización de otras menciones, inclusive informaciones que puedan ser útiles para los consumidores;
d) que regulen la protección y el control de determinadas menciones;
e) que regulen la utilización de indicaciones geográficas y de menciones tradicionales;
f) que rijan el etiquetado de productos importados o, cuando esté permitido con arreglo al presente Reglamento, elaborados a partir de estos productos, con objeto de garantizar que los consumidores estén informados de la naturaleza del producto de que se trate y que este último no esté etiquetado como producto comunitario o como producto de un Estado miembro.
3. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables para la designación de los productos que en el mismo se indican:
a) en el etiquetado;
b) en los registros, así como en los documentos de acompañamiento y en los demás documentos prescritos por las disposiciones comunitarias, denominados en lo sucesivo "documentos oficiales", con excepción de los documentos aduaneros;
c) en los documentos comerciales, en particular en las facturas y en los albaranes; y
d) en la publicidad, siempre que en el presente Reglamento se contemplen disposiciones específicas para dicho fin.
4. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables para la presentación de los productos indicados en lo que se refiere:
a) al recipiente, inclusive el dispositivo de cierre;
b) al etiquetado;
c) al embalaje.
5. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables a los productos existentes con vistas a la venta y a los productos puestos en circulación.
Artículo 48
La designación y la presentación de los productos contemplados en el presente Reglamento, así como toda publicidad relativa a dichos productos, no deberán ser engañosas ni de tal naturaleza que den lugar a confusiones o induzcan a error a las personas a las que van dirigidas, en particular en lo que respecta a:
- las indicaciones previstas en aplicación del artículo 47; esta disposición se aplicará asimismo cuando dichas indicaciones se utilicen en una traducción, cuando remitan a la procedencia efectiva o cuando estén acompañadas de términos como "género", "tipo", "método", "imitación", "marca" u otras menciones similares,
- la propiedades de los productos y, en particular, la naturaleza, la composición, el grado alcohólico volumétrico, el color, el origen o procedencia, la calidad, la variedad de vid, el año de cosecha o el volumen nominal de los recipientes,
- la identidad y calidad de las personas físicas o jurídicas o de una agrupación de personas que participen o hayan participado en la elaboración o en la distribución del producto, en particular las del embotellador.
Artículo 49
1. Los productos cuya designación o presentación no se ajusten a las disposiciones del presente Reglamento o a las normas adoptadas para su desarrollo no podrán destinarse a la venta, ser comercializados en la Comunidad, ni exportarse.
No obstante, para los productos destinados a la exportación:
- los Estados miembros podrán autorizar excepciones a las disposiciones del presente Reglamento cuando lo exija la legislación del tercer país de importación,
- podrán establecerse excepciones a las disposiciones del presente Reglamento en las normas de desarrollo, en los casos cubiertos por lo dispuesto en el primer guión.
2. El Estado miembro en cuyo territorio se encuentre el producto cuya designación o presentación no se ajusten a lo dispuesto en el apartado 1 las medidas necesarias para sancionar las infracciones cometidas segun la gravedad de las mismas.
No obstante, el Estado miembro podrá permitir que el producto se destine a la venta, se comercialice en la Comunidad o se exporte, siempre que la designación o la presentación de dicho producto se modifiquen para cumplir lo dispuesto en el apartado 1.
Artículo 50
1. De conformidad con lo dispuesto en los artículos 23 y 24 del Acuerdo sobre los aspectos de los derechos de propiedad intelectual relacionados con el comercio, los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para permitir que las partes interesadas impidan la utilización en la Comunidad de una indicación geográfica que identifique productos a que hace referencia la letra b) del apartado 2 del artículo 1, para los productos no originarios del lugar designado por la indicación geográfica correspondiente, aun cuando se indique el verdadero origen del producto o la indicación geográfica se utilice traducida o acompañada de menciones tales como "género", "tipo", "estilo", "imitación" u otras menciones similares.
2. A efectos del presente artículo, se entenderá por "indicaciones geográficas" las indicaciones que identifiquen un producto como originario del territorio de un tercer país que sea miembro de la Organización Mundial del Comercio o de una región o localidad de ese territorio, siempre que puedan atribuirse esencialmente a ese origen geográfico una determinada calidad, reputación o unas características específicas del producto.
3. Los apartados 1 y 2 se aplicarán sin perjuicio de los dispuesto en otras disposiciones de la normativa comunitaria que establezcan normas para la denominación y presentación de los productos regulados por el presente Reglamento.
Artículo 51
1. A efectos de la aplicación del presente título, se entenderá por "nombre de una unidad geográfica menor que el Estado miembro", el nombre:
- de un lugar o de una unidad que agrupe los lugares,
- de un municipio o parte de municipio,
- de una subregión o parte de subregión vitícola,
- de una región que no sea una región determinada.
2. La utilización de una indicación geográfica para designar vinos de mesa resultantes de una mezcla de vinos procedentes de uvas cosechadas en áreas de producción diferentes estará admitida si el 85 % como mínimo del vino de mesa procedente de la mezcla proceden del área de producción de la que lleva el nombre.
No obstante, la utilización, para designar vinos de mesa blancos, de una indicación geográfica correspondiente a un área de producción situada dentro de la zona vitícola A o de la zona vitícola B únicamente se admitirá si los productos que componen la mezcla proceden de la zona vitícola de que se trate o si el vino en cuestión resulta de una mezcla entre vinos de mesa de la zona vitícola A y de vinos de mesa de la zona vitícola B.
3. Los Estados miembros podrán supeditar la utilización de una indicación geográfica para designar a un vino de mesa siempre que, en particular, sea obtenido integramente a partir de determinadas variedades designadas expresamente y que proceda exclusivamente del territorio, delimitado de forma precisa, del que lleve el nombre.
Artículo 52
1. Si un Estado miembro asigna el nombre de una región determinada para un vcprd así como, en su caso, para un vino destinado a ser transformado en vcprd de ese tipo, dicho nombre no podrá utilizarse para la designación de productos del sector vitivinícola que no procedan de dicha región y/o a los cuales no haya sido asignado ese nombre de conformidad con las reglamentaciones comunitaria y nacional aplicables. Lo mismo ocurrirá si un Estado miembro ha asignado el nombre de un municipio, de una parte de municipio o de un lugar únicamente para un vcprd así como, en su caso, para un vino destinado a ser transformado en vcprd de este tipo.
Sin perjuicio de las disposiciones comunitarias que se refieren específicamente a determinados tipos de vcprd, los Estados miembros podrán admitir, según condiciones de producción que ellos mismos determinarán, que el nombre de una región determinada vaya acompañado de una precisión relativa al modo de elaboración o al tipo de producto, o del nombre de una variedad de vid o su sinónimo.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, el Consejo, a propuesta de la Comisión y por mayoría cualificada, podrá decidir, hasta el 31 de agosto de 2001, la autorización de que determinados nombres geográficos tradicionalmente utilizados para designar un vino de mesa y que han pasado a ser el nombre de una región determinada puedan seguir utilizándose igualmente para la designación de vinos de mesa durante tres campañas vitícolas como máximo.
2. Los nombres y las menciones siguientes:
- el nombre de una variedad de vid,
- una mención específica tradicional contemplada en el cuarto subguión del segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra A del anexo VII o en el segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra D del anexo VIII,
o
- una mención tradicional complementaria contemplada en el quinto guión de la letra b) del punto 1 de la letra B del anexo VII, siempre que se atribuya por un Estado miembro para la designación de un vino en virtud de disposiciones comunitarias,
únicamente podrán utilizarse para la designación, presentación y publicidad de una bebida que no sea un vino o un mosto de uva siempre que se excluya cualquier riesgo de confusión sobre la naturaleza, el origen o la procedencia y la composición de dicha bebida.
3. Queda prohibida la utilización de un nombre o de una mención contemplados en el apartado 2 o de uno de los términos "Hock", "Claret", "Liebfrauenmilch" y "Liebfraumilch", incluso acompañados de un término tal como "clase", "tipo", "manera", "imitación", o de otra expresión análoga, para la designación y la presentación:
- de una mercancía del código NC 2206, salvo si la mercancía de que se trate procede efectivamente del lugar así designado,
- de una mercancía comercializada con instrucciones claras para que el consumidor obtenga de ella un sucedáneo de vino; no obstante, podrá utilizarse el nombre de una variedad de vid si la mercancía en cuestión procediere efectivamente de dicha variedad, salvo que dicho nombre pudiere prestarse a confusión con el nombre de una región determinada o de una unidad geográfica utilizado para la designación de un vcprd.
4. Los nombres:
- de una región determinada,
- de una unidad geográfica menor que la región determinada, siempre que dicho nombre sea atribuido por un Estado miembro para la designación de un vino en virtud de disposiciones comunitarias,
únicamente podrán utilizarse para la designación, la presentación y la publicidad de una bebida que no sea un vino o un mosto de vino siempre que:
a) para los productos de los códigos NC 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 y 2209, así como para los productos elaborados a partir de una materia prima vinícola, los nombres y menciones antes citados estén reconocidos en el Estado miembro de origen del producto y que este reconocimiento sea compatible con el Derecho comunitario;
b) para las bebidas distintas de las contempladas en la letra a), esté excluido cualquier riesgo de confusión sobre la naturaleza, el origen o la procedencia y la composición de dicha bebida.
No obstante, incluso si el reconocimiento a que se refiere la letra a) no ha tenido lugar, dichos nombres podrán seguir utilizándose hasta el 31 de diciembre de 2000 siempre que se cumpla lo dispuesto en la letra b).
Artículo 53
1. Las normas de desarrollo para la aplicación del presente capítulo y de los anexos VII y VIII se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75. Dichas normas se referirán, en particular, a las excepciones, condiciones y autorizaciones contempladas en dichos anexos.
2. Se adoptarán, de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75, las disposiciones siguientes:
a) las indicaciones, signos y otras marcas mencionadas en la parte introductiva del anexo VII, o en el punto 2 de la letra A del anexo VIII;
b) la lista de las menciones específicas tradicionales contemplada en el cuarto subguión del segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra A del anexo VII, o contemplada en el segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra D del anexo VIII;
c) las condiciones de utilización de las indicaciones geográficas contempladas en el punto 2 de la letra A del anexo VII;
d) las indicaciones contempladas en el punto 4 de la letra A del anexo VII;
e) las condiciones de utilización de las indicaciones contempladas en el punto 1 de la letra B del anexo VII y el marco de empleo de las indicaciones contempladas en el punto 3 de la letra B del anexo VII;
f) las indicaciones contempladas en el punto 2 de la letra B del anexo VII y las condiciones en las que se utilizarán;
g) la forma y las condiciones en las que se aplicarán las disposiciones del anexo VII a los productos que dependen del presente Reglamento, no contemplados en el punto 1 de la letra A del anexo VII o en el anexo VIII y, en particular, el mosto de uva, el mosto de uva parcialmente fermentado, el mosto de uva concentrado, el vino nuevo aún en fermentación y el vino de uva sobremadurada, producidos en la Comunidad;
h) las condiciones de almacenamiento y de transporte de los productos en recipientes, así como su utilización y su marcado, incluso en lo que se refiere a los recipientes para la elaboración y el almacenamiento de los vinos espumosos;
i) en su caso, la atribución de los nombres de unidades geográficas contempladas en el segundo guión del punto 1 de la letra E del anexo VIII;
j) las indicaciones obligatorias y facultativas que deben figurar en los registros, en los documentos oficiales y en los documentos comerciales;
k) las modalidades contempladas en los puntos 2 y 5 de la letra G del anexo VIII, respectivamente;
l) las modalidades y disposiciones que contengan excepciones contempladas en el punto 6 de la letra I del anexo VIII.
TÍTULO VI
VINOS DE CALIDAD PRODUCIDOS EN REGIONES DETERMINADAS
Artículo 54
1. Se entenderá por "vinos de calidad producidos en regiones determinadas" o "vcprd" los vinos que cumplan las disposiciones del presente título y las disposiciones comunitarias y nacionales adoptadas al respecto.
2. Los vcprd comprenden las categorías siguientes:
a) los vinos de licor de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vlcprd", que se ajusten a la definición de vino de licor;
b) los vinos espumosos de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vecprd", que se ajusten a la definición de vino espumoso, incluidos los vecprd de tipo aromático;
c) los vinos de aguja de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vacprd", que se ajusten a la definición de vino de aguja;
d) los vcprd distintos de los indicados en las letras a), b) y c).
3. Los productos aptos para dar un vcprd son los siguientes:
a) las uvas frescas;
b) los mostos de uva;
c) los mostos de uva parcialmente fermentados;
d) los vinos nuevos aún en fermentación;
e) los vinos.
4. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión la lista de vcprd que hayan reconocido y facilitarán información acerca de las disposiciones nacionales relativas a la producción y elaboración de cada uno de los vcprd.
5. La Comisión publicará dicha lista en la serie C del Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Artículo 55
1. Las disposiciones relativas a la producción de vcprd, así como las normas nacionales adoptadas en aplicación del apartado 1 del artículo 57, teniendo en cuenta las condiciones tradicionales de producción, siempre que éstas no puedan atentar contra la política de calidad ni el buen funcionamiento del mercado interior, deberán basarse en los elementos siguientes:
a) delimitación de la zona de producción;
b) variedades de vid;
c) prácticas culturales;
d) métodos de vinificación;
e) grado alcohólico volumétrico natural mínimo;
f) rendimiento por hectárea;
g) análisis y evaluación de las características organolépticas.
2. Las disposiciones contempladas en el apartado 1 se enumeran en las letras A a J del anexo VI.
3. Las disposiciones de la letra K del anexo VI se aplicarán exclusivamente a los vecprd. Las disposiciones de la letra L del anexo VI se aplicarán exclusivamente a los vlcprd.
Artículo 56
1. Los Estados miembros adoptarán las normas según las cuales, en la fase de la producción:
a) el productor podrá:
i) no solicitar la calificación de vcprd para un producto que figure en su declaración de cosecha o de producción como un producto apto para la obtención de vcprd, o
ii) descalificar un vcprd, en particular, en vino de mesa;
b) el organismo competente designado por los Estados miembros podrá descalificar un vcprd.
2. La descalificación de un vcprd en la fase de comercialización la efectuará:
a) el organismo competente el Estado miembro en cuyo territorio se encuentre el vino:
i) en caso de que el vino sea originario de ese Estado miembro, o
ii) en caso de que se trate de pequeñas cantidades que deberán determinarse;
b) el organismo competente del Estado miembro de origen del vino en los casos no contemplados en la letra a).
3. La descalificación a que hace referencia el apartado 2 se decidirá, en particular, en caso de que el organismo competente establezca que:
a) durante el almacenamiento o el transporte el vino ha sufrido una alteración que haya atenuado o modificado las propiedades del vcprd en cuestión;
b) el vino ha sido sometido a manipulaciones no admitidas o su designación como vcprd no es lícita.
Artículo 57
1. Además de los elementos contemplados en el artículo 55, los Estados miembros productores podrán definir, teniendo en cuenta los usos leales y constantes, todas las condiciones de producción y características complementarias que deban reunir los vcprd.
2. Además de las disposiciones establecidas en el presente Reglamento, los Estados miembros productores podrán definir, teniendo en cuenta los usos leales y constantes, todas las características o condiciones de producción, de elaboración y de circulación complementarias o más estrictas para los vcprd elaborados en su territorio.
Artículo 58
Las normas de desarrollo del presente título y del anexo VI se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Estas normas podrán incluir, en particular:
a) las decisiones, excepciones y listas previstas en el presente título y en el anexo VI;
b) la delimitación de las áreas de proximidad inmediata a una región determinada, teniendo en cuenta, en particular, la situación geográfica y las estructuras administrativas;
c) el destino de los vcprd descalificados y las condiciones relativas a su utilización;
d) las disposiciones adecuadas relativas a la aplicación sistemática y generalizada de la pruebas organolépticas, al destino que vaya a darse a los vinos que no cumplan los requisitos exigidos por las pruebas y a las condiciones relativas a ese destino;
e) la determinación de las pequeñas cantidades a que se refiere el inciso ii) de la letra a) del apartado 2 del artículo 56.
TÍTULO VII
RÉGIMEN DE INTERCAMBIOS COMERCIALES CON TERCEROS PAÍSES
Artículo 59
1. Las importaciones en la Comunidad de cualquiera de los productos contemplados en las letras a) y b) del apartado 2 del artículo 1 estarán sujetas a la presentación de un certificado de importación. Las importaciones y las exportaciones de cualquiera de los restantes productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 podrán estar sujetas a la presentación de un certificado de importación o de exportación.
2. El certificado será expedido por los Estados miembros a todas aquellas personas que lo solicitaren, cualquiera que sea el lugar de la Comunidad en que estén establecidas, sin perjuicio de las disposiciones que se adopten en aplicación de los artículos 62 y 63.
El certificado será válido en toda la Comunidad.
La expedición del certificado estará supeditada a la constitución de una fianza que garantice que los productos se importen o exporten durante el período de validez del certificado y, salvo en caso de fuerza mayor, la fianza se perderá total o parcialmente si la operación no se lleva a cabo en dicho plazo o sólo se realiza parcialmente.
3. Con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75, se adoptará lo siguiente:
a) la lista de los productos para los que se exijan certificados de importación o exportación;
b) el período de validez de los certificados y las demás normas de desarrollo del presente artículo.
Artículo 60
1. Salvo disposición en contrario en el presente Reglamento, los tipos de los derechos del arancel aduanero común se aplicarán a los productos indicados en el apartado 2 del artículo 1.
2. En el caso de los zumos y mostos de los códigos NC 2009 60 y 2204 30 para los que la aplicación de los derechos del arancel aduanero común dependa del precio de importación del producto importado, dicho precio se verificará bien por control lote por lote, bien mediante un valor de importación a tanto alzado, calculado por la Comisión sobre la base de la cotizaciones de dichos productos en los países de origen.
En caso de que el precio de entrada declarado del lote de que se trate sea superior al valor de importación a tanto alzado, sumándole un margen fijado de conformidad con el apartado 3 y que no podrá ser superior al valor a tanto alzado en más de 10 %, deberá depositarse una fianza igual a los derechos de importación determinada sobre la base del valor de importación a tanto alzado.
Si, en el caso considerado en el párrafo segundo, no se declara el precio de entrada del lote correspondiente, la aplicación del arancel aduanero común dependerá del valor de importación a tanto alzado o de la aplicación, en las condiciones que se determinen con arreglo al apartado 3, de las disposiciones pertinentes de la normativa aduanera.
3. En el caso de que se apliquen las excepciones del apartado 15 del artículo 44 a productos importados, los importadores depositarán una fianza para esos productos ante las autoridades aduaneras designadas en el momento de su puesta en libre práctica. La fianza equivaldrá a una cantidad que deberá especificarse y se liberará cuando el importador demuestre ante las autoridades aduaneras del Estado miembro de puesta en libre práctica que los mostos se han tranformado en zumo de uvas, utilizado en otros productos fuera del sector vinícola o, si se han vinificado, se han etiquetado adecuadamente.
4. Las normas de desarrollo del presente artículo se aprobarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75. Dichas normas determinarán, en particular, los criterios para establecer el régimen de control aplicable y los datos que deberán tenerse en cuenta para calcular los valores de importación a tanto alzado, el importe de la fianza prevista en el apartado 3 y las normas que rigen la liberación de dicha fianza.
Artículo 61
1. Con el fin de prevenir o contrarrestar los efectos perjudiciales que puedan tener en el mercado comunitario las importaciones de algunos de los productos a que se refiere el apartado 2 del artículo 1, la importación de uno o varios de tales productos con el tipo de derecho establecido en el arancel aduanero común estará sujeta al pago de un derecho de importación adicional si se dan las condiciones especificadas en el artículo 5 del Acuerdo de agricultura celebrado de conformidad con el artículo 300 del Tratado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, excepto cuando no haya riesgo de que las importaciones perturben el mercado comunitario o cuando los efectos de tal medida pudieran ser desproporcionados con relación al objetivo perseguido.
2. Los precios desencadenantes por debajo de los cuales podrá imponerse un derecho de importación adicional serán los comunicados por la Comunidad a la Organización Mundial del Comercio.
Los volúmenes desencadenantes que deberán superarse para imponer un derecho de importación adicional se determinarán, en particular, sobre la base de las importaciones de la Comunidad durante los tres años anteriores a aquel en que se produzcan o puedan producirse los efectos perjudiciales contemplados en el apartado 1.
3. Los precios de importación que deberán tomarse en consideración para imponer un derecho de importación adicional se determinarán sobre la base de los precios de importación cif del envío de que se trate.
Con tal fin, se compararán para el producto de que se trate los precios de importación cif con los precios representativos del producto en el mercado mundial o en el mercado comunitario de importación del producto.
4. La Comisión adoptará las normas de desarrollo del presente artículo de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75. Estas normas tendrán por objeto, en particular, lo siguiente:
a) la determinación de los productos a los que se aplicarán derechos de importación adicionales con arreglo al artículo 5 del Acuerdo de agricultura;
b) los demás criterios necesarios para aplicar el apartado 1 con arreglo al artículo 5 del citado Acuerdo.
Artículo 62
1. Los contingentes arancelarios de los productos a que se refiere el presente Reglamento, resultantes de acuerdos celebrados con arreglo al artículo 300 del Tratado o de cualquier otro acto del Consejo, serán abiertos y gestionados por la Comisión con arreglo a las disposiciones aprobadas de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
2. La gestion de los contingentes se podrá efectuar aplicando uno de los siguientes métodos o combinándolos entre sí:
a) método basado en el orden cronológico de presentación de las solicitudes (según el principio de que "el primero en llegar es el primero en ser atendido");
b) método de reparto en proporción a las cantidades solicitadas en el momento de presentación de las solicitudes (con arreglo al método denominado "de examen simultáneo");
c) método basado en la consideración de las corrientes comerciales tradicionales (método "importadores tradicionales/recién llegados").
Podrán adoptarse otros métodos adecuados, siempre que se evite cualquier tipo de discriminación entre los operadores interesados.
3. El método de gestión adoptado tendrá en cuenta, cuando resulte apropiado, las necesidades de abastecimiento del mercado comunitario y la necesidad de salvaguardar el equilibrio de éste, pudiendo inspirarse en métodos aplicados en el pasado a contingentes correspondientes a los contemplados en el apartado 1, sin perjuicio de los derechos derivados de los acuerdos celebrados en el marco de las negociaciones comerciales de la Ronda Uruguay.
4. Las normas de desarrollo a que se refiere el apartado 1 establecerán la apertura de contingentes anuales y, si fuere necesario, de forma convenientemente escalonada determinarán el método de gestión aplicable incluyendo, cuando corresponda:
a) disposiciones que garanticen la naturaleza, procedencia y origen del producto;
b) disposiciones referentes al reconocimiento del documento empleado para comprobar las garantías a que se refiere la letra a);
c) las condiciones de expedición y el plazo de validez de los certificados de importación.
Artículo 63
1. En la medida en que resulte necesario para permitir la exportación:
a) de los productos contemplados en las letras a), b) y c) del apartado 2 del artículo 1;
b) de los azúcares del código NC 1701, de la glucosa y el jarabe de glucosa de los códigos NC 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90 y 1702 90 50, incluso en forma de productos de los códigos NC 1702 30 51 y 1702 30 59, incorporados a productos de los códigos NC 2009 60 11, 2009 60 71, 2009 60 79 y 2204 30 99,
podrá compensarse mediante una restitución por exportación la diferencia entre los precios de estos productos en el comercio internacional y los precios comunitarios, ciñéndose a los límites resultantes de los acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado.
2. Para la asignación de las cantidades que puedan exportarse con restitución se adoptará el método:
a) más adaptado a la naturaleza del producto y a la situación del mercado correspondiente, que permita utilizar los recursos disponibles con la mayor eficacia posible, teniendo en cuenta la eficacia y la estructura de las exportaciones comunitarias, sin crear, no obstante, discriminaciones entre operadores grandes y pequeños;
b) menos complicado para los operadores desde el punto de vista administrativo, teniendo en cuenta las necesidades de gestión;
c) que evite cualquier discriminación entre los operadores interesados.
3. La restitución será la misma para toda la Comunidad. Podrá variar según el destino cuando la situación del comercio internacional o las necesidades específicas de determinados mercados así lo exijan.
Las restituciones a que se refiere la letra a) del apartado 1 se fijarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75. La fijación se hará de forma periódica.
En caso necesario, la Comisión podrá modificar dentro de un período las restituciones fijadas periódicamente, a petición de un Estado miembro o por propia iniciativa.
Las disposiciones del artículo 64 relativas a los productos contemplados en el mismo se aplicarán de manera complementaria.
4. La restitución únicamente se concederá previa solicitud y previa presentación del certificado de exportación correspondiente.
5. La restitución aplicable a la exportación de los productos contemplados en el artículo 1 será la vigente el día de la solicitud del certificado y, si se trata de una restitución diferenciada, la aplicable el mismo día:
a) al destino indicado en el certificado o, en su caso,
b) al destino real, si éste es distinto del indicado en el certificado; en tal caso el importe aplicable no podrá ser superior al aplicable al destino indicado en el certificado.
Podrán adoptarse las medidas que se consideren adecuadas para evitar la utilización abusiva de la flexibilidad ofrecida en el presente apartado.
6. Podrán establecerse excepciones a los apartados 4 y 5 para los productos contemplados en el artículo 1 que disfruten de restituciones correspondientes a operaciones de ayuda alimentaria, de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
7. El cumplimiento de los límites en volumen resultantes de acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado se garantizará sobre la base de los certificados de exportación expedidos para los períodos de referencia previstos en los mismos y aplicables a los productos de que se trate.
En lo que respecta al cumplimiento de las obligaciones derivadas de los acuerdos celebrados en el marco de las negociaciones comerciales de la Ronda Uruguay, la validez de los certificados de exportación no se verá afectada por la expiración de un período de referencia.
8. Las normas de desarrollo del presente artículo, incluidas las relativas a la redistribución de las cantidades exportables que no se hayan asignado o utilizado, se adoptarán de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 64
1. El presente artículo se aplicará a las restituciones a que se refiere el apartado 1 del artículo 63.
2. El importe de la restitución para los productos a que se refiere la letra b) del apartado 1 del artículo 63 será igual:
a) para el azúcar en bruto y el azúcar blanco, al importe de la restitución por exportación de estos productos en estado natural fijado con arreglo al artículo 17 del Reglamento (CEE) n° 1785/81 del Consejo, de 30 de junio de 1981, por el que se establece la organización común de mercados en el sector del azúcar(53) y a las disposiciones adoptadas para su aplicación;
b) para la glucosa y el jarabe de glucosa, al importe de la restitución por exportación de estos productos en estado natural fijado con arreglo al artículo 13 del Reglamento (CEE) n° 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de los cereales(54) y a las disposiciones adoptadas para su aplicación.
Para poder disfrutar de la restitución, los productos transformados deberán ir acompañados al exportarse de una declaración del solicitante en la que se indiquen las cantidades de azúcar en bruto, de azúcar blanco, de glucosa y de jarabe de glucosa utilizadas en la fabricación de los mismos.
La exactitud de la declaración estará sujeta al control de las autoridades competentes del Estado miembro que se trate.
3. Las restituciones se fijarán tomando en consideración los elementos siguientes:
a) situación y persepectivas de evolución:
i) en el mercado comunitario, de los precios y de las existencias de los productos indicados en el apartado 1 del artículo 63,
ii) de los precios de dichos productos en el mercado internacional;
b) gastos de comercialización y de transporte más favorables a partir de los mercados comunitarios hasta los puertos u otros lugares de exportación de la Comunidad, así como los gastos de transporte hasta el país de destino;
c) objetivos de la organización común del mercado vitivinícola, que estriban en garantizar una situación equilibrada de dicho mercado y un desarrollo natural en el ámbito de los precios y el comercio;
d) límites resultantes de los acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado;
e) conveniencia de evitar perturbaciones en el mercado comunitario;
f) aspecto económico de las exportaciones previstas.
4. Los precios del mercado comunitario a que hace referencia el apartado 1 del artículo 63 se determinarán teniendo en cuenta los precios que resulten más favorables para la exportación.
Al determinar los precios del comercio internacional a que hace referencia el apartado 1 del artículo 63 se tendrán en cuenta:
a) los precios registrados en los mercados de los terceros países;
b) los precios más favorables a la importación de terceros países, practicados en los terceros países de destino;
c) los precios de producción registrados en los terceros países exportadores, teniendo en cuenta las subvenciones que, en su caso, concedan esos países;
d) los precios de oferta franco frontera en la Comunidad.
5. Sin perjuicio de lo dispuesto en el párrafo tercero del apartado 3 del artículo 63, la periodicidad según la cual se fijará la lista de productos a los que se concedan efectivamente restituciones y el importe de éstas se determinarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
6. La restitución se pagará cuando se haya presentado el justificante de que los productos:
a) son de origen comunitario;
b) se han exportado fuera de la Comunidad, y
c) en el caso de las restituciones diferenciadas, han llegado al destino indicado en el certificado o a otro destino para el que se haya fijado la restitución, sin perjuicio de lo dispuesto en la letra b) del apartado 5 del artículo 63; no obstante, podrán establecerse excepciones a esta norma de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75, siempre que las condiciones que se determinen ofrezcan garantías equivalentes.
Podrán adoptarse disposiciones complementarias de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
7. Sin perjuicio de la letra a) del apartado 6, si no se ha autorizado una excepción con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75, no se concederán restituciones por exportación de productos importados de terceros países y reexportados a terceros países.
Artículo 65
1. En la medida necesaria para el buen funcionamiento de la organización común del mercado vitivinícola, en determinados casos el Consejo, a propuesta de la Comisión y por mayoría cualificada, podrá excluir total o parcialmente la utilización del régimen de perfeccionamiento activo para los productos contemplados en el artículo 1.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, si la situación contemplada en el mismo resultara excepcionalmente urgente y el mercado comunitario sufriera o corriera el riesgo de sufrir perturbaciones debidas al régimen de perfeccionamiento activo o pasivo, la Comisión decidirá, a instancia de un Estado miembro o por propia iniciativa, las medidas necesarias, que comunicará al Consejo y a los Estados miembros; estas medidas no podrán tener una validez superior a seis meses y serán de inmediata aplicación. Si un Estado miembro solicitare a la Comisión la adopción de medidas, ésta tomará una decisión en el plazo de una semana a partir de la recepción de la solicitud.
3. Cualquier Estado miembro podrá impugnar ante el Consejo la decisión de la Comisión en el plazo de una semana a partir del día de su comunicación. El Consejo podrá confirmar, modificar o derogar por mayoría cualificada la decisión de la Comisión. De no adoptar el Consejo decisión alguna al respecto en el plazo de tres meses, la decisión de la Comisión se considerará derogada.
Artículo 66
1. Las normas generales para la interpretación de la nomenclatura combinada y las normas particulares para su aplicación serán aplicables a la clasificación de los productos que se rigen por el presente Reglamento; la nomenclatura arancelaria resultante de la aplicación del presente Reglamento se incluirá en el arancel aduanero común.
2. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento o adoptada en virtud de disposiciones del mismo, estarán prohibidas:
a) la percepción de cualquier exacción de efecto equivalente a un derecho de aduana;
b) la aplicación de cualquier restricción cuantitativa o medida de efecto equivalente.
Artículo 67
1. Queda prohibida la importación de los productos contemplados en el presente Reglamento a los que se haya añadido alcohol, con excepción de los que correspondan a productos originarios de la Comunidad para los que dicha adición de alcohol esté permitida.
2. Las normas de desarrollo del presente artículo y, en particular, las condiciones de correspondencia de los productos, así como las excepciones al apartado 1 se adoptarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 68
1. Los productos mencionados en las letras a) y b) del apartado 2 del artículo 1 sólo podrán importarse cuando se cumplan las condiciones siguientes:
a) para todos los productos:
i) ser conformes a las disposiciones que rigen la producción, la comercialización y, en su caso, el despacho al consumo humano directo en el tercer país del que sean originarios y se demuestre que esta condición se cumple mediante un certificado expedido por un organismo competente del tercer país del que sea originario el producto, que deberá estar incluido en una lista que deberá adoptarse,
ii) si se destinan al consumo humano directo, cuando vayan acompañados por un informe de análisis establecido por un organismo o servicio designado por el tercer país de que el producto sea originario;
b) para los vinos destinados al consumo humano directo distintos de los vinos de licor y espumosos:
i) tener un grado alcohólico volumétrico adquirido no inferior al 9 % vol y un grado alcohólico volumétrico total no superior al 15 % vol,
ii) tener un contenido en acidez total, expresada en ácido tartárico, no inferior a 3,5 gramos por litro, es decir, 46,6 miliequivalentes por litro.
2. De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrá establecerse que:
a) se definan las características que presentarán los vinos de licor y los vinos espumosos y se establezcan excepciones a lo dispuesto en la letra b) del apartado 1;
b) se exima del certificado y del informe de análisis establecidos en la letra a) del apartado 1 a determinados productos contemplados en el apartado 1 transportados en cantidades limitadas y envasados en pequeños recipientes;
c) se exima total o parcialmente del cumplimiento de los requisitos exigidos en el certificado o en el informe de análisis previstos en la letra a) del apartado 1 a determinados vinos que vayan acompañados por un certificado de denominación de origen o por un certificado de origen.
3. Las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 69
1. Si, debido a las importaciones o a las exportaciones, el mercado comunitario de uno o varios de los productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 sufriera o corriera el riesgo de sufrir pertubaciones graves que hicieran peligrar los objetivos del artículo 33 del Tratado, podrán aplicarse medidas adecuadas al comercio con terceros países hasta que desaparezca la perturbación o el riesgo de perturbación.
Para determinar si la situación justifica la aplicación de esas medidas, se tendrá especialmente en cuenta lo siguiente:
a) las cantidades para las que se hayan expedido o solicitado certificados de importación y la situación del mercado del vino en la Comunidad;
b) en su caso, la importancia de la intervención.
A propuesta de la Comisión, el Consejo adoptará, por mayoría cualificada, las normas generales de aplicación del presente apartado y decidirá los casos en los que los Estados miembros puedan tomar medidas cautelares y las limitaciones a que deberán atenerse.
2. En caso de que se presente la situación contemplada en el apartado 1, la Comisión adoptará las medidas necesarias, a instancia de un Estado miembro o por propia iniciativa. Tales medidas se comunicarán a los Estados miembros y serán de inmediata aplicación. Si un Estado miembro solicitare a la Comisión la adopción de medidas, ésta tomará una decisión en el plazo de tres días laborables a partir de la recepción de la solicitud.
3. Cualquier Estado miembro podrá impugnar ante el Consejo la decisión de la Comisión en el plazo de tres días laborables a partir del día de su comunicación. El Consejo se reunirá sin demora y podrá modificar o anular por mayoría cualificada la medida de que se trate.
4. Las disposiciones del presente artículo se aplicarán respetando las obligaciones que se deriven de los acuerdos internacionales celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado.
TÍTULO VIII
DISPOSICIONES GENERALES, TRANSITORIAS Y FINALES
Artículo 70
1. Los productos a que se refiere el presente Reglamento sólo podrán circular dentro de la Comunidad si van acompañados por un documento controlado por la administración.
2. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas que manejen esos productos en el ejercicio de su profesión, en particular los productores, embotelladores, elaboradores y negociantes que se determinen, tendrán la obligación de llevar registros en los que consignen las entradas y salidas de los citados productos.
3. Las normas de desarrollo del presente artículo y, en especial, la naturaleza y el modelo del documento indicado en el apartado 1, así como las excepciones al presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 71
1. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento, los artículos 87, 88 y 89 del Tratado se aplicarán a la producción y al comercio de los productos a que se refiere el presente Reglamento.
2. El capítulo II del título II no impedirá la concesión de ayudas nacionales que tengan objetivos similares a los enunciados en dicho capítulo. No obstante, el apartado 1 se aplicará a tales ayudas.
Artículo 72
1. Los Estados miembros designarán uno o más organismos a los que encomendarán el control de la observancia de las normas comunitarias en el sector vitivinícola. Asimismo, designarán los laboratorios autorizados para realizar los análisis oficiales en el sector vitivinícola.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el nombre y la dirección de esos organismos y laboratorios. La Comisión transmitirá esta información a los demás Estados miembros.
3. La Comisión creará un cuerpo específico de agentes que colaborarán con los organismos competentes de los Estados miembros en los controles que se efectúen sobre el terreno para garantizar una aplicación uniforme de la normativa vitivinícola.
4. Las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Podrán incluir, en particular, disposiciones tendentes a:
a) garantizar una aplicación uniforme de las disposiciones comunitarias en el sector vitivinícola, especialmente en materia de controles;
b) regular las relaciones entre los organismos designados;
c) regular los procedimientos financieros específicos para mejorar los controles;
d) regular las sanciones administrativas;
e) regular la competencia y las obligaciones de los inspectores que se hayan designado.
Artículo 73
Los Estados miembros y la Comisión se comunicarán recíprocamente los datos necesarios para la aplicación del presente Reglamento. Las modalidades de esta comunicación, la naturaleza y presentación de esos datos, los plazos para remitirlos y la difusión de la información recogida se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 74
Se crea un Comité de gestión del vino, denominado en lo sucesivo "el Comité", compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por un representante de la Comisión.
Artículo 75
1. Cuando deba seguirse el procedimiento establecido en el presente artículo, el Comité será llamado a pronunciarse por su presidente ya sea a iniciativa de este último o a instancia del representante de un Estado miembro.
2. El representante de la Comisión someterá al Comité un proyecto de medidas. El Comité emitirá su dictamen sobre el proyecto dentro de un plazo que el presidente podrá fijar en función de la urgencia de la cuestión de que se trate. El dictamen se emitirá según la mayoría prevista en el apartado 2 del artículo 205 del Tratado para la adopción de las decisiones que el Consejo debe tomar a propuesta de la Comisión. Los votos de los Estados miembros se ponderarán en la forma prevista en el citado artículo. El presidente no participará en la votación.
La Comisión adoptará medidas que serán inmediatamente aplicables. Sin embargo, si no son conformes al dictamen emitido por el Comité, la Comisión deberá comunicar inmediatamente dichas medidas al Consejo. En tal caso, la Comisión podrá diferir durante un mes como máximo, a contar de dicha comunicación, la aplicación de las medidas por ella adoptadas.
El Consejo, por mayoría cualificada, podrá adoptar una decisión diferente en el plazo previsto en el párrafo segundo.
Artículo 76
El Comité podrá examinar cualquier otra cuestión suscitada por su presidente, ya sea a iniciativa de este último o a instancia del representante de un Estado miembro.
Artículo 77
1. El presente Reglamento se aplicará teniendo en cuenta, paralela y adecuadamente, los objetivos previstos en los artículos 33 y 131 del Tratado.
2. El presente Reglamento se aplicará respetando las obligaciones que se deriven de los acuerdos internacionales celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado.
Artículo 78
1. El Reglamento (CE) n° 1258/1999 y las disposiciones adoptadas en aplicación del mismo se aplicarán a los productos contemplados en el presente Reglamento.
2. La prima indicada en el capítulo II del título II, la ayuda indicada en el capítulo III del título II, la ayuda indicada en el capítulo I del título III, el precio de compra y la ayuda indicados en el capítulo II del título III, las ayudas indicadas en el capítulo III del título III y las restituciones indicadas en el título VII se considerarán intervenciones destinadas a estabilizar los mercados agrícolas en la acepción del apartado 2 del artículo 2 del Reglamento (CE) n° 1258/1999.
3. Sin perjucio de disposiciones más restrictivas, las ayudas comunitarias que pueden concederse en virtud del título III y las restituciones que pueden concederse en virtud del titulo VII únicamente podrán concederse a productos elaborados en la Comunidad a partir de uvas cosechadas en la Comunidad.
Artículo 79
A fin de evitar excedentes de vino de mesa y de vinos aptos para la obtención de vino de mesa, los Estados miembros podrán adoptar un límite para los rendimientos agronómicos, expresados en una cantidad de hectolitros por hectárea, cuyo rebasamiento impida que los productores puedan optar a las ayudas previstas en el presente Reglamento.
Artículo 80
De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se adoptarán medidas para:
a) facilitar la transición entre las disposiciones de los Reglamentos indicados en el artículo 81 y las del presente Reglamento; y
b) en caso necesario, resolver problemas prácticos específicos. Dichas medidas, siempre que estén debidamente justificadas, podrán no ajustarse a determinadas disposiciones del presente Reglamento.
Artículo 81
Quedan derogados los Reglamentos (CEE) n° 346/79, (CEE) n° 351/79, (CEE) n° 460/79, (CEE) n° 456/80, (CEE) n° 457/80, (CEE) n° 458/80, (CEE) n° 1873/84, (CEE) n° 895/85, (CEE) n° 822/87, (CEE) n° 823/87, (CEE) n° 1442/88, (CEE) n° 3877/88, (CEE) n° 4252/88, (CEE) n° 2046/89, (CEE) n° 2048/89, (CEE) n° 2389/89, (CEE) n° 2390/89, (CEE) n° 2391/89, (CEE) n° 2392/89, (CEE) n° 3677/89, (CEE) n° 3895/91, (CEE) n° 2332/92 y (CEE) n° 2333/92.
Artículo 82
El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Será aplicable a partir del 1 de agosto de 2000.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 17 de mayo de 1999.