Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1980/2000
ze dne 17. července 2000
o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem nařízení Rady (EHS) č. 880/92 ze dne 23. března 1992 o systému Společenství pro udělování ekoznačky [4] bylo vytvořit dobrovolný systém Společenství pro udělování ekoznačky sloužící k propagování výrobků s menším dopadem na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a k poskytování přesných, neklamavých a vědecky podložených informací spotřebitelům o dopadech výrobků na životní prostředí.
(2) Článek 18 nařízení Rady (EHS) č. 880/92 stanoví, že Komise vyhodnotí tento systém v průběhu pěti let od jeho vstupu v platnost na základě zkušeností získaných po dobu jeho uplatňování a navrhne další potřebné změny uvedeného nařízení.
(3) Zkušenosti získané v průběhu provádění nařízení ukazují potřebu změny tohoto systému, aby se zvýšila jeho účinnost, zlepšilo plánování a zefektivnilo jeho fungování.
(4) Základní cíle dobrovolného a výběrového systému Společenství pro udělování ekoznačky jsou stále platné; takový systém udělování má zejména přivádět spotřebitele k výrobkům schopným snižovat dopady na životní prostředí během celého jejich životního cyklu a má poskytovat informace o environmentálních vlastnostech výrobků opatřených ekoznačkou.
(5) Pro přijetí systému Společenství pro udělování ekoznačky veřejností je nezbytné, aby nevládní ekologické organizace společně s organizacemi spotřebitelů hrály významnou úlohu při vypracování a stanovení kritérií ekoznačky Společenství a byly do nich aktivně zapojeny.
(6) Je nezbytné spotřebitelům vysvětlovat, že ekoznačka označuje takové výrobky, které mají ve srovnání s ostatními výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost snižovat určité negativní dopady na životní prostředí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se výrobků.
(7) Rozsah tohoto systému má zahrnovat výrobky a environmentální faktory, které jsou významné jak z hlediska vnitřního trhu, tak z hlediska životního prostředí; pro účely tohoto nařízení by výraz "výrobky" měl zahrnovat rovněž služby.
(8) Procesní a metodologický přístup pro stanovení kritérií ekoznačky musí být aktualizován s ohledem na vědecký a technický pokrok a na zkušenosti získané v této oblasti, aby byl zajištěn soulad s příslušnými mezinárodně uznávanými normami, které se v této oblasti vyvíjejí.
(9) Zásady pro stanovení úrovně výběru ekoznačky mají být ujasněny, aby bylo usnadněno jednotné a účinné provádění systému.
(10) Ekoznačka má obsahovat jednoduché, přesné, pravdivé a vědecky podložené informace o klíčových environmentálních aspektech, které jsou posuzovány při udělování značky, a tím umožnit spotřebiteli výběr na základě poskytnutých informací.
(11) V různých etapách udělování ekoznačky má být vyvinuta snaha o zajištění účinného využití zdrojů a vysokého stupně ochrany životního prostředí.
(12) Je důležité poskytnout na značce více informací, které zdůvodňují její udělení, a tím pomoci spotřebitelům pochopit význam tohoto udělování.
(13) Systém ekoznačení by měl být v dlouhodobém výhledu z velké části finančně soběstačný. Finanční příspěvky členských států by se neměly zvyšovat.
(14) Je nezbytné pověřit odpovědností za stanovování a přezkum kritérií ekoznačky, jakož i požadavků na posuzování a ověřování, vhodný subjekt - Výbor Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") tak, aby bylo dosaženo účinného a nestranného provádění systému. VEUEZ má být složen z příslušných subjektů již ustanovených členskými státy podle článku 9 nařízení č. 880/92 (EHS), a z konzultačního fóra, které zajišťuje rovnováhu mezi všemi zúčastněnými stranami.
(15) Je nezbytné zajistit, aby systém Společenství pro udělování ekoznačky byl jednotný a koordinovaný s prioritami environmentální politiky Společenství a s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, např. s těmi, které stanoví směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku [5] a nařízením Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [6].
(16) V členských státech mohou souběžně existovat dosavadní i nové systémy ekoznačky, ale musí být přijaty takové předpisy, které zajistí soulad mezi systémem Společenství pro udělování ekoznačky a jinými systémy v zemích Společenství s cílem podporovat společné cíle udržitelné spotřeby.
(17) Je nezbytné zaručit průhlednost při provádění systému a zajistit soulad s příslušnými mezinárodními normami, aby byl umožněn přístup a účast na systému výrobcům a vývozcům ze zemí mimo Společenství.
(18) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(19) Nařízení (EHS) č. 880/92 by mělo být nahrazeno tímto nařízením, aby byla tím nejúčinnějším způsobem zavedena nezbytná ustanovení, revidovaná z výše uvedených důvodů, zatímco vhodná přechodná ustanovení zajistí kontinuitu a hladký přechod mezi oběma nařízeními,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle a zásady
1. Cílem systému Společenství pro udělování ekoznačky (dále jen "systém") je propagovat výrobky, které mají ve srovnání s jinými výrobky ve stejné skupině výrobků schopnost přispět ke snížení negativních dopadů na životní prostředí, a tím přispět k účinnému využívání zdrojů a lepší ochraně životního prostředí. Aby bylo dosaženo tohoto cíle, je třeba spotřebitele zorientovat a poskytnout jim přesné a vědecky podložené informace o těchto výrobcích.
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "výrobkem" jakékoli zboží nebo služby,
- "spotřebitelem" také profesionální nákupčí.
2. Dopady na životní prostředí se určují na základě zkoumání vzájemného působení výrobků a životního prostředí, včetně využívání energie a přírodních zdrojů během životního cyklu výrobku.
3. Účastí v systému nejsou dotčeny předpisy týkající se životního prostředí nebo jiné předpisy vnitrostátního práva či práva Společenství, jež se týkají různých etap života zboží popřípadě služeb.
4. Zavádění systému musí být v souladu s ustanoveními smluv, včetně zásady předběžné opatrnosti, s nástroji přijatými ve smyslu smluv a politiky Společenství v oblasti životního prostředí, jak stanovuje program politiky a činnosti pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (pátý akční program), stanovený usnesením ze dne 1. února 1993 [8], a bude koordinováno s ostatními systémy označování nebo certifikace kvality, jako zejména systém energetického označování Společenství stanovený směrnicí 92/75/EHS a systém označování ekologického zemědělství stanovený nařízením (EHS) č. 2092/91.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Ekoznačka Společenství může být udělena výrobkům dostupným ve Společenství, které splňují základní environmentální požadavky uvedené v článku 3 a kritéria ekoznačky uvedená v článku 4. Kritéria ekoznačky jsou stanovována podle skupiny výrobků.
Skupina výrobků zahrnuje jakékoli zboží nebo služby používané pro stejné účely, jež jsou rovnocenné, pokud jde o užívání a vnímání spotřebiteli.
2. Pro zařazení do tohoto systému musí skupina výrobků splňovat následující podmínky:
a) musí představovat významný objem prodeje a obchodu na vnitřním trhu;
b) musí mít v jednom nebo více stádiích životního cyklu výrobku významný dopad na životní prostředí v globálním nebo regionálním měřítku a/nebo dopad obecné povahy;
c) musí představovat významný potenciál pro zlepšení životního prostředí vyplývající z výběru spotřebitelů a též podněcovat výrobce nebo poskytovatele služeb, aby hledali konkurenční přednosti tím, že budou nabízet výrobky, které splňují podmínky ekoznačky;
d) významná část jejich objemu prodeje musí být určena pro konečnou spotřebu nebo užití.
3. Skupina výrobků může být rozdělena do podskupin s odpovídající úpravou kritérií ekoznačky tam, kde to povaha výrobků vyžaduje, s cílem co nejlépe využít potenciálu ekoznačky na zlepšení životního prostředí.
Kritéria ekoznačky vztahující se k různým podskupinám stejné skupiny výrobků zahrnutých do téhož dokumentu, jenž je zveřejněn v souladu s čl. 6 odst. 5, se používají současně.
4. Ekoznačka nesmí být udělena látkám nebo přípravkům, které jsou klasifikovány jako velmi toxické, toxické, nebezpečné životnímu prostředí, karcinogenní, teratogenní nebo mutagenní podle směrnice Rady 67/548/EHS [9] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [10], ani výrobkům vyráběným postupy, které mohou významně poškozovat lidské zdraví a/nebo životní prostředí, nebo které by při běžném užívání mohly být spotřebitelům škodlivé.
5. Toto nařízení se nepoužije pro potraviny, nápoje nebo farmaceutické výrobky ani pro zdravotnické prostředky vymezené směrnicí Rady 93/42/EHS [11], které jsou určeny pouze pro profesionální použití nebo jsou předepsány či kontrolovány lékařskými odborníky.
Článek 3
Environmentální požadavky
1. Ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů spojených s cíli a zásadami stanovenými v článku 1. Tyto klíčové environmentální aspekty se určují podle ukázkové posuzovací matice v příloze I a musí odpovídat metodologickým požadavkům uvedeným v příloze II.
2. Použijí se tato ustanovení:
a) při posuzování srovnatelných zlepšení musí být brána v úvahu čistá environmentální rovnováha mezi přínosem a zátěží pro životní prostředí, včetně aspektů týkajících se zdraví a bezpečnosti, které vyplývají z úprav v různých stádiích životního cyklu daných výrobků. Posuzování bere rovněž v úvahu případný přínos pro životní prostředí spojený s užíváním daných výrobků;
b) určí se základní environmentální aspekty a stanoví kategorie dopadu na životní prostředí, ve kterých daný výrobek přináší nejvýznamnější příspěvek se zřetelem k jeho celému životnímu cyklu a mezi těmito aspekty se určí ty, u nichž existuje významný potenciál zlepšení;
c) předvýrobní stadium životního cyklu zboží zahrnuje těžbu nebo výrobu a zpracování surovin a výrobu energie. Tyto aspekty se vezmou v úvahu, pokud je to technicky proveditelné.
Článek 4
Kritéria ekoznačky a požadavky na jejich posuzování a ověřování
1. Zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků. Tato kritéria specifikují požadavky pro každý z klíčových environmentálních aspektů stanovených v článku 3, které musí výrobek splňovat, aby mu mohla být udělena ekoznačka, včetně požadavků na schopnost výrobku uspokojit potřeby spotřebitelů.
2. Kritéria zajistí, aby výrobky byly vybírány podle těchto zásad:
a) po dobu platnosti kritérií musí mít výrobek dostatečné vyhlídky na proniknutí na trh Společenství, aby mohl prostřednictvím rozhodnutí spotřebitele přinést zlepšení životního prostředí;
b) při výběru kritérií se bere v úvahu technická a ekonomická proveditelnost úprav potřebných ke splnění kritérií v přiměřené lhůtě;
c) výběr kritérií je stanoven tak, aby bylo dosaženo co nejvyššího potenciálu pro zlepšení životního prostředí.
3. Požadavky na posuzování souladu zvláštních výrobků s kritérii ekoznačky a na ověření podmínek používání ekoznačky podle čl. 9 odst. 1 jsou stanoveny pro každou skupinu výrobků spolu s kritérii ekoznačky.
4. Doba platnosti kritérií a požadavky na posuzování a ověřování se stanovují pro každý soubor kritérií ekoznačky a pro každou skupinu výrobků.
Přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, odvolání nebo změně těchto kritérií.
Článek 5
Pracovní plán
V souladu s cíli a zásadami stanovenými v článku 1 Komise vypracuje pracovní plán pro ekoznačku Společenství ve lhůtě jednoho roku ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a po předběžných konzultacích s Výborem Evropské unie pro ekoznačku (dále jen "VEUEZ") uvedeným v článku 13 a postupem podle článku 17. Pracovní plán obsahuje strategii rozvoje systému, který by měl pro následující tři roky stanovit:
- cíle, jichž chce tento systém dosáhnout a které spočívají ve zlepšování životního prostředí a v pronikání výrobků na trh,
- seznam skupin výrobků, který bude možno doplňovat a které budou chápány jako priorita pro činnost Společenství,
- plány koordinace a spolupráce mezi tímto systémem a ostatními systémy pro udělování ekoznačky v členských státech.
Pracovní plán bere na zřetel především rozvoj společných akcí na podporu výrobků opatřených ekoznačkou a na zavedení mechanismu na výměnu informací o stávajících a budoucích skupinách výrobků, a to jak na vnitrostátní úrovni, tak i na úrovni Evropské unie.
Pracovní plán stanoví rovněž prováděcí opatření pro strategii a zahrnuje plán financování systému.
Vymezuje také služby, na které se systém nevztahuje, přičemž přihlíží k nařízení Evropského parlamentu a Rady umožňujícímu dobrovolnou účast organizací v environmentálním systému řízení a auditu Společenství (EMAS).
Pracovní plán je pravidelně přezkoumáván. První přezkum pracovního plánu bude obsahovat zprávu o tom, jak byly realizovány plány koordinace a spolupráce mezi systémem Společenství a mezi vnitrostátními systémy ekoznaček.
Článek 6
Postupy pro stanovení kritérií ekoznačky
1. Podmínky pro udělování ekoznačky se určují podle skupiny výrobků.
Zvláštní ekologická kritéria pro jednotlivé skupiny výrobků a jejich příslušná období platnosti se stanoví v souladu s postupem podle článku 17 a na základě konzultací s VEUEZ.
2. Komise zahájí postup z vlastního podnětu nebo na žádost VEUEZ. Komise pověří výbor, aby vypracoval a pravidelně přezkoumával kritéria ekoznačky a rovněž požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií používaných na danou skupinu výrobků a přijatých v rozsahu tohoto nařízení. V pověření se stanoví lhůta pro provedení prací.
Komise bere při vypracování pověření zvláštní zřetel na:
- pracovní plán podle článku 5,
- metodologické požadavky uvedené v příloze II.
3. Na základě pověření VEUEZ vypracuje návrh kritérií ekoznačky použitelných na danou skupinu výrobků a požadavky na posuzování a ověřování těchto kritérií, jež jsou stanovena v článku 4 a příloze IV, přičemž v úvahu se vezmou výsledky studií proveditelnosti a průzkum trhu, úvahy o životním cyklu a rozbor zlepšení uvedený v příloze II.
4. Komise je informována o návrhu kritérií stanovených v odstavci 3 a rozhodne, zda pověření:
- bylo splněno a návrh kritérií může být předložen regulativnímu výboru v souladu s článkem 17, nebo
- nebylo splněno a v tomto případě VEUEZ musí pokračovat v práci na návrhu kritérií.
5. Komise zveřejní a aktualizuje kritéria ekoznačky v Úředním věstníku Evropských společenství (řada L).
Článek 7
Udělování ekoznačky
1. Žádosti o ekoznačku mohou být podány výrobci, dovozci, poskytovateli služeb, velkoobchodníky i maloobchodníky. Poslední dvě skupiny mohou podat žádost pouze za předpokladu, že výrobky budou na trh uváděny pod jejich vlastní obchodní značkou.
2. Žádost se může týkat výrobku uvedeného na trh pod jednou nebo více obchodními značkami. Není nutné podávat novou žádost v případě upravených výrobků, nemají-li tyto úpravy vliv na daná kritéria. Příslušné subjekty musí nicméně být o významných úpravách informovány.
3. Žádost se podává příslušnému subjektu v souladu s těmito ustanoveními:
a) v případě, že výrobek pochází z jednoho členského státu, je žádost podána u příslušného subjektu tohoto členského státu;
b) jestliže výrobek pochází ve stejné podobě z více členských států, žádost se podá u příslušného subjektu jednoho členského státu. V tomto případě příslušný subjekt při posuzování žádosti konzultuje příslušné subjekty v těchto ostatních členských státech;
c) jestliže výrobek pochází ze země mimo Společenství, žádost se podá u příslušného subjektu v jednom z těch členských států, ve kterých výrobek má být nebo už byl uveden na trh.
4. Rozhodnutí o udělení značky je přijato příslušným subjektem, který obdržel žádost, poté co:
a) ověřil, že výrobek splňuje kritéria zveřejněná podle čl. 6 odst. 5;
b) ověřil, že žádost je v souladu s požadavky na posuzování a ověřování a
c) v případě potřeby konzultoval příslušné subjekty, jak je uvedeno v odstavci 3.
5. Jestliže kritéria ekoznačky vyžadují, aby výrobní zařízení splňovala určité požadavky, musí být tyto požadavky splněny ve všech zařízeních, ve kterých je výrobek vyráběn.
6. Příslušné subjekty uznají testy a ověření provedené autorizovanými subjekty na základě norem EN 45000 nebo na základě rovnocenných mezinárodních norem. Příslušné subjekty spolupracují s cílem zajistit účinné a jednotné provádění posuzovacích a ověřovacích postupů.
Článek 8
Ekoznačka
Podoba ekoznačky odpovídá příloze III. Na specifikace environmentálních informací týkajících se každé skupiny výrobků a uvedení těchto informací na ekoznačce se vztahují kritéria stanovená v článku 6. V každém případě musí být tyto informace jasné a srozumitelné.
Komise konzultuje vnitrostátní sdružení spotřebitelů zastoupená ve Výboru spotřebitelů zřízeném rozhodnutím Komise 95/260/EC [12] před 24. září 2005, aby posoudila, jak účinně ekoznačka a doplňující informace splňují informační potřeby spotřebitelů. Na základě tohoto posouzení Komise zavede postupem podle článku 17 všechny vhodné změny týkající se informací, které mají být uvedeny na ekoznačce.
Článek 9
Podmínky užívání
1. Příslušný subjekt uzavře se žadatelem o ekoznačku smlouvu o podmínkách užívání značky. Podmínky užívání zahrnují ustanovení pro odnětí oprávnění k užívání značky. Toto oprávnění je přezkoumáno po jakékoli změně kritérií ekoznačky použitelných pro daný výrobek a smlouva případně změněna nebo vypovězena. Tato smlouva stanoví, že účastí v systému není dotčena povinnost dodržovat environmentální a jiné právní požadavky práva Společenství nebo práva vnitrostátního na různé životní cykly výrobku a případně na služby.
Aby bylo usnadněno uplatňování tohoto ustanovení, stanoví se postupem podle článku 17 vzorová smlouva.
2. Ekoznačka a odkazy na ekoznačku nesmějí být používány v reklamě, dokud značka nebyla udělena, a po udělení může být předmětem reklamy pouze ten výrobek, jemuž byla udělena.
Jakákoli lživá nebo klamavá reklama či užívání ekoznačky nebo loga, které může vést k záměně s ekoznačkou Společenství zavedenou tímto nařízením, jsou zakázány.
Článek 10
Propagace ekoznačky
Členské státy a Komise ve spolupráci s členy VEUEZ propagují používání ekoznačky Společenství osvětovou činností a informačními kampaněmi určenými spotřebitelům, výrobcům, velkoobchodníkům, maloobchodníkům a široké veřejnosti, a tím podporují rozvoj systému.
Aniž je dotčeno právo Společenství, měla by Komise a další subjekty Společenství, jakož i veřejné instituce na vnitrostátní úrovni, dát za účelem podpory užívání výrobků opatřených ekoznačkou příklad tím, že stanoví své požadavky na výrobky.
Článek 11
Jiné systémy ekoznaček v členských státech
Komise a členské státy zajišťují nezbytnou koordinaci mezi tímto systémem Společenství a vnitrostátními systémy v členských státech, zejména při výběru skupin výrobků a při vypracování a přezkumu kritérií na úrovni Společenství i na vnitrostátní úrovni. Pro tento účel se postupem podle článku 17 stanoví opatření spolupráce a koordinace zahrnující mimo jiné opatření předpokládaná v pracovním plánu vypracovaném podle článku 5.
Jestliže je výrobek opatřen ekoznačkou Společenství i vnitrostátní značkou, jsou obě tyto značky zobrazeny na výrobku vedle sebe.
V tomto ohledu mohou stávající i nově zavedené systémy ekoznaček v členských státech nadále existovat souběžně s tímto systémem.
Článek 12
Náklady a poplatky
Každá žádost o udělení ekoznačky podléhá poplatku odpovídajícímu nákladům na zpracování žádosti.
Za užívání ekoznačky žadatel platí roční poplatek.
Výše ročních poplatků a poplatků za podání žádosti se stanoví podle přílohy V a postupem podle článku 17.
Článek 13
Výbor Evropské unie pro ekoznačku
Komise zřídí Výbor Evropské unie pro ekoznačku (VEUEZ) složený z příslušných subjektů uvedených v článku 14 a z konzultačního fóra uvedeného v článku 15. VEUEZ přispívá zejména ke stanovování a přezkumu kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování v souladu s článkem 6.
Komise stanoví jednací řád VEUEZ postupem podle článku 17, přičemž vezme v úvahu procesní zásady stanovené v příloze IV.
Článek 14
Příslušné subjekty
1. Každý členský stát zajistí, že bude/budou jmenován/y subjekt/subjekty (dále jen "příslušný subjekt" nebo "příslušné subjekty") odpovědný/é za provádění úkolů stanovených v tomto nařízení a že budou funkční. Pokud bude jmenován více než jeden příslušný subjekt, členský stát stanoví pravomoci těchto příslušných subjektů a požadavky pro jejich koordinaci.
2. Členské státy zajistí, že:
a) složení příslušných subjektů bude takové, aby byla zaručena jejich nezávislost a nestrannost;
b) jednací řád příslušných subjektů na vnitrostátní úrovni zajistí aktivní zapojení všech zúčastněných stran a odpovídající úroveň průhlednosti;
c) příslušné subjekty budou správně používat ustanovení tohoto nařízení.
Článek 15
Konzultační fórum
Komise zajistí, že VEUEZ při provádění svých činností zaručí pro každou skupinu výrobků vyváženou účast všech zúčastněných stran, jako jsou průmyslové podniky a poskytovatelé služeb včetně malých a středních podniků, řemeslníci a jejich profesní organizace, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů. Tyto strany se budou setkávat na konzultačním fóru, jehož jednací řád stanoví Komise postupem podle článku 17.
Článek 16
Přizpůsobování technickému pokroku
Přílohy k tomuto nařízení mohou být postupem podle článku 17 přizpůsobeny technickému pokroku vycházejícímu zvláště z příslušných mezinárodních normalizačních činností.
Článek 17
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 tohoto rozhodnutí.
Obdobím stanoveným v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/EC se rozumějí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 18
Porušení tohoto nařízení
Členské státy v případě porušení tohoto nařízení přijmou vhodná právní nebo správní opatření a sdělí tato opatření Komisi.
Článek 19
Přechodná ustanovení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 880/92. Použije se však nadále pro smlouvy uzavřené podle čl. 12 odst. 1 tohoto nařízení. Rozhodnutí vycházející z nařízení (EHS) č. 880/92 zůstávají v platnosti, dokud nebudou přezkoumána nebo neuplyne jejich platnost.
Článek 20
Přezkum
Před 24. září 2005 Komise přezkoumá systém na základě zkušeností získaných v průběhu jeho provádění.
Komise navrhne vhodné změny tohoto nařízení.
Článek 21
Závěrečná ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. července 2000.
Reglamento (CE) no 1980/2000 del Parlamento Europeo y del Consejo
de 17 de julio de 2000
relativo a un sistema comunitario revisado de concesión de etiqueta ecológica
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el apartado 1 de su artículo 175,
Vista la propuesta de la Comisión(1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social(2),
Previa consulta al Comité de las Regiones,
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 251 del Tratado(3),
Considerando lo siguiente:
(1) Los objetivos del Reglamento (CEE) n° 880/92 del Consejo, de 23 de marzo de 1992, relativo a un sistema comunitario de concesión de etiqueta ecológica(4) consisten en establecer un sistema comunitario voluntario de etiqueta ecológica con objeto de promover los productos que tengan un efecto ambiental reducido durante todo su ciclo de vida y proporcionar a los consumidores información exacta, no engañosa y con base científica sobre la repercusión ambiental de los productos.
(2) El artículo 18 del Reglamento (CEE) n° 880/92 establece que, a más tardar cinco años después de su entrada en vigor, la Comisión debe examinar el sistema a la luz de la experiencia adquirida durante su aplicación y proponer las modificaciones adecuadas al Reglamento.
(3) La experiencia adquirida durante la aplicación del Reglamento ha puesto de manifiesto la necesidad de modificar el sistema para aumentar su eficacia, mejorar su planificación y racionalizar su funcionamiento.
(4) Las metas básicas de un sistema comunitario voluntario y selectivo de concesión de etiqueta ecológica siguen siendo válidas y, en particular, un sistema de esas características debe orientar a los consumidores hacia los productos con potencial para reducir los efectos ambientales desde una perspectiva de ciclo vital, y debe informar sobre las características medioambientales de los productos que llevan la etiqueta.
(5) Para que el público acepte el sistema comunitario de concesión de etiqueta ecológica es esencial que las ONG medioambientales y las organizaciones de consumidores desempeñen un papel importante y participen activamente en el desarrollo y establecimiento de criterios para las etiquetas ecológicas comunitarias.
(6) Es necesario aclarar a los consumidores que la etiqueta ecológica representa los productos que tienen un potencial para reducir algunos efectos ambientales negativos en comparación con otros productos pertenecientes a la misma categoría sin perjuicio de los requisitos reglamentarios aplicables a nivel comunitario o nacional a los productos.
(7) En el ámbito del sistema deben incluirse los productos y aspectos medioambientales de interés desde los puntos de vista del mercado interior y del medio ambiente; a efectos del presente Reglamento, los productos deben incluir también los servicios.
(8) El procedimiento y la metodología aplicados para determinar los criterios de la etiqueta ecológica deben actualizarse a la luz de los avances científicos y técnicos y de la experiencia adquirida en la materia, así como para mantener una coherencia con las normas reconocidas internacionalmente que se están desarrollando en este campo.
(9) Los principios que rigen el establecimiento del nivel de selectividad de la etiqueta ecológica deben aclararse para facilitar la aplicación coherente y eficaz del sistema.
(10) La etiqueta ecológica debe incluir información sencilla, exacta, no engañosa y con base científica sobre los aspectos medioambientales fundamentales considerados para conceder la etiqueta, con objeto de que los consumidores puedan elegir con conocimiento de causa.
(11) En las distintas fases de concesión de una etiqueta ecológica deben realizarse esfuerzos para garantizar el uso eficiente de recursos y un alto nivel de protección medioambiental.
(12) Es necesario proporcionar más información en la etiqueta sobre las razones de la concesión al objeto de ayudar a los consumidores a entender el significado de dicha concesión.
(13) El sistema de etiquetado ecológico debe a largo plazo autofinanciarse; las contribuciones financieras de los Estados miembros no deberían aumentar.
(14) Es necesario asignar la tarea de contribuir al establecimiento y revisión de los criterios de la etiqueta ecológica, así como de la valoración y verificación de los requisitos de verificación a un órgano adecuado, el Comité de etiqueta ecológica de la Unión Europea (CEEUE), para conseguir que el sistema se aplique con neutralidad y eficacia. El CEEUE debe estar compuesto por los organismos competentes ya designados por los Estados miembros con arreglo al artículo 9 del Reglamento (CEE) n° 880/92, y a un Foro de consulta que debe proporcionar una participación equilibrada de todas las partes interesadas.
(15) El sistema comunitario de concesión de la etiqueta ecológica debe guardar coherencia y estar coordinado con las prioridades de la política medioambiental de la Comunidad y con otros sistemas comunitarios de etiquetado o certificación de calidad como los establecidos en la Directiva 92/75/CEE del Consejo, de 22 de septiembre de 1992, relativa a la indicación del consumo de energía y de otros recursos de los aparatos domésticos, por medio del etiquetado y de una información uniforme sobre los productos(5) y en el Reglamento (CEE) n° 2092/91, de 24 de junio de 1991, sobre la producción agrícola ecológica y su indicación en los productos agrarios y alimenticios(6).
(16) Mientras puedan continuar existiendo en los Estados miembros sistemas de etiquetado ecológico actuales y sistemas nuevos las disposiciones deben tender a garantizar la coordinación entre el sistema comunitario y otros sistemas de etiquetado ecológico en la Comunidad, con objeto de fomentar los objetivos comunes de consumo sostenible.
(17) Es necesario garantizar la transparencia en la aplicación del sistema, así como la coherencia con las normas internacionales pertinentes, con objeto de facilitar el acceso y la participación en el sistema de fabricantes y exportadores de países extracomunitarios.
(18) Las medidas necesarias para la ejecución del presente Reglamento deben ser aprobadas con arreglo a lo dispuesto en la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión(7).
(19) El Reglamento (CEE) n° 880/92 debe sustituirse por el presente Reglamento, a fin de introducir con la máxima eficacia las modificaciones necesarias por todo lo anteriormente expuesto, con las adecuadas disposiciones transitorias para garantizar la continuidad y una transición sin problemas entre ambos Reglamentos.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Objetivos y principios
1. El objetivo del sistema comunitario de concesión de etiqueta ecológica (denominado en lo sucesivo "el sistema") consiste en promover productos que pueden reducir los efectos ambientales adversos, en comparación con otros productos de la misma categoría, contribuyendo así a un uso eficaz de los recursos y a un elevado nivel de protección del medio ambiente. La consecución de este objetivo se efectuará proporcionando a los consumidores, orientación e información exacta, no engañosa y con base científica sobre dichos productos.
A efectos del presente Reglamento se entenderá por:
- "producto": cualquier tipo de mercancía o de servicio;
- "consumidores": los consumidores y los compradores profesionales.
2. Los efectos ambientales se determinarán mediante el examen durante el ciclo de vida del producto de las interacciones de éste con el medio ambiente, incluido el uso de energía y de recursos naturales.
3. La participación en el sistema se entenderá sin perjuicio de los requisitos ambientales o de otro tipo, nacionales o comunitarios, aplicables a las distintas fases del ciclo de vida de los productos y, en su caso, de los servicios.
4. El sistema se ajustará a las disposiciones de los Tratados, incluido el principio de cautela, a los actos adoptados en virtud de éstos y a la política comunitaria en materia de medio ambiente especificada en el programa comunitario de política y actuación en materia de medio ambiente y desarrollo sostenible (quinto programa de acción) aprobado mediante Resolución del Consejo y de los Representantes de los Gobiernos de los Estados miembros, reunidos en el seno del Consejo, de 1 de febrero de 1993(8), y se coordinará con otros sistemas comunitarios de etiquetado o certificación de calidad, así como, en particular, con el sistema comunitario de etiquetado energético aprobado mediante la Directiva 92/75/CEE del Consejo, de 22 de septiembre de 1992, relativa a la indicación del consumo de energía y de otros recursos de los aparatos domésticos, por medio del etiquetado y de una información uniforme sobre los productos y el sistema de agricultura ecológica aprobado por el Reglamento (CEE) n° 2092/91.
Artículo 2
Ámbito de aplicación
1. Podrá concederse la etiqueta ecológica comunitaria a productos existentes en la Comunidad que cumplan los requisitos medioambientales básicos mencionados en el artículo 3 y a los criterios en materia de etiqueta ecológica a que se refiere el artículo 4. Estos criterios se enunciarán por grupos de productos.
Se entenderá por categoría de productos las mercancías o servicios que cumplan funciones análogas y sean equivalentes con respecto a su utilización y a su percepción por parte de los consumidores.
2. Para ser incluida en este sistema, una categoría de productos deberá cumplir las siguientes condiciones:
a) representar un volumen significativo de ventas y comercio en el mercado interior;
b) suponer, en una o más fases de su ciclo, efectos ambientales importantes a escala mundial, regional, o de carácter general;
c) presentar un potencial significativo para mejorar el medio ambiente a través de la opción de los consumidores, así como constituir un incentivo para la búsqueda, por parte de los fabricantes o los prestadores de servicios, de ventajas competitivas ofreciendo productos que puedan aspirar a la etiqueta ecológica; y
d) destinar una parte significativa de su volumen de ventas al uso o al consumo final.
3. Una categoría de productos podrá dividirse en subcategorías, con una adaptación correspondiente de los criterios de etiquetado ecológico, cuando así lo exijan las características de los productos y con el fin de garantizar el potencial óptimo de mejora del medio ambiente que supone la etiqueta ecológica.
Los criterios de etiquetado ecológico correspondientes a las distintas subcategorías de una categoría de productos, incluidos en el mismo documento relativo a criterios de conformidad con el apartado 5 del artículo 6, serán aplicables al mismo tiempo.
4. No podrá concederse la etiqueta ecológica a sustancias o preparados clasificados como muy tóxicos, tóxicos, peligrosos para el medio ambiente, carcinógenos, tóxicos con respecto a la reproducción o mutagénicos, de conformidad con la Directiva 67/548/CEE del Consejo(9) o la Directiva 1999/45/CE del Parlamento Europeo y del Consejo(10) ni a productos fabricados mediante procedimientos que puedan causar daños apreciables a las personas o al medio ambiente o cuyo uso normal pueda ser nocivo para los consumidores.
5. El presente Reglamento no se aplicará a los medicamentos ni productos sanitarios conforme los define la Directiva 93/42/CEE del Consejo(11), destinados únicamente a uso profesional o que deban ser recetados o controlados por facultativos ni a los productos alimenticios y a las bebidas.
Artículo 3
Requisitos medioambientales
1. La etiqueta ecológica podrá concederse a todo producto con características que le capaciten para contribuir de forma significativa a la realización de mejoras en aspectos ecológicos clave determinados a la vista de la matriz de valoración indicativa que recoge el anexo I y de los requisitos metodológicos enumerados en el anexo II.
2. Se aplicarán las siguientes disposiciones:
a) al evaluar las mejoras relativas se considerará el equilibrio medioambiental neto entre las cargas y beneficios ecológicos, incluidos los aspectos de la sanidad y la seguridad asociados a las adaptaciones realizadas durante las distintas fases de la vida de los productos que se consideren. En la evaluación se tendrán en cuenta, además, los posibles beneficios medioambientales relacionados con la utilización de los productos considerados;
b) los aspectos clave se determinarán señalando las categorías de efectos medioambientales en que los productos que se estén examinando aportan la contribución más importante desde el punto de vista de su ciclo de vida y, entre dichos aspectos, a cuáles corresponde un potencial importante de mejora;
c) la fase de ciclo de vida de los productos anterior a la producción incluirá la extracción, producción o transformación de materias primas y la producción de energía. Estos aspectos se tomarán en cuenta siempre que sea técnicamente viable.
Artículo 4
Criterios de etiqueta ecológica y requisitos de evaluación y verificación
1. Se establecerán criterios específicos de etiqueta ecológica por categorías de productos. Estos criterios contendrán los requisitos correspondientes a cada uno de los aspectos medioambientales clave contemplados en el artículo 3 que debe cumplir un producto para poder recibir la etiqueta ecológica, incluidos los requisitos relacionados con la idoneidad del producto para satisfacer las necesidades de los consumidores.
2. Los criterios tendrán por objeto garantizar una selectividad basada en los siguientes principios:
a) las perspectivas de penetración de los productos en el mercado comunitario deberán ser, en el período de validez de los criterios, suficientes para poder influir en las mejoras del medio ambiente mediante la opción de los consumidores;
b) la selectividad de los criterios tendrá en cuenta la viabilidad técnica económica de las adaptaciones necesarias para cumplir con él en un período de tiempo razonable;
c) la selectividad de los criterios se determinará según el objetivo de lograr el máximo potencial de mejora del medio ambiente.
3. Los requisitos aplicables a la evaluación del cumplimiento de los criterios de la etiqueta ecológica por parte de productos concretos y a la comprobación de las condiciones de utilización de la etiqueta ecológica mencionadas en el apartado 1 del artículo 9 se establecerán para cada categoría de productos junto con los criterios de la etiqueta ecológica.
4. El plazo de validez de los criterios y los requisitos de evaluación y verificación se especificarán en cada serie de criterios de la etiqueta ecológica correspondientes a cada categoría de productos.
La revisión de los criterios correspondientes a la etiqueta ecológica así como de los requisitos de cumplimiento y comprobación relativos a tales criterios se efectuará a su debido tiempo antes de finalizar el período de validez de los criterios especificados para cada categoría de productos y tendrá por resultado una propuesta de prórroga, retirada o revisión.
Artículo 5
Plan de trabajo
De conformidad con los objetivos y principios contemplados en el artículo l, la Comisión elaborará un plan de trabajo relativo a la etiqueta ecológica dentro del año siguiente a la entrada en vigor del presente Reglamento, previa consulta al Comité de etiqueta ecológica de la Unión Europea, denominado en lo sucesivo "CEEUE", contemplado en el artículo 13, de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 17. El plan de trabajo incluirá una estrategia para la puesta en marcha del sistema, que establecerá para los tres años sucesivos:
- los objetivos de mejora medioambiental y penetración del mercado que se fijará al sistema,
- una lista no exhaustiva de categorías de productos que se considerarán prioritarias para la actuación comunitaria,
- planes de coordinación y cooperación entre el sistema comunitario y otros sistemas de concesión de etiqueta ecológica de los Estados miembros.
El plan de trabajo contemplará, en particular, el desarrollo de acciones comunes para el fomento de productos a los que se haya concedido la etiqueta ecológica, así como la creación de un mecanismo para el intercambio de informaciones relativas a categorías de productos existentes y futuros a escala nacional y de la Unión Europea.
El plan de trabajo preverá asimismo medidas para la aplicación de la estrategia e incluirá la financiación prevista del sistema.
También reseñará los servicios a los que no es aplicable el sistema, teniendo en cuenta lo dispuesto en el Reglamento del Parlamento Europeo y del Consejo por el que se permite que las organizaciones se adhieran con carácter voluntario a un sistema comunitario de gestión y auditoría medioambientales (EMAS).
El plan de trabajo se revisará periódicamente. La primera revisión del plan de trabajo contendrá un informe sobre el modo en que se han aplicado los planes de coordinación y cooperación entre el sistema comunitario y los sistemas nacionales de etiquetado ecológico.
Artículo 6
Procedimientos para establecer criterios relativos a la etiqueta ecológica
1. Las condiciones para la concesión de la etiqueta ecológica se definirán según categorías de productos.
Los criterios ecológicos concretos correspondientes a cada categoría de productos y sus respectivos plazos de validez se establecerán de acuerdo con el procedimiento contemplado en el artículo 17 y previa consulta al CEEUE.
2. La Comisión iniciará el procedimiento por iniciativa propia o a petición del CEEUE. Conferirá al CEEUE mandatos de desarrollar y revisar periódicamente los criterios relativos a la etiqueta ecológica y los requisitos de evaluación y comprobación del cumplimiento relacionados con dichos criterios, aplicables a las categorías de productos incluidos en el ámbito de aplicación del presente Reglamento. El mandato fijará una fecha límite para la terminación de los trabajos.
Al elaborar el mandato, la Comisión tendrá en cuenta:
- el plan de trabajo contemplado en el artículo 5,
- los requisitos metodológicos a que se refiere el anexo II.
3. Con arreglo al mandato, el CEEUE elaborará los criterios relativos a la etiqueta ecológica con respecto a la categoría de productos y a los requisitos de evaluación y comprobación del cumplimiento relacionados con dichos criterios, conforme se exponen en el artículo 4 y en el anexo IV, teniendo en cuenta los resultados de los estudios de viabilidad y de mercado, las consideraciones de ciclo de vida y los análisis de mejora a que se refiere el anexo II.
4. El proyecto de criterios a que se refiere el apartado 3 se comunicará a la Comisión, la cual decidirá:
- si se ha cumplido el mandato y el proyecto de criterios puede presentarse al Comité de reglamentación de conformidad con el artículo 17, o
- si no se ha cumplido el mandato y, en tal caso, el CEUEE seguirá trabajando en el proyecto de criterios.
5. La Comisión publicará los criterios relativos a la etiqueta ecológica, y las correspondientes actualizaciones, en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (serie L).
Artículo 7
Concesión de la etiqueta ecológica
1. Podrán presentar solicitudes de concesión de etiqueta ecológica los fabricantes, importadores, prestadores de servicios, comerciantes y detallistas. Los comerciantes y los detallistas sólo podrán presentar solicitudes en relación con productos puestos en el mercado con su propio nombre comercial.
2. La solicitud podrá hacer referencia a un producto puesto en el mercado con uno o más nombres comerciales. No será necesaria una nueva solicitud en el caso de modificaciones de las características de los productos que no afecten al cumplimiento de los criterios. No obstante, se comunicarán a los organismos competentes las modificaciones significativas.
3. La solicitud se presentará a un organismo competente de la manera siguiente:
a) cuando el producto sea originario de un único Estado miembro, la solicitud se presentará ante el organismo competente de dicho Estado miembro;
b) cuando un producto sea originario en la misma forma de varios Estados miembros, la solicitud podrá presentarse ante un organismo competente de uno de esos Estados miembros. En tales casos, al estudiar la solicitud, el organismo competente de que se trate consultará a los organismos competentes de los otros Estados miembros;
c) cuando un producto tenga su origen fuera de la Comunidad, la solicitud podrá presentarse a un organismo competente de cualquiera de los Estados miembros en que vayan a ser puestos en el mercado o hayan sido puestos en el mercado.
4. La decisión de conceder la etiqueta será adoptada por el organismo competente que haya recibido la solicitud, después de:
a) haber comprobado que el producto cumple los requisitos publicados con arreglo al apartado 5 del artículo 6;
b) haber comprobado que la solicitud se ajusta a los requisitos de evaluación y verificación del cumplimiento; y
c) haber consultado a los organismos competentes, si fuera necesario, con arreglo al apartado 3.
5. Cuando los criterios relativos a la etiqueta ecológica impongan a las instalaciones de producción el cumplimiento de determinados requisitos, éstos deberán cumplirse en todas las instalaciones en que se fabrique el producto.
6. Los organismos competentes reconocerán las pruebas y comprobaciones realizadas por organismos acreditados con arreglo a las normas de la serie EN 45000 o con normas internacionales equivalentes. Los organismos competentes colaborarán a fin de garantizar la aplicación efectiva y coherente de los procedimientos de evaluación y verificación.
Artículo 8
Etiqueta ecológica
La forma de la etiqueta ecológica se ajustará a lo indicado en el anexo III. Las especificaciones sobre la información medioambiental correspondiente a cada categoría de productos y la presentación de dicha información en la etiqueta ecológica se incluirán en los criterios que establece el artículo 6. En cada uno de esos casos la información será clara e inteligible.
La Comisión consultará a las asociaciones nacionales de consumidores representadas en el Comité de consumidores creado mediante la Decisión 95/260/CE de la Comisión(12), antes del 24 de septiembre de 2005, con objeto de evaluar la eficacia de la etiqueta ecológica y de la información complementaria para satisfacer las necesidades de los consumidores en materia de información. Sobre la base de esa evaluación, la Comisión introducirá las modificaciones oportunas con respecto a la información que debe incluirse en la etiqueta ecológica, de conformidad con el procedimiento a que se refiere el artículo 17.
Artículo 9
Condiciones de utilización
1. El organismo competente celebrará un contrato con el solicitante de la etiqueta ecológica sobre las condiciones de utilización. Éstas incluirán disposiciones sobre la retirada de la autorización de utilización de la etiqueta. La autorización se reconsiderará y el contrato se revisará o dará por terminado, según convenga, tras cualquier modificación de los criterios de etiquetado ecológico aplicables a un producto dado. El contrato estipulará que la participación en el sistema se entenderá sin perjuicio de los requisitos ambientales o de otro tipo, nacionales o comunitarios, que puedan ser aplicables a las distintas fases del ciclo de los productos y, en su caso, de los servicios.
Con objeto de facilitar lo anterior, se adoptará un contrato tipo de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 17.
2. No podrá utilizarse la etiqueta ecológica ni podrá hacerse referencia a ella en la publicidad hasta que se haya concedido e, incluso entonces, sólo en relación con el producto específico para el que se haya concedido.
Queda prohibida toda publicidad falsa o engañosa, así como la utilización de cualquier etiqueta o logotipo que pueda confundirse con la etiqueta ecológica comunitaria introducida por el presente Reglamento.
Artículo 10
Promoción de la etiqueta ecológica
Los Estados miembros y la Comisión, en cooperación con los miembros del CEEUE, promocionarán la utilización de la etiqueta ecológica mediante campañas de sensibilización y de información dirigidas a consumidores, fabricantes, comerciantes, detallistas y al público en general, apoyando así el desarrollo del sistema.
Con objeto de impulsar el consumo de productos que ostenten la etiqueta ecológica, y sin perjuicio de la normativa comunitaria, la Comisión y las demás instituciones de la Comunidad, así como las otras autoridades públicas en el ámbito nacional deberían dar ejemplo al igual que las otras autoridades públicas nacionales al especificar los requisitos que imponen a los productos.
Artículo 11
Otros sistemas de etiquetado ecológico de los Estados miembros
La Comisión y los Estados miembros tomarán medidas para la coordinación necesaria entre el presente sistema comunitario y los sistemas nacionales de los Estados miembros, en particular en la selección de las categorías de productos y en la elaboración y revisión de criterios a escala comunitaria y nacional. Con tal objeto deberían establecerse medidas de cooperación y coordinación de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 17, incluidas, entre otras, las previstas en el plan de trabajo que se elabore de acuerdo con el artículo 5.
Cuando un producto lleve tanto la etiqueta ecológica comunitaria como la etiqueta nacional, ambos logotipos se presentarán uno junto al otro en el producto de que se trate.
A este respecto, los sistemas de etiquetado ecológico existentes en los Estados miembros así como los nuevos podrán seguir coexistiendo con el sistema de etiquetado ecológico comunitario.
Artículo 12
Gastos y cánones
Toda solicitud de concesión de etiqueta ecológica estará sujeta al pago de un canon relativo a los gastos de tramitación de la solicitud.
La utilización de la etiqueta ecológica supondrá el pago de un canon anual por parte del solicitante.
El nivel de los cánones de solicitud y de los cánones anuales se establecerá de conformidad con el anexo V, según lo dispuesto en el procedimiento previsto en el artículo 17.
Artículo 13
Comité de etiqueta ecológica de la Unión Europea
La Comisión creará un Comité de etiqueta ecológica de la Unión Europea (CEUE), integrado por los organismos competentes a que se refiere el artículo 14 y por el Foro de consulta mencionado en el artículo 15. El CEEUE coadyuvará en particular a la fijación y revisión de los criterios y requisitos de evaluación y comprobación, de conformidad con el artículo 6.
La Comisión establecerá el reglamento interno del CEEUE de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 17 y teniendo en cuenta los principios de procedimiento expuestos en el anexo IV.
Artículo 14
Organismos competentes
1. Cada Estado miembro velará por que se nombren y sean operativos el o los organismos (denominados en lo sucesivo "el organismo competente" u "organismos competentes") encargados de desempeñar los cometidos contemplados en el presente Reglamento. Cuando se nombre más de un organismo competente, el Estado miembro determinará sus respectivas competencias y los requisitos de coordinación que les sean aplicables.
2. Los Estados miembros velarán por que:
a) la composición de los organismos competentes sea la indicada para garantizar su independencia y neutralidad;
b) los reglamentos internos de los organismos competentes aseguren, a escala nacional, la participación activa de todos los interesados así como el adecuado nivel de transparencia;
c) los organismos competentes apliquen correctamente las disposiciones del presente Reglamento.
Artículo 15
Foro de consulta
La Comisión velará por que, en el ejercicio de sus actividades, el CEEUE observe, con respecto a cada categoría de productos, una participación equilibrada de todos los interesados en dicha categoría de productos como industrias del ramo y prestadores de servicios, incluidas las pequeñas y medianas empresas, industrias artesanales y sus organizaciones empresariales, sindicatos, comerciantes, detallistas, importadores, grupos para la protección del medio ambiente y organizaciones de consumidores. Estos interesados se reunirán en un Foro de consulta. La Comisión establecerá el reglamento interno del Foro de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 17.
Artículo 16
Adaptación al progreso técnico
Los anexos del presente Reglamento podrán adaptarse al progreso técnico, incluidos los avances registrados en las actividades internacionales de normalización pertinentes, con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 17.
Artículo 17
Procedimiento de comité
1. La Comisión estará asistida por un Comité.
2. En los casos en que se haga referencia al presente artículo, serán de aplicación los artículos 5 y 7 de la Decisión 1999/468/CE, observando lo dispuesto en su artículo 8.
El plazo a que se hace referencia en el apartado 6 del artículo 5 de la Decisión 1999/468/CE queda fijado en tres meses.
3. El Comité aprobará su reglamento interno.
Artículo 18
Infracciones
Los Estados miembros adoptarán las medidas legales o administrativas adecuadas en caso de infracción de lo dispuesto en el presente Reglamento, y comunicarán dichas medidas a la Comisión.
Artículo 19
Disposiciones transitoria
Queda derogado el Reglamento (CEE) n° 880/92. No obstante, seguirá siendo aplicable a los contratos celebrados con arreglo al apartado 1 de su artículo 12. Las decisiones basadas en el Reglamento (CEE) n° 880/92 seguirán en vigor hasta el momento de su revisión o su expiración.
Artículo 20
Revisión
Antes del 24 de septiembre de 2005, la Comisión examinará el sistema a tenor de la experiencia adquirida durante su aplicación.
La Comisión propondrá, en caso necesario, las adecuadas modificaciones del presente Reglamento.
Artículo 21
Disposiciones finales
El presente Reglamento entrará en vigor el tercer día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 17 de julio de 2000.