Rozhodnutí Komise
ze dne 22. července 1987
o kontrolních a ochranných opatřeních, ke kterým mohou být členské státy zmocněny v souladu s článkem 115 Smlouvy o EHS
(87/433/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 115 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 30 a následujících článků Smlouvy, která se týkají odstranění množstevních omezení a všech opatření s rovnocenným účinkem, se bez rozdílu vztahují na výrobky pocházející ze Společenství a na výrobky, které byly propuštěny do volného oběhu v některém členském státě bez ohledu na jejich původ;
vzhledem k tomu, že tato ustanovení v rámci obchodu ve Společenství odporují požadavku - dokonce čistě formálnímu - který se týká předložení dovozních licencí nebo použití jiného obdobného postupu;
vzhledem k tomu, že navíc čl. 9 odst. 2 Smlouvy vylučuje každý administrativní postup určený k vytvoření rozdílných pravidel pro pohyb zboží podle toho, zda pochází ze Společenství nebo zda má původ ve třetí zemi a bylo propuštěno do volného oběhu v jednom členském státě;
vzhledem k tomu, že neomezené používání těchto zásad však předpokládá zavedení účinné společné obchodní politiky;
vzhledem k tomu, že toto zavádění společné obchodní politiky ještě není ukončeno; že opatření používaná členskými státy v případě některých výrobků ze třetích zemí nebyla dosud nahrazena jednotnými společnými pravidly;
vzhledem k tomu, že skutečnost, že společná obchodní politika nebyla dosud plně zavedena znamená, že stále ještě existují rozdíly v obchodních politikách členských států, které mohou způsobit odklony obchodu, k jejichž zabránění je určen článek 115 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem je Komise oprávněna zmocnit členské státy k přijetí vnitřních kontrolních nebo ochranných opatření Společenství, kterými se odchýlí od zásady volného pohybu zboží pocházejícího ze třetích zemí a propuštěného v jednom z členských států do volného oběhu; že článek 115 však předpokládá, že tato opatření mohou být povolena jen tam, kde je to nezbytné, a Komise musí vybrat přednostně taková opatření, která by fungování společného trhu rušila nejméně; že to s ohledem na současný stav utváření společného trhu znamená, že opatření podle článku 115 Smlouvy mohou být povolena jen tam, kde odklony obchodu vedou k hospodářským potížím nebo zpochybňují účinnost obchodněpolitických opatření přijatých členskými státy v souladu s mezinárodními závazky Společenství;
vzhledem k tomu, že Jednotný evropský akt předpokládá, že k 1. lednu 1993 bude vytvořen evropský prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že to vyžaduje, aby na jedné straně byly postupně odstraněny nebo omezeny dosud existující rozdíly mezi obchodními politikami používanými členskými státy a na druhé straně, aby Komise plně zohlednila tyto cíle při posuzování, zda je povolení opatření podle článku 115 Smlouvy nezbytné;
vzhledem k tomu, že Komise svým rozhodnutím 80/47/EHS ze dne 20. prosince 1979 o kontrolních a ochranných opatřeních, k jejichž přijetí mohou být členské státy zmocněny v případě dovozů určitých výrobků pocházejících ze třetích zemí a propuštěných do volného oběhu v jiném členském státě [1], stanovila určitá kritéria a postupy, které mají být dodržovány při provádění článku 115 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k získaným zkušenostem a akčnímu programu Společenství by mělo být pozměněno rozhodnutí 80/47/EHS, a zejména by měla být rozšířena oblast jeho působnosti na všechny případy, v nichž existují rozdíly v obchodněpolitických opatřeních přijatých v souladu se Smlouvou, včetně případů, v nichž jsou ještě přípustné rozdíly v tarifních opatřeních, a dále by měla být konkretizována některá kritéria a postupy, která stanoví; že za účelem zohlednění těchto změn by mělo být uvedené rozhodnutí vydáno v novém znění;
vzhledem k tomu, že v případech povolení kontrolních opatření musí být dovozní licence udělovány automaticky, bezplatně, ve stanovené lhůtě a pro jakákoli požadovaná množství; že vyžadují-li se kontrolní opatření proto, že by dovozy do členského státu mohly vést k hospodářským potížím, je třeba reálnou existenci takového nebezpečí posuzovat s přihlédnutím k odklonům obchodu vysledovaným v minulosti a z úrovně možností dovozu, které Společenství poskytlo dotyčné třetí zemi;
vzhledem k tomu, že požaduje-li členský stát povolení k používání ochranných opatření, musí být lhůta pro udělení dovozních licencí prodloužena, pokud rozsah projednávané žádosti na udělení dovozních licencí dosahuje určité úrovně;
vzhledem k tomu, že informace a důvody předložené členskými státy na podporu žádostí o povolení zavést dotyčná opatření musí být takové, aby Komisi umožnil posoudit při plné znalosti věci, zda je takové povolení nutné;
vzhledem k tomu, že by se mělo počítat s tím, že Komise může, bude-li to nezbytné, provést šetření, aby prověřila opodstatněnost informací, které má k dispozici;
vzhledem k tomu, že na základě skutečnosti, že opatření přijatá podle článku 115 Smlouvy, představující nejen odchylku od článků 9 a 30 Smlouvy, ale rovněž překážku v zavádění společné obchodní politiky stanovené v článku 113 Smlouvy, musí být přesně vykládána a používána; že zohledněním uvedeného a rovněž cílů stanovených Jednotným evropským aktem by měla být taková opatření používána pouze po omezenou dobu a tam, kde to vyžaduje závažnost situace;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění neomezování vnitřního obchodu Společenství by mělo být stanoveno, že se členské státy při shromažďování formalit souvisejících s dovozem výrobku z jiného členského státu musí zpravidla omezit na to, aby od dovozců vyžadovaly pouze určité informace a údaje; že pokud jde o kontroly původu, smějí členské státy zpravidla vyžadovat pouze jednoduché prohlášení o původu výrobku v míře, v jaké lze tuto znalost u dovozce rozumně očekávat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Toto rozhodnutí se vztahuje na dovozy výrobků pocházejících ze třetí země do členského státu a propuštěných ve Společenství do volného oběhu, pro které v členských státech neexistují žádné jednotné dovozní podmínky.
Článek 2
Vnitřní kontrola ve Společenství
1. Existuje-li nebezpečí, že dovozy výrobků uvedených v článku 1 by mohly vést k hospodářským potížím, mohou dovozy těchto výrobků po povolení Komise uděleném na stanovenou dobu podléhat vydání dovozní licence.
2. Komise zpravidla neuděluje povolení podle odstavce 1, pokud
a) v kalendářním roce, který předcházel roku podání žádosti, nebyly uskutečněny žádné významné dovozy příslušných výrobků z jiných členských států;
b) možnosti dovozu, které byly Společenstvím poskytnuty třetí zemi, která je původcem dotyčného výrobku, nepřesahují 1 % celkových možností dovozu, které Společenství poskytlo všem třetím zemím, které podléhají obdobnému dovoznímu režimu.
3. Aniž je dotčen článek 3, udělí dotyčný členský stát dovozní licenci na jakékoli požadované množství, bezplatně a ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dní po doručení žádosti dovozce bez ohledu na místo podnikání ve Společenství.
4. Za účelem získání povolení uvedeného v odstavci 1 předloží členský stát Komisi žádost, která obsahuje následující údaje:
a) označení výrobku a podrobnosti o jeho obchodním určení, číslo položky ve společném celním sazebníku, kód NIMEXE a zemi původu;
b) režim, jímž se řídí přímé dovozy vůči zemi původu a jiným třetím zemím, popřípadě včetně režimu celních sazeb, množství a/nebo rozsahu možností dovozu a rovněž hospodářských důvodů, které jsou základem tohoto režimu;
c) množství nebo rozsah dovozů dotyčného výrobku:
- pocházejícího z dotyčné třetí země, které jsou rozděleny na přímé dovozy a výrobky ve volném oběhu,
- pocházejícího ze všech třetích zemí,
- pocházejícího ze Společenství;
d) hospodářské potíže, které by údajně mohly být nebezpečím, prokázané faktory jako je spotřeba výrobků, podíl národní produkce, podíl dotyčné třetí země a všech třetích zemí na trhu.
Informace požadované podle písmen c) a d) zahrnují dva předcházející roky a běžný rok. Pokud tyto informace nemohou být předloženy s požadovanou přesností nebo včas, obsahuje žádost členského státu informace, které jsou k dispozici.
5. Členský stát, který obdržel povolení uvedené v odstavci 1, může od žadatele dovozní licence požadovat pouze tyto informace a údaje:
a) podrobnosti o identifikaci dovozce a odesílatele ve vyvážejícím členském státě;
b) zemi původu a vyvážející členský stát;
c) označení výrobku s uvedením:
- jeho obchodního názvu,
- čísla položky ve společném celním sazebníku a kódu NIMEXE;
d) hodnoty a množství výrobku v běžných obchodních jednotkách;
e) předpokládaného termínu nebo termínů dodání;
f) doklad prokazující, že výrobek je propuštěn do volného oběhu: pokud výrobky nejsou ke dni podání žádosti dosud ve volném oběhu nebo pokud k tomuto dni nelze předložit podpůrný důkaz, pak se licence sice udělí, avšak její platnost se omezí na jeden měsíc po obdržení licence.
Článek 3
Ochranná opatření
1. Vedou-li dovozy výrobku uvedeného v článku 1 do členského státu k hospodářským potížím, pak může tento členský stát po získání povolení od Komise přijmout ochranná opatření, přičemž Komise stanoví podmínky a podrobnosti těchto opatření.
2. Komise udělí povolení pouze na omezenou dobu a tam, kde to vyžaduje závažnost situace.
3. Za účelem získání povolení uvede členský stát ve své žádosti pro Komisi kromě údajů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. a) a b) tyto podrobnosti a údaje:
a) vyvážející členský stát;
b) datum podání žádosti o udělení dovozní licence;
c) objem nebo množství skutečně provedených nebo povolených dovozů dotyčného výrobku:
- pocházejícího z dotyčné třetí země, rozčleněného na přímé dovozy a dovozy výrobků ve volném oběhu,
- pocházejícího z jiné třetí země, pro kterou žádající členský stát ponechává podobný dovozní režim nebo režim se stejným účinkem,
- pocházejícího ze všech třetích zemích,
- pocházejícího ze Společenství;
d) tam, kde je to možné, rozsah nebo množství zpětných vývozů výrobku pocházejícího z dotyčné třetí země do jiných členských států a do třetích zemí;
e) údajné hospodářské obtíže prokázané vývojem určitých faktorů, jako jsou např. produkce, využití kapacity, spotřeba, odbyt, podíly dotyčné třetí země, všech třetích zemí a národní produkce na trhu, ceny (tzn. propady cen nebo omezení zvyšování cen, které by bylo normálně provedeno), zisky a ztráty, zaměstnanost;
f) na přání Komise přijatá nebo navrhovaná opatření ke zlepšení situace v dotyčném sektoru.
Údaje požadované pod písm. c), d) a e) se vztahují na dva předchozí roky a běžný rok.
Pokud tyto údaje nemohou být předloženy s požadovanou přesností nebo včas, obsahuje žádost členského státu informace, které jsou k dispozici. Považuje-li to Komise za nezbytné, může provést šetření, aby prověřila opodstatněnost informací předložených členským státem.
V takovém případě může tam, kde by neexistence ochranných opatření v dotyčném sektoru mohla vyvolat nebezpečí vážné škody, zmocnit členský stát, aby do doby než budou předloženy výsledky šetření používal ochranná opatření prozatímně.
4. Podání žádosti členským státem nesmí bránit v tom, aby byly vydány dovozní licence za podmínek a ve lhůtách stanovených v článku 2, o které bylo zažádáno před vydáním rozhodnutí Komise.
5. Pokud však členský stát zjistí, že objem nebo celkové množství zahrnuté v projednávaných žádostech o dotyčné výrobky pocházející z předmětné třetí země překračuje buď 5 % přímých možností dovozu z této třetí země, nebo 1 % celkových extra-EHS dovozů provedených během posledního dvanáctiměsíčního období, o němž jsou k dispozici statistické informace:
- prodlouží se lhůta pro udělení dovozní licence na nejvýše 10 pracovních dnů po dni podání žádosti dovozcem,
- může členský stát žádost o dovozní licence zamítnout, pokud je k tomu zmocněn rozhodnutím Komise.
6. Členský stát podá žádost o ochranná opatření dálnopisem nebo faxem. Současně zašle stejným způsobem kopii příslušným orgánům určeným ostatními členskými státy pro tento účel. Informuje žadatele o dovozní licenci o podání žádosti o ochranná opatření.
7. Komise rozhodne o žádosti členského státu během pěti pracovních dnů po jejím obdržení.
Článek 4
Prokázání původu
1. Jako součást shromažďování formalit souvisejících s dovozem výrobků, které podléhají vnitřním kontrolním a ochranným opatřením Společenství, mohou příslušné orgány dovážejícího členského státu požádat dovozce, aby uvedl původ výrobku v celním prohlášení nebo v žádosti o udělení dovozní licence.
2. Doplňující důkazy mohou být vyžadovány pouze při celním odbavení a v případech, v nichž vážné a odůvodněné pochybnosti činí takový důkaz nezbytný ke stanovení skutečného původu dotyčných výrobků. Žádost o takové doplňující důkazy však sám o sobě nesmí bránit dovozu zboží.
Závěrečná ustanovení
Článek 5
Postupy stanovené tímto rozhodnutím se použijí tam, kde je účinnost obchodněpolitických opatření použitých členskými státy v souladu s mezinárodními závazky Společenství zpochybněna odklony obchodu, s výjimkou prvků uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. d) a čl. 3 odst. 3 písm. e).
Článek 6
1. Toto rozhodnutí se použije s účinkem ode dne 1. října 1987.
2. Rozhodnutí Komise 80/47/EHS se k tomuto dni zrušuje. Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 22. července 1987.
*****
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 22 de julio de 1987
relativa a las medidas de vigilancia y de protección que los Estados miembros pueden estar autorizados a adoptar en aplicación del artículo 115 del Tratado CEE
(87/433/CEE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y, en particular, su artículo 115,
Considerando que las disposiciones de los artículos 30 y siguientes del Tratado CEE, relativas a la eliminación de las restricciones cuantitativas y de todas las medidas de efecto equivalente, se aplican indistintamente a los productos originarios de la Comunidad y a los que han sido despachados a libre práctica en el interior de cualquiera de los Estados miembros, independientemente del origen de dichos productos;
Considerando que estas disposiciones obstaculizan, en los intercambios intracomunitarios, la exigencia, aunque sea puramente formal, de las licencias de importación o cualquier otro procedimiento similar;
Considerando que, además, el apartado 2 del artículo 9 del Tratado CEE excluye todo procedimiento administrativo destinado a establecer una diferencia de régimen de circulación entre los productos según sean originarios de la Comunidad o, siendo originarios de terceros países, cuando hayan sido despachados a libre práctica en uno de los Estados miembros;
Considerando, no obstante, que la aplicación íntegra de estos principios supone la aplicación efectiva de una política comercial común;
Considerando que esta aplicación de una política comercial común todavía no ha terminado completamente; que en efecto, para determinados productos procedentes de terceros países, las medidas aplicadas por los Estados miembros todavía no han sido sustituidas por un régimen común uniforme;
Considerando que este estado incompleto de la política comercial común puede mantener entre los Estados miembros disparidades de política comercial que pueden provocar desviaciones del tráfico a las que el artículo 115 del Tratado permite hacer frente;
Considerando que, a este fin, la Comisión está facultada para autorizar a los Estados miembros para que adopten medidas de vigilancia intracomunitaria o de protección, como excepción al principio de libre ciruculación, en el interior de la Comunidad, de los productos originarios de terceros países y despachados a libre práctica en uno de los Estados miembros; que, no obstante, el artículo 115 establece que sólo se autorizarán estas medidas cuando sean necesarias y que la Comisión deberá escoger, por prioridad, las medidas que provoquen el mínimo de perturbaciones al funcionamiento del mercado común; que, en consecuencia, en la fase actual de realización del mercado común, sólo procede autorizar las medidas con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE cuando estas desviaciones del tráfico provoquen dificultades económicas o comprometan la eficacia de las medidas de política comercial aplicadas por los Estados miembros en ejecución de las obligaciones internacionales de la Comunidad;
Considerando que el Acta Única Europea establece, a partir del 1 de enero de 1993, la creación de un espacio europeo sin fronteras internas, en el que estará garantizada la libre circulación de mercancías, personas, servicios y capitales; que esto implica, por una parte, que se eliminen o reduzcan progresivamente las disparidades que existen todavía entre las medidas de política comercial aplicadas por los Estados miembros y, por otra, que la Comisión debe tener en cuenta plenamente este objetivo en la apreciación de la necesidad de autorizar estas medidas con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE; Considerando que, mediante su Decisión 80/47/CEE, de 20 de diciembre de 1979, relativa a las medidas de vigilancia y protección que los Estados miembros pueden estar autorizados a adoptar con respecto a la importación de determinados productos originarios de terceros países despachados a libre práctica en otro Estado miembro (1), la Comisión ha establecido determinados criterios y procedimientos que se deben seguir en la aplicación del artículo 115 del Tratado CEE;
Considerando que, para tener en cuenta la experiencia adquirida, así como el programa de acción preparado por la Comunidad para la realización del mercado único, es conveniente aportar modificaciones a la Decisión 80/47/CEE y, en particular, extender su ámbito de aplicación a todos los casos en que existan disparidades entre las medidas de política comercial adoptadas por los Estados miembros de conformidad con el Tratado CEE, inclusive en los casos en que las disparidades entre las medidas de orden arancelario fueren todavía autorizadas, y precisar determinados de estos criterios y procedimientos; que, para tener en cuenta estas modificaciones, es conveniente proceder a una refundición de dicha Decisión en un solo acto;
Considerando que, en el caso en que se autorice una medida de vigilancia, la concesión de títulos de importación debe efectuarse automáticamente, sin gastos, en un plazo determinado y para todas las cantidades solicitadas; que, en caso de que se soliciten medidas de vigilancia, debido a que las importaciones pueden provocar en los Estados miembros dificultades económicas, conviene apreciar la realidad de estos riesgos a la luz de las desviaciones del tráfico comprobadas anteriormente y la importancia de las posibilidades de importación concedidas por la Comunidad con respecto al tercer país de que se trate;
Considerando que, en el caso en que un Estado miembro solicite la autorización para aplicar medidas de protección, el plazo para la concesión de los títulos de importación debe ampliarse si las solicitudes de títulos pendientes revisten cierta importancia;
Considerando que la información y justificaciones suministradas por los Estados miembros para apoyar las solicitudes que presentan para que sean autorizados para adoptar las medidas de que se trata, deben permitir plenamente a la Comisión apreciar la necesidad de dicha autorización;
Considerando que es conveniente prever que, en caso de necesidad, la Comisión pueda proceder a una encuesta destinada a verificar la solidez de la información de que dispone;
Considerando que las medidas de protección, con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE, debido a que constituyen no solamente una excepción a las disposiciones de los artículos 9 y 30 del Tratado CEE, sino incluso un obstáculo para la aplicación de una política comercial común prevista en el artículo 113 del Tratado CEE, son de estricta interpretación y aplicación; que, teniendo en cuenta lo expuesto, así como los objetivos establecidos por el Acta Única, es conveniente autorizar la aplicación de tales medidas únicamente durante un período limitado y cuando la gravedad de la situación lo exija;
Considerando que, para evitar los obstáculos a los intercambios intracomunitarios, es conveniente establecer que, por regla general, los Estados miembros deberán, al cumplir las formalidades relacionadas con la importación de un producto procedente de otro Estado miembro, se limitará a solicitar al importador determinada información y datos; que, en cuanto al control de origen, los Estados miembros no deben, por regla general, exigir más que una declaración relativa al origen de este producto, que el importador de dicho producto pueda conocer razonablemente,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
Ámbito de aplicación
La presente Decisión se aplicará a las importaciones en un Estado miembro de productos originarios de un tercer país despachados a libre práctica en la Comunidad, que no sean objeto de condiciones uniformes de importación en los Estados miembros.
Artículo 2
Vigilancia intracomunitaria
1. Cuando las importaciones en un Estado miembro de un producto contemplado en el artículo 1 puedan provocar dificultades económicas, la importación de dicho producto podrá, previa autorización de la Comisión y para una duración determinada por ésta, estar supeditada a la concesión de un título de importación.
2. Generalmente, la Comisión sólo concederá la autorización contemplada en el apartado 1 cuando:
a) no haya habido durante el año natural que preceda a la solicitud, importaciones significativas del producto de que se trate procedente de otros Estados miembros;
b) las posibilidades de importación del producto de que se trate, abiertas por la Comisión con respecto al tercer país de origen, no sobrepasen el 1 % del conjunto de las posibilidades de importación abiertas por la Comisión con respecto a todos los terceros países sujetos a un régimen similar.
3. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 3, el Estado miembro expedirá el título, para toda cantidad solicitada, sin gastos, en un plazo máximo de 5 días hábiles a partir de la presentación de la solicitud al importador, independientemente del lugar de su establecimiento en la Comunidad.
4. Para obtener la autorización previa contemplada en el apartado 1, el Estado miembro presentará a la Comisión una solicitud que incluya las indicaciones siguientes:
a) la designación del producto, con indicación de su denominación comercial, de su partida en el arancel aduanero común y en el código Nimexe y de su país de origen;
b) el régimen aplicado para la importación directa con respecto del país de origen y de los demás terceros países, inclusive, en su caso, el régimen arancelario, el volumen y/o el importe de las posibilidades de importación, así como los motivos económicos sobre los que se funda este régimen;
c) el volumen o el importe de las importaciones del producto:
- originarios del tercer país de que se trate, desglosado entre las importaciones directas y aquellas en el marco de la libre práctica,
- originarios de todos los terceros países,
- originarios de la Comunidad;
d) los riesgos de dificultades económicas invocadas, demostrados por factores como el consumo del producto, la parte del mercado correspondiente a la producción nacional, al tercer país de que se trate y a todos los terceros países.
La información requerida en las letras c) y d) se referirá a los dos años anteriores y al año en curso. En caso de que esta información no pueda suministrarse con la precisión requerida o a tiempo, la solicitud del Estado miembro contendrá los datos accesibles más adecuados.
4. El Estado miembro que haya recibido la autorización contemplada en el apartado 1 sólo podrá exigir del solicitante de un título de importación las indicaciones y datos siguientes:
a) la identificación del importador y del exportador del Estado miembro del que proceda;
b) el país de origen y el Estado miembro del que proceda;
c) la designación del producto con la indicación de:
- su denominación comercial,
- su partida en el arancel aduanero común y en el código Nimexe;
d) el valor y la cantidad del producto en unidades habitualmente utilizadas;
e) la o las fechas previstas para la entrega;
f) los elementos de prueba del despacho a libre práctica: si todavía no se han despachado los productos a libre práctica en la fecha de la presentación de la solicitud de importación o si los justificantes no se pueden presentar en esta fecha, se concederá el título pero su validez estará limitada a un mes siguiente al de la recepción de este título por parte del solicitante.
Artículo 3
Medidas de protección
1. Cuando las importaciones en un Estado miembro de un producto contemplado en el artículo 1 provoquen dificultades económicas, este Estado miembro podrá adoptar medidas de protección, previa autorización de la Comisión, que definirá las condiciones y modalidades de dichas medidas.
2. La Comisión sólo concederá esta autorización para una duración limitada y cuando la gravedad de la situación lo exija.
3. Para obtener esta autorización el Estado miembro presentará a la Comisión una solicitud que, además de los elementos mencionados en las letras a) y b) del apartado 4 del artículo 2, contenga las indicaciones y datos siguientes:
a) el Estado miembro de procedencia;
b) la fecha de la presentación de la solicitud del título de importación;
c) el volumen o el importe de las importaciones realizadas o autorizadas del producto:
- originarias del tercer país de que se trate, desglosadas entre las importaciones directas y aquellas en el marco de la libre práctica,
- originarias de los demás terceros países con respecto de los cuales, en el Estado miembro solicitante, existe un régimen de importación similar o un régimen de efecto equivalente,
- originarias de todos los terceros países,
- originarias de la Comunidad;
d) en la medida de lo posible, el volumen o el importe de las reexportaciones del producto originario del tercer país de que se trate hacia los demás Estados miembros y hacia los terceros países;
e) las dificultades económicas invocadas que surgen de la evolución de factores como: producción, utilización de las capacidades, consumo, venta, parte del mercado que conserva el tercer país de que se trate, por todos los terceros países y por la producción nacional, precio (es decir, depresión de los precios o impedimento de las alzas de precios que se producirían normalmente), beneficios y pérdidas, empleo, etc.;
f) a petición de la Comisión, las medidas adoptadas o previstas para remediar la situación del sector afectado.
La información requerida en las letras c), d) y e) se referirá a los dos años anteriores y al año en curso.
En caso de que esta información no pudiera suministrarse con la precisión requerida o a tiempo, la solicitud del Estado miembro incluirá los datos accesibles más adecuados. Cuando lo estime necesario, la Comisión podrá proceder a una encuesta destinada a verificar la solidez de los elementos de información suministrados por los Estados miembros. En este caso, la Comisión podrá, cuando la ausencia de medidas de protección pueda provocar un grave perjuicio al sector de que se trate, conceder la autorización para aplicar medidas de protección provisionalmente a la espera de los resultados de dicha encuesta.
4. La presentación de la solicitud por parte del Estado miembro no podrá obstaculizar la entrega, en las condiciones y plazos previstos en el artículo 2, de títulos de importación cuyas solicitudes se hayan presentado antes de la decisión de la Comisión.
5. No obstante, cuando el Estado miembro compruebe que el volumen o el importe global de las solicitudes pendientes, relativas al producto originario del tercer país de que se trate, represente más del 5 % de las posibilidades de importación directa con respecto a este tercer país, es decir, el 1 % de las importaciones totales extracomunitarias realizadas durante el último período de 12 meses para el que los datos estadísticos estén disponibles:
- el plazo máximo para la entrega de los títulos de importación será de 10 días hábiles tras la presentación de la solicitud del importador,
- el Estado miembro podrá rechazar estas solicitudes de títulos de importación si la decisión de la Comisión le ha autorizado para hacerlo.
6. El Estado miembro presentará la solicitud de medidas de protección por télex o telefax, cuya copia se enviará, simultáneamente y por el mismo procedimiento, a los servicios competentes designados a este fin por los demás Estados miembros. El Estado miembro informará al solicitante del título acerca de la representación de la solicitud de medidas de protección.
7. La Comisión decidirá sobre la solicitud del Estado miembro en los cinco días hábiles siguientes a su recepción.
Artículo 4
Justificación del origen
1. Cuando se efectúen las formalidades relacionadas con la importación de productos de una especie que sea objeto de medidas de vigilancia intracomunitarias o de medidas de protección, las autoridades competentes del Estado miembro de importación podrán solicitar al importador que indique su origen en la declaración de aduanas o en la solicitud del título de importación.
2. Sólo se podrán pedir justificaciones complementarias durante el despacho en aduana y en caso de que existan dudas serias y fundadas que hagan indispensables aquéllas para asegurarse del origen verdadero del producto de que se trata. No obstante, la solicitud de tales justificaciones complementarias no podrá, en sí misma, impedir la importación de las mercancías.
Disposiciones finales
Artículo 5
Los procedimientos establecidos por la presente Decisión se aplicarán cuando la eficacia de las medidas de política comercial aplicada por los Estados miembros para la ejecución de las obligaciones internacionales de la Comunidad resulte comprometida por desviaciones del tráfico, excepto en lo que respecta a la información a que se refiere la letra d) del apartado 4 del artículo 2 y la letra e) del apartado 3 del artículo 3.
Artículo 6
1. La presente Decisión será aplicable a partir del 1 de octubre de 1987.
2. La Decisión 80/47/CEE quedará derogada en esa fecha. Las referencias a la Decisión derogada se considerarán hechas a la presente Decisión.
Artículo 7
Los destinatarios de la presente Decisión serán los Estados miembros.
Hecho en Bruselas, el 22 de julio de 1987.