Nařízení Rady (EHS) č. 574/72
ze dne 21. března 1972,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 2, 7 a 51 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se ve Společenství [1], a zejména na článek 97 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise přijatý po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že nařízení č. 3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [2] bylo nahrazeno nařízením (EHS) č. 1408/71, jehož článek 99 také nahradil nařízení č. 4, kterým se stanoví prováděcí pravidla a doplňuje nařízení č. 3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [3], je nezbytné stanovit prováděcí pravidla přizpůsobená novým základním pravidlům a novým zkušenostem získaným při uplatňování znění těchto předpisů po dobu dvanácti let;
vzhledem k tomu, že je zejména nezbytné určit příslušné instituce každého členského státu, doklady, které mají předložit, a formality, které mají plnit, dotyčné osoby za účelem získání dávek, postupy správních kontrol a lékařských vyšetření a podmínky pro náhradu dávek poskytnutých institucemi jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu, jakož i povinnosti účetní komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
a) "nařízením" se rozumí nařízení (EHS) č. 1408/71,
b) "prováděcím nařízením" se rozumí toto nařízení,
c) mají definice v článku 1 nařízení význam přiřazený jim v uvedeném článku.
Článek 2
Tištěné vzorové formuláře - Informace o právních předpisech - Návody
1. Správní komise vypracuje vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a ostatních dokladů nezbytných k uplatňování nařízení a prováděcího nařízení. Dva členské státy nebo jejich příslušné úřady mohou vzájemnou dohodou po obdržení stanoviska správní komise přijmout zjednodušené vzory těchto dokladů pro vzájemné vztahy.
2. Ve prospěch příslušných úřadů každého členského státu může správní komise shromažďovat informace o vnitrostátních právních předpisech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
3. Správní komise připraví návody, jak informovat dotyčné osoby o jejich právech a o administrativních formalitách, které musí pro uplatnění těchto práv splnit.
Před sestavením těchto návodů konzultuje poradní výbor.
Článek 3
Styčná místa - Komunikace mezi institucemi a mezi osobami a institucemi
1. Příslušné úřady mohou určit styčná místa, která mohou komunikovat přímo spolu navzájem.
2. Každá instituce členského státu a každá osoba mající bydliště nebo pobývající na území členského státu se může obrátit na instituci jiného členského státu, buď přímo, nebo prostřednictvím styčných míst.
Článek 4
Přílohy
1. Příslušný úřad nebo úřady každého členského státu jsou uvedeny v příloze I.
2. Příslušné instituce každého členského státu jsou uvedeny v příloze 2.
3. Instituce bydliště a místa pobytu každého členského státu jsou uvedeny v příloze 3.
4. Styčná místa určená na základě čl. 3 odst. 1 prováděcího nařízení jsou uvedena v příloze 4.
5. Ustanovení uvedená v článku 5, čl. 53 odst. 3, článku 104, čl. 105 odst. 2, článcích 116 a 120 prováděcího nařízení jsou vymezena v příloze 5.
6. Postup vyplácení dávek vybraný institucemi příslušnými pro vyplácení v každém členském státě v souladu s čl. 53 odst. 1 prováděcího nařízení je vymezen v příloze 6.
7. Názvy a sídla bank uvedených v čl. 55 odst. 1 prováděcího nařízení jsou vyjmenovány v příloze 7.
8. Členské státy, na které se vztahují ustanovení čl. 10 odst. 2 písm. d) prováděcího nařízení při vzájemných vztazích, jsou uvedeny v příloze 8.
9. Systémy, které je třeba vzít v úvahu při výpočtu průměrných ročních nákladů na věcné dávky v souladu s čl. 94 odst. 3 písm. a) a čl. 95 odst. 3 písm. a) prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 9.
10. Instituce nebo subjekty určené příslušnými úřady, zejména na základě čl. 6 odst. 1, čl. 11 odst. 1, čl. 13 odst. 2 a odst. 3, čl. 14 odst. 1, 2 a 3, čl. 38 odst. 1, čl. 70 odst. 1, čl. 80 odst. 2, článku 81, čl. 82 odst. 2, čl. 85 odst. 2, čl. 89 odst. 1, čl. 91 odst. 2, čl. 102 odst. 2, čl ánkab 110 a čl. 113 odst. 2 prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 10.
HLAVA II
PROVEDENÍ OBECNÝCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ
Provedení článků 6 a 7 nařízení
Článek 5
Nahrazení ujednání o provádění úmluv prováděcím nařízením
Prováděcí nařízení nahrazuje ujednání o provádění úmluv uvedených v článku 6 tohoto nařízení; také nahrazuje prováděcí ustanovení úmluv uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení, jestliže nejsou uvedena v příloze 5 nařízení.
Provedení článku 9 nařízení
Článek 6
Přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění
1. Splňuje-li dotyčná osoba, s přihlédnutím k článku 9 a čl. 15 odst. 3 nařízení, podmínky vyžadované pro přistoupení k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu systému pojištění pro případ invalidity, stáří a úmrtí (důchody) ve více systémech pojištění podle právních předpisů jednoho členského státu a nepodléhala povinnému pojištění v rámci jednoho z těchto systémů na základě svého posledního zaměstnání, může přistoupit podle uvedených článků k systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění určeného právními předpisy uvedeného členského státu nebo, není-li určen, k systému podle svého výběru.
2. K uplatnění čl. 9 odst. 2 nařízení musí dotyčná osoba předložit instituci dotyčného členského státu potvrzení týkající se dob pojištění získaných podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu. Potvrzení vydává nebo vydávají na žádost dotyčné osoby instituce, které uplatňují právní předpisy, podle kterých osoba doby pojištění získala.
Provedení článku 12 nařízení
Článek 7
Obecná prováděcí pravidla k ustanovení o zákazu souběhu dávek - Uplatňování ustanovení o dávkách při invaliditě, stáří a úmrtí (důchody)
1. Pokud má osoba, která má nárok na dávky náležející podle právních předpisů jednoho členského státu, rovněž nárok na dávky podle právních předpisů jednoho nebo více dalších členských států, použijí se tato pravidla:
a) má-li uplatňování čl. 12 odst. 2 nebo 3 nařízení za následek snížení nebo současné pozastavení těchto dávek, nesmí být žádná z nich snížena ani pozastavena o částku větší, než je částka získaná vydělením částky, která podléhá snížení nebo pozastavení podle právních předpisů, na základě nichž dávka náleží, počtem dávek podléhajících snížení nebo pozastavení, na které má dotyčná osoba nárok;
b) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 2 nařízení institucí členského státu bere tato instituce v úvahu všechny dávky odlišného druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo pozastavení dávky náležející od uvedené instituce, nikoli pro výpočet teoretické výše uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. a) nařízení, ale výhradně pro snížení nebo pozastavení částky uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se určí v poměru k délce získaných dob pojištění v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení;
c) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení institucí členského státu, bere uvedená instituce v případech, na které se vztahuje čl. 46 odst. 3 nařízení, v úvahu všechny dávky různého druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo zastavení dávky náležející od uvedené instituce, ne pro výpočet částky uvedené v čl. 46 odst. 1 nařízení, ale výhradně pro snížení nebo zastavení částky vyplývající z uplatňování čl. 46 odst. 3 nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se získá použitím koeficientu rovnajícího se poměru mezi částkou dávky vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 3 nařízení a částkou vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení na uvedenou částku.
2. Pro účely čl. 12 odst. 2, 3 a 4 nařízení si příslušné dotčené instituce na žádost vyměňují veškeré potřebné informace.
Článek 8
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na dávky v mateřství podle právních předpisů několika členských států
Má-li pracovník nebo jeho rodinný příslušník nárok na dávky v mateřství podle právních předpisů dvou nebo více členských států, poskytují se tyto dávky výhradně podle právních předpisů toho členského státu, na jehož území došlo k porodu, nebo pokud k porodu nedošlo na území žádného z těchto členských států, výhradně podle právních předpisů členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal.
Článek 9
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na pohřebné podle právních předpisů několika členských států
1. Pokud k úmrtí dojde na území členského státu, zachová se pouze nárok na pohřebné získaný podle právních předpisů uvedeného členského státu, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
2. Pokud dojde k úmrtí na území jednoho členského státu, třebaže nárok na pohřebné byl získán podle právních předpisů dvou nebo více jiných členských států, nebo pokud k úmrtí dojde mimo území členského státu a uvedený nárok byl získán podle právních předpisů dvou nebo více členských států, zachovává se pouze nárok získaný podle právních předpisů členského státu, kde pracovník získal poslední dobu pojištění, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
Článek 10
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky nebo pokud pracovník podléhá postupně právním předpisům několika členských států během stejného období nebo části období
1. Náležejí-li za stejné období rodinné dávky nebo přídavky dvěma osobám pro stejného rodinného příslušníka podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení a podle právních předpisů země bydliště uvedeného rodinného příslušníka, použijí se v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky ustanovení stanovená právními předpisy země bydliště rodinného příslušníka. Za tím účelem se nárok na rodinné dávky nebo přídavky podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení vezme v úvahu, jako by se jednalo o nárok získaný podle právních předpisů země bydliště dotyčného rodinného příslušníka.
2. Pokud pracovník podléhal postupně právním předpisům dvou členských států během období oddělujícího dvě data výplaty rodinných dávek nebo přídavků, která jsou stanovena právními předpisy jednoho nebo obou dotyčných členských států, použijí se tato pravidla:
a) rodinné dávky nebo přídavky, o které může tento pracovník žádat podle právních předpisů každého z těchto států, musí odpovídat počtu denních dávek nebo přídavků náležejících podle příslušných právních předpisů. Pokud tyto právní předpisy nestanoví denní dávky nebo přídavky, přiznají se rodinné dávky nebo přídavky v poměru k délce období, kdy tento pracovník podléhal právním předpisům každého z členských států, v poměru k době stanovené dotyčnými právními předpisy;
b) pokud byly rodinné dávky nebo přídavky poskytovány institucí během období, kdy měly být poskytovány jinou institucí, provedou mezi sebou uvedené instituce vyúčtování;
c) pro účely písmen a) a b), pokud jsou doby zaměstnání získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od těch, které jsou používány při výpočtu rodinných dávek nebo přídavků podle právních předpisů jiného členského státu, jimž pracovník ve stejném období také podléhal, provede se přepočet v souladu s čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení;
d) bez ohledu na písmeno a), v rámci vztahů mezi členskými státy uvedenými v příloze 8 prováděcího nařízení, nese instituce, která nese náklady na rodinné dávky nebo přídavky s ohledem na první zaměstnání během dotyčného období, náklady na ně po celé období.
3. Přemístí-li rodinní příslušníci pracovníka podléhajícího francouzským právním předpisům nebo nezaměstnané osoby pobírající dávky v nezaměstnanosti na základě francouzských právních předpisů své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu během téhož kalendářního měsíce, instituce příslušná pro poskytování rodinných přídavků na počátku tohoto měsíce pokračuje v jejich poskytování po celý běžný měsíc.
HLAVA III
PROVEDENÍ USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O URČENÍ POUŽITELNÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ
Provedení článků 13 až 16 nařízení
Článek 11
Formality v případě vyslání
1. V případech uvedených v čl. 14 odst. 1 písm. a) a 2 písm. a) nařízení vydá instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy jsou nadále použitelné, pracovníkovi na jeho žádost nebo na žádost jeho zaměstnavatele, jsou-li splněny vyžadované podmínky, potvrzení o vyslání uvádějící, že až do uvedeného dne nadále podléhá uvedeným právním předpisům.
2. Souhlas stanovený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení si vyžádá zaměstnavatel.
Článek 12
Zvláštní ustanovení týkající se pojištění v rámci německého systému sociálního zabezpečení
1. Pokud jsou na základě čl. 14 odst. 1 písm. b) a c) nebo odst. 2 písm. a) nařízení na pracovníka zaměstnaného podnikem nebo zaměstnavatelem, jehož sídlo nebo místo podnikání není na německém území, použitelné německé právní předpisy, použijí se tyto právní předpisy, jako by byl pracovník zaměstnán v místě svého bydliště na německém území.
2. Pokud jsou příspěvky placeny po stanovenou dobu na základě právních předpisů jiného členského státu než Německa v rámci povinného systému pojištění pro případ invalidity, stáří, nebo úmrtí (důchody), mohou být za stejnou dobu placeny doplňkové příspěvky na připojištění podle německých právních předpisů (Höherversicherung).
Článek 13
Výkon práva volby osobami zaměstnanými na diplomatických misích nebo konzulárních úřadech
1. Právo volby stanovené v čl. 16 odst. 2 nařízení musí být poprvé uplatněno do tří měsíců ode dne, kdy byl pracovník zaměstnán u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě, nebo kdy nastoupil do osobní služby u členů takových misí nebo úřadů. Volba nabývá účinnosti dnem nástupu do zaměstnání.
Pokud pracovník uplatní znovu své právo volby na konci kalendářního roku, nabývá volba účinnosti prvním dnem následujícího kalendářního roku.
2. Pracovník, který uplatní své právo volby, uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si zvolí, a současně o tom uvědomí svého zaměstnavatele. Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu v souladu se směrnicemi vydanými příslušným úřadem členského státu.
3. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pracovník zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu zaměstnání u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě nebo v osobní službě u členů těchto misí nebo úřadů.
4. Pokud si pracovník zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo. Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
Článek 14
Výkon práva volby pomocnými zaměstnanci Evropských společenství
1. Právo volby stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení musí být uplatněno v době uzavření pracovní smlouvy. Úřad zmocněný k uzavření takové smlouvy uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí. Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu.
2. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu, co je zaměstnán Evropskými společenstvími jako pomocný zaměstnanec.
3. Pokud je to nutné, určí příslušné úřady členských států instituce příslušné pro pomocné zaměstnance Evropských společenství.
4. Pokud si pomocný zaměstnanec Evropských společenství zaměstnaný na území jiného členského státu než Německa zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo. Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
HLAVA IV
PROVEDENÍ ZVLÁŠTNÍCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O RŮZNÝCH KATEGORIÍCH DÁVEK
KAPITOLA 1
OBECNÁ PRAVIDLA PRO SČÍTÁNÍ DOB POJIŠTĚNÍ
Článek 15
1. V případech uvedených v čl. 18 odst. 1, článku 38, čl. 45 odst. 1 a 2, v článku 64 a čl. 67 odst. 1 a 2 nařízení se sčítání dob pojištění provádí v souladu s těmito pravidly:
a) K dobám pojištění získaným podle právních předpisů jednoho členského státu se přičtou doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, pokud je to nezbytné k doplnění dob pojištění získaných podle právních předpisů prvního členského státu za účelem získání, zachování nebo obnovení nároků na dávky, pokud se tyto doby pojištění nepřekrývají. Pokud mají dávky při invaliditě, stáří nebo úmrtí (důchody) přiznat instituce dvou nebo více členských států v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení, provede každá z dotyčných institucí samostatné sčítání tak, že vezme v úvahu všechny doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů všech členských států, kterým podléhal, aniž jsou případně dotčeny čl. 45 odst. 2 a čl. 46 odst. 2 písm. c) nařízení.
b) Pokud se doba povinného pojištění získaná podle právních předpisů jednoho členského státu kryje s dobou dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, bere se v úvahu pouze doba prvně uvedená.
c) Pokud se doba pojištění jiná, než doba za takovou považovaná, získaná podle právních předpisů jednoho členského státu překrývá s dobou považovanou za dobu pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, vezme se v úvahu jen doba prvně uvedená.
d) Jakoukoli dobu považovanou za dobu pojištění na základě právních předpisů dvou nebo více členských států bere v úvahu pouze instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla pojištěná osoba naposledy povinně pojištěna před uvedenou dobou; pokud pojištěná osoba nebyla povinně pojištěna podle právních předpisů členského státu před uvedenou dobou, bere v úvahu posledně uvedenou dobu instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla osoba poprvé povinně pojištěna po uvedené době.
e) Pokud není možné určit přesně období, ve kterém byly některé doby pojištění získány podle právních předpisů jednoho členského státu, předpokládá se, že se tyto doby pojištění nepřekrývají s dobami pojištění získanými podle právních předpisů jiného členského státu, a berou se v úvahu, je-li to výhodné.
f) Pokud se podle právních předpisů jednoho členského státu berou některé doby pojištění v úvahu, pouze pokud jsou získany v určitém období, instituce uplatňující uvedené právní předpisy
i) bere v úvahu doby pojištění získané podle právních předpisů jiného členského státu, pouze pokud byly získány v uvedeném období, nebo
ii) prodlouží toto období o dobu trvání dob pojištění získaných zcela nebo částečně v uvedeném období podle právních předpisů jiného členského státu, pokud doby pojištění podle právních předpisů druhého členského státu mají za následek pouze odklad období, v němž musí být doby pojištění získány.
2. Doby pojištění získané podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení nevztahuje, ale které se berou v úvahu podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení vztahuje, se považují za doby pojištění, které se mají vzít v úvahu pro účely sčítání.
3. Pokud jsou doby pojištění získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek používaných právními předpisy jiného členského státu, provede se přepočet nezbytný pro účely sčítání podle těchto pravidel:
a) pokud pracovník podléhal systému šestidenního pracovního týdne,
i) odpovídá jeden den osmi hodinám a opačně;
ii) šest dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet šest dnů odpovídá jednomu měsíci a opačně;
iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo sedmdesát osm dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než tři sta dvanáct dní nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí;
b) pokud pracovník podléhá systému pětidenního pracovního týdne,
i) jeden den odpovídá devíti hodinám a opačně;
ii) pět dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet dva dny odpovídají jednomu měsíci a opačně;
iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo šedesát šest dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než dvě stě šedesát čtyři dny nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí.
KAPITOLA 2
NEMOC A MATEŘSTVÍ
Provedení článku 18 nařízení
Článek 16
Potvrzení dob pojištění
1. K uplatnění článku 18 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení o dobách pojištění získaných podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Toto potvrzení vydává nebo vydávají na žádost pracovníka instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhal. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušný úřad přímo od dotyčné instituce nebo dotyčných institucí.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně, je-li nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu.
Provedení článku 19 nařízení
Článek 17
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 19 nařízení musí pracovník zaregistrovat sebe a své rodinné příslušníky u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že on a jeho rodinní příslušníci mají nárok na uvedené dávky. Potvrzení vydává příslušná instituce, případně na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem. Nepředloží-li pracovník nebo jeho rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení. Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezónním pracovníkem, platí potvrzení uvedené v odstavci 1 po celou předpokládanou dobu sezónní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Instituce místa bydliště uvědomí příslušnou instituci o každé registraci provedené podle odstavce 1.
5. Při každé žádosti o věcné dávky předloží dotyčná osoba podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
6. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice. Oznámení však není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
7. Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu uvedeného v čl. 24 odst. 2 nařízení. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace ke vznesení odůvodněné námitky; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště tyto věcné dávky přizná. Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom instituce místa bydliště neprodleně příslušnou instituci. Oznámení odůvodněné námitky není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
8. Pracovník nebo jeho rodinní příslušníci musí uvědomit instituci místa bydliště o každé změně své situace, která může změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání pracovníka nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu uvedeného pracovníka nebo jeho rodinného příslušníka. Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky. Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 18
Peněžité dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek na základě čl. 19 odst. 1 písm. b) nařízení se pracovník musí do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti obrátit na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené právními předpisy jí uplatňovanými.
Tato instituce nechá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky potvrdit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1. Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na ni pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u uvedené instituce pojištěn. Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, předá do tří dnů ode dne vyšetření instituce místa bydliště příslušné instituci.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by byl u uvedené instituce pojištěn. Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovní neschopnost pracovníka skončila. Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce neudělit peněžité dávky, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituci, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy institucí uplatňované.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka. Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data plateb a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 20 nařízení
Článek 19
Zvláštní ustanovení pro příhraniční pracovníky a jejich rodinné příslušníky
V případě příhraničních pracovníků a jejich rodinných příslušníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v tom členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
Provedení článku 22 nařízení
Článek 20
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát - Zvláštní případ vyslaných pracovníků a pracovníků zaměstnaných v mezinárodní dopravě a jejich rodinných příslušníků
1. K pobírání věcných dávek pro sebe a pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí v době jeho vyslání, předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, jsou podmínky pro získání nároku na věcné dávky považovány za splněné.
2. K pobírání věcných dávek pro sebe nebo pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí, předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců. Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník u uvedeného zaměstnavatele zaměstnán, a název a adresu příslušné instituce; není-li však podle právních předpisů dotyčného státu zaměstnavatel povinen znát příslušnou instituci, uvede pracovník písemně název a adresu této instituce při podání žádosti instituci místa pobytu. Má se za to, že pracovník, který předložil potvrzení, splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jakoby byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda dotyčná osoba splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní. Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanovených v odstavci 1 nebo 2 mohou pracovníci uvedení ve zmíněných odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že podmínky pro získání nároku na věcné dávky jsou splněny. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu.V tom případě se odstavce 1, 2, 3 a 4 nepoužijí.
6. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
7. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavcích 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
Článek 21
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát - Pracovníci jiní než uvedení v článku 20 prováděcího nařízení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 20 prováděcího nařízení, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce na žádost pracovníka pokud možno předtím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 22
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 22 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 22 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 23
Věcné dávky pro rodinné příslušníky
Články 21 nebo 22 prováděcího nařízení se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 23 odst. 3 nařízení.
Článek 24
Peněžité dávky pro pracovníky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 18 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání peněžitých dávek podle čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, není pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, povinen předložit oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 18 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení čl. 23 odst. 3 nařízení
Článek 25
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při výpočtu peněžitých dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 23 odst. 3 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce místa bydliště rodinných příslušníků.
Platí dvanáct měsíců ode dne vydání. Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení.
Pracovník je povinen ihned oznámit příslušné instituci každou událost vyžadující změnu potvrzení. Tato změna nabývá účinnosti ode dne této události.
3. Namísto potvrzení stanoveného v odstavci 1 může příslušná instituce požadovat na pracovníkovi předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
Provedení čl. 25 odst. 1 nařízení
Článek 26
Dávky nezaměstnaným osobám, které odcházejí do jiného členského státu, než je příslušný stát, za účelem hledání zaměstnání
1. K pobírání peněžitých a věcných dávek na základě čl. 25 odst. 1 nařízení pro sebe a své rodinné příslušníky předloží nezaměstnaná osoba instituci nemocenského pojištění místa, kam odešla, potvrzení od příslušné instituce nemocenského pojištění, o které měla požádat před odchodem. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, kam osoba odešla, od příslušné instituce.
Potvrzení musí osvědčovat existenci nároku na uvedené dávky za podmínek vymezených v čl. 69 odst. 1 písm. a) nařízení, určovat dobu trvání tohoto nároku, s přihlédnutím k čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, a uvádět výši peněžitých dávek, které mají být případně poskytnuty na základě nemocenského pojištění během výše uvedeného období v případě pracovní neschopnosti nebo hospitalizace.
2. Instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, osvědčí na kopii potvrzení uvedeného v článku 83 prováděcího nařízení, která se zašle instituci nemocenského pojištění stejného místa, že podmínky stanovené v čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení jsou splněny, a upřesní datum, od kterého jsou splněny, a datum, od kterého má nezaměstnaná osoba nárok na dávky v nezaměstnanosti od příslušné instituce.
Potvrzení platí po dobu stanovenou v čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, pokud jsou podmínky splněny. Nejsou-li podmínky nadále plněny, uvědomí o tom instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, do tří dnů uvedenou instituce nemocenského pojištění.
3. Ustanovení čl. 17 odst. 6 a 7 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Provedení čl. 25 odst. 3 nařízení
Článek 27
Věcné dávky pro rodinné příslušníky nezaměstnaných osob v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 17 prováděcího nařízení se použije obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům nezaměstnaných osob, pokud tito rodinní příslušníci mají bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát. Při registraci rodinných příslušníků nezaměstnaných osob pobírajících dávky podle čl. 69 odst. 1 nařízení musí být předloženo potvrzení uvedené v čl. 26 odst. 1 prováděcího nařízení. Potvrzení platí po dobu poskytování dávek podle čl. 69 odst. 1 nařízení.
Provedení článku 26 nařízení
Článek 28
Věcné dávky pro žadatele o důchod a jejich rodinné příslušníky
1. K pobírání věcných dávek na území členského státu, kde má bydliště, na základě čl. 26 odst. 1 nařízení, se žadatel a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok podle právních předpisů jiného členského státu na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky. Potvrzení vydává instituce tohoto jiného členského státu, která je příslušná pro věcné dávky.
2. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která potvrzení vydala, o každé registraci provedené podle odstavce 1.
Provedení článku 28 nařízení
Článek 29
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky, kteří nemají bydliště v členském státě, podle jehož právních předpisů mají na dávky nárok
1. K pobírání věcných dávek podle čl. 28 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém má bydliště, se důchodce a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky na základě právních předpisů, podle kterých je vyplácen důchod.
2. Potvrzení vydává na žádost důchodce instituce nebo jedna z institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně instituce zmocněná stanovit nárok na věcné dávky, jakmile důchodce splní podmínky pro získání nároku na tyto dávky. Nepředloží-li důchodce potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od instituce nebo institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně od instituce zmocněné je vydat. Do obdržení potvrzení může instituce místa bydliště na základě přijatých dokladů zaregistrovat důchodce a jeho rodinné příslušníky dočasně. Tato registrace není pro instituci příslušnou pro vyplácení věcných dávek závazná, dokud instituce místa bydliště nedodá potvrzení stanovené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která vydala potvrzení stanovené v odstavci 1, o každé registraci provedené podle uvedeného odstavce.
4. Při každé žádosti o věcné dávky musí důchodce prokázat instituci místa bydliště stvrzenkou nebo kontrolním ústřižkem od peněžní poukázky poslední uskutečněné platby, že má stále nárok na důchod.
5. Důchodce nebo jeho rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o zastavení nebo odnětí důchodu a o jakékoli změně jejich bydliště. O každé takové změně instituce příslušné pro důchod rovněž uvědomí instituce místa bydliště důchodce.
6. Správní komise stanoví v případě potřeby postup pro určení instituce, která nese náklady na výplaty věcných dávek v případě uvedeném v čl. 28 odst. 2 písm. b) nařízení.
Provedení článku 29 nařízení
Článek 30
Věcné dávky pro rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, než ve kterém má bydliště důchodce
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 29 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém mají bydliště, se rodinní příslušníci zaregistrují u instituce svého místa bydliště předložením dokladu vyžadovaného právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí pro poskytování těchto dávek rodinným příslušníkům důchodce, spolu s potvrzením osvědčujícím, že důchodce má nárok na věcné dávky pro sebe a své rodinné příslušníky. Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště jeho rodiny oznámeno jeho zrušení. Pokud je však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu dvanácti měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každý rok.
2. Stanoví-li právní předpisy uplatňované institucí, že při podání žádosti musí být předložen doklad o nároku na důchod, předloží rodinní příslušníci při podání žádosti o věcné dávky instituci místa bydliště potvrzení uvedené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště důchodce uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o pozastavení nebo odnětí důchodu a o každé změně bydliště důchodce. Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požadovat od instituce místa bydliště důchodce poskytnutí jakýchkoli informací týkajících se nároku na věcné dávky.
4. Rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o všech změnách v jejich situaci, které by mohly změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o každé změně bydliště.
Provedení článku 31 nařízení
Článek 31
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky pobývající v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 31 nařízení předloží důchodce instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na uvedené dávky. Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, pokud možno před jeho opuštěním území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být dávky poskytovány v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu. Nepředloží-li důchodce uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od instituce místa bydliště.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně. V tom případě se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v článku 31 nařízení.
Provedení čl. 35 odst. 1 nařízení
Článek 32
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů a jejich rodinní příslušníci obracet v případě pobytu nebo bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 35 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované v rámci systému nemocenského pojištění nebo pojištění v mateřství vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu rovné dávkám poskytovaným podle zvláštního systému pro pracovníky v dolech a podobných provozech, mohou se pracovníci této kategorie a jejich rodinní příslušníci obrátit na nejbližší instituci na území členského státu, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, uvedenou v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je tato nejbližší instituce institucí spravující systém vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu, a tato instituce je povinna dávky poskytnout.
2. Pokud jsou dávky stanovené zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci a jejich rodinní příslušníci možnost požádat buď instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo nejbližší instituci na území členského státu, kde pobývají nebo kde mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu. Ve druhém případě dotyčná instituce osobu upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc ji musí informovat o názvu a adrese této instituce.
Provedení čl. 35 odst. 3 nařízení
Článek 33
Přihlížení k době, ve které byly dávky poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 35 odst. 3 nařízení může instituce členského státu vyzvaná k poskytování dávek požádat instituci jiného členského státu o zaslání informací týkajících se doby, po kterou posledně uvedená instituce dávky již poskytovala pro stejný případ nemoci nebo mateřství.
Článek 34
Náhrada výdajů vzniklých během pobytu v jednom členském státě příslušnou institucí jiného členského státu
1. Není-li během pracovníkova pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát, možné splnit formální náležitosti stanovené v čl. 20 odst. 1, 2 a 5 a v článcích 21, 23 a 31 prováděcího nařízení, nahradí jeho výdaje na jeho žádost příslušná instituce místa pobytu v souladu se sazbami náhrad uplatňovanými institucí místa pobytu.
2. Instituce místa pobytu musí poskytnout příslušné instituci na její žádost nezbytné informace o těchto sazbách.
KAPITOLA 3
INVALIDITA, STÁŘÍ A ÚMRTÍ (DŮCHODY)
Podávání a zpracování žádostí o dávky
Článek 35
Žádosti o dávky v invaliditě, pokud byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení a v případě uvedeném v čl. 40 odst. 2 nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 37, 38 a 39 nařízení, včetně případů uvedených v čl. 40 odst. 2, čl. 42 odst. 1 a čl. 42 odst. 2 nařízení, podá pracovník žádost buď instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době vzniku pracovní neschopnosti následované invaliditou nebo zhoršením invalidity, nebo instituci místa bydliště, která poté žádost postoupí dříve uvedené instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána; toto datum se považuje za datum podání žádosti dříve uvedené instituci. Pokud však byly poskytovány peněžité dávky nemocenského pojištění, považuje se případně za datum podání žádosti o důchod den, ke kterému bylo poskytování těchto peněžitých dávek zastaveno.
2. V případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. b) nařízení sdělí žadateli instituce, u které byl naposledy pojištěn, výši a datum splatnosti dávek náležejících na základě jí uplatňovaných právních předpisů instituci původně příslušné pro vyplácení těchto dávek. S účinností od uvedeného dne se dávky náležející před zhoršením invalidity zrušují nebo snižují na částku nepřevyšující doplatek uvedený v čl. 41 odst. 1 písm. c) nařízení.
3. Odstavec 2 se nepoužije v případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. d) nařízení. V tom případě se instituce, u které byl žadatel naposledy pojištěn, obrátí na nizozemskou instituci za účelem zjištění částky náležející od uvedené instituce.
Článek 36
Žádosti o dávky ve stáří, pozůstalostní dávky (s výjimkou dávek pro sirotky) a dávky v invaliditě v případech neuvedených v článku 35 prováděcího nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 40 až 51 nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 35 prováděcího nařízení, podá dotyčná osoba žádost instituci místa bydliště postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí. Nezískal-li pracovník doby pojištění podle uvedených právních předpisů, postoupí instituce místa bydliště žádost instituci členského státu, jehož právním předpisům žadatel naposledy podléhal, přičemž vyznačí datum, kdy byla žádost podána. Toto datum se považuje za datum podání žádosti posledně uvedené instituci.
2. Pokud má žadatel bydliště na území členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník nezískal doby pojištění, může žádost podat instituci členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
3. Pokud má žadatel bydliště na území státu, který není členským státem, podá svou žádost příslušné instituci toho členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Pokud žadatel podá svou žádost instituci členského státu, jehož je státním příslušníkem, postoupí tato instituce žádost příslušné instituci.
4. Žádost o dávky podaná instituci jednoho členského státu automaticky zahrnuje souběžné přiznání dávek podle právních předpisů všech dotčených členských států, jejichž podmínky žadatel splňuje, s výjimkou případu, kdy podle čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel žádá o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok.
Článek 37
Doklady a informace, které by měly doprovázet žádosti o dávky uvedené v článku 36 prováděcího nařízení
Podávání žádostí uvedených v článku 36 prováděcího nařízení podléhá těmto pravidlům:
a) žádost musí být podána společně s potřebnými podpůrnými doklady a musí být sepsána na formuláři stanoveném právními předpisy
i) členského státu, na jehož území má žadatel bydliště, v případě uvedeném v čl. 36 odst. 1;
ii) členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal, v případech uvedených v čl. 36 odst. 2 a 3;
b) správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště;
c) žadatel musí uvést, pokud je to možné, buď instituci nebo instituce pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) všech členských států, u kterých byl pracovník pojištěn, nebo zaměstnavatele, pro kterého nebo pro které pracoval na území kteréhokoli z členských států, předložením jakéhokoli potvrzení o zaměstnání, které má v držení;
d) žádá-li v souladu s čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok podle právních předpisů jednoho nebo více členských států, musí upřesnit, na základě kterých právních předpisů o dávky žádá.
Článek 38
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při stanovení výše dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 39 odst. 4 nebo čl. 47 odst. 3 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznání dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl. 25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení stanoveného v prvním odstavci může instituce příslušná pro přiznání dávek požadovat na žadateli předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází uvedená instituce.
2. Vyžadují-li v případě uvedeném v odstavci 1 právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s důchodcem, musí být skutečnost, že rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Článek 39
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě v případě, kdy byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení
1. Podá-li pracovník žádost o dávky v invaliditě a instituce stanoví, že se použije čl. 37 odst. 1 nařízení, vyžádá si uvedená instituce, je-li to nezbytné, od instituce, u které byl pracovník naposledy pojištěn, potvrzení o dobách pojištění jím získaných podle právních předpisů uplatňovaných touto posledně uvedenou institucí.
2. Pokud je nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu, použije se odstavec 1 obdobně.
3. V případě uvedeném v čl. 39 odst. 3 nařízení zašle instituce, která žadatelův případ zpracovala, jeho spis instituci, u které byl pracovník naposledy pojištěn.
4. Články 41 až 50 prováděcího nařízení se nevztahují na zpracování žádostí uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 40
Určení stupně invalidity
Pro účely určení stupně invalidity přihlíží instituce členského státu k dokladům a lékařským zprávám a k informacím správní povahy získaným institucí kteréhokoli členského státu. Každá instituce si však ponechává právo nechat žadatele vyšetřit lékařem podle vlastního výběru, s výjimkou případů, kdy se použije čl. 40 odst. 3 nařízení.
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé v případech uvedených v článku 36 prováděcího nařízení
Článek 41
Určení instituce příslušné ke zpracování žádosti
1. Žádosti o dávky zpracovává instituce, které byly podány nebo postoupeny v souladu s článkem 36 prováděcího nařízení.
2. Instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně uvědomí o žádostech o dávky všechny dotčené instituce na zvláštních formulářích tak, aby všechny tyto instituce mohly žádosti zpracovat současně a bez prodlení.
Článek 42
Formuláře pro zpracování žádosti o dávky
1. Při zpracování žádostí o dávky používá instituce provádějící zpracování žádosti formulář, který obsahuje zejména přehled a souhrn dob pojištění získaných pracovníkem podle právních předpisů všech dotyčných členských států.
2. Předání těchto formulářů instituci kteréhokoli jiného členského státu nahrazuje předání podpůrných dokladů.
Článek 43
Postupy dotyčných institucí při zpracovávání žádostí
1. Instituce provádějící zpracování žádosti zaznamená na formulář uvedený v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a kopii uvedeného formuláře zašle instituci pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) kteréhokoli členského státu, u kterého byl pracovník pojištěn, přičemž případně přiloží potvrzení o zaměstnání předložená žadatelem.
2. Pokud je dotčena pouze jedna další instituce, vyplní tato instituce uvedený formulář a zároveň uvede
a) doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů;
b) výši dávky, kterou žadatel může žádat pouze za tyto doby pojištění;
c) teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtenou v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení.
Takto vyplněný formulář vrátí instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, zatímco výpočet uvedený v písmenu c) vyžaduje značně delší dobu, vrátí se formulář instituci provádějící zpracování žádosti s informacemi uvedenými v písmenech a) a b); informace uvedené v písmenu c) jsou instituci provádějící zpracování žádosti sděleny co nejdříve.
3. Jsou-li dotčeny dvě nebo více institucí, vyplní každá z těchto institucí uvedený formulář vyznačením dob pojištění získaných podle jí uplatňovaných právních předpisů a vrátí jej instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných jednou nebo více těmito institucemi a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, je instituci provádějící zpracování žádosti oznámena tato výše současně s dobami pojištění; představuje-li určení výše určité zdržení, oznámí se instituci provádějící zpracování žádosti tato výše, jakmile je určena.
Po obdržení všech formulářů obsahujících informace o dobách pojištění a případně částkách náležejících podle právních předpisů jednoho nebo více dotyčných členských států zašle instituce provádějící zpracování žádosti kopii takto vyplněných formulářů každé dotčené instituci, a ty do něj vyznačí teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtených v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení a vrátí formulář instituci provádějící zpracování žádosti.
4. Jakmile instituce provádějící zpracování žádosti po obdržení informací uvedených v odstavci 2 nebo 3 zjistí, že je třeba použít čl. 40 odst. 2 nebo čl. 48 odst. 2 nebo 3 nařízení, uvědomí o tom ostatní dotčené instituce.
5. V případě zmíněném v čl. 37 písm. d) prováděcího nařízení uvedou instituce členských států, jejichž právním předpisům žadatel podléhal, ale u kterých žádal o odklad poskytování dávek, do formuláře uvedeného v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení pouze doby pojištění získané žadatelem podle jimi uplatňovaných právních předpisů.
Článek 44
Instituce zmocněná k přijetí rozhodnutí o stupni invalidity
1. S výhradou odstavců 2 a 3 je pouze instituce provádějící zpracování žádosti zmocněna k přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 40 odst. 3 nařízení o stupni invalidity žadatele. Toto rozhodnutí přijme, jakmile je schopna určit, případně s přihlédnutím k článku 45 nařízení, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy. Neprodleně toto rozhodnutí oznámí ostatním dotčeným institucím.
2. Nejsou-li s přihlédnutím k článku 45 nařízení splněny podmínky pro uplatnění nároku (jiné než týkající se stupně invalidity) stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, uvědomí instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně instituci příslušnou v oblasti invalidity jiného členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Jsou-li splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, je tato instituce zmocněna přijmout rozhodnutí o stupni invalidity žadatele a neprodleně je oznámí ostatním dotyčným institucím.
3. Případně může být případ za stejných podmínek vrácen příslušné instituci v oblasti invalidity členského státu, jehož právním předpisům pracovník poprvé podléhal.
Článek 45
Prozatímní výplaty a zálohy dávek
1. Zjistí-li instituce provádějící zpracování žádosti, že žadatel má nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, aniž by bylo nutné přihlížet k dobám pojištění získaným podle právních předpisů jiných členských států, vyplácí ihned prozatímní dávky.
2. Nemá-li žadatel nárok na dávky na základě odstavce 1, ale z informací poskytnutých instituci provádějící zpracování žádosti podle čl. 43 odst. 2 nebo 3 prováděcího nařízení vyplývá, že nárok na dávky je získán podle právních předpisů jiného členského státu pouze s přihlédnutím k dobám pojištění získaným podle nich, vyplácí instituce uplatňující uvedené právní předpisy tyto dávky prozatímně, jakmile ji instituce provádějící zpracování žádosti informuje o její povinnosti tak učinit.
3. Je-li v případě uvedeném v odstavci 2 nárok na dávku získán podle právních předpisů více než jednoho členského státu s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle každého z těchto systémů právních předpisů, je pro prozatímní výplatu dávek příslušná instituce, která první informuje instituci provádějící zpracování žádosti o existenci nároku; instituce provádějící zpracování žádosti je povinna uvědomit ostatní dotčené instituce.
4. Instituce, která má vyplácet dávky podle odstavců 1, 2 nebo 3, o této skutečnosti neprodleně uvědomí žadatele, přičemž jej výslovně upozorní na prozatímní povahu přijatého opatření a na skutečnost, že se proti němu nelze odvolat.
5. Nevyplácí-li se žadateli na základě odstavců 1, 2 nebo 3 žádná prozatímní dávka, ale z obdržených informací vyplývá, že vznikl nárok podle čl. 46 odst. 2 nařízení, vyplácí mu instituce provádějící zpracování žádosti přiměřenou vratnou zálohu, jejíž výše je co nejbližší částce, která mu bude pravděpodobně přiznána podle čl. 46 odst. 2 nařízení.
6. Dva členské státy nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou dohodnout na uplatňování jiných metod prozatímní výplaty dávek v případech, které se týkají pouze institucí těchto států.
Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
Článek 46
Výpočet dávek v případě souběhu dob pojištění
1. Pro výpočet teoretické a skutečné výše dávky v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. a) nebo b) nařízení se použijí pravidla stanovená v čl. 15 odst. 1 písm. b), c) a d) prováděcího nařízení.
Skutečná výše takto zjištěná se zvyšuje o částku odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, určenou v souladu s právními předpisy, podle kterých byly tyto doby pojištění získany.
2. Pro účely čl. 46 odst. 3 nařízení se neberou v úvahu částky dávek odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně v případě dobrovolného připojištění uvedeného v čl. 15 odst. 3 druhém pododstavci nařízení.
Pro účely německých právních předpisů se příspěvky, které se neberou v úvahu podle čl. 15 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení, vezmou v úvahu při výpočtu doplňkových částek dobrovolného připojištění. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně.
Článek 47
Konečný výpočet výše dávek náležejících od institucí uplatňujících čl. 46 odst. 3 nařízení
V případě uvedeném v čl. 46 odst. 3 druhém pododstavci nařízení vypočte instituce provádějící zpracování žádosti a oznámí každé dotyčné instituci konečnou výši dávek, které musí každá instituce poskytnout.
Článek 48
Oznámení rozhodnutí institucí žadatelům
1. Konečné rozhodnutí přijaté každou z dotčených institucí, s přihlédnutím případně k oznámení uvedenému v článku 47 prováděcího nařízení, se doručí instituci provádějící zpracování žádosti. Každé rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy. Po obdržení všech těchto rozhodnutí je instituce provádějící zpracování žádosti oznámí žadateli v jeho jazyce prostřednictvím souhrnné zprávy, ke které se připojí uvedená rozhodnutí. Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení souhrnné zprávy žadatelem.
2. Při odeslání souhrnné zprávy stanovené v odstavci 1 žadateli zašle instituce provádějící zpracování žádosti současně kopii každé dotčené instituci a přiloží k ní kopii rozhodnutí ostatních institucí.
Článek 49
Přepočet dávek
1. Pro účely čl. 49 odst. 2 a 3 a čl. 51 odst. 2 nařízení se články 45 a 47 prováděcího nařízení použijí obdobně.
2. Přepočet, odnětí nebo pozastavení dávek oznámí instituce, která odpovídající rozhodnutí přijala, neprodleně dotyčné osobě a každé instituci, u které uvedené osobě vznikne nárok na dávku případně prostřednictvím instituce provádějící zpracování žádosti. Rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy. Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení rozhodnutí dotyčnou osobou.
Článek 50
Opatření k urychlení přiznávání dávek
1. a) i) Pokud pracovník, který je státním příslušníkem jednoho členského státu, podléhá právním předpisům jiného členského státu, předá instituce příslušná v oblasti důchodů tohoto jiného členského státu za použití všech prostředků, které má k dispozici, v době registrace uvedeného pracovníka subjektu určenému příslušným úřadem téhož členského státu (země zaměstnání) veškeré informace týkající se totožnosti pracovníka, datum nástupu do zaměstnání a název uvedené příslušné instituce a číslo pojištění přidělené touto institucí.
ii) Navíc příslušná instituce uvedená v bodě i), je-li to možné, předá subjektu určenému podle bodu i) veškeré další informace, které mohou usnadnit a urychlit konečné přiznání důchodů.
iii) Tyto informace se předávají za podmínek stanovených správní komisí subjektu určenému příslušným úřadem dotyčného členského státu.
iv) Pro účely bodů i), ii) a iii) se osoby bez státního občanství a uprchlíci považují za státní příslušníky členského státu, jehož právním předpisům podléhali prvně.
b) Dotčené orgány na žádost pracovníka nebo instituce, u které je v současnosti pojištěn, sestaví průběh pojištění pracovníka nejpozději jeden rok před tím, než dosáhne důchodového věku.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 stanoví správní komise.
Správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 51
1. Pokud osoba přijímající dávky, zejména
a) dávky v invaliditě,
b) dávky ve stáří poskytované v případě pracovní nezpůsobilosti,
c) dávky ve stáří poskytované starším nezaměstnaným osobám,
d) dávky ve stáří poskytované v případě skončení profesní činnosti,
e) pozůstalostní dávky poskytované v případě invalidity nebo pracovní nezpůsobilosti,
f) dávky poskytované pod podmínkou, že prostředky příjemce nepřevyšují předepsanou mez,
pobývá nebo má bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce příslušná pro vyplácení dávky, provádí na žádost uvedené instituce správní kontrolu a lékařské prohlídky instituce místa pobytu nebo místa bydliště příjemce postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí. Instituci příslušné pro vyplácení dávky však zůstává zachováno právo zařídit prohlídku příjemce lékařem podle vlastního výběru.
2. Zjistí-li se, že příjemce uvedený v odstavci 1 je zaměstnán nebo má prostředky převyšující předepsanou mez a současně pobírá dávky, zašle instituce místa pobytu nebo bydliště zprávu instituci příslušné pro vyplácení dávky, která požádala o kontrolu nebo lékařskou prohlídku. Zpráva uvádí zejména povahu zaměstnání, výši příjmu nebo prostředků, které dotyčná osoba měla za poslední ukončené čtvrtletí, běžnou odměnu vyplácenou ve stejné oblasti pracovníku na stejné úrovni, jako je dotyčná osoba, v povolání, které vykonávala před počátkem invalidity po referenční období, které určí instituce příslušná pro vyplácení dávky, a případně posudek odborného lékaře o zdravotním stavu dotyčné osoby.
Článek 52
Pokud dotyčná osoba po pozastavení vyplácení dávek, které pobírala, znovu získá nárok na dávky a má bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, poskytují si dotyčné instituce veškeré informace související se znovuzískáním nároku na poskytování uvedených dávek.
Vyplácení dávek
Článek 53
Metoda vyplácení dávek
1. Pokud instituce příslušná pro vyplácení dávky v členském státě nevyplácí přímo osobám majícím nárok na dávky, které mají bydliště na území jiného členského státu, dávky jim náležející, vyplácejí se tyto dávky na žádost instituce příslušné pro vyplácení dávky prostřednictvím styčného místa posledně uvedeného členského státu nebo prostřednictvím instituce místa bydliště uvedených osob majících nárok na dávky postupem stanoveným v článku 54 až 58 prováděcího nařízení; vyplácí-li instituce příslušná pro vyplácení dávky osobám majícím nárok na dávky přímo, oznámí tuto skutečnost instituci místa bydliště. Postup pro vyplácení, který má instituce členského státu použít, je uveden v příloze 6.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou dohodnout na jiných postupech vyplácení dávek v případě, kdy jsou příslušné instituce členských států jedinými dotyčnými institucemi. Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
3. Ustanovení dohod týkající se vyplácení dávek použitelná ke dni předcházejícímu vstupu nařízení v platnost jsou použitelná i nadále, pokud jsou uvedena v příloze 5.
Článek 54
Sdělení podrobného rozvrhu splatných částek vyplácejícímu subjektu
Instituce příslušná pro vyplácení dávky zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má osoba mající nárok na dávky bydliště, nebo instituci místa bydliště (obojí dále jen "vyplácející subjekt") podrobný rozvrh splatných částek, který by měl být vyplácejícímu subjektu doručen nejpozději do dvaceti dní přede dnem splatnosti těchto dávek.
Článek 55
Platby splatných částek na účet vyplácejícího subjektu
1. Deset dní přede dnem splatnosti dávek zaplatí instituce příslušná pro vyplácení dávky v měně členského státu, na jehož území má sídlo, částku nezbytnou pro platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení. Platba se uskutečňuje prostřednictvím národní banky nebo prostřednictvím jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, na účet zřízený u národní banky nebo jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo vyplácející subjekt, ve prospěch vyplácejícího subjektu. Tato platba má zprošťující účinek. Instituce příslušná pro vyplácení dávky současně zašle sdělení o platbě vyplácejícímu subjektu.
2. Banka, na jejíž účet se platba uskuteční, připíše ve prospěch vyplácejícího subjektu protihodnotu platby v měně členského státu, na jehož území má vyplácející subjekt sídlo.
3. Názvy a sídla bank uvedených v odstavci 1 jsou uvedeny v příloze 7.
Článek 56
Výplata splatných částek vyplácejícím subjektem osobám majícím nárok na dávky
1. Platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení vyplácí osobě mající nárok na dávky vyplácející subjekt na účet instituce příslušné pro vyplácení dávky. Tyto platby se uskutečňují postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými vyplácejícím subjektem.
2. Jakmile se vyplácející subjekt nebo kterýkoli jiný subjekt jím určený dozví o jakýchkoli okolnostech odůvodňujících pozastavení nebo odnětí dávek, zastaví veškeré platby. Totéž platí i v případě, kdy osoba mající nárok na dávky přemístí své bydliště na území jiného členského státu.
3. Vyplácející subjekt sdělí instituci příslušné pro vyplácení dávky všechny důvody pro jejich nevyplácení. V případě úmrtí osoby mající nárok na dávky nebo jejího manžela nebo manželky nebo v případě nového sňatku vdovy nebo vdovce oznámí vyplácející subjekt uvedené instituci datum této události.
Článek 57
Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení
1. Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení se provádí na konci každého výplatního období za účelem zjištění částek skutečně vyplacených osobám majícím nárok na dávky nebo jejich zákonným nebo zmocněným zástupcům, jakož i nevyplacených částek.
2. Celková částka vyjádřená číselně i slovy v měně členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, se potvrdí jako částka odpovídající platbám uskutečněným vyplácejícím subjektem a opatří se podpisem zástupce vyplácejícího subjektu.
3. Vyplácející subjekt zajistí řádné uskutečňování určených plateb.
4. Rozdíl mezi částkami vyplacenými institucí příslušnou pro vyplácení dávky, vyjádřené v měně členského státu, na jehož území má uvedená instituce sídlo, a hodnota, vyjádřená ve stejné měně, plateb prokázaných vyplácejícím subjektem se započte proti částkám, které má zaplatit následně v rámci téže kapitoly instituce příslušná pro vyplácení dávky.
Článek 58
Náhrada výdajů spojených s vyplácením dávek
Výdaje spojené s vyplácením dávek, zejména poštovní a bankovní poplatky, může vyplácející subjekt získat od příjemců za podmínek stanovených právními předpisy uplatňovanými tímto subjektem.
Článek 59
Oznámení o změně bydliště osoby mající nárok na dávky
Pokud osoba mající nárok na dávky splatné podle právních předpisů jednoho nebo více členských států přemístí své bydliště z území jednoho státu na území jiného státu, oznámí tuto skutečnost instituci příslušné pro vyplácení těchto dávek a vyplácejícímu subjektu.
KAPITOLA 4
PRACOVNÍ ÚRAZY A NEMOCI Z POVOLÁNÍ
Provedení článků 52 a 53 nařízení
Článek 60
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek podle čl. 52 písm. a) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má na tyto věcné dávky nárok. Potvrzení vydává příslušná instituce, popřípadě na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem. Kromě toho, stanoví-li tak právní předpisy příslušného státu, předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení o oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání od příslušné instituce. Nepředloží-li pracovník tyto doklady, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce a do jejich obdržení mu poskytuje věcné dávky v rámci nemocenského pojištění za předpokladu, že splňuje podmínky nároku na ně.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení. Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze tři měsíce ode dne jeho vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení po celou předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Při každé žádosti o věcné dávky předloží pracovník podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek na základě právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
5. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice.
6. Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu v čl. 24 odst. 2 nařízení, přičemž přiloží nezbytné podpůrné doklady. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace na vznesení případných odůvodněných námitek; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště věcné dávky přizná. Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom neprodleně instituce místa bydliště příslušnou instituci.
7. Pracovník musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jeho nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu. Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky. Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
8. V případě příhraničních pracovníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 61
Peněžité dávky jiné než důchody v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek jiných než důchodů na základě čl. 52 písm. b) nařízení se musí pracovník obrátit do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené jí uplatňovanými právními předpisy.
Tato instituce dá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky ověřit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1. Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na něj pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u této instituce pojištěn. Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, postoupí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne lékařské prohlídky.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by u ní byl pojištěn. Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovníkova pracovní neschopnost skončila. Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka prohlédnout lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce peněžité dávky neudělit, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituce, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy uplatňované uvedenou institucí.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka. Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data splatnosti a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 55 nařízení
Článek 62
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) nařízení instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné.
2. K pobírání věcných dávek předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců. Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník zaměstnán uvedeným zaměstnavatelem, a název a adresu příslušné instituce. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jako by byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda pracovník uvedený odstavcích 1 nebo 2 splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle svou odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní. Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavci 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
6. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanoveného v odstavci 1 nebo případně 2 mohou pracovníci uvedení v uvedených odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení podle odstavce 7.
7. K pobírání věcných dávek na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů, kde platí domněnka podle odstavců 1 a 2, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce pokud možno před tím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu. Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu od příslušné instituce.
8. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 63
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
1. K pobírání věcných dávek na základě čl. 55 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení pracovník předloží instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky. Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu. Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 55 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 64
Jiné peněžité dávky než důchody v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 61 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání jiných peněžitých dávek než důchodů na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, nemusí pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, předkládat oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 61 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení článků 52 až 56 nařízení
Článek 65
Oznámení, vyšetřování a výměna informací mezi institucemi týkající se pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, k nimž došlo v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. Pokud k pracovnímu úrazu dojde nebo nemoc z povolání je poprvé lékařsky zjištěna na území jiného členského státu, než je příslušný stát, učiní se oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání v souladu s právními předpisy příslušného státu, aniž jsou dotčeny právní předpisy platné na území členského státu, ve kterém došlo k pracovnímu úrazu nebo ve kterém byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, jež v takovém případě zůstávají použitelné. Toto oznámení se zašle příslušné instituci a kopie se zašle instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu.
2. Instituce členského státu, na jehož území dojde k pracovnímu úrazu nebo je poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, zašle příslušné instituci dvojmo lékařské zprávy vystavené na uvedeném území a všechny důležité informace, které může posledně uvedená instituce požadovat.
3. Existují-li v případě úrazu, ke kterému dojde cestou na území jiného členského státu, než je příslušný stát, důvody pro vyšetřování na území dříve uvedeného státu, může příslušná instituce pro tento účel jmenovat vyšetřovatele a uvědomit o tom úřady uvedeného členského státu. Tyto úřady jsou vyšetřovateli nápomocny zejména jmenováním osoby, která mu má pomáhat s nahlížením do protokolů a všech dalších dokumentů týkajících se úrazu.
4. Po ukončení léčení se příslušné instituci zašle podrobná zpráva spolu s lékařskými potvrzeními týkajícími se trvalých následků úrazu nebo nemoci a zejména současného stavu oběti a zotavování se zranění nebo jejich stabilizace. Příslušnou částku uhradí instituce místa bydliště nebo případně instituce místa pobytu v souladu se sazbou používanou uvedenou institucí na účet příslušné instituce.
5. Příslušná instituce oznámí instituci místa bydliště nebo případně instituci místa pobytu na požádání rozhodnutí určující datum zotavení ze zranění nebo jejich stabilizace, a popřípadě rozhodnutí týkající se poskytování důchodu.
Článek 66
Pochybnosti, zda se jedná o pracovní úraz nebo nemoc z povolání
1. Pokud v případech uvedených v článku 52 nebo čl. 55 odst. 1 nařízení příslušná instituce zpochybňuje uplatnění právních předpisů týkajících se pracovních úrazů nebo nemocí z povolání, neprodleně o tom uvědomí instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která poskytla věcné dávky; tyto dávky jsou pak považovány za dávky nemocenského pojištění a jsou na tomto základě poskytovány nadále až do předložení potvrzení nebo zvláštního potvrzení uvedených v článcích 20 a 21 prováděcího nařízení.
2. Jakmile je v této věci dosaženo konečného rozhodnutí, sdělí příslušná instituce tuto skutečnost neprodleně instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která věcné dávky poskytovala. Pokud případ není pracovním úrazem ani nemocí z povolání, poskytuje uvedená instituce uvedené dávky nadále v rámci nemocenského pojištění, má-li na ně pracovník nárok. Jinak se věcné dávky obdržené pracovníkem v rámci nemocenského pojištění považují za dávky při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání.
Provedení článku 57 nařízení
Článek 67
Postup v případě vystavení nebezpečí nemoci z povolání v několika členských státech
1. V případě uvedeném v čl. 57 odst. 1 nařízení se oznámení o nemoci z povolání zašle buď instituci příslušné pro nemoci z povolání ve členském státě, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, nebo instituci místa bydliště, která oznámení doručí uvedené příslušné instituci.
2. Zjistí-li příslušná instituce uvedená v odstavci 1, že činnost způsobilá vyvolat dotyčnou nemoc z povolání byla vykonávána podle právních předpisů jiného členského státu, postoupí oznámení a doprovodné doklady odpovídající instituci uvedeného členského státu.
3. Pokud instituce členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, zjistí, že tato osoba nebo pozůstalí po ní nesplňují podmínky uvedených právních předpisů s přihlédnutím k čl. 57 odst. 2 a čl. 57 odst. 3 písm. a) a b) nařízení, tato instituce
a) bez prodlení postoupí instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný dříve vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, oznámení a všechny doprovodné doklady včetně nálezů a zpráv z lékařských vyšetření sjednaných dříve uvedenou institucí a kopii rozhodnutí uvedeného v písmenu b);
b) současně uvědomí dotyčnou osobu o svém rozhodnutí, přičemž uvede zejména důvody odmítnutí dávek, opravné prostředky a lhůty pro jejich podání a datum, kdy byl spis zaslán instituci uvedené v písmenu a).
4. Případně musí být případ vrácen stejným postupem odpovídající instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný poprvé vykonával činnost způsobilou vyvolat nemoc z povolání.
Článek 68
Výměny informací mezi institucemi v případě odvolání proti rozhodnutí o odmítnutí žádosti - Vyplácení záloh v případě odvolání
1. Pokud je podáno odvolání proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti přijatému institucí některého z členských států, podle jehož právních předpisů nemocný vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, uvedená instituce informuje instituci, které bylo oznámení postoupeno postupem podle čl. 67 odst. 3 prováděcího nařízení, a následně ji uvědomí o konečném rozhodnutí, kterého bylo dosaženo.
2. Byl-li nárok na dávky získán podle právních předpisů uplatňovaných posledně uvedenou institucí s přihlédnutím k čl. 57 odst. 2 a 3 písm. a) a písm. b) nařízení, vyplácí tato instituce zálohy až do stanovené částky, případně po konzultaci s institucí, proti jejímuž rozhodnutí bylo odvolání podáno. Posledně uvedená instituce nahradí částku vyplacených záloh, jestliže je po ní v důsledku odvolání požadováno poskytování dávek. Uvedená částka se pak odečte z celkové výše dávek splatných dotyčné osobě.
Článek 69
Rozdělení nákladů na peněžité dávky v případech sklerogenické pneumokoniózy
Na uplatňování čl. 57 odst. 3 písm. c) nařízení se vztahují tato pravidla:
a) příslušná instituce členského státu, na základě jehož právních předpisů se přiznávají peněžité dávky podle čl. 57 odst. 1 nařízení (dále jen "instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek") použije formulář obsahující zejména přehled a souhrn všech dob pojištění (starobní pojištění) získaných nemocným podle právních předpisů každého z dotčených členských států;
b) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek postoupí uvedený formulář všem institucím starobního pojištění, u kterých byl nemocný pojištěn v každém z těchto států; každá z uvedených institucí na formulář zapíše doby pojištění (starobní pojištění) získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a formulář vrátí instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek;
c) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek pak rozdělí náklady mezi sebe a ostatní dotyčné příslušné instituce; rozdělení těmto institucím oznámí ke schválení spolu s podklady, zejména s ohledem na celkovou výši poskytovaných peněžitých dávek a na výpočet procentní hodnoty tohoto rozdělení;
d) na konci každého kalendářního roku zašle instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek každé z ostatních dotyčných příslušných institucí přehled peněžitých dávek vyplacených během daného finančního roku, uvádějící částku náležející od každé z nich podle rozdělení stanoveného v písmenu c); každá z těchto institucí nahradí tuto částku instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek co nejdříve, a nejpozději do tří měsíců.
Provedení čl. 58 odst. 3 nařízení
Článek 70
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, ke kterým se má přihlédnout při výpočtu peněžitých dávek včetně důchodů
1. K pobírání dávek podle článku 58 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznávání peněžitých dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl. 25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení podle prvního pododstavce může instituce příslušná pro přiznání peněžitých dávek požadovat, aby žadatel předložil nejnovější listiny o osobním stavu týkající se jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. V případě uvedeném v odstavci 1, vyžadují-li právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s žadatelem, musí být skutečnost, že uvedení rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Provedení článku 60 nařízení
Článek 71
Zhoršení nemoci z povolání
1. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 nařízení dodá pracovník instituci členského státu, u které uplatňuje nárok na dávky, veškeré informace vztahující se k dávkám poskytovaným dříve s ohledem na dotyčnou nemoc z povolání. Uvedená instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, za účelem získání informací, které považuje za nezbytné.
2. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení příslušná instituce pro vyplácení peněžitých dávek oznámí ostatním dotyčným institucím za účelem schválení výši nákladů, kterou mají nést posledně uvedené instituce v důsledku zhoršení, spolu s vhodným podpůrným dokladem. Na konci každého kalendářního roku zašle první instituce druhé přehled peněžitých dávek vyplacených v dotyčném finančním roce, uvádějící částku splatnou posledně uvedenou institucí, která ji nahradí první instituci co nejdříve a nejpozději do tří měsíců.
3. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) první větě nařízení oznámí instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek zúčastněným příslušným institucím ke schválení změny provedené v předchozím rozdělení nákladů, spolu s vhodnými podklady.
4. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) druhé větě nařízení se použije odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 61 odst. 5 nařízení
Článek 72
Posouzení stupně neschopnosti v případě dřívějšího pracovního úrazu nebo dřívější nemoci z povolání
1. K posouzení stupně neschopnosti v případě uvedeném v čl. 61 odst. 5 nařízení poskytne pracovník příslušné instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době, kdy utrpěl pracovní úraz nebo kdy byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, veškeré informace o předchozích pracovních úrazech nebo nemocích z povolání, které utrpěl nebo jimiž onemocněl v době, kdy podléhal právním předpisům kteréhokoli jiného členského státu, bez ohledu na stupeň neschopnosti způsobený těmito předchozími případy.
2. Příslušná instituce bere v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy ke stanovení nároku na dávky a určení výše dávek v úvahu stupeň neschopnosti způsobené těmito předchozími případy.
3. Příslušná instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, aby získala informace, které považuje za nezbytné.
Pokud byla předchozí pracovní neschopnost způsobena úrazem, ke kterému došlo, když pracovník podléhal právním předpisům členského státu, které nečiní rozdílu podle původu pracovní neschopnosti, poskytne instituce příslušná pro předchozí pracovní neschopnost nebo instituce určená příslušným úřadem dotyčného členského státu na žádost příslušné instituce jiného členského státu informace o stupni předchozí pracovní neschopnosti a pokud možno jakékoli informace, které by umožnily určit, zda pracovní neschopnost vznikla následkem pracovního úrazu ve smyslu právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu. Pokud je tomu tak, použije se odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 62 odst. 1 nařízení
Článek 73
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů obrátit, jestliže pobývají nebo mají bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 62 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované systémem pojištění pro pracovní úrazy a nemoci z povolání vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu rovnocenné dávkám poskytovaným zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech, se mohou pracovníci posledně uvedené kategorie obrátit v členském státě, ve kterém mají místo bydliště nebo kde pobývají, na nejbližší instituce uvedené v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je nejbližší instituce institucí systému vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu, a ta je povinna dávky poskytovat.
2. Pokud jsou dávky poskytované zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci právo obrátit se buď na instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo na nejbližší instituci v členském státě, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu. Ve druhém případě dotyčná instituce pracovníka upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc mu musí sdělit název a adresu uvedené instituce.
Provedení čl. 62 odst. 2 nařízení
Článek 74
Přihlédnutí k dobám, během kterých již dávky byly poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 62 odst. 2 nařízení může instituce členského státu, po níž se požaduje poskytování dávek, požádat instituci jiného členského státu, aby jí poskytla informace týkající se doby, po kterou posledně uvedená instituce již poskytovala dávky za tentýž pracovní úraz nebo tutéž nemoc z povolání.
Podávání a zpracování žádostí o důchod, s výjimkou důchodů za nemoci z povolání uvedených v článku 57 nařízení
Článek 75
1. K pobírání důchodu nebo příplatku podle právních předpisů členského státu podá pracovník nebo pozůstalí po něm, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, žádost buď u příslušné instituce, nebo u instituce místa bydliště, která tuto žádost postoupí příslušné instituci. Podávání žádosti podléhá těmto pravidlům:
a) k žádosti musí být přiloženy požadované podpůrné doklady a žádost musí být vyhotovena na formulářích stanovených právními předpisy uplatňovanými příslušnou institucí;
b) správnost informací podaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k formuláři žádosti nebo potvrzena příslušnými institucemi členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
2. Příslušná instituce oznámí žadateli své rozhodnutí buď přímo, nebo prostřednictvím styčného místa příslušného státu; kopii tohoto rozhodnutí zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Správní kontrola a lékařské prohlídky
Článek 76
1. Správní kontrolu a lékařské prohlídky stanovené v případě přezkoumání důchodů provádí na žádost příslušné instituce instituce členského státu, na jehož území se osoba mající nárok na dávky nachází, postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí. Příslušná instituce si však vyhrazuje právo nechat osobu mající nárok na dávky vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
2. Každá osoba pobírající důchod pro sebe nebo pro sirotka uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení dávky o každé změně své situace nebo situace sirotka, která by mohla změnit nárok na důchod.
Vyplácení důchodů
Článek 77
Důchody splatné institucí jednoho členského státu žadatelům s bydlištěm na území jiného členského státu se vyplácejí postupem podle článků 53 až 58 prováděcího nařízení.
KAPITOLA 5
POHŘEBNÉ
Provedení článků 64, 65 a 66 nařízení
Článek 78
Podání žádosti o pohřebné
K obdržení pohřebného podle právních předpisů jiného členského státu, než je stát, na jehož území má žadatel bydliště, podá žadatel svou žádost buď příslušné instituci, nebo instituci místa bydliště.
Žádost musí být provázena podpůrnými doklady vyžadovanými právními předpisy, které příslušná instituce uplatňuje.
Správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Článek 79
Potvrzení o dobách pojištění
1. K uplatnění článku 64 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Potvrzení vydává případně na žádost žadatele instituce nemocenského pojištění, u které byl žadatel naposledy pojištěn. Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné či druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
KAPITOLA 6
DÁVKY V NEZAMĚSTNANOSTI
Provedení článku 67 nařízení
Článek 80
Potvrzení o dobách pojištění nebo zaměstnání
1. K uplatnění čl. 67 odst. 1, 2 nebo 4 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění nebo doby zaměstnání získané dříve podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal, spolu s veškerými dalšími informacemi vyžadovanými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem tohoto členského státu. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění nebo dobám zaměstnání dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení článku 68 nařízení
Článek 81
Potvrzení pro výpočet dávek
Pokud je pro výpočet dávek příslušná instituce uvedená v čl. 68 odst. 1 nařízení a pokud dotyčná osoba nevykonávala své poslední zaměstnání alespoň čtyři týdny na území členského státu, ve kterém má uvedená instituce sídlo, předloží jí potvrzení uvádějící povahu posledního zaměstnání vykonávaného alespoň čtyři týdny na území jiného členského státu a hospodářského odvětví, ve kterém toto zaměstnání vykonávala. Nepředloží-li dotyčná osoba toto potvrzení, obdrží je uvedená instituce buď od příslušné instituce ve věci nezaměstnanosti posledně uvedeného členského státu, u kterého byla naposledy pojištěna, nebo od jiné instituce určené příslušným úřadem členského státu.
Článek 82
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají být bráni v úvahu při výpočtu dávek
1. K uplatnění čl. 68 odst. 2 nařízení předloží dotyčná osoba příslušné instituci potvrzení týkající se jejích rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají tito rodinní příslušníci bydliště. Musí potvrdit, že rodinní příslušníci nejsou bráni v úvahu při výpočtu dávek v nezaměstnanosti náležejících jiné osobě podle právních předpisů uvedeného členského státu. Potvrzení platí dvanáct měsíců ode dne vydání. Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení. Dotyčná osoba neprodleně uvědomí příslušnou instituci o každé události vyžadující změnu potvrzení; změna nabývá účinnosti dnem, kdy událost nastala.
Provedení článku 69 nařízení
Článek 83
Podmínky a meze pro zachování nároku na dávky, pokud nezaměstnaná osoba odchází do jiného členského státu
1. K zachování nároku na dávky předloží nezaměstnaná osoba uvedená v čl. 69 odst. 1 nařízení instituci místa, na které odešla, potvrzení, ve kterém příslušná instituce osvědčí, že má stále nárok na dávky za podmínek stanovených v odst. 1 písm. b) uvedeného článku. Příslušná instituce v potvrzení uvede zejména:
a) výši dávky, která se má vyplácet nezaměstnané osobě podle právních předpisů příslušného státu,
b) datum, kdy nezaměstnaná osoba přestala být k dispozici službám zaměstnanosti příslušného státu,
c) lhůtu podle čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení pro zápis do evidence uchazečů o zaměstnání v členském státě, do kterého nezaměstnaná osoba odešla;
d) maximální dobu v souladu s čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, po kterou je možné nárok na dávku zachovat,
e) skutečnosti, které by mohly nárok na dávky změnit.
2. Nezaměstnaná osoba, která má v úmyslu odejít do jiného členského státu s cílem hledat tam zaměstnání, před svým odjezdem požádá o potvrzení uvedené v odstavci 1. Nepředloží-li nezaměstnaná osoba uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, na které osoba odešla, od příslušné instituce. Služby zaměstnanosti příslušného státu musí zajistit, aby nezaměstnaná osoba byla informována o svých povinnostech podle článku 69 nařízení a podle tohoto článku.
3. Instituce místa, na které nezaměstnaná osoba odešla, oznámí příslušné instituci datum, kdy byla nezaměstnaná osoba zapsána, a datum, kdy bylo vyplácení dávek zahájeno, a vyplácí dávky příslušného státu postupem stanoveným právními předpisy členského státu, do kterého nezaměstnaná osoba odešla.
Instituce místa, do kterého nezaměstnaná osoba odešla, provede nebo dá provést kontrolu, jako by se jednalo o nezaměstnanou osobu mající nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů. Uvědomí příslušnou instituci o jakékoli skutečnosti uvedené v odst. 1 písm. e), jakmile se o ní dozví, a v případech, kdy mají dávky být pozastaveny nebo odňaty, ihned vyplácení dávky zastaví. Příslušná instituce ji neprodleně uvědomí, do jaké míry a od kterého dne je touto skutečností nárok nezaměstnané osoby na dávku ovlivněn. Vyplácení dávek může být případně obnoveno pouze po obdržení takových informací. Pokud dávka musí být snížena, vyplácí nezaměstnané osobě instituce místa, na které odešla, nadále sníženou výši dávky, s výhradou úpravy po obdržení odpovědi od příslušného orgánu.
4. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných prováděcích pravidel.
Provedení článku 71 nařízení
Článek 84
Nezaměstnané osoby, které během posledního zaměstnání měly bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 71 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) první větě nařízení se instituce místa bydliště považuje pro účely článku 80 prováděcího nařízení za příslušnou instituci.
2. Při podání žádosti o dávky podle čl. 71 odst. 1 písm. b) bodu ii) nařízení předloží nezaměstnaná osoba instituci svého místa bydliště, kromě potvrzení stanoveného v článku 80 prováděcího nařízení, potvrzení od instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, které uvádí, že nemá nárok na dávku podle článku 69 nařízení.
3. Pro účely čl. 71 odst. 2 nařízení požádá instituce místa bydliště příslušnou instituci o veškeré informace týkající se nároků nezaměstnané osoby vůči příslušné instituci.
KAPITOLA 7
RODINNÉ DÁVKY A RODINNÉ PŘÍDAVKY
Provedení článku 72 nařízení
Článek 85
Potvrzení o dobách zaměstnání
1. K uplatnění článku 72 nařízení předloží osoba příslušné instituci potvrzení uvádějící doby zaměstnání získané podle právních předpisů, kterým naposledy podléhala.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věci rodinných dávek členského státu, u kterého byla osoba naposledy pojištěna, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem uvedeného členského státu. Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé z výše uvedených institucí, ledaže jí instituce nemocenského pojištění může zaslat kopii potvrzení stanoveného v čl. 16 odst. 1 prováděcího nařízení.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám zaměstnání získaným dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení čl. 73 odst. 1 a čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení
Článek 86
Pracovníci podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
1. K pobírání rodinných dávek podle čl. 73 odst. 1 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele.
2. Na podporu své žádosti předloží pracovník potvrzení týkající se rodinného stavu vydané úřady příslušnými v záležitostech rodinného stavu v zemi bydliště rodinných příslušníků. Toto potvrzení musí být obnovováno každý rok.
3. Pokud právní předpisy příslušného státu stanoví, že rodinné dávky mohou nebo musí být vypláceny jiné osobě než pracovníkovi, přiloží pracovník ke své žádosti informace umožňující určit totožnost osoby, které mají být rodinné dávky vypláceny v zemi bydliště (příjmení, jméno, úplná adresa).
4. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na zvláštních postupech pro vyplácení rodinných dávek, zejména s cílem usnadnit uplatňování čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení. Tyto dohody se sdělují správní komisi.
5. Pracovník uvědomí příslušnou instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele,
- o každé změně situace svých rodinných příslušníků, která by mohla změnit nárok na rodinné dávky,
- o každé změně počtu svých rodinných příslušníků, kterým jsou rodinné dávky splatné,
- o každé změně bydliště nebo pobytu těchto rodinných příslušníků,
- o každém výkonu profesní činnosti, na základě které jsou rodinné dávky rovněž splatné podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště.
Provedení čl. 73 odst. 2 nařízení
Článek 87
Pracovníci podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků podle čl. 73 odst. 2 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, která mu vydá potvrzení osvědčující, že splňuje podmínky zaměstnání, kterými se řídí získání nároku na rodinné přídavky podle francouzských právních předpisů. Současně pracovník podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Pokud francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající dobám zaměstnání, uvádějí se v potvrzení doby zaměstnání získané za dotyčnou dobu.
Rodinní příslušníci se zaregistrují u instituce místa jejich bydliště po předložení uvedeného potvrzení a podpůrných dokladů vyžadovaných právními předpisy uplatňovanými touto institucí pro poskytování rodinných přídavků.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Potvrzení stanovené v odstavci 1 platí po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být automaticky obnovováno příslušnou institucí každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení stanovené v odstavci 1 po předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, měsíční nebo čtvrtletní přiznávání rodinných přídavků, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající době trvání zaměstnání, jsou rodinné přídavky přiznány v poměru této doby trvání k době stanovené právními předpisy země bydliště rodinných příslušníků.
5. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, poskytování přídavků na počet dnů odpovídající počtu dnů zaměstnání, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá jeden měsíc, udělují se rodinné přídavky na jeden měsíc.
6. V případech uvedených v odstavcích 4 a 5, pokud jsou doby zaměstnání plněné podle francouzských právních předpisů vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek, které se používají pro výpočet rodinných přídavků podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, provede se přepočet podle čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení.
7. Příslušný orgán neprodleně uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o dni, kdy pracovníkovi zanikl nárok na rodinné přídavky nebo kdy přemístí své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu.
Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požádat příslušnou instituci o poskytnutí jakýchkoli informací o nároku pracovníka na rodinné přídavky.
Považuje-li to příslušná instituce za nezbytné, ověří instituce místa bydliště na její žádost prohlášení uvedené v odst. 1 prvním pododstavci.
8. Rodinní příslušníci jsou povinni informovat instituci jejich místa bydliště o každé změně své situace, která by mohla změnit jejich nárok na rodinné přídavky, zejména o jakékoli změně bydliště.
Provedení čl. 74 odst. 1 nařízení
Článek 88
Nezaměstnané osoby podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
Článek 86 prováděcího nařízení se použije obdobně na nezaměstnané osoby uvedené v čl. 74 odst. 1 nařízení.
Provedení čl. 74 odst. 2 nařízení
Článek 89
Nezaměstnané osoby podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků na území členského státu, ve kterém mají bydliště, předloží rodinní příslušníci uvedení v čl. 74 odst. 2 nařízení instituci místa svého bydliště potvrzení osvědčující, že nezaměstnaná osoba pobírá dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů.
Toto potvrzení vydá francouzská instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti nebo instituce určená příslušným francouzským úřadem na žádost nezaměstnané osoby, která podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 87 odst. 2 až 8 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
KAPITOLA 8
DÁVKY PRO VYŽIVOVANÉ DĚTI DŮCHODCŮ A PRO SIROTKY
Provedení článků 77, 78 a 79 nařízení
Článek 90
1. K pobírání dávek na základě článku 77 nebo 78 nařízení podá žadatel žádost instituci svého místa bydliště postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Nemá-li však žadatel bydliště na území členského státu, ve kterém má příslušná instituce sídlo, může svou žádost podat buď příslušné instituci nebo instituci svého místa bydliště, která žádost postoupí příslušné instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána. Toto datum se považuje za datum podání žádosti příslušné instituci.
3. Shledá-li příslušná instituce uvedená v odstavci 2, že podle jí uplatňovaných právních předpisů nárok neexistuje, postoupí neprodleně tuto žádost spolu se všemi nezbytnými dokumenty a informacemi instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejdelší dobu pojištění.
Případně může být záležitost za stejných podmínek vrácena instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejkratší dobu pojištění.
4. Správní komise v případě potřeby stanoví nezbytné doplňkové postupy pro podávání žádostí o dávky.
Článek 91
1. Dávky náležející podle článku 77 nebo 78 nařízení se vyplácejí v souladu s články 53 až 58 prováděcího nařízení.
2. Příslušné instituce členských států v případě potřeby určí instituci příslušnou pro vyplácení dávek náležejících podle článku 77 nebo 78 nařízení.
Článek 92
Každá osoba, které jsou vypláceny dávky na základě článku 77 nebo 78 nařízení pro děti důchodců nebo pro sirotky, uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení těchto dávek
- o každé změně situace dětí nebo sirotků, která by mohla změnit nárok na dávky,
- o každé změně v počtu dětí nebo sirotků, kterým dávky náležejí,
- o každé změně bydliště dětí nebo sirotků,
- o výkonu každé profesní činnosti zakládající nárok na rodinné dávky nebo rodinné přídavky pro tyto děti nebo sirotky.
HLAVA V
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 93
Náhrada dávek pojištění v nemoci a v mateřství jiných než těch stanovených v článcích 94 a 95 prováděcího nařízení
1. Skutečnou výši věcných dávek poskytovaných na základě čl. 19 odst. 1 a 2 nařízení pracovníkům a jejich rodinným příslušníkům s bydlištěm na území téhož členského státu a věcných dávek poskytovaných na základě článku 22, čl. 25 odst. 1, 3 a 4, článku 26 a čl. 29 odst. 1 nebo článku 31 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky poskytovala, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. V případech uvedených v čl. 29 odst. 1 a v článku 31 nařízení a pro účely odstavce 1 se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Nevyplývá-li skutečná výše dávek uvedených v odstavci 1 z účetnictví instituce, která je poskytovala, a nebyla uzavřena žádná dohoda podle odstavce 6, určuje se částka, která má být nahrazena, na základě paušálních částek vypočtených ze všech příslušných faktorů, získaných z dostupných údajů. Správní komise posoudí základy pro výpočet paušálních částek a rozhodne o jejich výši.
4. Pro účely náhrady se neberou v úvahu vyšší sazby, než které jsou použitelné na věcné dávky poskytované pracovníkům, jež podléhají právním předpisům uplatňovaným institucí, která dávky uvedené v odstavci 1 poskytovala.
5. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na náhradu peněžitých dávek vyplacených v souladu s čl. 18 odst. 8 druhou větou prováděcího nařízení.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které mají být nahrazeny, zejména na základě paušálních částek.
Článek 94
Náhrada věcných dávek poskytnutých na základě pojištění v nemoci a mateřství rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště ve stejném členském státě jako pracovník
1. Částku věcných dávek poskytovaných podle čl. 19 odst. 2 nařízení rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště na území stejného členského státu jako tento pracovník, nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky stanovené pro každý kalendářní rok, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným počtem rodin, které mají být brány v úvahu každý rok, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají pro každý členský stát vydělením ročních výdajů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem rodinným příslušníkům pracovníků, kteří podléhají právním předpisům uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, průměrným ročním počtem těchto pracovníků s rodinnými příslušníky; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků, kteří podléhají právním předpisům jednoho z těchto členských států a jejichž rodinní příslušníci mají nárok na věcné dávky, které má poskytovat instituce druhého členského státu.
4. Počet rodin, který se má brát v úvahu v souladu s odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, založeného na podpůrných dokladech dodaných příslušnou institucí o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určování výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které se mají nahradit.
Článek 95
Náhrada věcných dávek poskytovaných v rámci pojištění v nemoci a v mateřství důchodcům a jejich rodinným příslušníkům, kteří nemají nárok na dávky podle právních předpisů členského státu, ve kterém mají bydliště
1. Částku věcných dávek poskytovaných na základě čl. 28 odst. 1 nařízení nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na důchodce průměrným ročním počtem důchodců, kteří mají být bráni v úvahu, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na důchodce se pro každý členský stát získají vydělením ročních nákladů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem důchodcům, jejichž důchody jsou vypláceny podle právních předpisů uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, a také jejich rodinným příslušníkům, průměrným ročním počtem důchodců; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet důchodců, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu důchodců uvedených v čl. 28 odst. 2 nařízení, kteří mají v době, kdy mají bydliště na území jednoho z členských států, nárok na věcné dávky hrazené institucí druhého členského státu.
4. Počet důchodců, který se má brát v úvahu dle odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, na základě podpůrných dokladů dodaných příslušnou institucí, o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určení výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod posuzování částek, které mají být nahrazeny.
Provedení čl. 63 odst. 2 nařízení
Článek 96
Náhrada věcných dávek pojištění pro případ pracovních úrazů a nemocí z povolání poskytovaných institucí jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu
Pro účely čl. 63 odst. 2 nařízení se článek 93 prováděcího nařízení použije obdobně.
Provedení čl. 70 odst. 2 nařízení
Článek 97
Náhrada dávek v nezaměstnanosti vyplacených nezaměstnaným osobám odcházejícím do jiného státu, aby zde hledaly zaměstnání
1. Částku dávek vyplacených podle článku 69 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou
- po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování částek, které se mají nahradit, zejména paušálních částek nebo jiných způsobů plateb, nebo
- vzdát všech náhrad mezi institucemi.
Náhrada rodinných přídavků vyplacených podle čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení
Článek 98
Rodinní příslušníci pracovníků podléhajících francouzským právním předpisům nebo rodinní příslušníci nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů
1. Skutečnou výši rodinných přídavků vyplacených na základě čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení nahrazuje příslušná francouzská instituce instituci, která rodinné přídavky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států mohou vzájemnou dohodou stanovit paušální náhradu těchto rodinných přídavků. V případě paušální náhrady se paušální částka určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným ročním počtem rodin, které mají být vzaty v úvahu.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určují podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají vydělením celkových ročních nákladů na rodinné přídavky vyplacené institucemi členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, s ohledem na všechny rodinné příslušníky pracovníků nebo nezaměstnaných osob, kteří mají bydliště na území uvedeného členského státu, průměrným ročním počtem rodin majících nárok na dávky;
b) průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, je roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků podléhajících právním předpisům příslušného státu a případně nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti na účet instituce uvedeného příslušného státu, jejichž rodinní příslušníci mají nárok pobírat rodinné přídavky vyplácené institucí jiného členského státu, na jehož území mají bydliště.
4. Správní komise stanoví na základě zprávy účetní komise uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení metody a postupy pro určení výpočtových činitelů uvedených v odstavci 3.
5. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování paušální částky.
Společná ustanovení o náhradách
Článek 99
Správní náklady
Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou v souladu s čl. 84 odst. 2 třetí větou nařízení dohodnout na zvýšení částky dávek uvedených v článku 93 až 98 prováděcího nařízení o určité procento za účelem přihlédnutí ke správním nákladům. Toto procento se může lišit podle jednotlivých dávek.
Článek 100
Opožděné žádosti
1. Při účetním vyrovnání mezi institucemi členských států nemusí brát instituce příslušná pro vyplácení v úvahu žádosti o náhrady týkající se dávek poskytnutých během kalendářního roku tři roky nebo více přede dnem podání těchto žádostí styčnému místu nebo instituci příslušné pro vyplácení dávek v příslušném státě.
2. U žádostí o paušální náhrady běží tříletá lhůta ode dne zveřejnění průměrných ročních nákladů na věcné dávky určených v souladu s články 94 a 95 prováděcího nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 101
Stav pohledávek
1. Správní komise vypracuje stav pohledávek za každý kalendářní rok na základě článků 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení.
2. Správní komise může nechat provést jakékoli kontroly vhodné ke zjišťování statistických a účetních údajů potřebných k vypracování stavu pohledávek uvedeného v odstavci 1, zejména za účelem zajištění jejich souladu s pravidly stanovenými v této hlavě.
3. Správní komise přijme rozhodnutí uvedená v tomto článku na základě zprávy účetní komise, která k ní předloží odůvodněné stanovisko. Správní komise určí metody práce a složení účetní komise.
Článek 102
Pravomoci účetní komise - Postup při náhradě
1. Účetní komise
a) shromažďuje nezbytné údaje a provádí výpočty vyžadované k provádění této hlavy;
b) podává správní komisi pravidelné zprávy o výsledcích uplatňování nařízení, zejména o finančních hlediscích;
c) předkládá správní komisi jakékoli užitečné návrhy v souvislosti s písmeny a) a b);
d) předkládá správní komisi návrhy k připomínkám jí doručeným podle čl. 94 odst. 4 a čl. 95 odst. 4 prováděcího nařízení;
e) předkládá správní komisi návrhy týkající se uplatňování článku 101 prováděcího nařízení;
f) provádí veškerou práci, studie nebo úkoly v záležitostech svěřených jí správní komisí.
2. Náhrady stanovené v článcích 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení se uskutečňují pro všechny příslušné instituce členského státu ve prospěch věřitelských institucí jiného členského státu prostřednictvím subjektů určených příslušnými úřady členského státu. Subjekty, jejichž prostřednictvím se náhrady uskutečňují, sdělí správní komisi nahrazované částky ve lhůtách a podle postupů stanovených touto komisí.
3. Pokud jsou náhrady určeny na základě skutečné výše poskytnutých dávek, vyplývající z účetnictví institucí, uskutečňují se se za každé kalendářní pololetí v následujícím pololetí.
4. Pokud jsou náhrady určeny na základě paušální částky, uskutečňují se za každý kalendářní rok; v tom případě zaplatí příslušné instituce věřitelským institucím první den každého kalendářního půlroku zálohy v souladu s postupy stanovenými správní komisí.
5. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na jiných lhůtách pro náhrady nebo na jiných postupech při platbě záloh.
Článek 103
Shromažďování statistických a účetních údajů
Příslušné úřady členských států přijmou všechna nezbytná opatření k provedení této hlavy, a zejména ustanovení, která vyžadují shromažďování statistických nebo účetních údajů.
Článek 104
Zápis dohod o náhradách mezi členskými státy nebo příslušnými úřady členských států do přílohy 5
1. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením čl. 36 odst. 3, čl. 63 odst. 3 a čl. 70 odst. 3 nařízení a ustanovením čl. 93 odst. 6, čl. 94 odst. 6 a čl. 95 odst. 6 prováděcího nařízení a která jsou platná v den předcházející vstupu nařízení v platnost, zůstávají použitelná, pokud jsou uvedena v příloze 5 prováděcího nařízení.
2. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením uvedeným v odstavci 1 a která pro jednání mezi dvěma nebo více členskými státy se stanou použitelnými po vstupu nařízení v platnost, se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení. Totéž platí o ustanoveních, která budou dohodnuta na základě čl. 97 odst. 2 a 98 odst. 2 prováděcího nařízení.
Náklady na správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 105
1. Náklady spojené se správními kontrolami a lékařskými prohlídkami, pozorováními, lékařskými návštěvami a kontrolami všeho druhu nezbytnými pro přiznání, poskytování nebo přezkoumání dávek nahrazuje instituce, na jejíž účet byly uskutečněny, instituci, která byla pro ně příslušná, na základě sazeb uplatňovaných posledně uvedenou institucí.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se však mohou dohodnout na jiných způsobech náhrady, zejména na základě paušálních částek, nebo se mohou zříci všech náhrad mezi institucemi.
Tyto dohody se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení. Dohody platné v den předcházející vstupu nařízení v platnost zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny ve zmíněné příloze.
Společná ustanovení pro vyplácení peněžitých dávek
Článek 106
Příslušné úřady každého členského státu oznamují správní komisi ve stanovených lhůtách a postupy stanovenými uvedenou komisí výši peněžitých dávek vyplacených jejich institucemi příjemcům s bydlištěm nebo pobytem na území kteréhokoli jiného členského státu.
Článek 107
Přepočet měn
1. Pro účely následujících ustanovení se přepočet částek vyjádřených v různých národních měnách uskutečňuje v paritě vyhlášené vnitrostátními měnovými úřady a uznané Mezinárodním měnovým fondem:
a) nařízení: čl. 12 odst. 2, 3 a 4, čl. 19 odst. 1 písm. b) poslední věta, čl. 22 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 25 odst. 1 písm. b) předposlední věta, čl. 41 odst. 1 písm. c) a d), čl. 46 odst. 3 a 4, článek 50, čl. 52 písm. b) poslední věta, čl. 55 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 57 odst. 3 písm. c), čl. 60 odst. 1 písm. c), čl. 60 odst. 2 písm. b), čl. 70 odst. 1 a 2 a čl. 71 odst. 1 písm. b) bod ii) předposlední věta;
b) prováděcího nařízení: článek 34, čl. 101 odst. 1, čl. 102 odst. 1 písm. b) a čl. 119 odst. 2.
2. V případech neuvedených v odstavci 1 se přepočet provádí za použití směnného kurzu skutečně používaného v době platby.
HLAVA VI
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 108
Doložení postavení sezónního pracovníka
K prokázání, že je sezónním pracovníkem, předloží pracovník uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení svou pracovní smlouvu potvrzenou službami zaměstnanosti členského státu, na jehož území odešel za prací, nebo jiný doklad potvrzený těmito službami osvědčující, že jeho zaměstnání má sezónní povahu.
Článek 109
Úprava týkající se placení příspěvků
Zaměstnavatel, který nemá místo podnikání v členském státě, na jehož území je pracovník zaměstnán, může s pracovníkem uzavřít dohodu, že bude plnit povinnosti zaměstnavatele týkající se placení příspěvků.
Zaměstnavatel uvědomí příslušnou instituci nebo případně instituci určenou příslušným úřadem uvedeného členského státu o každém takovém ujednání.
Článek 110
Vzájemná správní pomoc při vrácení neprávem poskytnutých dávek
Navrhne-li instituce členského státu, který poskytoval dávky, přijetí opatření proti osobě, která obdržela dávky, jež jí nenáležely, poskytne instituce místa bydliště této osoby nebo instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, dříve uvedené instituci veškeré své služby.
Článek 111
Vrácení plateb neprávem poskytnutých institucemi sociálního zabezpečení a nároky pomocných institucí
1. Vyplatí-li při přiznávání nebo přezkoumávání dávek v případě invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) na základě hlavy III kapitoly 3 nařízení instituce členského státu příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může uvedená instituce požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení odpovídajících dávek uvedené osobě, aby odečetla přeplacenou částku od jakýchkoli nedoplatků, jež poskytuje posledně uvedená instituce uvedenému příjemci. Posledně uvedená instituce převede odečtenou částku věřitelské instituci. Pokud přeplacenou dávku není možné odečíst od nedoplatků, použije se odstavec 2.
2. Pokud instituce členského státu vyplatí příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může tato instituce v rámci podmínek a omezení stanovených jí uplatňovanými právními předpisy požádat instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušnou pro vyplácení dávek tomuto příjemci dávek, aby jí odečetla přeplacenou částku od částek, které příjemci vyplácí. Posledně uvedená instituce provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro vyrovnání podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by částky byly přeplaceny jí samotnou, a převede odečtenou dávku věřitelské instituci.
3. Pokud osoba, na kterou se vztahuje nařízení, obdrží pomoc na území členského státu během období, kdy má nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu, může subjekt, který pomoc poskytnul, je-li oprávněn ke zpětnému získání dávek splatných uvedené osobě, požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla tuto částku vyplacenou v rámci pomoci z částek, které tato instituce zmíněné osobě vyplácí.
Pokud rodinný příslušník osoby, na kterou se vztahuje nařízení, pobírá pomoc na území členského státu po dobu, během které má uvedená osoba nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu pro dotyčného rodinného příslušníka, může subjekt, který pomoc poskytoval, má-li ze zákona nárok na vrácení dávek náležejících uvedené osobě pro rodinného příslušníka, vyžadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení těchto dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla částky vyplacené v rámci pomoci od částek, které tato instituce zmíněné osobě pro rodinného příslušníka vyplácí.
Instituce příslušná pro vyplácení provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro toto vyrovnání jí uplatňovanými právními předpisy a převede odečtenou částku věřitelské instituci.
Článek 112
Pokud některá instituce uskuteční platby, které nejsou oprávněné, buď přímo, nebo prostřednictvím jiné instituce, a pokud se jejich vrácení stane nemožné, dotyčné částky hradí s konečnou platností první instituce, s výjimkou případu, kdy je neprávem poskytnutá platba důsledkem podvodu.
Článek 113
Vrácení věcných dávek poskytnutých neprávem pracovníkům v mezinárodní dopravě
1. Není-li nárok na věcné dávky uznán příslušnou institucí, nahrazuje příslušná instituce věcné dávky, které byly poskytnuty pracovníku v mezinárodní dopravě institucí místa pobytu na základě domněnky uvedené v čl. 20 odst. 2 nebo v čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení.
2. Výdaje vynaložené institucí místa pobytu na jakéhokoli pracovníka v mezinárodní dopravě, který se předtím neobrátil na instituci místa pobytu a nemá nárok na věcné dávky, ale obdržel věcné dávky po předložení potvrzení uvedeného v čl. 20 odst. 2 nebo čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení, nahrazuje instituce označená za příslušnou v uvedeném potvrzení, nebo kterákoli jiná instituce určená pro tento účel příslušným úřadem dotyčného členského státu.
3. Příslušná instituce, nebo v případě uvedeném v odstavci 2, instituce označená za příslušnou nebo instituce určená pro tento účel si zachová pohledávku u příjemce dávek ve výši hodnoty neprávem poskytnutých věcných dávek. Uvedené instituce oznámí tyto pohledávky účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení, která vypracuje zprávu.
Článek 114
Prozatímní platby dávek v případech sporu o použitelných právních předpisech nebo o instituci, která má dávky poskytnout
Pokud by v případě sporu mezi institucemi nebo příslušnými úřady dvou nebo více členských států o to, které právní předpisy jsou použitelné na pracovníka na základě hlavy II nařízení nebo která instituce by měla poskytnout dávky, mohla dotyčná osoba žádat dávky, kdyby tento spor neexistoval, pobírá tato osoba prozatímně dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí místa bydliště nebo, nemá-li bydliště na území žádného z dotyčných členských států, dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí, které byla její žádost podána nejdříve.
Článek 115
Postupy pro lékařské prohlídky prováděné v jiném členském státě, než je příslušný stát
Instituce místa pobytu nebo bydliště, která má na základě článku 87 nařízení provést lékařskou prohlídku, postupuje v souladu s postupy stanovenými jí uplatňovanými právními předpisy.
Neexistují-li takové postupy, požádá příslušná instituce o informaci o postupech, které se mají použít.
Článek 116
Dohody o vrácení příspěvků
1. Dohody uzavřené na základě čl. 92 odst. 2 nařízení se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody uzavřené k provedení článku 51 nařízení č. 3 zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 117
Elektronické zpracování údajů
1. Jeden nebo více členských států nebo jejich příslušné úřady mohou po obdržení stanoviska správní komise přizpůsobit elektronickému zpracování údajů vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a jiných dokumentů, a také pracovní postupy a metody přenosu dat stanovené pro uplatňování nařízení a prováděcího nařízení.
2. Pokud to dovolí rozvoj elektronického zpracování dat v členských státech, provede správní komise studie nezbytné pro obecné rozšíření a sjednocení metod přizpůsobení vyplývajících z odstavce 1.
HLAVA VII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 118
Přechodná ustanovení týkající se důchodů
1. Žádosti o důchody, které ještě nebyly přiznány před vstupem nařízení v platnost, jsou vyřizovány dvěma způsoby:
- za dobu předcházející uvedenému dni v souladu s nařízením č. 3,
- za dobu od uvedeného dne v souladu s nařízením.
2. Žádost o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé podaná orgánu ode dne vstupu nařízení v platnost má za následek nové posouzení dávek, které byly přiznány pro stejný případ před uvedený dnem institucí nebo institucemi jednoho nebo více jiných členských států, v souladu s nařízením.
Článek 119
Přechodná ustanovení týkající se rodinných dávek
1. Nároky uvedené v čl. 94 odst. 9 nařízení jsou nároky, jež mají pracovníci s ohledem na své rodinné příslušníky, zakládající nárok na rodinné dávky, se sazbou a v mezích použitelných v den předcházející dni vstupu nařízení v platnost buď podle článku 41, nebo přílohy D nařízení č. 3, anebo podle článku 20 nebo přílohy 1 nařízení Komise 36/63/EHS ze dne 2. dubna 1963 o sociálním zabezpečení pro příhraniční pracovníky [4].
2. Je-li částka rodinných dávek uvedených v odstavci 1 vyšší než částka rodinných přídavků, které by náležely na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, je příslušná francouzská instituce příslušná pro zajištění jejich vyplácení pracovníkovi nebo přímo rodinným příslušníkům v jejich místě bydliště s ohledem na děti zakládající nárok na tyto dávky.
3. Pokud mají být rodinné dávky vypláceny na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, zajistí instituce místa bydliště rodinných příslušníků vyplácení rodinných přídavků v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na účet příslušné francouzské instituce.
4. Ve dvoustranných vztazích mezi dotyčnými členskými státy určují prováděcí pravidla k tomuto článku uvedené členské státy nebo jejich příslušné úřady.
Článek 120
Doplňkové prováděcí dohody
1. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států mohou případně uzavřít dohody určené k doplnění správních prováděcích pravidel k nařízení. Tyto dohody se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody podobné dohodám uvedeným v odstavci 1 platné v den předcházející dni vstupu prováděcího nařízení v platnost zůstávají použitelné za předpokladu, že jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 121
Povaha a změny příloh
1. Přílohy prováděcího nařízení jsou jeho nedílnou součástí.
2. Tyto přílohy mohou být pozměněny nařízením Rady přijatým na návrh Komise na žádost dotyčného členského státu nebo členských států nebo jejich příslušných úřadů po obdržení stanoviska správní komise.
3. "7. Pro účely tohoto nařízení se paušální příspěvky na výdaje spojené s porodem, poskytované podle německých právních předpisů rodinným příslušníkům pracovníků, nezaměstnaných osob, důchodců a žadatelů o důchod považují za věcnou dávku."
Článek 122
Vstup v platnost prováděcího nařízení
Toto prováděcí nařízení vstupuje v platnost prvním dnem sedmého měsíce po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. března 1972.
REGLAMENTO (CEE) No 574/72 DEL CONSEJO de 21 de marzo de 1972 por el que se establecen las modalidades de aplicación del Reglamento (CEE) no 1408/71 relativo a la aplicación de los regímenes de seguridad social a los trabajadores por cuenta ajena y a sus familiares que se desplacen dentro de la Comunidad
EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y, en particular, sus artículos 2, 7 y 51,
visto el Reglamento (CEE) no 1408/71 del Consejo, de 14 de junio de 1971, relativo a la aplicación de los regímenes de seguridad social a los trabajadores por cuenta ajena y a sus familias que se desplacen dentro de la Comunidad (1) y, en particular, su artículo 97,
vista la propuesta de la Comisión, formulada previa consulta a la Comisión administrativa para la seguridad social de los trabajadores migrantes,
visto el dictamen del Parlamento Europeo,
visto el dictamen del Comité económico y social,
considerando que, habiendo sido sustituido el Reglamento no 3, relativo a la seguridad social de los trabajadores migrantes (2), por el Reglamento (CEE) no 1408/71, cuyo artículo 99 ha derogado también el Reglamento no 4, por el que se establecen las modalidades de aplicación y se completan las disposiciones del Reglamento no 3 relativo a la seguridad social de los trabajadores migrantes (3), procede establecer unas modalidades de aplicación que respondan adecuadamente a las nuevas normas de base y a la experiencia adquirida durante los doce años de aplicación de los textos mencionados;
considerando que procede precisar, en particular, las instituciones competentes de cada Estado miembro, los documentos que han de presentar y las formalidades que han de cumplir los interesados para disfrutar de las prestaciones, las modalidades del control médico y las condiciones en que ha de efectuarse el reembolso de las prestaciones servidas o abonadas por la institución de cualquier Estado miembro con cargo a la institución de otro Estado miembro distinto y, por último, las atribuciones de la Comisión de cuentas,
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
TÍTULO I
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 1
Definiciones
Para todo lo relacionado con la aplicación del presente Reglamento:
a) el término «reglamento» designa al Reglamento (CEE) no 1408/71;
b) la expresión «reglamento de aplicación» designa al presente Reglamento;
c) los términos definidos en el artículo 1 del Reglamento tienen la significación que se les atribuye en dicho artículo.
Artículo 2
Modelos de Impresos. Información sobre las legislaciones. Guías
1. Los modelos de certificados, certificaciones, declaraciones, solicitudes y demás documentos necesarios para la aplicación del Reglamento y del Reglamento de aplicación serán elaborados por la Comisión administrativa.
Dos Estados miembros, o sus autoridades competentes, podrán adoptar, de común acuerdo y previo dictamen de la Comisión administrativa, modelos simplificados para sus relaciones mutuas.
2. La Comisión administrativa podrá recopilar, para uso de las autoridades competentes de los distintos Estados miembros, información sobre las diversas normas legislativas nacionales incluidas en el campo de aplicación del Reglamento.
3. La Comisión administrativa preparará guías, con el fin de dar a conocer a los interesados sus derechos y las formalidades administrativas que han de cumplir para ejercitarlos.
Antes de redactar esas guías, será consultado el Comité consultivo.
Artículo 3
Organismos de enlace. Comunicación entre las instituciones y entre los beneficiarios y las instituciones
1. Las autoridades competentes podrán designar organismos de enlace, facultados para comunicarse directamente entre sí.
2. Cualquier institución de un Estado miembro, así como cualquier persona que resida o se halle en el territorio de cualquier Estado miembro, podrá dirigirse a cualquier institución de otro Estado miembro, bien directamente, bien a través de los organismos de enlace.
Artículo 4
Anexos
1. En el Anexo 1 se especifican la autoridad competente o las autoridades competentes de cada Estado miembro.
2. En el Anexo 2 se especifican las instituciones competentes de cada Estado miembro.
3. En el Anexo 3 se especifican las instituciones del lugar de residencia y del lugar de estancia de cada Estado miembro.
4. En el Anexo 4 se especifican los organismos de enlace designados al amparo del apartado 1 del artículo 3 del Reglamento de aplicación.
5. En el Anexo 5 se especifican las disposiciones a que se refieren los artículos 5, apartado 3 del artículo 53, artículo 104, apartado 2 del artículo 105, artículos 116 y 120, del Reglamento de aplicación.
6. En el Anexo 6 se especifica el procedimiento para el pago de las prestaciones elegido por las instituciones deudoras de cada uno de los Estados miembros, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 53 del Reglamento de aplicación.
7. En el Anexo 7 se especifica el nombre y domicilio de los bancos a que se refiere el apartado 1 del artículo 55 del Reglamento de aplicación.
8. En el Anexo 8 se especifican los Estados miembros a los que es aplicable, en sus relaciones mutuas, lo dispuesto en la letra d) del apartado 1 del artículo 10 del Reglamento de aplicación.
9. En el Anexo 9 se especifican aquellos regímenes que han de ser tomados como base para el cálculo de las prestaciones en especie, con arreglo a lo dispuesto en la letra a) del apartado 3 del artículo 94 y en la letra a) del apartado 3 del artículo 95 del Reglamento de aplicación.
10. En el Anexo 10 se especifican las instituciones u organismos designados por las autoridades competentes, en virtud, sobre todo, del apartado 1 del artículo 6, del apartado 1 del artículo 11, de los apartados 2 y 3 del artículo 13, de los apartados 1, 2 y 3 del artículo 14, del apartado 1 del artículo 38, del apartado 1 del artículo 70, del apartado 2 del artículo 80, del artículo 81, del apartado 2 del artículo 82, del apartado 2 del artículo 85, del apartado 1 del artículo 89, del apartado 2 del artículo 91, del apartado 2 del artículo 102, del artículo 110 y del apartado 2 del artículo 113 del Reglamento de aplicación.
TÍTULO II
APLICACIÓN DE LAS DISPOSICIONES GENERALES DEL REGLAMENTO
Aplicación de los artículos 6 y 7 del Reglamento
Artículo 5
Sustitución de los acuerdos relativos a la aplicación de Convenios por el Reglamento de aplicación
Las disposiciones del Reglamento de aplicación sustituyen a las de los acuerdos sobre aplicación de convenios a que se refiere el artículo 6 del Reglamento; también sustituyen, siempre que no estén mencionadas en el Anexo 5, a las disposiciones sobre aplicación de normas de convenios a que se refiere la letra c) del apartado 2 del artículo 7 del Reglamento.
Aplicación del artículo 9 del Reglamento
Artículo 6
Admisión en el seguro voluntario o facultativo continuado
1. Si, teniendo en cuenta las disposiciones del artículo 9 y del apartado 3 del artículo 15 del Reglamento, el interesado reúne las condiciones requeridas para ser admitido, al amparo de la legislación de un determinado Estado miembro, al seguro voluntario o facultativo continuado de invalidez, de vejez y de muerte (pensiones) en varios regímenes, y si no ha estado sujeto al seguro obligatorio en uno de estos regímenes en razón de su último empleo, podrá acogerse a las precitadas disposiciones para ser admitido en el seguro voluntario o facultativo continuado, en el régimen señalado por la legislación de ese Estado miembro o, en su defecto, en el régimen que escoja.
2. Para beneficiarse de las disposiciones del apartado 2 del artículo 9 del Reglamento, el interesado habrá de presentar ante la institución del Estado miembro de que se trate un certificado que acredite los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro. Dicho certificado será expedido, a instancia del interesado, por la institución o por las instituciones que apliquen las legislaciones bajo las cuales haya cubierto esos períodos.
Aplicación del artículo 12 del Reglamento
Artículo 7
Normas generales referentes a la aplicación de las disposiciones de no acumulación. Aplicación de estas disposiciones a las prestaciones de invalidez, de vejez y de muerte (pensiones)
1. Cuando el beneficiario de una prestación, debida en virtud de la legislación de un Estado miembro, tenga a la vez derecho a otras prestaciones en virtud de la legislación de uno o varios de los restantes Estados miembros, se aplicarán las normas siguientes:
a) si la aplicación de lo dispuesto en los apartados 2 o 3 del artículo 12 del Reglamento da lugar a la reducción o a la suspensión concomitante de dichas prestaciones, ninguna de ellas podrá ser reducida o suspendida en una cuantía superior a la cuantía que resulte de dividir la cuantía a que afecte la reducción o la suspensión prevista por la legislación en virtud de la cual es debida cada prestación, por el número total de las prestaciones sujetas a reducción o suspensión a que tenga derecho el interesado;
b) si se trata de prestaciones de invalidez, de vejez o de muerte (pensiones) liquidadas por la institución de un Estado miembro con arreglo a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 46 del Reglamento, esta institución tendrá en cuenta las prestaciones de otra naturaleza y los ingresos o las remuneraciones que pudieran originar la reducción o la suspensión de la prestación debida por ella, no para calcular su cuantía teórica prevista en la letra a) del apartado 2 del artículo 46, del Reglamento, sino exclusivamente para la reducción o la suspensión de la cuantía prevista en la letra b) del apartado 2 del artículo 46, del Reglamento. No obstante, de la cuantía de esas prestaciones, de esos ingresos o de esas remuneraciones, sólo será tenida en cuenta una fracción, que se determinará en proporción a las diversas duraciones de los períodos de seguro cubiertos, conforme a lo dispuesto en la letra b) del apartado 2 del artículo 46 del Reglamento;
c) si se trata de prestaciones de invalidez, de vejez o de muerte (pensiones) liquidadas por la institución de un Estado miembro con arreglo a lo dispuesto en el primer párrafo del apartado 1 del artículo 46, del Reglamento, esta institución tendrá en cuenta, cuando proceda aplicar lo previsto en el apartado 3 del artículo 46 del Reglamento, las prestaciones de otra naturaleza y los ingresos o las remuneraciones que puedan originar la reducción o la suspensión de la prestación debida por ella, no para calcular la cuantía prevista en el apartado 1 del artículo 46, del Reglamento, sino exclusivamente para la reducción o la suspensión de la cuantía que pueda resultar de la aplicación del apartado 3 del artículo 46 del Reglamento. No obstante, de la cuantía de esas prestaciones, esos ingresos o esas remuneraciones, sólo será tenida en cuenta una fracción, que se obtendrá aplicando a dicha cuantía un coeficiente igual a la relación que se dé entre la cuantía de la prestación cifrada según lo previsto en el apartado 3 del artículo 46 del Reglamento y la que resulte de aplicar lo dispuesto en el primer párrafo del apartado 1 del artículo 46 del Reglamento.
2. Para cuanto se relacione con la aplicación de lo dispuesto en los apartados 2, 3 y 4 del artículo 12 del Reglamento, las instituciones competentes afectadas se darán mutuamente, a solicitud de cada una de ellas, todas las informaciones necesarias.
Artículo 8
Normas aplicables en caso de acumulación de derechos a prestaciones de maternidad en virtud de las legislaciones de varios Estados miembros
Si un trabajador o un miembro de su familia, puede alegar derechos al disfrute de prestaciones de maternidad en virtud de las legislaciones de dos o varios Estados miembros, estas prestaciones le serán concedidas al amparo, exclusivamente, de la legislación de aquél de los Estados miembros en cuyo territorio se haya producido el parto o, si el parto no se hubiera producido en el territorio de ninguno de ellos, al amparo, exclusivamente, de la legislación del Estado miembro a la que ese trabajador haya estado sometido en último lugar.
Artículo 9
Normas aplicables en caso de acumulación de derechos al auxilio por defunción en virtud de las legislaciones de varios Estados miembros
1. En caso de que el fallecimiento acaezca en el territorio de un Estado miembro, sólo se mantendrá el derecho al auxilio por defunción adquirido en virtud de la legislación del Estado miembro donde se haya producido el hecho, y se extinguirán los derechos a esta prestación adquiridos en virtud de la legislación de cualquier otro Estado miembro distinto.
2. En el caso de que el fallecimiento acaezca en el territorio de un Estado miembro, cuando el derecho al auxilio por defunción haya sido adquirido en virtud de las legislaciones de otros dos o varios Estados miembros, o en el caso de que el hecho se produzca fuera del territorio de los Estados miembros, cuando ese derecho haya sido adquirido en virtud de las legislaciones de dos o de varios Estados miembros, sólo se mantendrá el derecho adquirido en virtud de la legislación bajo la cual el trabajador haya cubierto su último período de seguro, y se extinguirán los derechos a esta prestación adquiridos en virtud de la legislación de cualquier otro Estado miembro.
Artículo 10
Normas aplicables en caso de acumulación de derechos a prestaciones o subsidios familiares o cuando el trabajador haya estado sometido sucesivamente a la legislación de varios Estados miembros a lo largo de un mismo período o de parte de período
1. Si, a lo largo de un mismo período, dos personas tienen derecho a prestaciones o subsidios familiares por un mismo miembro de la familia en virtud de los apartados 1 o 2 del artículo 73 o de los apartados 1 o 2 del artículo 74 del Reglamento y en virtud de la legislación del país de residencia de ese miembro de la familia, las disposiciones que se aplicarán en lo que respecta a la acumulación de derechos a prestaciones o subsidios familiares son las previstas por el país de residencia del miembro de la familia. Con este fin, el derecho a las prestaciones o los subsidios familiares debidos en virtud de los apartados 1 o 2 del artículo 73 o de los apartados 1 o 2 del artículo 74 del Reglamento se toma en consideración como si se tratare de un derecho adquirido en virtud de la legislación del país de residencia del miembro de la familia considerado.
2. Si un trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia ha estado sucesivamente sometido a la legislación de dos Estados miembros durante un período intercalado entre dos de los plazos previstos por la legislación de uno o de dos de esos Estados miembros para la concesión de las prestaciones o subsidios familiares, se aplicarán las normas siguientes:
a) las prestaciones o subsidios familiares a que el interesado pueda tener derecho como consecuencia de haber estado sujeto a la legislación de cada uno de estos Estados, se incluirán entre las prestaciones o subsidios de carácter diario debidos en aplicación de la legislación que se considere. Si en ninguna de las legislaciones se prevén prestaciones o subsidios de carácter diario, las prestaciones o subsidios familiares serán concedidos a prorrata entre el tiempo durante el cual haya estado sometido el interesado a la legislación de cada uno de los Estados miembros, y el período fijado en la legislación de que se trate;
b) cuando las prestaciones o subsidios familiares hayan sido abonados por una institución durante un período a lo largo del cual otra institución distinta hubiera debido abonarlos, habrá lugar a compensación entre ambas instituciones;
c) para la aplicación de lo dispuesto en las letras a) y b), cuando los períodos de empleo cubiertos bajo la legislación de un Estado miembro vengan expresados en unidades diferentes de aquellas que sirven para calcular las prestaciones o subsidios familiares en virtud de la legislación de otro Estado miembro, a la que el trabajador haya estado también sometido en el transcurso de un mismo período, se efectuará la conversión con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 15 del Reglamento de aplicación;
d) no obstante lo dispuesto en la letra a), y en el marco de las relaciones entre los Estados miembros mencionadas en el Anexo 8 del Reglamento de aplicación, aquella institución que sufrague las prestaciones o subsidios familiares como consecuencia de la primera actividad a lo largo del período de que se trate, continuará sufragándolos durante el resto de dicho período.
3. Si los miembros de la familia de un trabajador sometido a la legislación francesa o de un trabajador en paro que disfrute de las prestaciones por desempleo al amparo de la legislación francesa, trasladan su residencia del territorio de un Estado miembro al territorio de otro Estado miembro durante el mismo mes civil, aquella institución que esté obligada a servir los subsidios familiares el día primero de ese mes, continuará sirviéndolos durante el resto de dicho mes.
TÍTULO III
APLICACIÓN DE LAS DISPOSICIONES DEL REGLAMENTO RELATIVAS A LA DETERMINACIÓN DE LA LEGISLACIÓN APLICABLE
Aplicación de los artículos 13 a 17 del Reglamento
Artículo 11
Formalidades en caso de desplazamiento
1. En los casos previstos en el párrafo a) del apartado 1 del artículo 14 del Reglamento, la institución designada por la autoridad competente del Estado miembro cuya legislación haya que seguir aplicando, extenderá al trabajador, a solicitud de éste o de su empresario, si se cumplen las condiciones requeridas, un certificado de cambio de destino que acredite que sigue estando sometido a esa legislación e indicando hasta qué fecha.
2. La conformidad prevista en la letra b) del apartado 1 del artículo 14 del Reglamento, deberá ser solicitada por el empresario.
Artículo 12
Disposiciones particulares sobre afiliación al régimen alemán de la Seguridad Social
1. Cuando, en virtud de la letra b) del apartado 1 del artículo 14 del Reglamento, la legislación alemana sea aplicable a un trabajador empleado por alguna empresa o empresario cuya sede o cuyo domicilio se hallen fuera del territorio de Alemania, se aplicará la legislación de este país como si dicho trabajador tuviera su ocupación en el mismo lugar donde reside dentro del territorio alemán.
2. Cuando se paguen cotizaciones para un período determinado en virtud de la legislación de un Estado miembro que no sea Alemania, en concepto de seguro obligatorio en caso de invalidez, vejez o muerte (pensiones), pueden igualmente pagarse para el mismo período cotizaciones complementarias con arreglo a la legislación alemana (Hoeherversicherung).
Artículo 13
Ejercicio del derecho de opción por parte del personal al servicio de las misiones diplomáticas y de las oficinas consulares
1. El derecho de opción previsto en el apartado 2 del artículo 16 del Reglamento habrá de ser ejercido, la primera vez, dentro de los tres meses siguientes a la fecha en la que el trabajador por cuenta ajena haya sido contratado por la misión diplomática o por la oficina consular de que se trate o haya entrado al servicio personal de agentes de dicha misión o de esa oficina. La opción tendrá efectos a partir de la fecha de entrada en servicio. Cuando el interesado ejerza de nuevo su derecho de opción al término de un año civil, la opción tendrá efectos a partir del primer día del año civil siguiente.
2. El trabajador que ejerza su derecho de opción informará de ello a la institución que al efecto designe la autoridad competente del Estado miembro por cuya legislación haya optado, y, al mismo tiempo, lo pondrá en conocimiento de su empresario. La institución de que se trate dará cuenta de la opción ejercida, en tanto fuere necesario, a las demás instituciones de ese Estado miembro, con arreglo a las directrices emanadas de la autoridad competente de dicho Estado miembro.
3. La institución que al efecto designe la autoridad competente del Estado miembro por cuya legislación haya optado el trabajador, entregará a éste un certificado en el cual se hará constar que está sometido a la legislación de dicho Estado miembro mientras permanezca bien al servicio de la misión diplomática o de la oficina consular de que se trate, o bien al servicio personal de agentes de dicha misión o de dicha oficina.
4. Si el trabajador hubiere optado por la aplicación de la legislación alemana, las normas de dicha legislación serán aplicadas como si estuviese empleado en el mismo lugar donde tiene su sede el Gobierno alemán. La autoridad competente designará a la institución que será competente en materia de seguro de enfermedad.
Artículo 14
Ejercicio del derecho de opción por parte de los agentes auxiliares de las Comunidades Europeas
1. El derecho de opción previsto en el apartado 3 del artículo 16 del Reglamento habrá de ser ejercido en el momento de celebrar el contrato de trabajo. La autoridad facultada para celebrar ese contrato informará de ello a la institución que al efecto designe la autoridad competente del Estado miembro por cuya legislación haya optado el agente auxiliar. Dicha institución informará de ello, en tanto fuere necesario, a las demás instituciones del mismo Estado miembro.
2. La institución que al efecto designe la autoridad competente del Estado miembro por cuya legislación haya optado el agente auxiliar, entregará a éste un certificado en el cual se hará constar que estará sometido a la legislación de dicho Estado miembro mientras permanezca al servicio de las Comunidades Europeas en calidad de agente auxiliar.
3. Las autoridades competentes de los Estados miembros designarán, en tanto fuere necesario, las instituciones que serán competentes en lo que atañe a los agentes auxiliares de las Comunidades Europeas.
4. Si el agente auxiliar con un puesto de trabajo situado en el territorio de un Estado miembro distinto de Alemania hubiere optado por la aplicación de la legislación alemana, lo dispuesto en esta legislación será aplicado como si el agente auxiliar estuviese empleado en el mismo lugar donde el Gobierno alemán tiene su sede. La autoridad competente designará a la institución que será competente en materia de seguro de enfermedad.
TÍTULO IV
APLICACIÓN DE LAS DISPOSICIONES DEL REGLAMENTO REFERENTES A LAS DIVERSAS CLASES DE PRESTACIONES
CAPÍTULO I
Normas generales referentes a la totalización de los períodos de seguro
Artículo 15
1. En los casos previstos en el apartado 1 del artículo 18, en el artículo 38, en los apartados 1 a 3 del artículo 45, en el artículo 64 y en los apartados 1 y 2 del artículo 67 del Reglamento, la totalización de los períodos se practicará conforme a las reglas siguientes:
a) a los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación de un Estado miembro se agregarán los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro, en la medida en que resulte necesario computarlos para completar los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación del primer Estado miembro, para adquirir, conservar o recuperar el derecho a las prestaciones, con la condición de que dichos períodos de seguro o de residencia no se superpongan. Si se tratare de prestaciones de invalidez, de vejez o de muerte (pensiones) que hubieren de ser liquidadas por las instituciones de dos o varios Estados miembros, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 46 del Reglamento, cada una de las instituciones afectadas practicará por separado esta totalización, computando el conjunto de los períodos de seguro o de residencia cubiertos por el trabajador bajo las legislaciones de todos los Estados miembros a que haya estado sometido, sin perjuicio, en su caso, de lo dispuesto en los apartados 2 y 3 del artículo 45 y en el apartado 2, letra c) del artículo 46 del Reglamento.
b) cuando algún período de seguro o de residencia cubierto en el marco de un seguro obligatorio bajo la legislación de un Estado miembro coincida con un período de seguro cubierto en el marco de seguro voluntario o facultativo continuado bajo la legislación de otro Estado miembro, sólo se computará el primero de dichos períodos;
c) cuando un período de seguro o de residencia distinto de un período asimilado cubierto bajo la legislación de un Estado miembro coincida con un período asimilado en virtud de la legislación de otro Estado miembro, sólo se computará el primero de dichos períodos;
d) los períodos asimilados en virtud de las legislaciones de dos o varios Estados miembros sólo serán computados por la institución del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido el asegurado obligatoriamente en último lugar antes del período de que se trate; en el caso de que el asegurado no hubiera estado obligatoriamente sometido a la legislación de ningún Estado miembro antes del período en cuestión, éste será computado por la institución del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido obligatoriamente el asegurado por primera vez después de dicho período;
e) cuando no se pueda determinar con exactitud en qué época han sido cubiertos ciertos períodos de seguro o de residencia bajo la legislación de un Estado miembro, se dará por supuesto que dichos períodos no se superponen a los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación de otro Estado miembro, y se tendrán en cuenta en la medida en que puedan ser útilmente computados;
f) cuando, según la legislación de un Estado miembro, ciertos períodos de seguro o de residencia sólo sean computados si han sido cubiertos dentro de un plazo determinado, la institución que aplique esta legislación:
i) sólo computará los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación de otro Estado miembro si han sido cubiertos dentro del plazo en cuestión, o
ii) prolongará dicho plazo en un lapso de tiempo igual a los períodos de seguro total o parcialmente cubiertos, dentro de dicho plazo, bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro, siempre que se trate de períodos de seguro o de residencia que den únicamente lugar, según la legislación del segundo Estado miembro, a la suspensión del plazo dentro del cual han de ser cubiertos los períodos de seguro.
2. Los períodos de seguro que hayan sido cubiertos bajo la legislación de un Estado miembro no incluida en el campo de aplicación del Reglamento, pero que hayan de ser computados en virtud de otra legislación del mismo Estado miembro incluida en el campo de aplicación del Reglamento, serán considerados como períodos de seguro o de residencia computables a efectos de la totalización.
3. Cuando los períodos de seguro cubiertos bajo la legislación de un Estado miembro se expresen en unidades diferentes de aquellas que se utilizan en la legislación de otro Estado miembro, la conversión necesaria, a efectos de la totalización, se practicará según las normas siguientes:
a) si se tratare de un trabajador que ha estado sometido al régimen de la semana de seis días:
i) un día equivaldrá a ocho horas, y a la inversa;
ii) seis días equivaldrán a una semana, y a la inversa;
iii) veintiséis días equivaldrán a un mes, y a la inversa;
iv) tres meses, o trece semanas, o setenta y ocho días, equivaldrán a un trimestre, y a la inversa;
v) para convertir las semanas en meses, y a la inversa, se convertirán las semanas y los meses en días;
vi) la aplicación de las normas precedentes no podrá en ningún caso dar lugar a que se compute, para el conjunto de los períodos de seguro cubiertos en el transcurso de un año civil, un total de más de trescientos doce días, o de cincuenta y dos semanas, o de doce meses, o de cuatro trimestres;
b) si el trabajador ha estado sometido al régimen de la semana de cinco días:
i) un día equivaldrá a nueve horas, y a la inversa;
ii) cinco días equivaldrán a una semana, y a la inversa;
iii) veintidós días equivaldrán a un mes, y a la inversa;
iv) tres meses, o trece semanas, o sesenta y seis días, equivaldrán a un trimestre, y a la inversa;
v) para convertir las semanas en meses, y a la inversa, se convertirán las semanas y los meses en días;
vi) la aplicación de las normas precedentes no podrá dar en ningún caso lugar a que se compute, para el conjunto de los períodos de seguro cubiertos durante un año civil, un total de más de doscientos sesenta y cuatro días, o de cincuenta y dos semanas, o de doce meses, o de cuatro trimestres.
CAPÍTULO 2
ENFERMEDAD Y MATERNIDAD
Aplicación del artículo 18 del Reglamento
Artículo 16
Certificación de los períodos de seguro
1. Para acogerse a lo dispuesto en el artículo 18 del Reglamento, el trabajador deberá presentar en la institución competente un certificado donde habrán de constar los períodos de seguro cubiertos bajo la legislación a la que haya estado sometido anteriormente en último lugar.
2. Ese certificado será expedido, a petición del trabajador, por la institución o las instituciones del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido anteriormente en último lugar. Si no presenta dicho certificado, la institución competente se dirigirá a la o a las instituciones correspondientes, para obtenerla.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 se aplicará por analogía, cuando sea necesario computar períodos de seguro cubiertos con anterioridad bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro para satisfacer las condiciones exigidas por la legislación del Estado competente.
Aplicación del artículo 19 del Reglamento
Artículo 17
Prestaciones en especie en caso de residencia en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Para percibir prestaciones en especie en virtud del artículo 19 del Reglamento, el trabajador habrá de inscribirse, con los miembros de su familia, en la institución del lugar de residencia, presentando un certificado que acredite que tiene derecho a las prestaciones en especie para sí mismo y para los miembros de su familia. Este certificado será expedido por la institución competente, a la vista de los datos facilitados, en su caso, por el empresario. Si el trabajador por cuenta ajena o los miembros de su familia, no presentaren dicho certificado, la institución del lugar de residencia se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
2. Este certificado tendrá validez mientras la institución del lugar de residencia no reciba la notificación de que ha sido anulado. Sin embargo, cuando dicho certificado sea expedido por una institución francesa, tendrá validez durante el plazo de sólo tres meses, a partir de la fecha de su expedición, y deberá renovarse cada tres meses.
3. Cuando se trate de un trabajador de temporada, el certificado a que se refiere el apartado 1 será válido para toda la duración prevista del trabajo de temporada, a menos que la institución competente notifique antes su anulación a la institución del lugar de residencia.
4. La institución del lugar de residencia comunicará a la institución competente toda inscripción que efectúe con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1.
5. Al solicitar las prestaciones en especie, el interesado habrá de presentar los documentos justificativos que, para su concesión exija la legislación del Estado miembro en cuyo territorio resida.
6. En caso de hospitalización, la institución del lugar de residencia notificará a la institución competente, en el plazo de los tres días siguientes a aquél en que tenga conocimiento de ello, la fecha de ingreso en el establecimiento hospitalario y la duración probable de la hospitalización, así como la fecha de alta. Se omitirá, no obstante, esta notificación cuando a la institución del lugar de residencia se le haya de reembolsar a tanto alzado el coste de las prestaciones en especie.
7. La institución del lugar de residencia comunicará con antelación a la institución competente lo que resuelva en cada caso sobre la concesión de prestaciones en especie incluidas en la lista del apartado 2 del artículo 24 del Reglamento. La institución competente dispondrá de un plazo de quince días contados a partir del envío de esa notificación, para formular, en su caso, su oposición motivada. La institución del lugar de residencia concederá las prestaciones en especie, si no ha recibido oposición al término de dicho plazo. Cuando las prestaciones en especie hayan de ser concedidas en casos de urgencia absoluta, la institución del lugar de residencia lo comunicará sin demora a la institución competente. No procederá, sin embargo, formular oposición motivada cuando a la institución del lugar de residencia se le haya de reembolsar a tanto alzado el coste de las prestaciones en especie.
8. El trabajador o los miembros de su familia están obligados a informar a la institución del lugar de residencia de cualquier cambio registrado en su situación que pueda modificar el derecho a las prestaciones en especie, y muy en particular de cualquier abandono o cambio de actividad del trabajador así como de cualquier variación referente al lugar de residencia o de estancia del mismo o de los miembros de su familia. La institución competente informará, por su parte, a la institución del lugar de residencia de la baja en la afiliación o de la extinción de los derechos a prestaciones en especie del trabajador. La institución del lugar de residencia podrá solicitar en todo momento de la institución competente cualquier clase de datos sobre la afiliación o sobre los derechos a prestaciones en especie del trabajador.
9. Dos o varios Estados miembros, o sus autoridades competentes, podrán convenir, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades de aplicación.
Artículo 18
Prestaciones en metálico en caso de residencia en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Para percibir prestaciones en metálico en virtud de la letra b) del apartado 1 del artículo 19 del Reglamento, el trabajador habrá de dirigirse, en el plazo de los tres días siguientes al comienzo de su incapacidad laboral, a la institución del lugar de residencia, presentando una notificación de baja en el trabajo o, si está previsto en la legislación aplicada por la institución competente o por la institución del lugar de residencia, un certificado de incapacidad para el trabajo expedido por el médico que le asista.
2. Si los médicos del país de residencia que les asisten no expidieren a sus pacientes certificados de incapacidad para el trabajo, el interesado se dirigirá directamente a la institución del lugar de residencia, dentro del plazo fijado en la legislación aplicada por ella.
Dicha institución procederá inmediatamente a obtener el dictamen médico sobre la incapacidad para el trabajo y a expedir el certificado previsto en el apartado 1. Este certificado, en el que se indicará la duración probable de la incapacidad, será remitido sin demora a la institución competente.
3. Cuando no se aplique el apartado 2, la institución del lugar de residencia dispondrá lo antes posible, y en todo caso dentro de los tres días siguientes a la fecha en la que el interesado se haya dirigido a ella, el examen médico del interesado, como si se tratase de un asegurado suyo. El informe del médico que haya procedido al examen, en el que no dejará de indicarse la duración probable de la incapacidad, será remitido por la institución del lugar de residencia a la institución competente, dentro de los tres días siguientes a la fecha del examen.
4. La institución del lugar de residencia se encargará posteriormente, en tanto fuere necesario, del control administrativo o médico del trabajador, como si se tratase de un asegurado suyo. Tan pronto como compruebe que el trabajador ha recobrado la aptitud para reanudar el trabajo, lo pondrá sin demora en su conocimiento y en el de la institución competente, indicando la fecha en que se da por terminada la incapacidad para el trabajo. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 6, a la notificación dirigida al interesado se le atribuirá el valor de una decisión adoptada en nombre de la institución competente.
5. La institución competente conservará en todo caso la facultad de someter al interesado al examen de un médico elegido por ella.
6. Si la institución competente resolviere denegar las prestaciones en metálico por no haberse sometido el trabajador a las formalidades previstas en la legislación del país de residencia, o si comprobare que el trabajador ha recobrado la aptitud para reanudar el trabajo, notificará su decisión al interesado y dirigirá simultáneamente una copia de la misma a la institución del lugar de residencia.
7. Cuando el trabajador reanude el trabajo, lo comunicará a la institución competente, si así está previsto por la legislación aplicada por ella.
8. La institución competente pagará las prestaciones en metálico a través de los medios adecuados, principalmente por giro postal internacional, y lo comunicará a la institución del lugar de residencia y al interesado. Si la institución del lugar de residencia pagare las prestaciones en metálico por cuenta de la institución competente, esta última informará al interesado de sus derechos e indicará a la institución del lugar de residencia la cuantía de las prestaciones en metálico, las fechas en que han de ser pagadas y la duración máxima fijada para su disfrute en la legislación del Estado competente.
9. Dos o varios Estados miembros, o sus autoridades competentes, podrán convenir, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades de aplicación.
Aplicación del artículo 20 del Reglamento
Artículo 19
Disposiciones referentes a los trabajadores fronterizos y a los miembros de sus familias
Cuando se trate de trabajadores fronterizos o de miembros de sus familias, los medicamentos y los vendajes, las lentes y las pequeñas prótesis, los análisis y las pruebas del laboratorio, sólo podrán ser dispensados o efectuados en el territorio del Estado miembro donde hayan sido prescritos, y según la legislación de dicho Estado miembro.
Aplicación del artículo 22 del Reglamento
Artículo 20
Prestaciones en especie en caso de estancia en un Estado miembro distinto del Estado competente. Caso particular de los trabajadores destinados en otro sitio y de los trabajadores de transportes internacionales y miembros de su familia
1. Para percibir prestaciones en especie para sí mismo o para los miembros de su familia que le acompañen en su cambio de destino, el trabajador a que se refiere el inciso i) del párrafo a) del apartado 1 del artículo 14 del Reglamento, habrá de presentar en la institución del lugar de estancia el certificado previsto por el artículo 11 del Reglamento de aplicación. Una vez que el trabajador haya presentado dicho certificado, quedará entendido que reúne las condiciones para tener derecho a las prestaciones en especie.
2. Para percibir prestaciones en especie para sí mismo o para los miembros de su familia que le acompañen cuando se halle por razón de su empleo o en el territorio de un Estado miembro distinto del Estado competente, el trabajador de los transportes internacionales a que se refiere la letra a) del apartado 2 del artículo 14 del Reglamento, habrá de presentar lo antes posible en la institución del lugar de estancia un certificado especial extendido por el empresario o por quien lo sustituya, dentro del mismo mes civil de su presentación o de los dos meses civiles anteriores. En ese certificado deberá constar sin falta la fecha a partir de la cual el interesado trabaja por cuenta de dicho empresario, así como la denominación y el domicilio de la institución competente; no obstante, si el empresario no estuviere obligado a conocer la institución competente según la legislación del Estado competente, el interesado tendrá que indicar por escrito la denominación y el domicilio de dicha institución, en el momento de presentar su solicitud en la institución del lugar de estancia. Una vez que haya presentado dicho certificado, quedará entendido que el trabajador reúne las condiciones para tener derecho a las prestaciones en especie. En el supuesto de que no pueda dirigirse a la institución del lugar de estancia antes de recibir la asistencia médica, el trabajador obtendrá no obstante esa asistencia mediante la simple presentación del certificado precitado, como si fuese un asegurado de esa institución.
3. La institución del lugar de estancia se dirigirá, en el plazo de tres días, a la institución competente, con objeto de comprobar si el interesado reúne las condiciones exigidas para tener derecho a las prestaciones en especie; y hasta que reciba respuesta de la institución competente, estará obligada a abonar las prestaciones, durante el plazo máximo de treinta días.
4. La institución competente responderá a la del lugar de estancia en el plazo de los diez días siguientes a la recepción del requerimiento de esta última institución. Si la respuesta es afirmativa, la institución competente puntualizará, en su caso, la duración máxima para el disfrute de las prestaciones en especie prevista por la legislación que aplique, y la institución del lugar de estancia seguirá abonando dichas prestaciones.
5. En sustitución del certificado señalado en los apartados 1 y 2, los trabajadores a que se refieren dichos apartados podrán presentar en la institución del lugar de estancia un certificado que acredite que reúnen las condiciones exigidas para tener derecho a las prestaciones en especie. En este certificado, que será expedido por la institución competente, habrá de constar, en su caso, la duración máxima de concesión de las prestaciones en especie prevista por la legislación del Estado competente. En este caso, no será aplicable lo dispuesto en los apartados 1, 2, 3 y 4.
6. Lo dispuesto en los apartados 6, 7 y 9 del artículo 17 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
7. Las prestaciones en especie que se abonen en virtud de la presunción legal del apartado 1 o del apartado 2, darán lugar al reembolso previsto en el apartado 1 del artículo 36 del Reglamento.
Artículo 21
Prestaciones en especie en caso de estancia en un Estado miembro distinto del Estado competente. Trabajadores no comprendidos en el artículo 20 del Reglamento de aplicación
1. Para percibir prestaciones en especie en virtud del inciso i) de la letra a) del apartado 1 del artículo 22 del Reglamento, cuando su caso no esté comprendido en el artículo 20 del Reglamento de aplicación, el trabajador deberá presentar en la institución del lugar de estancia un certificado que acredite que tiene derecho a las prestaciones en especie. Este certificado, que expedirá la institución competente a instancia del trabajador, a ser posible antes de que deje el territorio del Estado miembro en que reside, indicará en particular, en su caso, la duración máxima de concesión de las prestaciones en especie prevista por la legislación del Estado competente. Si el interesado no presentare dicho certificado, la institución del lugar de estancia se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
2. Lo dispuesto en los apartados 6, 7 y 9 del artículo 17 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
Artículo 22
Prestaciones en especie para los trabajadores por cuenta ajena o por cuenta propia en caso de traslado de residencia o de regreso al país de residencia, así como para los trabajadores por cuenta ajena o por cuenta propia autorizados para desplazarse a otro Estado miembro con el fin de recibir asistencia
1. Para percibir prestaciones en especie en virtud del inciso i) de la letra b) del apartado 1 del artículo 22 del Reglamento, el trabajador deberá presentar en la institución del lugar de residencia un certificado que acredite que tiene derecho a seguir disfrutando de dichas prestaciones. Este certificado, que expedirá la institución competente, indicará principalmente, en su caso, la duración máxima durante la cual se pueden seguir abonando las prestaciones en especie según la legislación del Estado competente. Se podrá expedir dicho certificado después de la marcha del interesado y a instancia de éste, cuando no haya sido posible expedirlo con anterioridad por razones de fuerza mayor.
2. Lo dispuesto en los apartados 6, 7 y 9 del artículo 17 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable por analogía cuando se trate de abonar las prestaciones en especie, en el caso contemplado por la letra c) del apartado 1 del artículo 22 del Reglamento.
Artículo 23
Prestaciones en especie para los miembros de la familia
Lo dispuesto en el artículo 21 o en el 22 del Reglamento de aplicación, según el caso, será aplicable por analogía cuando se trate de otorgar las prestaciones en especie a los miembros de la familia a que se refiere el apartado 3 del artículo 22 del Reglamento.
Artículo 24
Prestaciones en metálico a los trabajadores en caso de estancia en un Estado miembro distinto del Estado competente
Para percibir prestaciones en metálico en virtud del inciso ii) de la letra a) del apartado 1 del artículo 22 del Reglamento, lo dispuesto en el artículo 18 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía. No obstante, y sin perjuicio de su obligación de presentar un certificado de incapacidad para el trabajo, cuando el trabajador se halle en el territorio de cualquier Estado miembro sin ejercer en él una actividad profesional, no tendrá que presentar la notificación de interrupción del trabajo prevista en el apartado 1 del artículo 18 del Reglamento de aplicación.
Aplicación del apartado 3 del artículo 23 del Reglamento
Artículo 25
Certificado relativo a los miembros de la familia que han de ser tenidos en cuenta para el cálculo de las prestaciones en metálico
1. Para acogerse a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 23 del Reglamento, el trabajador habrá de presentar en la institución competente un certificado relativo a los miembros de su familia que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél en que radique dicha institución.
2. Este certificado será expedido por la institución del lugar de residencia de los miembros de la familia.
Tendrá validez durante los doce meses siguientes a la fecha en que haya sido expedido. Podrá ser renovado, y en este caso, la duración de su validez se contará a partir de la fecha de su renovación.
El interesado deberá notificar sin demora a la institución competente cualquier hecho que obligue a modificar dicho certificado. Toda modificación surtirá efecto a partir del día en que se haya producido el hecho.
3. En sustitución del certificado previsto en el apartado 1, la institución competente podrá exigir al interesado la presentación de documentos recientes que acrediten el estado civil de los miembros de su familia que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél en que radique la mencionada institución.
Aplicación del apartado 1 del artículo 25 del Reglamento
Artículo 26
Prestaciones a los trabajadores en paro que se desplacen en busca de empleo a un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Para percibir prestaciones en especie y en metálico para sí mismo o para los miembros de su familia en virtud del apartado 1 del artículo 25 del Reglamento, el trabajador en paro deberá presentar en la institución del seguro de enfermedad del lugar a donde se haya desplazado un certificado que habrá de solicitar antes de su partida a la institución competente del seguro de enfermedad. Si el trabajador en paro no presentare dicho certificado, la institución del lugar adonde se haya desplazado, se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
En ese certificado se declarará la existencia del derecho a las prestaciones en cuestión bajo las condiciones señaladas en la letra a) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento; se indicará, asimismo, la duración de tal derecho, habida cuenta de lo dispuesto en la letra c) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, y se puntualizará la cuantía de las prestaciones en metálico que se habrán de abonar, en su caso, en concepto del seguro de enfermedad y mientras dure el derecho, en caso de incapacidad para el trabajo o de hospitalización.
2. La institución del seguro de desempleo del lugar adonde se haya desplazado el trabajador en paro certificará sobre una copia del documento previsto en el artículo 83 del Reglamento de aplicación que remitirá a la institución del seguro de enfermedad del mismo lugar, que el interesado reúne las condiciones especificadas en la letra b) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, así como la fecha a partir de la cual el trabajador disfrutará de las prestaciones del seguro de desempleo por cuenta de la institución competente.
Ese certificado tendrá validez, dentro del plazo señalado en la letra c) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, mientras el interesado reúna las condiciones; cuando deje de reunirlas, la institución del seguro de desempleo del lugar adonde se haya desplazado el trabajador en paro informará de ello, en el plazo de tres días, a la antedicha institución del seguro de enfermedad.
3. Lo dispuesto en los apartados 6 y 7 del artículo 17 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
Aplicación del apartado 3 del artículo 25 del Reglamento
Artículo 27
Prestaciones en especie a los miembros de las familias de los trabajadores en paro que residan en un Estado miembro distinto del Estado competente
Lo dispuesto en el artículo 17 del Reglamento de aplicación será aplicable por analogía cuando se trate de conceder las prestaciones en especie a los miembros de las familias de los trabajadores en paro cuando residan en el territorio de cualquier Estado miembro distinto del Estado competente. Para inscribir a los miembros de la familia de aquellos trabajadores en paro que disfruten de prestaciones en virtud del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, habrá de presentarse el certificado a que se refiere el apartado 1 del artículo 26 del Reglamento de aplicación. Dicho certificado será válido durante el período fijado para la percepción de las prestaciones previstas en el apartado 1 del artículo 69 del Reglamento.
Aplicación del artículo 26 del Reglamento
Artículo 28
Prestaciones en especie a los solicitantes de pensiones o de rentas y a los miembros de sus familias
1. Para percibir prestaciones en especie dentro del territorio del Estado miembro donde resida, en virtud del apartado 1 del artículo 26 del Reglamento, el interesado habrá de inscribirse e inscribir a los miembros de su familia en la institución de su lugar de residencia, presentando un certificado que acredite que tiene derecho a las mencionadas prestaciones en virtud de la legislación de cualquier otro Estado miembro. Dicho certificado será expedido por la institución de ese otro Estado miembro que sea competente en cuanto a las prestaciones en especie.
2. La institución del lugar de residencia comunicará a la que haya expedido el certificado, cualquier inscripción que efectúe con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1.
Aplicación de los artículos 28 y 28 bis del Reglamento
Artículo 29
Prestaciones en especie a los titulares de pensiones o de rentas y a los miembros de sus familias que no residan en un Estado miembro con arreglo a cuya legislación perciban una pensión o una renta y tengan derecho a prestaciones
1. Para percibir prestaciones en especie dentro del territorio del Estado miembro donde resida, en virtud del apartado 1 del artículo 28 del Reglamento, el titular de una pensión o de una renta habrá de inscribirse e inscribir a los miembros de su familia en la institución de su lugar de residencia, presentando un certificado que acredite que tiene derecho a las mencionadas prestaciones, para sí mismo y para los miembros de su familia, en virtud de la legislación o de una de las legislaciones con arreglo a la cual o a las cuales le corresponde una pensión o una renta.
2. Dicho certificado será expedido, a petición del titular, por la institución o por una de las instituciones deudoras de pensión o de renta o, en su caso, por la institución facultada para resolver sobre el derecho a las prestaciones en especie, en el supuesto de que el titular reúna las condiciones exigidas para tener derecho a las mismas. Si el titular no presenta este certificado, la institución del lugar de residencia se dirigirá, para obtenerlo, bien a la institución o a las instituciones deudoras de las pensiones o las rentas, o bien, en su caso, a aquella institución que esté facultada a tal efecto. Mientras tanto y hasta que reciba el certificado, la institución del lugar de residencia podrá proceder a una inscripción provisional del titular y de los miembros de su familia tras examinar aquellos documentos justificativos que estime suficientes. Tal inscripción sólo acarreará obligaciones a la institución que haya de sufragar las prestaciones en especie, cuando esta institución ha expedido el certificado previsto en el apartado 1.
3. La institución del lugar de residencia comunicará a la que haya expedido el certificado previsto en el apartado 1 toda inscripción que efectúe con arreglo a lo dispuesto en dicho apartado.
4. Al solicitar cualquier prestación en especie, el titular deberá probar ante la institución del lugar de residencia que sigue teniendo derecho a una pensión o renta, mediante la presentación del resguardo o de la matriz del giro correspondiente al último cobro periódico.
5. El titular o los miembros de su familia deberán informar a la institución del lugar de residencia de cualquier cambio producido en su situación que pueda modificar su derecho a las prestaciones en especie y, sobre todo, de cualquier suspensión o supresión de la pensión o de la renta y de cualquier traslado de residencia. Las instituciones deudoras de la pensión o la renta notificarán asimismo tales cambios a la institución del lugar de residencia del titular.
6. La Comisión administrativa fijará, en tanto fuere necesario, el modo de determinar a qué institución le corresponde asumir la carga de las prestaciones en especie, en el caso a que se refiere la letra b) del apartado 2 del artículo 28 del Reglamento.
Aplicación del artículo 29 del Reglamento
Artículo 30
Prestaciones en especie a los miembros de la familia que residan en un Estado miembro distinto de aquel donde reside el titular de pensión o de renta
1. Para percibir prestaciones en especie dentro del territorio del Estado miembro donde residan, en virtud del apartado 1 del artículo 29 del Reglamento, los miembros de la familia habrán de inscribirse en la institución del lugar de residencia, presentando los documentos justificativos que la legislación aplicada por dicha institución exija para la concesión de las mencionadas prestaciones a los miembros de la familia de un titular de pensión o de renta, y, un certificado que acredite que el titular tiene derecho a tales prestaciones para sí mismo y para los miembros de su familia. Este certificado, que será expedido por la institución del lugar de residencia del titular, tendrá validez mientras la institución del lugar de residencia de los miembros de la familia no reciba la notificación de que ha sido anulado. No obstante, cuando dicho certificado sea expedido por una institución francesa, sólo será válido durante los doce meses siguientes a su fecha de expedición, y habrá de ser renovado todos los años.
2. Al solicitar cualquier prestación en especie, los miembros de la familia deberán presentar en la institución de su lugar de residencia el certificado previsto en el apartado 1, siempre que la legislación aplicada por dicha institución exija a tal efecto la presentación del título de pensión o de renta.
3. La institución del lugar de residencia del titular informará a la del lugar de residencia de los miembros de la familia de la suspensión o de la supresión de la pensión o de la renta, así como de cualquier traslado de residencia del titular. La institución del lugar de residencia de los miembros de la familia podrá recabar en todo momento de la institución del lugar de residencia del titular toda clase de informes sobre los derechos a las prestaciones en especie.
4. Los miembros de la familia deberán informar a la institución de su lugar de residencia de cualquier cambio producido en su situación que pueda modificar su derecho a las prestaciones en especie y, sobre todo, de cualquier traslado de residencia.
Aplicación del artículo 31 del Reglamento
Artículo 31
Prestaciones en especie a los titulares de pensiones o de rentas y a los miembros de sus familias cuando se hallen en un Estado miembro distinto de aquel donde tienen su residencia
1. Para percibir prestaciones en especie en virtud del artículo 31 del Reglamento, el titular de pensión o de renta habrá de presentar en la institución de su lugar de estancia un certificado que acredite que tiene derecho a las mencionadas prestaciones. En este certificado, que será expedido por la institución del lugar de residencia del titular antes, si es posible, de que éste abandone el territorio del Estado miembro donde resida, se hará constar, en su caso, la duración máxima de concesión de las prestaciones en especie prevista por la legislación de dicho Estado miembro. Si el titular no presenta este certificado, la institución del lugar de estancia se dirigirá, para obtenerlo, a la del lugar de residencia.
2. Lo dispuesto en los apartados 6, 7 y 9 del artículo 17 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía. En tal caso, se considerará que es la institución del lugar de residencia del titular de pensión o de renta la institución competente.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable por analogía, cuando se trate de conceder prestaciones en especie a los miembros de la familia a que se refiere el artículo 31 del Reglamento.
Aplicación del apartado 1 del artículo 35 del Reglamento
Artículo 32
Instituciones a las que pueden dirigirse los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados, así como los miembros de sus familias, cuando se hallen o residan en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. En los casos a que se refiere el apartado 1 del artículo 35 del Reglamento y cuando, en el país de estancia o de residencia, las prestaciones previstas por el régimen del seguro de enfermedad o de maternidad para los trabajadores navales de la industria del acero sean equivalentes a las establecidas por el régimen especial para los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados, los trabajadores de este sector y los miembros de sus familias podrán dirigirse a la institución que, dentro del territorio del Estado miembro donde se hallen o residan, esté más próxima, entre las designadas al efecto en el Anexo 3 del Reglamento de aplicación, aunque se trate de una institución del régimen aplicable a los trabajadores manuales de la industria del acero, la cual vendrá obligada, en tal supuesto, a abonar las prestaciones.
2. Cuando las prestaciones establecidas por el régimen especial para los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados resulten más beneficiosas, estos trabajadores o los miembros de sus familias podrán dirigirse ya sea a la institución encargada de aplicar dicho régimen ya a la institución que, dentro del territorio del Estado miembro donde se hallen o residan, esté más próxima, entre las que apliquen el régimen para los trabajadores manuales de la industria del acero. En este último caso, la institución a que se acaba de aludir deberá señalar al interesado que, si se dirige a la institución encargada de aplicar el referido régimen especial, obtendrá prestaciones más beneficiosas; al mismo tiempo, deberá indicarle la denominación y el domicilio de tal institución.
Aplicación del apartado 3 del artículo 35 del Reglamento
Artículo 33
Cómputo del período durante el cual la institución de otro Estado miembro haya abonado ya las prestaciones
Para aplicar lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 35 del Reglamento, la institución de un Estado miembro que haya de servir prestaciones, podrá recabar de la correspondiente institución de otro Estado miembro los informes que necesite sobre el período durante el cual la segunda de dichas instituciones haya abonado ya prestaciones por el mismo caso de enfermedad o de maternidad.
Artículo 34
Reembolso por la institución competente de un Estado miembro de los gastos ocasionados durante una estancia en otro Estado miembro
1. Cuando no haya sido posible dar cumplimiento a las formalidades previstas en los apartados 1, 2 y 5 del artículo 20 y en los artículos 21, 23 y 31 del Reglamento de aplicación, durante la estancia en el territorio de un Estado miembro distinto del Estado competente, los gastos ocasionados serán reembolsados por la institución competente, a petición del trabajador, con arreglo a las tarifas de reembolso aplicadas por la institución del lugar de estancia.
2. La institución del lugar de estancia facilitará, a cualquier institución competente que se las pida, cualquier clase de indicaciones sobre esas tarifas.
CAPÍTULO 3
INVALIDEZ, VEJEZ Y MUERTE (PENSIONES)
Presentación y tramitación de las solicitudes de prestaciones
Artículo 35
Solicitudes de prestaciones de invalidez en el caso en que el trabajador haya estado asegurado exclusivamente, en virtud de las legislaciones mencionadas en el Anexo III del Reglamento, así como en los casos a que se refiere el apartado 2 del artículo 40 del Reglamento
1. Para percibir prestaciones en virtud de los artículos 37, 38 y 39 del Reglamento, incluso en los casos a que se refiere el apartado 2 del artículo 40, el apartado 1 del artículo 41 y el apartado 2 del artículo 42 del Reglamento, el trabajador habrá de dirigir una solicitud ya sea a la institución de aquel Estado miembro a cuya legislación estaba sometido en el momento en que le sobrevino la incapacidad para el trabajo seguida de invalidez o la agravación de esta invalidez ya a la institución del lugar de residencia, la cual trasladará entonces la solicitud a la primera institución, indicando la fecha en que haya sido presentada; esta fecha será considerada como la fecha de formalización de la solicitud en la primera institución. No obstante, si en el marco del seguro de enfermedad se le han concedido al interesado prestaciones en metálico, la fecha de terminación del período fijado para el percibo de dichas prestaciones será considerada como la fecha de presentación de la solicitud de pensión.
2. En el caso a que se refiere la letra b) del apartado 1 del artículo 41 del Reglamento, la institución a la que haya estado afiliado en último lugar, dará a conocer la cuantía y la fecha de efectividad de las prestaciones debidas en virtud de la legislación aplicada por ella a la institución inicialmente deudora de las prestaciones. A partir de esa fecha, las prestaciones debidas antes de la agravación de la invalidez quedarán suprimidas o serán reducidas a la cuantía del complemento previsto en la letra c) del apartado 1 del artículo 41 del Reglamento.
3. En el caso a que se refiere la letra d) del apartado 1 del artículo 41 del Reglamento, no será aplicable lo dispuesto en el apartado 2. En tal caso, la institución a la que el trabajador haya estado afiliado en último lugar se dirigirá a la institución neerlandesa para informarse de la cuantía de la prestación debida por esta institución.
Artículo 36
Solicitudes de prestaciones de vejez, de supervivencia (excepto orfandad) y de prestaciones de invalidez en los casos no mencionados en el artículo 35 del Reglamento de aplicación
1. Para percibir prestaciones en virtud de los artículos 40 a 51 del Reglamento, salvo en los casos mencionados en el artículo 35 del Reglamento de aplicación, el solicitante habrá de dirigir a la institución del lugar de residencia una solicitud ajustada a los requisitos establecidos en la legislación aplicada por dicha institución. En el supuesto de que el trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia no haya cubierto períodos de seguro bajo esa legislación, la institución del lugar de residencia trasladará la solicitud a la institución del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido el interesado en último lugar, indicando la fecha en que haya sido presentada la solicitud. Esta fecha será considerada como la de presentación de la solicitud ante la última institución.
2. Cuando resida en el territorio de un Estado miembro bajo cuya legislación no haya cubierto períodos de seguro, el solicitante podrá dirigir su solicitud a la institución del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido el interesado en último lugar.
3. Cuando resida en el territorio de un estado que no sea Estado miembro, el solicitante habrá de dirigir su solicitud a la institución competente de aquel Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido en último lugar el trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia.
En el caso de que el solicitante dirija su solicitud a la institución del Estado miembro de que sea nacional, dicha institución la trasladará a la institución competente.
4. Una solicitud de prestaciones dirigida a la institución de un Estado miembro originará automáticamente la liquidación concomitante de prestaciones en virtud de las legislaciones de todos los Estados miembros afectados ante las cuales el peticionario reúna las condiciones exigidas, salvo en el supuesto de que éste desee, con arreglo a lo previsto en el apartado 2 del artículo 34 del Reglamento, que se le suspenda la liquidación de las prestaciones de vejez a que tendría derecho con arreglo a la legislación de uno o varios Estados miembros.
Artículo 37
Documentos y datos que han de acompañar a las solicitudes de prestaciones mencionadas en el artículo 36 del Reglamento de aplicación
La presentación de las solicitudes mencionadas en el artículo 36 del Reglamento de aplicación se ajustará a las normas siguientes:
a) la solicitud deberá ir acompañada de los documentos justificativos requeridos, y habrá de ser extendida en el formulario previsto por la legislación:
i) del Estado miembro en cuyo territorio resida el solicitante, en los casos de que trata el apartado 1 del artículo 36,
ii) del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido en último lugar el trabajador en los casos de que tratan los apartados 2 y 3 del artículo 36;
b) la exactitud de los datos facilitados por el peticionario será acreditado mediante documentos oficiales unidos al formulario de solicitud o confirmada por los organismos competentes de aquel Estado miembro en cuyo territorio resida;
c) el peticionario deberá indicar, en la medida de lo posible, la institución o instituciones de seguro de invalidez, vejez o muerte (pensiones) a las que haya estado afiliado el trabajador en cualquier Estado miembro, el empresario o los empresarios que le hayan dado ocupación en el territorio de cualquier Estado miembro, presentando los certificados de trabajo que tenga en su poder;
d) cuando, con arreglo a lo previsto en el apartado 2 del artículo 44 del Reglamento, desee el peticionario que se suspenda la liquidación de las prestaciones de vejez a que tendría derecho en el marco de la legislación de uno o varios Estados miembros, deberá precisar en virtud de qué legislación solicita las prestaciones.
Artículo 38
Certificado relativo a los miembros de la familia para poder fijar la cuantía de la prestación
1. Para acogerse a lo dispuesto en el apartado 4 del artículo 39, o en el apartado 3 del artículo 47 del Reglamento, el solicitante tendrá que presentar un certificado relativo a los miembros de su familia, excepto los hijos, que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél donde radique la institución encargada de liquidar las prestaciones.
Dicho certificado será expedido por la institución del seguro de enfermedad del lugar donde residan los miembros de la familia, o por otra institución que haya sido designada por la autoridad competente del Estado miembro en cuyo territorio residan esas personas. Lo dispuesto en los párrafos segundo y tercero del apartado 2 del artículo 25 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
En lugar del certificado previsto en el párrafo primero, la institución encargada de liquidar las prestaciones podrá exigir al peticionario la presentación de documentos recientes del registro civil sobre los miembros de su familia, excepto los hijos, que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél donde radique dicha institución.
2. En los casos a que se refiere el apartado 1, si la legislación aplicada por la institución afectada exigiere que los miembros de la familia convivan con el titular de la pensión o de la renta y dichas personas no cumplieren con tal condición, aunque estén en lo fundamental a cargo del solicitante, esta última circunstancia será acreditada mediante documentos que prueben la transmisión regular de una parte de las ganancias.
Artículo 39
Tramitación de las solicitudes de prestaciones de invalidez, en el caso en que el trabajador haya estado asegurado exclusivamente en virtud de las legislaciones incluidas en el Anexo IV del Reglamento
1. Cuando el trabajador presente una solicitud de prestaciones de invalidez y se compruebe que lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 37 del Reglamento, es aplicable, la institución receptora se dirigirá, en tanto fuere necesario, a la institución a la que el interesado haya estado afiliado en último lugar, para obtener un certificado que acredite los períodos de seguro que éste ha cubierto bajo la legislación aplicada por esta última institución.
2. Lo dispuesto en el apartado 1 será aplicable por analogía, cuando sea necesario computar períodos de seguro cubiertos anteriormente bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro para que el interesado pueda reunir las condiciones exigidas por la legislación del Estado competente.
3. En los casos a que se refiere el apartado 3 del artículo 39 del Reglamento, la institución que haya instruido el expediente del trabajador se lo comunicará a la institución a la que éste haya estado afiliado en último lugar.
4. Los artículos 41 a 50 del Reglamento de aplicación no serán aplicables a la tramitación de las solicitudes de que tratan los apartados 1, 2 y 3.
Artículo 40
Determinación del grado de invalidez
Para determinar el grado de invalidez, la institución de un Estado miembro tendrá en cuenta los documentos e informes médicos, así como los datos de índole administrativa, reunidos por la institución de cualquier otro Estado miembro. No obstante, cada institución conservará la facultad de disponer que un médico designado por ella reconozca al solicitante, salvo en los casos en que sea aplicable lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 40 del Reglamento.
Tramitación de las solicitudes de prestaciones de invalidez, de vejez y de supervivencia, en los casos a que se refiere el artículo 36 del Reglamento de aplicación
Artículo 41
Determinación de la institución instructora
1. Las solicitudes de prestaciones serán tramitadas por aquella institución a la que hayan sido dirigidas o trasladadas con arreglo a lo dispuesto en el artículo 36 del Reglamento de aplicación. Dicha institución será designada con la expresión «institución instructora».
2. La institución instructora notificará de modo inmediato a las restantes instituciones afectadas, mediante el formulario establecido al efecto, cualquier solicitud de prestaciones, con el fin de que la solicitud pueda ser tramitada simultáneamente y sin demora por todas esas instituciones.
Artículo 42
Formulario que se utilizará para tramitar las solicitudes de prestaciones
1. Para tramitar las solicitudes de prestaciones, la institución instructora utilizará un formulario en el que habrán de figurar, entre otros datos, la relación y en el resumen de los períodos de seguro cubiertos por el trabajador bajo las legislaciones de todos los Estados miembros afectados.
2. El envío de dicho formulario a la institución de cualquier otro Estado miembro suplirá el envío de los documentos justificativos.
Artículo 43
Procedimiento que han de seguir las instituciones afectadas para tramitar la solicitud
1. La institución instructora hará constar en el formulario previsto en el apartado 1 del artículo 42 del Reglamento de aplicación, los períodos de seguro cubiertos bajo la legislación aplicada por ella, y enviará un ejemplar de dicho formulario a todas las instituciones del seguro de invalidez, vejez o muerte (pensiones) de Estados miembros a las que haya estado afiliado el trabajador adjuntando, a dicho ejemplar, en su caso, los certificados de trabajo presentados por el solicitante.
2. Si sólo estuviere afectada otra institución, esta institución completará dicho formulario con los datos siguientes:
a) los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación aplicada por ella;
b) la cuantía de las prestaciones a que tendría derecho el peticionario en razón de esos períodos de seguro o de residencia solamente;
c) la cuantía teórica y la efectiva de la prestación, calculada con arreglo a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 46 del Reglamento.
Una vez completado así, el formulario será devuelto a la institución instructora.
Si los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación aplicada por la institución del segundo Estado miembro bastan, ellos solos, para dar derecho a la prestación, y si la cuantía de la prestación correspondiente a esos períodos puede ser cifrada sin demora, mientras que las operaciones de cálculo a que se refiere la letra c) exigen un plazo sensiblemente más largo, el formulario será devuelto a la institución instructora con las indicaciones señaladas en las letras a) y b); las indicaciones señaladas en la letra c) serán comunicadas lo antes posible a la institución instructora.
3. Si fueren dos o más las otras instituciones afectadas, cada una de ellas completará dicho formulario, haciendo constar en el mismo los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación que aplique, y lo devolverá a la institución instructora.
Si los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo la legislación aplicada por una o varias de estas instituciones bastan, ellos solos, para dar derecho a la prestación, y si la cuantía que procede asignar a la misma en razón de esos únicos períodos puede ser cifrada sin demora, dicha cuantía será notificada a la institución instructora a la vez que los períodos de seguro o de residencia; si su cálculo exige algún tiempo, la cuantía en cuestión será puesta en conocimiento de la institución instructora tan pronto como se haya obtenido.
Una vez recibidos todos los formularios con los datos referentes a los períodos de seguro y, en su caso, a la cuantía o a las cuantías debidas en aplicación de la legislación de uno o varios de los Estados miembros afectados, la institución instructora enviará un ejemplar de los formularios así completados a las diferentes instituciones afectadas, cada una de las cuales, al recibirlo, hará constar en dicho ejemplar la cuantía teórica y la efectiva de la prestación, calculada con arreglo a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 46 del Reglamento, y lo devolverá a la institución instructora.
4. En cuanto la institución instructora, una vez recibidos los informes señalados en los apartados 2 ó 3, compruebe que procede aplicar lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 40, o en los apartados 2 ó 3 del artículo 48 del Reglamento, lo comunicará a las otras instituciones afectadas.
5. En el supuesto a que se refiere la letra d) del artículo 37 del Reglamento de aplicación, las instituciones de los Estados miembros a cuyas legislaciones haya estado sometido el solicitante y a las que éste haya pedido que le suspendan la liquidación de las prestaciones, se limitarán a consignar en el formulario previsto en el apartado 1 del artículo 42 del Reglamento de aplicación los períodos de seguro o de residencia cubiertos por el peticionario bajo la legislación que cada una aplique.
Artículo 44
Institución facultada para decidir sobre el grado de invalidez
1. Únicamente la institución instructora estará habilitada para tomar la decisión a que se refiere el apartado 4 del artículo 40 del Reglamento, sobre el grado de invalidez del peticionario, sin perjuicio, no obstante, de lo dispuesto en los apartados 2 y 3. La institución instructora tomará esta decisión tan pronto como disponga de los datos necesarios para determinar si el peticionario reúne las condiciones que la legislación aplicada por ella exige para tener derecho a las prestaciones, teniendo en cuenta, en su caso, lo dispuesto en el artículo 45 del Reglamento, y notificará sin demora lo que haya decidido a las demás instituciones afectadas.
2. Cuando el peticionario no reúna las condiciones distintas al grado de invalidez que la legislación aplicada por la institución instructora exige para tener derecho a las prestaciones, ni aun teniendo en cuenta lo dispuesto en el artículo 45 del Reglamento, dicha institución lo comunicará inmediatamente a la institución competente en materia de invalidez de aquel de los restantes Estados miembros afectados a cuya legislación haya estado sometido el trabajador en último lugar. Esta segunda institución estará facultada para decidir sobre el grado de invalidez del peticionario, siempre que éste reúna las condiciones que la legislación aplicada por ella exige para tener derecho a las prestaciones, y notificará sin demora lo que haya decidido a las demás instituciones afectadas.
3. Eventualmente, se podrá llegar, para tomar una decisión, a consultar a la institución competente en materia de invalidez del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido el trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia en primer lugar.
Artículo 45
Pago de prestaciones a título provisional y anticipos sobre prestaciones
1. Cuando la institución instructora compruebe que el peticionario tiene derecho a las prestaciones con arreglo a la legislación aplicada por ella, sin necesidad de que se le computen los períodos de seguro cubiertos bajo la legislación de otros Estados miembros, pagará inmediatamente estas prestaciones con carácter provisional.
2. Si el solicitante no tuviere derecho a prestaciones en las condiciones señaladas por el apartado 1 pero según los datos facilitados a la institución instructora en aplicación de los apartados 2 ó 3 del artículo 43 del Reglamento de aplicación, el peticionario tuviere ese derecho en virtud de la legislación de cualquier otro Estado miembro, en razón exclusivamente de los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo ésta, la institución que aplique esta legislación pagará las prestaciones con carácter provisional tan pronto como la institución instructora le haya comunicado que le incumbe tal obligación.
3. En el caso previsto en el apartado 2, cuando el solicitante tenga derecho a prestaciones en virtud de las legislaciones de varios Estados miembros, en razón exclusivamente de los períodos de seguro o de residencia cubiertos bajo cada una de ellas, la obligación de pagar las prestaciones con carácter provisional recaerá en la institución que haya sido la primera en informar a la institución instructora de la existencia de tal derecho, lo cual será notificado por la institución instructora a las demás instituciones afectadas.
4. La institución que esté obligada a pagar prestaciones en virtud de los apartados 1, 2 ó 3, informará de ello inmediatamente al peticionario, advirtiéndole expresamente de que la medida adoptada tiene carácter provisional y no es recurrible.
5. Si no fuere posible pagar al peticionario ninguna prestación con carácter provisional en virtud de los apartados 1, 2 ó 3 pero existiere, según los datos recibidos, un derecho a las prestaciones con arreglo al apartado 2 del artículo 46 del Reglamento, la institución instructora pagará al interesado un anticipo recuperable de una cuantía adecuada y lo más cercana posible a la que probablemente haya de serle liquidada en aplicación del apartado 2 del artículo 46 del Reglamento.
6. Dos Estados miembros, o las autoridades competentes de los mismos, podrán concertar otras modalidades para proceder al pago de prestaciones a título provisional cuando las instituciones de tales Estados miembros sean las únicas afectadas. Los acuerdos celebrados en esta materia serán comunicados a la Comisión administrativa.
Artículo 46
Cálculo de las prestaciones en caso de superposición de períodos
1. Para calcular tanto la cuantía teórica como el importe efectivo de la prestación con arreglo a lo dispuesto en las letras a) y b) del apartado 2 del artículo 46 del Reglamento, se aplicarán las normas establecidas en la letra b) del apartado 1 del artículo 15 del Reglamento de aplicación.
El importe efectivo que resulte será incrementado en la cuantía correspondiente a los períodos de seguro voluntario o facultativo continuado, determinado de conformidad con lo dispuesto en la legislación bajo la cual hayan sido cubiertos dichos períodos.
2. Para la aplicación del apartado 3 del artículo 46 del Reglamento, no se computarán las cuantías de la prestación correspondientes a los períodos de seguro voluntario o facultativo continuado.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 se aplicará por analogía en el caso del seguro complementario facultativo previsto en el segundo párrafo del apartado 3 del artículo 15 del Reglamento.
En lo que se refiere a la aplicación de la legislación alemana, las cotizaciones que no se tomen en cuenta en virtud de la letra b) del apartado 1 del artículo 15 del Reglamento de aplicación, se tomarán en cuenta al calcular las cuantías complementarias debidas en concepto de seguro complementario facultativo. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 se aplicará por analogía.
Artículo 47
Cálculo definitivo de las cuantías de las prestaciones debidas por las instituciones que apliquen el apartado 3 del artículo 46 del Reglamento
En el caso a que se refiere el párrafo segundo del apartado 3 del artículo 46 del Reglamento, la institución instructora calculará y notificará a cada una de las otras instituciones afectadas la cuantía definitiva de las prestaciones que cada una de ellas debe conceder.
Artículo 48
Notificación de las decisiones de las instituciones al peticionario
1. La decisión definitiva que tome cada una de las instituciones afectadas, teniendo en cuenta, en su caso, la notificación prevista en el artículo 47 del Reglamento de aplicación, será transmitida a la institución instructora. En cada una de estas decisiones se harán constar las vías y los plazos fijados para interponer recurso en la legislación correspondiente. Una vez recibidas todas las decisiones, la institución instructora se las notificará al peticionario en el idioma de éste mediante una nota de recapitulación a la que irán unidas dichas decisiones. Los plazos para interponer recurso sólo empezarán a correr a partir del momento en que el peticionario reciba la nota de recapitulación.
2. Al mismo tiempo que hace llegar al solicitante la nota de recapitulación indicada en el apartado 1, la institución instructora dirigirá una copia a cada una de las instituciones afectadas, adjuntando copia de las decisiones de las otras instituciones.
Artículo 49
Nuevo cálculo de las prestaciones
1. Para la aplicación de lo dispuesto en los apartados 2 y 3 del artículo 49 y en el apartado 2 del artículo 51 del Reglamento, lo dispuesto en los artículos 45 y 47 del Reglamento de aplicación será aplicable por analogía.
2. Cuando proceda volver a calcular, suprimir o suspender la prestación, la institución que haya tomado esta decisión se la notificará sin demora al interesado y a cada una de las instituciones ante las que tenga el titular algún derecho, por conducto, en su caso, de la institución instructora. En esta decisión se harán constar las vías y los plazos fijados para interponer recurso en la legislación de que se trate. Los plazos para interponer recurso sólo empezarán a correr a partir del momento en que el interesado reciba la decisión.
Artículo 50
Medidas destinadas a acelerar la liquidación de prestaciones
1. a) i) Cuando un trabajador nacional de otro Estado miembro pase a estar sometido a la legislación de otro Estado miembro, la institución competente en materia de pensiones de este último Estado miembro, al afiliar al interesado en el organismo designado a tal efecto por la autoridad competente de ese mismo Estado, comunicará al país de empleo, por los medios más eficaces de que disponga, todos los datos referentes a la identificación del trabajador, la fecha de comienzo de la actividad, la denominación de dicha institución competente y el número de afiliación asignado por ella.
ii) Además, la institución competente a que se refiere el inciso i) comunicará, en la medida de lo posible, al organismo designado, con arreglo a lo previsto en dicho inciso i), cualquier otra información de que tenga conocimiento y que pueda contribuir a facilitar y acelerar la ulterior liquidación de las pensiones.
iii) Estos datos serán comunicados, en las condiciones fijadas por la Comisión administrativa, al organismo designado por la autoridad competente del Estado miembro interesado.
iv) Cuando se haya de aplicar lo dispuesto en los incisos i), ii) y iii), los apátridas y los refugiados serán considerados como nacionales del Estado miembro a cuya legislación hayan estado sometidos en primer lugar.
b) Las instituciones afectadas procederán, a instancia del interesado o de la institución a que éste se halle entonces afiliado en ese momento a la reconstitución de su carrera, a partir, lo más tarde, de la fecha que antecede en un año a aquella otra en que el interesado habrá de cumplir la edad preceptiva para tener derecho a la pensión.
2. La Comisión administrativa fijará las modalidades de la aplicación de lo dispuesto en el apartado 1.
Control administrativo y médico
Artículo 51
1. Cuando un beneficiario, especialmente de:
a) prestaciones por invalidez,
b) prestaciones por vejez, concedidas en caso de incapacidad para el trabajo,
c) prestaciones por vejez, concedidas en caso de incapacidad para el trabajo,
d) prestaciones por vejez, concedidas en caso de cese de la actividad profesional,
e) prestaciones por supervivencia, concedidas en los casos de invalidez o de incapacidad para el trabajo,
f) prestaciones concedidas a condición de que los recursos del beneficiario no superen un determinado límite prescrito,
se halle o resida en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél donde radique la institución deudora, el control administrativo y médico será ejercido, a requerimiento de la institución mencionada, por la institución del lugar de estancia o de residencia del beneficiario según las normas establecidas en la legislación aplicada por esta última institución. No obstante, la institución deudora conservará la facultad de disponer que un médico designado por ella controle al beneficiario.
2. Cuando se compruebe que el beneficiario de alguna de las prestaciones enumeradas en el apartado 1 ejerce una actividad o cuente con recursos superiores al límite prescrito, a la vez que percibe tales prestaciones, la institución del lugar de estancia o de residencia deberá dirigir un informe a la institución deudora que haya solicitado el control. En este informe, se consignarán, entre otras cosas, la naturaleza de la ocupación, la cuantía de las ganancias de que ha dispuesto el interesado durante el último trimestre transcurrido, los ingresos normales obtenidos, en la misma región, por un trabajador de la categoría profesional ostentada por el interesado en la profesión que ejercía antes de su invalidez durante un período de referencia fijado por la institución deudora y también, en su caso, el dictamen del médico especialista sobre el estado de salud del interesado.
Artículo 52
Cuando, después de una suspensión de las prestaciones que percibía, recupere el interesado su derecho a las mismas y resida, entonces, en el territorio de un Estado miembro distinto del Estado competente, las instituciones afectadas intercambiarán todas las informaciones que sean necesarias para reanudar el abono de dichas prestaciones.
Pago de las prestaciones
Artículo 53
Forma de pago de las prestaciones
1. Cuando la institución deudora de un Estado miembro no pague directamente las prestaciones debidas a los beneficiarios residentes en el territorio de otro Estado miembro, el pago de esas prestaciones será efectuado, a requerimiento de dicha institución deudora, por el organismo de enlace del segundo Estado miembro o por la institución del lugar de residencia de los beneficiarios, según las modalidades previstas en los artículos 54 a 58 del Reglamento de aplicación. Cuando la institución deudora pague directamente las prestaciones a esos beneficiarios, se lo notificará a la institución del lugar de residencia. En el Anexo 6 se especifica el procedimiento de pago utilizado por las instituciones de los Estados miembros.
2. Dos o varios Estados miembros, o las autoridades competentes de los mismos, podrán concertar aquellos otros procedimientos para el pago de prestaciones que se hayan de aplicar en los casos en que las instituciones competentes de esos Estados sean las únicas afectadas. Los acuerdos celebrados sobre esta materia serán notificados a la Comisión administrativa.
3. Las disposiciones de los acuerdos sobre pago de prestaciones que fuesen aplicables el día anterior a la entrada en vigor del Reglamento, seguirán siendo aplicables siempre que se mencionen en el Anexo 5.
Artículo 54
Envío de la relación de pagos debidos al organismo pagador
La institución deudora enviará por duplicado al organismo de enlace del Estado miembro en cuyo territorio resida el beneficiario, o a la institución del lugar de residencia, designados con la expresión «organismo pagador», una relación de los pagos debidos que deberá llegar a este organismo a más tardar veinte días antes de la fecha de vencimiento de las prestaciones.
Artículo 55
Abono de las prestaciones a la cuenta del organismo pagador
1. Diez días antes de la fecha de vencimiento de las prestaciones, la institución deudora ingresará, en la moneda del Estado miembro donde radique, la suma necesaria para el pago de las prestaciones consignadas en la relación de pagos debidos prevista por el artículo 54 del Reglamento de aplicación. El ingreso se efectuará en el banco nacional o en otro banco del Estado miembro donde radique la institución deudora, en la cuenta abierta a nombre del banco nacional o de otro banco del Estado miembro en cuyo territorio radique el organismo pagador y a la orden de éste. Este ingreso será liberatorio. La institución deudora enviará simultáneamente al organismo pagador un aviso del ingreso.
2. El banco en cuya cuenta se haya efectuado el ingreso, abonará el contravalor del mismo al organismo pagador en la moneda del Estado miembro en cuyo territorio radique este organismo.
3. En el Anexo 7 figuran los nombres y los domicilios de los bancos a que se refiere el apartado 1.
Artículo 56
Pago de las prestaciones al beneficiario por el organismo pagador
1. El organismo pagador pagará al beneficiario, por cuenta de la institución deudora, las prestaciones consignadas en la relación de pagos prevista por el artículo 54 del Reglamento de aplicación. Estos pagos se efectuarán en la forma determinada por la legislación que aplique el organismo pagador.
2. Tan pronto como el organismo pagador, o cualquier otro organismo designado por él, tenga conocimiento de alguna circunstancia que justifique la suspensión o la supresión de las prestaciones, dejará de pagarlas. Procederá de igual modo cuando el beneficiario traslade su residencia al territorio de otro Estado.
3. El organismo pagador comunicará a la institución deudora cualquier motivo que justifique la suspensión de los pagos. En caso de fallecimiento del beneficiario o de su cónyuge, o cuando contraigan matrimonio una viuda o un viudo, el organismo pagador notificará a la mencionada institución la fecha en que se produzcan tales hechos.
Artículo 57
Comprobación de las cuentas correspondientes a los pagos de que trata el artículo 56 del Reglamento de aplicación
1. Las cuentas correspondientes a los pagos de que trata el artículo 56 del Reglamento de aplicación, serán sometidas a una liquidación al término de cada período de pago, con el fin de establecer cuáles son las cuantías efectivamente pagadas a los beneficiarios o a sus representantes legales o mandatarios y cuáles las cuantías no pagadas.
2. El organismo pagador certificará que el importe total, expresado en números y letras, en la moneda del Estado miembro donde radique la institución deudora, es conforme con los pagos efectuados. El representante de dicho organismo firmará el certificado.
3. El organismo pagador será garante de la regularidad de los pagos comprobados.
4. La diferencia existente entre las sumas desembolsadas por la institución deudora, expresadas en la moneda del Estado miembro donde la misma radique, y el valor, expresado en la misma moneda, de los pagos justificados por el organismo pagador, será imputada a las sumas que, por igual razón que antes, haya de desembolsar ulteriormente la institución deudora.
Artículo 58
Recuperación de los gastos motivados por el pago de las prestaciones
Los gastos motivados por el pago de las prestaciones, especialmente los postales y bancarios, podrán ser cobrados a los beneficiarios por el organismo pagador, en las condiciones señaladas por la legislación que dicho organismo aplique.
Artículo 59
Notificación de los cambios de residencia del beneficiario
Cuando traslade su residencia del territorio de un Estado al de otro Estado, el beneficiario de prestaciones debidas con arreglo a la legislación de uno o de varios Estados miembros, habrá de notificárselo a la institución o a las instituciones deudoras de tales prestaciones y al organismo pagador.
CAPÍTULO 4
ACCIDENTES DE TRABAJO Y ENFERMEDADES PROFESIONALES
Aplicación de los artículos 52 y 53 del Reglamento
Artículo 60
Prestaciones en especie en caso de residencia en un Estado miembro que no sea el Estado competente
1. Para poder beneficiarse de prestaciones en especie en virtud de la letra a) del artículo 52 del Reglamento, el trabajador habrá de presentar en la institución del lugar de residencia un certificado que acredite que tiene derecho a las mencionadas prestaciones en especie. Este certificado será expedido por la institución competente, a la vista de los datos facilitados por el empresario, en su caso. Además, si así lo prevé la legislación del Estado competente, el trabajador habrá de presentar en la institución del lugar de residencia un resguardo de la presentación en la declaración del accidente de trabajo o de la enfermedad profesional en la institución competente. Si el interesado no presenta dichos documentos, la institución del lugar de residencia se dirigirá a la institución competente para obtenerlos y, en la espera, le concederá la prestación en especie del seguro de enfermedad, siempre que reúna los requisitos exigidos para tener derecho a ella.
2. Este certificado tendrá validez mientras la institución del lugar de residencia no reciba notificación de que ha sido anulado. Sin embargo, cuando sea expedido por una institución francesa, dicho certificado sólo tendrá validez durante el plazo de tres meses a partir de la fecha de su expedición, y habrá de ser renovado cada año.
3. Cuando se trate de un trabajador de temporada, el certificado a que se refiere el apartado 1 será válido para toda la duración prevista del trabajo de temporada, a menos que la institución competente notifique antes su anulación a la institución del lugar de residencia.
4. Al solicitar las prestaciones en especie, el interesado presentará los documentos justificativos que, para concederlas, exija la legislación del Estado miembro en cuyo territorio resida.
5. En caso de hospitalización, la institución del lugar de residencia notificará a la institución competente, dentro de los tres días siguientes a aquél en que tenga conocimiento de ello, la fecha de ingreso en el establecimiento hospitalario y la duración probable de la hospitalización, así como la fecha del alta.
6. La institución del lugar de residencia comunicará con antelación a la institución competente lo que resuelva en cada caso sobre la concesión de las prestaciones en especie contenidas en la lista a que se refiere el apartado 2 del artículo 24 del Reglamento, remitiéndole los documentos justificativos necesarios.
La institución competente dispondrá de un plazo de quince días, a partir del envío de esa notificación, para formular, si lo estima oportuno, su oposición motivada. La institución del lugar de residencia concederá las prestaciones en especie si no ha recibido oposición al término de dicho plazo. Cuando las prestaciones hayan de ser concedidas en casos de urgencia absoluta, la institución del lugar de residencia lo comunicará sin demora a la institución competente.
7. El interesado estará obligado a informar a la institución del lugar de residencia de cualquier cambio registrado en su situación que pueda modificar el derecho a las prestaciones en especie, en particular de todo abandono o cambio de ocupación, así como cualquier variación referente a su lugar de residencia o de estancia. La institución competente informará, por su parte, a la institución del lugar de residencia de la baja en la afiliación o de la extinción del derecho a las prestaciones en especie del interesado. La institución del lugar de residencia podrá solicitar en todo momento de la institución competente cualquier clase de datos sobre la afiliación o sobre los derechos a prestaciones en especie del trabajador.
8. Si se tratare de trabajadores fronterizos, los medicamentos y los vendajes, las lentes, las pequeñas prótesis, los análisis y las pruebas de laboratorio, sólo podrán ser dispensados o efectuados en el territorio del Estado miembro en que hayan sido prescritos, y según lo dispuesto en la legislación de dicho Estado miembro.
9. Dos o varios Estados miembros, o sus autoridades competentes, podrán convenir, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades de aplicación.
Artículo 61
Prestaciones en metálico distintas de las rentas en caso de residencia en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Para poder beneficiarse de prestaciones en metálico distintas de las rentas, en virtud de la letra b) del artículo 52 del Reglamento, el trabajador habrá de dirigirse, dentro de los tres días siguientes al comienzo de su incapacidad para el trabajo, a la institución del lugar de residencia, aportando una notificación de baja en el trabajo o, si así está previsto en la legislación aplicada por la institución del lugar de residencia, un certificado de incapacidad para el trabajo expedido por el médico que le asista.
2. Si los médicos del país de residencia que le asisten no expidieren certificados de incapacidad para el trabajo, el interesado se dirigirá directamente a la institución del lugar de residencia, dentro del plazo fijado en la legislación aplicada por ella.
Dicha institución procederá inmediatamente a obtener el dictamen médico sobre la incapacidad para el trabajo y extenderá el certificado a que se refiere el apartado 1. Este certificado, en el que se indicará la duración probable de la incapacidad, será remitido sin demora a la institución competente.
3. En los casos en que no se aplique el apartado 2, la institución del lugar de residencia dispondrá lo antes posible, y en todo caso dentro de los tres días siguientes a la fecha en que el interesado se haya dirigido a ella, el examen médico del interesado, como si se tratase de un asegurado suyo. El informe del médico que haya procedido al examen, en el que no dejará de indicarse la duración probable de la incapacidad para el trabajo, será remitido por la institución del lugar de residencia a la institución competente, dentro de los tres días siguientes a la fecha del examen.
4. La institución del lugar de residencia se encargará posteriormente, en tanto fuere necesario, del control administrativo o médico del interesado, como si se tratase de un asegurado suyo. Tan pronto compruebe que el interesado puede reanudar el trabajo, lo comunicará sin demora al interesado y a la institución competente, indicando la fecha en la que se da por terminada la incapacidad para el trabajo. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 6, a la notificación dirigida al interesado se le atribuirá el valor de una decisión adoptada en nombre de la institución competente.
5. La institución competente conservará en todo caso la facultad de someter al interesado al examen de un médico elegido por ella.
6. Si la institución competente resolviere denegar las prestaciones en metálico por no haberse sometido el interesado a las formalidades previstas en la legislación del país de residencia, o si comprobare que el interesado ha recobrado la aptitud para reanudar el trabajo, notificará su decisión al interesado y remitirá simultáneamente una copia de la misma a la institución del lugar de residencia.
7. Cuando el interesado reanude el trabajo, lo comunicará a la institución competente, si así está previsto en la legislación aplicada por ella.
8. La institución competente pagará las prestaciones en metálico a través de los medios adecuados, principalmente por giro postal internacional, y lo comunicará a la institución del lugar de residencia y al interesado. Si la institución del lugar de residencia pagare las prestaciones en metálico por cuenta de la institución competente, esta última informará al trabajador de sus derechos e indicará a la institución del lugar de residencia la cuantía de las prestaciones en metálico, las fechas en que han de ser pagadas y la duración máxima fijada para su disfrute en la legislación del Estado competente.
9. Dos o varios Estados miembros, o sus autoridades competentes, podrán convenir, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades de aplicación.
Aplicación del artículo 55 del Reglamento
Artículo 62
Prestaciones en especie en caso de estancia en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Para disfrutar de las prestaciones en especie, el trabajador a que se refiere el inciso i) del párrafo a) del apartado 1 del artículo 14 del Reglamento habrá de presentar en la institución del lugar de estancia el certificado previsto en el artículo 11 del Reglamento de aplicación. Una vez que el trabajador haya presentado este certificado, se supondrá que cumple las condiciones necesarias para tener derecho a las prestaciones en especie.
2. Para disfrutar de las prestaciones en especie cuando se halle por razón de su empleo en el territorio de un Estado miembro distinto del Estado competente, el trabajador de transportes internacionales a que se refiere la letra a) del apartado 2 del artículo 14 del Reglamento, habrá de presentar lo antes posible en la institución del lugar de estancia un certificado especial, extendido por el empresario o por quien le represente, dentro del mismo mes civil de su presentación o de los dos meses civiles anteriores. En ese certificado deberá constar sin falta la fecha a partir de la cual trabaja el interesado por cuenta del empresario, así como la denominación y el domicilio de la institución competente. Una vez que haya presentado dicho certificado, se considerará que el interesado reúne las condiciones exigidas para tener derecho a las prestaciones en especie. En el supuesto de que no pueda dirigirse a la institución del lugar de estancia antes de recibir la asistencia médica, el interesado obtendrá no obstante esa asistencia mediante la simple presentación de la referida certificación, como si fuese un asegurado de esa institución.
3. La institución del lugar de estancia se dirigirá en el plazo de tres días a la institución competente con objeto de comprobar si el trabajador a que se refieren los apartados 1 y 2 reúne las condiciones exigidas para tener derecho a las prestaciones en especie, y hasta que reciba respuesta de la institución competente, estará obligada a servir las prestaciones en especie durante el plazo máximo de treinta días.
4. La institución competente responderá a la del lugar de estancia en el plazo de los diez días siguientes a la recepción de la solicitud de esta última. Si la respuesta es afirmativa, la institución competente indicará, en su caso, la duración máxima de concesión de las prestaciones en especie fijada por la legislación que aplique, y la institución del lugar de estancia seguirá sirviendo dichas prestaciones.
5. Las prestaciones en especie abonadas en virtud de la presunción legal establecida en el apartado 1 darán lugar al reembolso previsto en el apartado 1 del artículo 36 del Reglamento.
6. En sustitución del certificado o de la certificación previstos en el apartado 1, los trabajadores a que se refieren dichos apartados, podrán presentar en la institución del lugar de estancia el certificado previsto en el apartado 7.
7. Para percibir prestaciones en especie en virtud del inciso i) de la letra a) del apartado 1 del artículo 55 del Reglamento, cuando no se invoque la presunción legal establecida en los apartados 1 y 2, el interesado deberá presentar en la institución del lugar de estancia un certificado que acredite que tiene derecho a las prestaciones en especie. En este certificado, que será expedido por la institución competente, si es posible antes de que el interesado abandone el territorio del Estado miembro donde reside, habrá de constar sin falta, en su caso, la duración máxima de concesión de las prestaciones en especie fijada por la legislación del Estado competente. Si el interesado no presenta dicho certificado, la institución del lugar de estancia se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
8. Lo dispuesto en los apartados 5, 6 y 9 del artículo 60 del Reglamento de aplicación será aplicable por analogía.
Artículo 63
Prestaciones en especie a los trabajadores en caso de traslado de residencia o regreso al país de residencia, así como a los trabajadores autorizados a desplazarse a otro Estado miembro con el fin de recibir asistencia médica
1. Para percibir prestaciones en especie en virtud del inciso i) de la letra b) del apartado 1 del artículo 55 del Reglamento, el trabajador deberá presentar en la institución del lugar de residencia un certificado que acredite que tiene derecho a seguir disfrutando de dichas prestaciones. En este certificado, que será expedido por la institución competente, habrá de constar sin falta, en su caso, el plazo máximo durante el cual se pueden seguir abonando las prestaciones en especie según la legislación del Estado competente. Se podrá expedir dicho certificado después de la marcha del interesado y a instancia de éste, cuando no haya sido posible expedirla con anterioridad por razones de fuerza mayor.
2. Lo dispuesto en los apartados 5, 6 y 9 del artículo 60 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable por analogía cuando se trate de abonar las prestaciones en especie en el supuesto a que se refiere el inciso i) de la letra c) del apartado 1 del artículo 55 del Reglamento.
Artículo 64
Prestaciones en metálico distintas a las rentas, en caso de estancia en un Estado miembro distinto del Estado competente
Para disfrutar de prestaciones en metálico distintas a las rentas en virtud del inciso ii) de la letra a) del apartado 1 del artículo 55 del Reglamento, serán aplicables por analogía las disposiciones del artículo 61 del Reglamento de aplicación. No obstante, sin perjuicio de la obligación de presentar un certificado de incapacidad para el trabajo, el trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia que efectúe una estancia en el territorio de un Estado miembro sin ejercer en él una actividad profesional, no estará obligado a presentar la notificación de baja en el trabajo prevista en el apartado 1 del artículo 61 del Reglamento de aplicación.
Aplicación de los artículos 52 a 56 del Reglamento
Artículo 65
Declaraciones, investigaciones e intercambios de información entre las instituciones referentes a un accidente de trabajo o una enfermedad profesional acaecidos en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. Cuando un accidente de trabajo acaezca o cuando una enfermedad profesional sea diagnosticada por primera vez en el territorio de un Estado miembro distinto del Estado competente, la declaración del accidente de trabajo o de la enfermedad profesional habrá de ser formalizada con arreglo a lo dispuesto en la legislación del Estado competente, sin perjuicio, en su caso, de todas las disposiciones legales vigentes en el territorio del Estado miembro donde haya acaecido el accidente de trabajo o donde haya sido diagnosticada por primera vez la enfermedad profesional y que sigan siendo de aplicación en tal caso. Esta declaración se remitirá a la institución competente; y una copia de la misma será enviada a la institución del lugar de residencia o estancia.
2. La institución del Estado miembro en cuyo territorio haya acaecido el accidente de trabajo o haya sido diagnosticada por primera vez la enfermedad profesional, remitirá por duplicado a la institución competente los certificados médicos expedidos en dicho territorio y, a instancia de ésta, le facilitará cuantos datos sean necesarios.
3. Cuando, en caso de accidente durante el desplazamiento dentro del territorio de algún Estado miembro distinto del Estado competente, proceda realizar una investigación en el primer Estado miembro, la institución competente podrá designar a tal efecto un investigador, de lo cual dará cuenta a las autoridades de este Estado miembro. Dichas autoridades prestarán su concurso a ese investigador y, en particular, designarán a una persona para asistirle en el examen de los atestados y de los demás documentos relacionados con el accidente.
4. Al término del tratamiento, se remitirá a la institución competente un informe detallado, al que irán unidos los oportunos certificados médicos sobre las consecuencias permanentes del accidente o de la enfermedad, y en especial sobre el estado actual de la víctima, así como sobre la curación o la permanencia de las lesiones. Los honorarios correspondientes serán pagados por la institución del lugar de residencia o por la del lugar de estancia, según el caso, con arreglo a las tarifas que apliquen y con cargo a la institución competente.
5. A requerimiento de una o de otra, la institución competente notificará a la del lugar de residencia o a la del lugar de estancia, según el caso, la decisión que fije la fecha de la curación o de la permanencia de las lesiones, y también, en su caso, la decisión de conceder una renta.
Artículo 66
Impugnación del carácter profesional del accidente o de la enfermedad
1. En los casos mencionados en el artículo 52 o en el apartado 1 del artículo 55 del Reglamento, cuando la institución competente entienda que no procede aplicarles la legislación sobre accidentes de trabajo o sobre enfermedades profesionales, lo comunicará inmediatamente a la institución del lugar de residencia o del lugar de estancia que hayan abonado prestaciones en especie. Dichas prestaciones pasarán a ser consideradas, en tal supuesto como correspondientes al seguro de enfermedad y seguirán siendo abonadas por este concepto tras el examen de los certificados o de las declaraciones a que se refieren los artículos 20 y 21 del Reglamento de aplicación.
2. Tan pronto como tome una decisión definitiva al respecto, la institución competente lo comunicará inmediatamente a la institución del lugar de residencia o del lugar de estancia que haya abonado las prestaciones en especie. Esta institución seguirá abonando dichas prestaciones en especie en concepto de seguro de enfermedad, si el trabajador tuviere derecho a ellas, y en el supuesto de que no se trate de un accidente de trabajo o de una enfermedad profesional. En el caso contrario, las prestaciones en especie de que haya disfrutado el interesado en concepto de seguro de enfermedad, pasarán a ser consideradas como prestaciones por accidente de trabajo o por enfermedad profesional.
Aplicación del artículo 57 del Reglamento
Artículo 67
Procedimiento en caso de exposición al riesgo de enfermedad profesional en varios Estados miembros
1. En el caso a que se refiere el apartado 1 del artículo 57 del Reglamento, la declaración de enfermedad profesional se remitirá bien a la institución competente en materia de enfermedades profesionales de aquel Estado miembro bajo cuya legislación el enfermo haya ejercido en último lugar una actividad potencialmente generadora de la enfermedad de que se trate, o bien a la institución del lugar de residencia, que trasladará la declaración a la mencionada institución competente.
2. Si la institución competente señalada en el apartado 1 comprobare que el interesado ha ejercido una actividad que ha podido originar la enfermedad profesional de que se trate bajo la legislación de otro Estado miembro, trasladará la declaración y los documentos anejos a la institución correspondiente de ese otro Estado miembro.
3. Cuando la institución de aquel Estado miembro bajo cuya legislación haya ejercido el enfermo, en último lugar, una actividad que haya podido originar la enfermedad profesional de que se trate, compruebe que la víctima o sus supervivientes no reúnen las condiciones exigidas por dicha legislación, habida cuenta de lo dispuesto en el apartado 2 y en las letras a) y b) del apartado 3 del artículo 57 del Reglamento:
a) comunicará sin demora a la institución del Estado miembro bajo cuya legislación haya ejercido antes la víctima una actividad potencialmente generadora de la enfermedad profesional de que se trate, la declaración con todos los documentos que la acompañen, sin excluir las comprobaciones realizadas ni los dictámenes médicos encargados por la primera institución, así como una copia de la decisión a que se refiere la letra b);
b) simultáneamente, notificará su decisión al interesado, participándole, entre otras cosas, los motivos en que se funda la denegación de las prestaciones, cuáles son las vías y los plazos preceptivos para interponer recurso y cuál es la fecha en que se ha dado traslado del expediente a la institución señalada en la letra a).
4. En su caso, procederá remontarse, siguiendo el mismo trámite, hasta la institución correspondiente del Estado miembro bajo cuya legislación haya ejercido la víctima, en primer lugar, una actividad potencialmente generadora de la enfermedad profesional de que se trate.
Artículo 68
Intercambio de información entre instituciones en caso de recurso contra una decisión denegatoria. Abono de anticipos en tal caso
1. Cuando haya sido interpuesto recurso contra la decisión denegatoria tomada por la institución de uno de los Estados miembros bajo cuya legislación el enfermo haya ejercido una actividad que haya podido originar la enfermedad profesional de que se trate, dicha institución deberá informar de ello a la institución a la que haya sido trasladada la declaración según el trámite previsto en el apartado 3 del artículo 67 del Reglamento de aplicación. También deberá notificarle, ulteriormente, la decisión definitiva que se adopte.
2. Si el interesado tuviere derecho a las prestaciones con arreglo a la legislación aplicada por la segunda de ambas instituciones, habida cuenta de lo dispuesto en el apartado 2 y en las letras a) y b) del apartado 3 del artículo 57 del Reglamento, esta institución abonará anticipos cuya cuantía será determinada, en su caso, previa consulta con la institución contra cuya decisión haya sido interpuesto recurso. Esta última institución reembolsará el importe de los anticipos pagados, en el caso de que resulte obligada, como consecuencia del recurso, a abonar las prestaciones. Dicho importe será, entonces, deducido del importe de las prestaciones debidas al interesado.
Artículo 69
Reparto del coste de las prestaciones en metálico en caso de neumoconiosis esclerógena
La aplicación de la letra c) del apartado 3 del artículo 57 del Reglamento se ajustará a las normas siguientes:
a) la institución competente del Estado miembro con arreglo a cuya legislación sean concedidas las prestaciones en metálico en virtud del apartado 1 del artículo 57 del Reglamento, a la que se designará en adelante con la expresión «institución encargada del pago de las prestaciones en metálico», utilizará un formulario en el que hará constar, entre otras cosas, la relación y el resumen de los períodos de seguro (seguro de vejez) o de residencia cubiertos por el enfermo bajo la legislación de cada uno de los Estados miembros afectados;
b) la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico remitirá dicho formulario a todas las instituciones del seguro de vejez de los Estados miembros afectados a las que haya estado afiliada la víctima; cada una de estas instituciones consignará en el formulario los períodos de seguro (seguro de vejez) o de residencia cubiertos bajo la legislación aplicada por ella y lo devolverá a la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico;
c) la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico procederá, entonces, a repartir su coste entre ella misma y las demás instituciones competentes afectadas. Después, les notificará este reparto, para su aprobación, añadiendo las puntualizaciones pertinentes en cuanto atañe, sobre todo, a la cuantía de las prestaciones en metálico concedidas y al cálculo de los porcentajes de reparto;
d) al final de cada año civil, la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico remitirá a las demás instituciones competentes afectadas un estado de las prestaciones en metálico pagadas durante el ejercicio de que se trate, especificando la suma que le debe cada una de ellas como consecuencia del reparto previsto en la letra c). Cada una de dichas instituciones reembolsará la suma que deba a la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico tan pronto como pueda, y a más tardar en el plazo de tres meses.
Aplicación del apartado 3 del artículo 58 del Reglamento
Artículo 70
Certificado relativo a los miembros de la familia que han de ser tenidos en cuenta al calcular las prestaciones en metálico, incluidas las rentas
1. Para acogerse a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 58 del Reglamento, el peticionario tendrá que presentar una certificación sobre los miembros de su familia que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél donde radique la institución encargada de liquidar las prestaciones en metálico.
Dicho certificado será expedido por la institución del seguro de enfermedad del lugar donde residan los miembros de la familia o por otra institución que haya sido designada a tal efecto por la autoridad competente del Estado miembro en cuyo territorio residan esas personas. Lo dispuesto en el segundo y en el tercer párrafo del apartado 2 del artículo 25 del Reglamento de aplicación, será aplicable por analogía.
En sustitución del certificado previsto en el párrafo primero, la institución encargada de liquidar las prestaciones en metálico podrá exigir del peticionario la presentación de documentos recientes del registro civil sobre los miembros de su familia que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél donde radique dicha institución.
2. En el caso a que se refiere el apartado 1, si la legislación aplicada por la institución afectada exige que los miembros de la familia convivan con el solicitante, y si dichas personas no cumplen con tal condición, aunque estén en lo fundamental a cargo del peticionario, esta última circunstancia será acreditada mediante documentos que prueben la transmisión regular de una parte de los ingresos del solicitante.
Aplicación del artículo 60 del Reglamento
Artículo 71
Agravación de la enfermedad profesional
1. En los casos comprendidos en el apartado 1 del artículo 60 del Reglamento, el trabajador deberá facilitar a la institución del Estado miembro ante el que haga valer su derecho a las prestaciones, todos los datos referentes a las prestaciones que le hayan sido concedidas antes por la enfermedad profesional de que se trate. Dicha institución podrá dirigirse a cualquier otra institución que haya sido competente con anterioridad, para obtener los datos que estime necesarios.
2. En el caso a que se refiere la letra c) del apartado 1 del artículo 60 del Reglamento, la institución competente a la que incumba pagar las prestaciones en metálico notificará a la otra institución afectada, para su aprobación, la parte del coste que la segunda institución debe sufragar como consecuencia de la agravación, con las justificaciones apropiadas. Al final de cada año civil, la primera institución remitirá a la segunda un estado de cuentas de las prestaciones en metálico pagadas durante el ejercicio de que se trate, especificando la parte del coste que le debe, parte que la segunda de dichas instituciones reembolsará a la primera tan pronto como pueda, y a más tardar en el plazo de tres meses.
3. En el caso a que se refiere el párrafo primero de la letra b) del apartado 2 del artículo 60 del Reglamento, la institución encargada del pago de las prestaciones en metálico notificará a las demás instituciones competentes afectadas, para su aprobación, las modificaciones introducidas en el anterior reparto del coste, con las justificaciones apropiadas.
4. En el caso a que se refiere el párrafo segundo de la letra b) del apartado 2 del artículo 60 del Reglamento, lo dispuesto en el apartado 2 será aplicable por analogía.
Aplicación del apartado 5 del artículo 61 del Reglamento
Artículo 72
Apreciación del grado de incapacidad en caso de accidente de trabajo o de enfermedad profesional sobrevenidos con anterioridad
1. Para apreciar el grado de incapacidad, en el caso a que se refiere el apartado 5 del artículo 61 del Reglamento, el trabajador deberá facilitar a la institución competente del Estado miembro a cuya legislación estaba sometido cuando le sobrevino el accidente de trabajo o cuando se diagnosticó por primera vez la enfermedad profesional, todos los datos referentes a los accidentes de trabajo o a las enfermedades profesionales de que hubiera sido víctima con anterioridad, mientras se hallaba sometido a la legislación de cualquier otro Estado miembro, cualquira que sea el grado de incapacidad originado por los casos anteriores.
2. La institución competente tendrá en cuenta, con arreglo a lo dispuesto en la legislación que aplique, el grado de incapacidad originado por esos casos anteriores para reconocer el derecho a las prestaciones y para determinar su cuantía.
3. La institución competente podrá dirigirse a cualquier otra institución que haya sido competente con anterioridad para obtener los datos que estime necesarios.
Cuando una incapacidad para el trabajo anterior haya sido provocada por un accidente acaecido mientras el trabajador se hallaba sometido a la legislación de un Estado miembro en la que no se estableciera diferencia entre los diversos orígenes posibles de la incapacidad para el trabajo, la institución que fuera competente en relación con la anterior incapacidad para el trabajo, o el organismo designado al efecto por la autoridad competente del Estado miembro afectado, deberá facilitar, a solicitud de la institución competente de otro Estado miembro, toda clase de informaciones sobre el grado de la anterior incapacidad para el trabajo, así como, en la medida de lo posible, los datos que permitan determinar si tal incapacidad se produjo a consecuencia de un accidente de trabajo, entendiendo éste en la forma en que lo define la legislación aplicada por la institución del segundo Estado miembro. Si es así, se aplicará por analogía lo dispuesto en el apartado 2.
Aplicación del apartado 1 del artículo 62 del Reglamento
Artículo 73
Instituciones a las que pueden dirigirse los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados cuando se hallen o residan en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. En los casos a que se refiere el apartado 1 del artículo 62 del Reglamento y cuando, en el país de estancia o de residencia, las prestaciones previstas por el régimen del seguro de accidentes de trabajo y enfermedades profesionales para los trabajadores manuales de la industria del acero, sean equivalentes a las establecidas por el régimen especial para los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados, los trabajadores de este sector podrán dirigirse a la institución que, dentro del territorio del Estado miembro donde se hallen o residan, esté más próxima, de entre las designadas al efecto en el Anexo 3 del Reglamento de aplicación, aunque se trate de una institución del régimen aplicable a los trabajadores manuales de la industria del acero, la cual estará obligada, en tal supuesto, a abonar estas prestaciones.
2. Cuando las prestaciones establecidas por el régimen especial para los trabajadores de las minas y de los centros de trabajo asimilados resulten más beneficiosas, estos trabajadores podrán dirigirse ya sea a la institución encargada de aplicar dicho régimen especial ya a la institución que, dentro del territorio del Estado miembro donde se hallen o residan, esté más próxima, entre las que apliquen el régimen para los trabajadores manuales de la industria del acero. En este último caso la institución de que se trate deberá advertir al interesado que, si se dirige a la institución encargada de aplicar el citado régimen especial, obtendrá unas prestaciones más beneficiosas; al mismo tiempo, deberá indicarle la denominación y el domicilio de tal institución.
Aplicación del apartado 2 del artículo 62 del Reglamento
Artículo 74
Cómputo del período durante el cual la institución de otro Estado miembro haya abonado ya las prestaciones
Para aplicar lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 62 del Reglamento, la institución de un Estado miembro que haya de abonar las prestaciones, podrá recabar de la correspondiente institución de otro Estado miembro los informes que necesite sobre el período durante el cual la segunda de dichas instituciones haya abonado ya prestaciones por el mismo caso de accidente de trabajo o de enfermedad profesional.
Presentación y tramitación de las solicitudes de rentas, con excepción de las rentas de enfermedades profesionales de que trata el artículo 57 del Reglamento
Artículo 75
1. Para disfrutar de una renta o de una asignación suplementaria con arreglo a la legislación de un Estado miembro, cuando residan en el territorio de otro Estado miembro, el trabajador o sus supervivientes que residan en otro Estado miembro, habrán de dirigir una solicitud ya sea a la institución competente ya a la institución de su lugar de residencia, para que ésta la traslade a la institución competente. La presentación de dicha solicitud se ajustará a las normas siguientes:
a) la solicitud deberá ir acompañada de los documentos justificativos requeridos, y habrá de extenderse en el formulario establecido por la legislación que aplique la institución competente;
b) la exactitud de los datos facilitados por el peticionario será acreditada mediante documentos oficiales unidos al formulario de solicitud o confirmada por los organismos competentes del Estado miembro en cuyo territorio resida el solicitante.
2. La institución competente notificará su decisión al solicitante directamente a través del organismo de enlace del Estado competente, y enviará copia de dicha decisión al organismo de enlace del Estado miembro en cuyo territorio resida el peticionario.
Control administrativo y médico
Artículo 76
1. El control administrativo y médico, así como los reconocimientos médicos previstos en caso de revisión de las rentas, serán efectuados, a solicitud de la institución competente, por la institución del Estado miembro en cuyo territorio se halle el beneficiario, según las modalidades previstas por la legislación que aplique esta segunda institución. No obstante, la institución competente conservará la facultad de disponer que un médico designado por ella examine al beneficiario.
2. Toda persona a la que se pague una renta, por ella misma o por un huérfano, habrá de informar a la institución deudora de cualquier cambio registrado en su situación o en la del huérfano que pueda modificar el derecho a la renta.
Pago de las rentas
Artículo 77
El pago de las rentas debidas por la institución de un Estado miembro a titulares que residan en el territorio de otro Estado miembro, se efectuará con arreglo a lo dispuesto en los artículos 53 a 58 del Reglamento de aplicación.
CAPÍTULO 5
SUBSIDIOS DE DEFUNCIÓN
Aplicación de los artículos 64, 65 y 66 del Reglamento
Artículo 78
Formalización de la solicitud del subsidio
Para obtener un subsidio de defunción en virtud de la legislación de un Estado miembro distinto de aquel en cuyo territorio reside, el peticionario deberá dirigir su solicitud ya sea a la institución competente ya a la del lugar de residencia.
La solicitud deberá ir acompañada de los documentos justificativos requeridos por la legislación que aplique la institución competente.
La exactitud de los datos facilitados por el peticionario será acreditada mediante documentos oficiales unidos a la solicitud o confirmada por los organismos competentes del Estado miembro en cuyo territorio resida.
Artículo 79
Certificación de los períodos
1. Para acogerse a lo dispuesto en el artículo 64 del Reglamento, el solicitante habrá de presentar en la institución competente un certificado donde se especifiquen los períodos de seguro o de residencia cubiertos por el trabajador bajo la legislación a la que hubiera estado sometido en último lugar.
2. Este certificado será expedido, a instancia del solicitante, por la institución del seguro de enfermedad o del seguro de vejez, según el caso, a la que el trabajador por cuenta ajena o por cuenta propia haya estado afiliado en último lugar. Si el peticionario no presentare dicho certificado, la institución competente se dirigirá a una o a otra de las instituciones antedichas para obtenerlo.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable, por analogía, cuando haga falta computar períodos de seguro o de residencia cubiertos anteriormente bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro, para que se cumplan las condiciones exigidas por la legislación del Estado competente.
CAPÍTULO 6
PRESTACIONES DE DESEMPLEO
Aplicación del artículo 67 del Reglamento
Artículo 80
Certificación de los períodos de seguro o de empleo
1. Para acogerse a lo dispuesto en los apartados 1, 2 ó 4 del artículo 67 del Reglamento, el interesado deberá presentar en la institución competente un certificado donde se especifiquen los períodos de seguro o de empleo cubiertos como trabajador por cuenta ajena bajo la legislación a la que haya estado sometido anteriormente en último lugar, así como todos los datos complementarios exigidos por la legislación que dicha institución aplique.
2. Este certificado será expedido, a solicitud del interesado, bien por la institución competente en materia de desempleo de aquel Estado miembro a cuya legislación haya estado anteriormente sometido en último lugar, o bien por la institución designada a tal efecto por la autoridad competente del Estado miembro mencionado. Si el interesado no presentare dicho certificado, la institución competente se dirigirá a una o a otra de las instituciones precitadas para obtenerla.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable por analogía, cuando haga falta computar períodos de seguro o de empleo cubiertos anteriormente bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro para que se cumplan las condiciones exigidas por la legislación del Estado competente.
Aplicación del artículo 68 del Reglamento
Artículo 81
Certificado para el cálculo de las prestaciones
Para permitir el cálculo de las prestaciones que incumban a una de las instituciones señaladas por el apartado 1 del artículo 68 del Reglamento, el interesado que no haya ocupado su último empleo durante cuatro semanas como mínimo en el territorio del Estado miembro donde radique la institución afectada, deberá presentar un certificado que acredite la índole del último empleo ocupado por él, durante cuatro semanas como mínimo, en el territorio de cualquier Estado miembro, así como la rama económica en la cual dicho empleo haya sido ejercido. Si el interesado no presentare este certificado, dicha institución se dirigirá, para obtenerla, bien a la institución competente en materia de desempleo del segundo Estado miembro a la que haya estado afiliado en último lugar, o bien a otra institución que haya sido designada a tal efecto por la autoridad competente del segundo Estado miembro.
Artículo 82
Certificado relativo a los miembros de la familia que han de ser tenidos en cuenta para calcular las prestaciones
1. Para acogerse a lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 68 del Reglamento, el interesado habrá de presentar en la institución competente un certificado relativo a los miembros de su familia que residan en el territorio de un Estado miembro distinto de aquél en que radique dicha institución.
2. En ese certificado, que será expedido por la institución designada por la autoridad competente del Estado miembro en cuyo territorio residan los miembros de la familia, se certificará que ninguno de ellos ha sido tenido en cuenta para calcular las prestaciones por desempleo debidas a una persona distinta del interesado con arreglo a la legislación de dicho Estado miembro. El certificado tendrá validez durante los doce meses siguientes a la fecha en que haya sido expedido. Podrá ser renovado y en tal caso, la duración de su validez se contará a partir de la fecha de su renovación. El interesado deberá notificar inmediatamente a la institución competente cualquier hecho que obligue a modificar dicho documento. Esa modificación surtirá efectos a partir del día en que se haya producido el hecho.
Aplicación del artículo 69 del Reglamento
Artículo 83
Condiciones y límites para la conservación del derecho a las prestaciones, cuando el desempleado se desplace a otro Estado miembro distinto
1. Para seguir disfrutando de las prestaciones, el trabajador en paro a que se refiere el apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, habrá de presentar en la institución del lugar adonde se haya desplazado un certificado en el que la institución competente acredite que continúa teniendo derecho a las prestaciones con arreglo a las condiciones fijadas en la letra b) del apartado 1 de dicho artículo. Entre otras cosas, la institución competente consignará en ese certificado:
a) la cuantía de la prestación que se ha de abonar al trabajador en paro con arreglo a la legislación del Estado competente;
b) la fecha en que el trabajador en paro ha dejado de hallarse a disposición de los servicios de empleo del Estado competente;
c) el plazo que se ha concedido al trabajador en paro, con arreglo a la letra b) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento, para su inscripción como solicitante de empleo en el Estado miembro adonde se haya desplazado;
d) el período máximo durante el cual puede conservarse el derecho a las prestaciones, con arreglo a la letra c) del apartado 1 del artículo 69 del Reglamento;
e) los hechos que puedan modificar el derecho a las prestaciones.
2. El trabajador en paro que tenga el propósito de desplazarse a otro Estado miembro para buscar allí empleo, deberá solicitar el certificado a que se refiere el apartado 1, antes de su partida. Si el trabajador en paro no presentare dicho certificado, la institución del lugar adonde se haya desplazado recabará ese documento de la institución competente. Los servicios de empleo del Estado competente deberán asegurarse de que al trabajador en paro se le ha informado de las obligaciones que tiene en virtud del artículo 69 del Reglamento y del presente artículo.
3. La institución del lugar adonde se haya desplazado el trabajador en paro comunicará a la institución competente la fecha en que éste se ha inscrito, así como de aquella en que empezará a cobrar y pagará a éste las prestaciones del Estado competente según las modalidades establecidas en la legislación del Estado miembro que lo ha recibido.
La institución del lugar adonde se haya desplazado el trabajador en paro ejercerá su control sobre él, como si se tratase de un beneficiario de prestaciones por desempleo concedidas en virtud de la legislación aplicada por ella. Tan pronto como tenga conocimiento de que se ha producido alguno de los hechos a que se refiere la letra e) del apartado 1, dicha institución se lo comunicará a la institución competente y, en el caso de que deba ser suspendida o suprimida, dejará inmediatamente de pagarla. La institución competente le notificará sin demora en qué medida y a partir de qué fecha quedan modificados por el hecho producido los derechos del trabajador en paro. Cuando se haya suprimido y proceda restablecerlo, no se reanudará el pago de la prestación mientras no se haya recibido esa notificación. En el caso de que la prestación deba ser reducida, la institución del lugar adonde se haya desplazado el trabajador en paro seguirá pagando a éste una parte reducida de la cantidad correspondiente, en espera de regularizar la situación cuando reciba la respuesta de la institución competente.
4. Dos o varios Estados miembros o sus respectivas autoridades competentes podrán pactar, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras formas de aplicación.
Aplicación del artículo 71 del Reglamento
Artículo 84
Trabajadores en desempleo que residieran, mientras ocupaban su último empleo, en un Estado miembro distinto del Estado competente
1. En aquellos casos a que se refiere la frase ii) de la letra a) y la frase ii) de la letra b) del apartado 1 del artículo 71 del párrafo primero del Reglamento, la institución del lugar de residencia será considerada como la institución competente para aplicar lo dispuesto en el artículo 80 del Reglamento de aplicación.
2. Para acogerse a lo dispuesto en el apartado ii) de la letra b) del párrafo 1 del artículo 71 del Reglamento, el trabajador en paro habrá de presentar en la institución del lugar de su residencia, además del certificado señalado en el artículo 80 del Reglamento de aplicación, otra extendida por la institución del Estado miembro a cuya legislación haya estado sometido en último lugar, donde se acredite que no tiene derecho a prestaciones en virtud del artículo 69 del Reglamento.
3. Para aplicar lo dispuesto en el párrafo 2 del artículo 71 del Reglamento, la institución del lugar de residencia solicitará a la institución competente todos los datos sobre los derechos que el trabajador en paro tenga respecto de esta última institución.
CAPÍTULO 7
PRESTACIONES Y SUBSIDIOS FAMILIARES
Aplicación del artículo 72 del Reglamento
Artículo 85
Certificado de los períodos de empleo o de actividad por cuenta propia
1. Para acogerse a lo dispuesto en el artículo 72 del Reglamento, el interesado habrá de presentar en la institución competente un certificado donde se especifiquen los períodos de empleo o de actividad cubiertos bajo la legislación a la que ha estado sometido anteriormente en último lugar.
2. Este certificado será expedido, a solicitud del interesado, bien por aquella institución competente en materia de prestaciones familiares del Estado miembro a la que haya estado afiliado anteriormente en último lugar, o bien por otra institución designada a tal efecto por la autoridad competente de dicho Estado miembro. Si el interesado no presentare ese certificado, la institución competente se dirigirá, para obtenerlo, a una o a otra de las instituciones precitadas, a no ser que la institución del seguro de enfermedad pueda facilitar una copia del certificado previsto en el apartado 1 del artículo 16 del Reglamento de aplicación.
3. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicado, por analogía, cuando sea necesario computar períodos de empleo o de actividad por cuenta propia cubiertos anteriormente bajo la legislación de cualquier otro Estado miembro para que se cumplan las condiciones requeridas por la legislación del Estado competente.
Aplicación del apartado 1 del artículo 73 y de las letras a) y b) del apartado 1 del artículo 73 del Reglamento
Artículo 86
Trabajadores sometidos a la legislación de un Estado miembro distinto de Francia
1. Para disfrutar de prestaciones familiares con arreglo al apartado 1 del artículo 73 del Reglamento, el trabajador habrá de dirigir una solicitud a la institución competente por conducto, en su caso, de su empresario.
2. El trabajador habrá de presentar, con su solicitud, un certificado sobre los miembros de su familia, expedido por las autoridades competentes en asuntos de registro civil del país en que residan los miembros de la familia. Este certificado habrá de ser renovado todos los años.
3. El trabajador habrá de aportar asimismo, con su solicitud, los datos necesarios para identificar a la persona a quien han de ser pagadas las prestaciones familiares en el país de residencia (apellidos, nombre, dirección completa), cuando la legislación del Estado competente disponga que las prestaciones familiares pueden o deben ser pagadas a una persona distinta del trabajador.
4. Las autoridades competentes de dos o varios Estados miembros podrán concertar modalidades especiales para el pago de las prestaciones familiares, con el fin, sobre todo, de facilitar la aplicación de las letras a) y b) del apartado 1 del artículo 75 del Reglamento. Estos acuerdos serán notificados a la Comisión administrativa.
5. El trabajador habrá de comunicar a la institución competente, por conducto de su empresario, en su caso:
- cualquier cambio registrado en la situación de los miembros de su familia que pueda modificar el derecho a las prestaciones familiares,
- cualquier alteración en el número de los miembros de su familia, por los que hayan sido reconocidas las prestaciones familiares,
- cualquier cambio de residencia o de estancia de esos miembros de la familia,
- el ejercicio de una actividad profesional que origine un derecho simultáneo a las prestaciones familiares en virtud de la legislación del Estado miembro en cuyo territorio residan los miembros de la familia.
Aplicación del apartado 2 del artículo 73 del Reglamento
Artículo 87
Trabajadores sometidos a la legislación francesa
1. Para disfrutar de subsidios familiares con arreglo al apartado 2 del artículo 73 del Reglamento, el trabajador habrá de dirigir una solicitud a la institución competente, la cual le expedirá un certificado que acredite que cumple las condiciones relativas al empleo a las que la legislación francesa subordina el derecho a los subsidios familiares. En dicho momento, el interesado deberá firmar una declaración certificando que no se ha originado ningún derecho a los subsidios familiares en virtud de la legislación del país donde residen los miembros de la familia, como consecuencia del ejercicio de una actividad profesional.
En los casos en que la legislación francesa prevea que el derecho a los subsidios familiares se tenga para una duración correspondiente a la duración de los períodos de empleo, en el referido certificado se hará constar el período de empleo cubierto durante el período considerado.
Los miembros de la familia serán inscritos en la institución de su lugar de residencia, tras el examen de este certificado y los documentos justificativos que la legislación aplicada por dicha institución exija para otorgar los subsidios familiares.
Si los miembros de la familia no presentaren el certificado, la institución de su lugar de residencia se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
2. El certificado a que se refiere el apartado 1 tendrá validez durante el plazo de tres meses a partir de la fecha en que haya sido expedido y deberá ser renovado de oficio por la institución competente cada tres meses.
3. Cuando se trate de un trabajador de temporada, la validez del certificado a que se refiere el apartado 1, se extenderá a la totalidad de la duración prevista para el trabajo de temporada, a no ser que la institución competente notifique su anulación antes de que concluya dicho plazo a la institución del lugar de residencia.
4. Si la legislación del Estado miembro en cuyo territorio residan los miembros de la familia previere la concesión de subsidios familiares mensuales o trimestrales mientras que la legislación francesa previere que el derecho a los subsidios familiares se tenga para una duración correspondiente al período de empleo cubierto, los subsidios familiares se concederán por prorrata de esta duración en relación a la duración prevista por la legislación del país de residencia de los miembros de la familia.
5. Si la legislación del Estado miembro en cuyo territorio residen los miembros de la familia previere la concesión de los subsidios por un número de días correspondiente a los días de empleo cubiertos, cuando, según la legislación francesa, habrán de tener una duración de un mes, los subsidios familiares serán otorgados por un mes.
6. En los casos a que se refieren los apartados 4 y 5, cuando los períodos cubiertos bajo la legislación francesa se expresen en unidades diferentes de aquéllas que sirven para calcular los subsidios familiares según la legislación del Estado miembro en cuyo territorio residen los miembros de la familia, la conversión se efectuará con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 15 del Reglamento de aplicación.
7. La institución competente notificará, sin demora, a la institución del lugar de residencia de los miembros de la familia, la fecha en que el trabajador deje de tener derecho a los subsidios familiares o traslade su residencia del territorio de un Estado miembro al de otro Estado miembro.
La institución del lugar de residencia de los miembros de la familia podrá recabar en cualquier momento de la institución competente cualquier clase de datos sobre el derecho del interesado a los subsidios familiares.
Si la institución competente lo estimare necesario, a solicitud suya, la institución del lugar de residencia procederá a comprobar la declaración señalada en el párrafo primero del apartado 1.
8. Los miembros de la familia deberán informar a la institución de su lugar de residencia de cualquier cambio que se produzca en su situación y que pueda modificar el derecho a los subsidios familiares, sobre todo de sus traslados de residencia.
Aplicación del apartado 1 del artículo 74 del Reglamento
Artículo 88
Trabajadores en desempleo sometidos a la legislación de un Estado miembro distinto de Francia
Lo dispuesto en el artículo 86 del Reglamento de aplicación será aplicable por analogía a los trabajadores en paro a que se refiere el apartado 1 del artículo 74 del Reglamento.
Aplicación del apartado 2 del artículo 74 del Reglamento
Artículo 89
Trabajadores en desempleo sometidos a la legislación francesa
1. Para disfrutar de subsidios familiares en el territorio del Estado miembro donde residen, los miembros de la familia a que se refiere el apartado 2 del artículo 74 del Reglamento, habrán de presentar en la institución de su lugar de residencia un certificado que acredite que el trabajador en paro disfruta de las prestaciones de desempleo al amparo de la legislación francesa.
Dicho certificado será expedido por la institución francesa competente en materia de desempleo o por la institución que a tal efecto haya designado la autoridad francesa competente, a solicitud del trabajador en paro, el cual deberá firmar una declaración que acredite que no se ha originado ningún derecho a los subsidios familiares en virtud de la legislación del país donde residen los miembros de la familia como consecuencia del ejercicio de una actividad profesional.
Si los miembros de la familia no presentaren ese certificado, la institución de su lugar de residencia se dirigirá a la institución competente para obtenerlo.
2. Lo dispuesto en los apartados 2 a 8 del artículo 87 del Reglamento de aplicación será aplicable por analogía.
CAPÍTULO 8
PRESTACIONES POR HIJOS A CARGO DE TITULARES DE PENSIONES O POR RENTAS Y DE HUÉRFANOS
Aplicación de los artículos 77, 78 y 79 del Reglamento
Artículo 90
1. Para disfrutar de prestaciones en virtud del artículo 77 o del artículo 78 del Reglamento, el peticionario habrá de dirigir una solicitud a la institución de su lugar de residencia, en la forma prevista por la legislación que aplique dicha institución.
2. No obstante, si no residiese en el territorio del Estado miembro donde radique la institución competente, el solicitante podrá dirigir su solicitud ya sea a la institución competente, ya a la institución de su lugar de residencia, la cual dará traslado de la misma a la institución competente, indicando la fecha en que ha sido presentada. Esta fecha será considerada como la de presentación de la solicitud en la institución competente.
3. Si la institución competente a que se refiere el no 2, comprobare que no da lugar a reconocer el derecho en virtud de la legislación que aplica, sin demora trasladará la solicitud, los documentos anejos y los datos necesarios a la institución del Estado miembro bajo cuya legislación haya cubierto el trabajador el período de seguro más largo. Eventualmente, se podrá llegar, para formar una decisión, a consultar a, en su caso, la institución del Estado miembro bajo cuya legislación haya cubierto el trabajador el más corto de sus períodos de seguro.
4. La Comisión administrativa establecerá, en tanto fuere necesario, las normas complementarias precisas para la presentación de las solicitudes de estas prestaciones.
Artículo 91
1. El pago de las prestaciones debidas en virtud del artículo 77 o del artículo 78 del Reglamento, será efectuado con arreglo a lo dispuesto en los artículos 53 a 58 del Reglamento de aplicación.
2. Las autoridades competentes de los Estados miembros designarán, en tanto fuere necesario, la institución competente para pagar las prestaciones debidas en virtud del artículo 77 o del artículo 78 del Reglamento.
Artículo 92
Cualquier persona a la que, en virtud del artículo 77 o del artículo 78 del Reglamento, se le paguen prestaciones por los hijos del titular de una pensión o de una renta o por huérfanos, habrá de informar a la institución deudora de dichas prestaciones:
- de cualquier cambio que se produzca en la situación de los menores o de los huérfanos y que pueda modificar el derecho a las prestaciones,
- de cualquier variación en el número de los menores o los huérfanos que han motivado las prestaciones debidas,
- de cualquier traslado de residencia de los menores o de los huérfanos,
- del ejercicio de cualquier actividad profesional que origine un derecho a prestaciones o a subsidios en favor de esos menores o esos huérfanos.
TÍTULO V
DISPOSICIONES FINANCIERAS
Artículo 93
Reembolso de prestaciones del seguro de enfermedad-maternidad distintas de aquéllas a que se refieren los artículos 94 y 95 del Reglamento de aplicación
1. La cuantía efectiva de las prestaciones en especie abonadas en virtud de los apartados 1 y 2 del artículo 19 del Reglamento a los trabajadores y miembros de sus familias que residan en el territorio del mismo Estado miembro, así como de las prestaciones en especie abonadas en virtud del apartado 2 del artículo 21, del artículo 22, de los apartados 1, 3 y 4 del artículo 25, del artículo 26, del apartado 1 del artículo 29 o del artículo 31 del Reglamento, será reembolsada por la institución competente a la institución que haya abonado dichas prestaciones, con arreglo a los costes reflejados en la contabilidad de esta última institución.
2. En los casos previstos en el apartado 1 del artículo 29 y en el artículo 31, del Reglamento, y para la aplicación del apartado 1, se entenderá que la institución del lugar de residencia del miembro de la familia o del titular de pensión o de la renta es la institución competente.
3. Cuando el coste efectivo de las prestaciones a que se refiere el apartado 1, no se refleje en la contabilidad de la institución que las ha abonado, la cuantía que habrá de reembolsarse se determinará, a falta de un acuerdo celebrado en virtud del apartado 6, sobre la base de un tanto alzado establecido a partir de todas las referencias pertinentes obtenidas de los datos disponibles. La Comisión administrativa evaluará los elementos que han de abonar para calcular el tanto alzado y fijará su importe.
4. No se podrán utilizar para estos reembolsos, tarifas superiores a las que sean aplicables a las prestaciones en especie abonadas a los trabajadores sometidos a la legislación aplicada por la institución que haya abonado las prestaciones a que se refiere el apartado 1.
5. Lo dispuesto en los apartados 1 y 2 será aplicable, por analogía, al reembolso de las prestaciones en metálico pagadas con arreglo a lo dispuesto en la frase segunda del apartado 8 del artículo 18 del Reglamento de aplicación.
6. Dos o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, podrán concertar, previo dictamen de la Comisión administrativa, otros modos de evaluar las cuantías reembolsables, especialmente basados en la fórmula de tanto alzado.
Artículo 94
Reembolso de las prestaciones en especie correspondientes al seguro de enfermedad-maternidad, abonadas a los miembros de la familia de un trabajador que no residan en el mismo Estado miembro que él
1. La cuantía de las prestaciones en especie abonadas en virtud del apartado 2 del artículo 19 del Reglamento a los miembros de la familia que no residan en el territorio del mismo Estado miembro donde resida el trabajador, será reembolsado por las instituciones competentes a las instituciones que hayan abonado dichas prestaciones, sobre la base de un tanto alzado lo más cercano posible al importe de los gastos reales, fijado para cada año civil.
2. Para establecer ese tanto alzado, se multiplicará el coste medio anual por familia por el número medio anual de familias que han de ser tenidas en cuenta, y se aplicará al resultado una reducción del veinte por ciento.
3. Los elementos de cálculo necesarios para establecer dicho tanto alzado se determinarán según las normas siguientes:
a) para obtener el coste medio anual por familia en cada Estado miembro, se dividirán los gastos anuales correspondientes a la totalidad de las prestaciones en especie abonadas por las instituciones del Estado miembro de que se trate al conjunto de los miembros de las familias de los trabajadores sometidos a la legislación de dicho Estado miembro en el ámbito de los regímenes de la Seguridad Social que hayan de ser tenidos en cuenta, por el número medio anual de los mencionados trabajadores que tengan miembros de familia; en el Anexo 9 del Reglamento de aplicación se especifican los regímenes de Seguridad Social que, a tal efecto, han de ser tenidos en cuenta;
b) el número medio anual de las familias que han de ser tenidas en cuenta será igual, en el marco de las relaciones entre las instituciones de dos Estados miembros, al número medio anual de los trabajadores sometidos a la legislación de uno de los dos Estados, los miembros de cuyas familias tengan derecho a disfrutar de las prestaciones en especie que deba abonar una institución del otro Estado miembro.
4. El número de familias que han de ser tenidas en cuenta con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3, se establecerá mediante un registro llevado a tal efecto por la institución del lugar de residencia, sobre la base de los documentos justificativos de los derechos de los interesados facilitados por la institución competente. En caso de litigio, los reparos alegados por las instituciones afectadas serán sometidos a la Comisión de cuentas prevista en el apartado 3 del artículo 101 del Reglamento de aplicación.
5. La Comisión administrativa establecerá los métodos y formas para determinar los elementos de cálculo a que se refieren los apartados 3 y 4.
6. Dos o varios Estados miembros o sus respectivas autoridades competentes podrán concertar, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades de evaluación de las cuantías de los importes que haya que reembolsar.
Artículo 95
Reembolso a las prestaciones en especie correspondientes al seguro de enfermedad-maternidad abonadas a los titulares de pensiones o de rentas y a los miembros de sus familias que no tengan derecho a prestaciones con arreglo a la legislación del Estado miembro en que residen
1. La cuantía de las prestaciones en especie abonadas en virtud del apartado 1 del artículo 28 del Reglamento, será reembolsada por las instituciones competentes a las instituciones que hayan abonado dichas prestaciones, sobre la base de un tanto alzado lo más cercano posible de los gastos reales.
2. Para establecer este tanto alzado, se multiplicará el coste medio anual por titular de pensión o de renta por el número medio anual de los titulares de pensiones o de rentas que hayan de ser tenidos en cuenta, y se aplicará al resultado una reducción del veinte por ciento.
3. Los elementos de cálculo necesarios para establecer dicho tanto alzado se determinarán según las normas siguientes:
a) para obtener el coste medio anual por titular de pensión o de renta, en cada Estado miembro, se tomarán los gastos anuales correspondientes a la totalidad de las prestaciones en especie abonadas por las instituciones del Estado miembro de que se trate al conjunto de los titulares de las pensiones o las rentas debidas en virtud de la legislación de dicho Estado en el ámbito de los regímenes de seguridad social que hayan de ser tenidos en cuenta, incluyendo en el conjunto de beneficiarios a los miembros de la familia, y se dividirán por el número medio anual de los titulares de pensiones o de rentas; en el Anexo 9 se especifican los regímenes de seguridad social que, a tal efecto, han de ser tenidos en cuenta;
b) el número medio anual de los titulares de pensiones o de rentas que hayan de ser tenidos en cuenta, será igual, en el marco de las relaciones entre las instituciones de dos Estados miembros, al número medio anual de los titulares de pensiones o de rentas comprendidos en el apartado 2 del artículo 28 del Reglamento que residan en el territorio de uno de los dos Estados y tengan derecho a disfrutar de prestaciones en especie con cargo a una institución del otro Estado miembro.
4. El número de los titulares de pensiones sobre rentas que han de ser tenidos en cuenta con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3, se establecerá mediante un registro llevado a tal efecto por la institución del lugar de residencia, sobre la base de los documentos justificativos facilitados por la institución competente. En caso de litigio, los reparos alegados por las instituciones afectadas serán sometidos a la Comisión de cuentas previstas en el apartado 3 del artículo 101 del Reglamento de aplicación.
5. La Comisión administrativa establecerá los métodos y las formas para determinar los elementos de cálculo a que se refieren los apartados 3 y 4.
6. Dos o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, podrán concertar, previo dictamen de la Comisión administrativa, otras modalidades para la determinación de los valores reembolsables.
Aplicación del apartado 2 del artículo 63, del Reglamento
Artículo 96
Reembolso de las prestaciones en especie correspondientes al seguro de accidentes de trabajo y enfermedades profesionales servidas por la institución de un Estado miembro con cargo a la institución de otro Estado miembro
Para aplicar lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 63, del Reglamento, será aplicable, por analogía, lo dispuesto en el artículo 93 del Reglamento de aplicación.
Aplicación del apartado 2 del artículo 70, del Reglamento
Artículo 97
Reembolso de las prestaciones por desempleo pagadas a los trabajadores en paro que se desplazan a otro Estado miembro en busca de empleo
1. La cuantía de las prestaciones pagadas en virtud del artículo 69 del Reglamento, será reembolsada por la institución competente a la institución que haya pagado dichas prestaciones, según los datos que refleje la contabilidad de esta última institución.
2. Dos o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, podrán:
- previo dictamen de la Comisión administrativa, concertar otras modalidades para la determinación de las cuantías reembolsables, especialmente a tanto alzado, o convenir otras formas de pago, o
- renunciar a cualquier tipo de reembolso entre instituciones.
Reembolso de los subsidios familiares pagados en virtud del apartado 2 del artículo 73, y del apartado 2 del artículo 74, del Reglamento
Artículo 98
Miembros de las familias de los trabajadores sometidos a la legislación francesa o de los trabajadores en paro que disfruten de las prestaciones por desempleo con arreglo a la legislación francesa
1. La cuantía efectiva de los subsidios familiares pagados en virtud del apartado 2 del artículo 73, y del apartado 2 del artículo 74, del Reglamento, será reembolsada por la institución francesa competente a la institución que haya pagado dichos subsidios según los datos que refleje la contabilidad de esta última institución.
2. Francia y cada uno de los demás Estados miembros, o las autoridades competentes de Francia y de cada uno de los demás Estados miembros, podrán convenir que el reembolso de estos subsidios familiares se haga a tanto alzado. En tal caso, para establecer el tanto alzado se multiplicará el coste medio anual por familia por el número medio anual de las familias que hayan de ser tenidas en cuenta.
3. Los elementos de cálculo necesarios para establecer dicho tanto alzado se determinarán según las normas siguientes:
a) para obtener el coste medio anual por familia se tomará la totalidad de los gastos anuales totales correspondientes a los subsidios familiares pagados por las instituciones de aquel Estado miembro en cuyo territorio residan los miembros de la familia al conjunto de los miembros de las familias de los trabajadores y de los trabajadores en desempleo que residen en el territorio de dicho Estado miembro, y se dividirá por el número medio anual de las familias que tienen derecho a los subsidios familiares;
b) el número medio anual de las familias que han de ser tenidas en cuenta será igual al número medio anual de trabajadores por cuenta ajena sometidos a la legislación del Estado competente y, en su caso, de trabajadores desempleados beneficiarios de prestaciones por desempleo a cargo de una institución de dicho Estado competente, los miembros de cuyas familias tengan derecho a disfrutar de los subsidios familiares pagados por una institución de otro Estado miembro en cuyo territorio residan.
4. La Comisión administrativa establecerá, tras el examen del informe de la Comisión de cuentas a que se refiere el apartado 3 del artículo 101 del Reglamento de aplicación, los métodos y las modalidades para determinar los elementos de cálculo a que se refiere el apartado 3.
5. Francia y cada uno de los demás Estados miembros o las autoridades competentes de los demás Estados miembros, podrán, visto el dictamen de la Comisión administrativa, concertar otras modalidades de establecimiento del tanto alzado.
Disposiciones comunes a todos los reembolsos
Artículo 99
Gastos de administración
Dos o varios Estados miembros, o las autoridades competentes de los mismos, podrán convenir, con arreglo a lo dispuesto en la tercera frase, del apartado 2 del artículo 84, del Reglamento, que las cuantías de las prestaciones a que se refieren los artículos 93 a 98 del Reglamento de aplicación, sean incrementados en un porcentaje determinado para cubrir los gastos de administración. Dicho porcentaje podrá ser diferente según la prestación de que se trate.
Artículo 100
Créditos atrasados
1. En toda liquidación de cuentas entre las instituciones de los Estados miembros, la institución deudora del Estado competente podrá dejar de tener en cuenta las solicitudes de reembolso que se refieran a prestaciones servidas durante un año civil anterior en más de tres años a la fecha en que tales solicitudes hayan sido remitidas a un organismo de enlace o a dicha institución deudora.
2. En lo que atañe a las solicitudes referentes a reembolsos calculados sobre la base de un tanto alzado, el plazo de tres años empezará a correr a partir de la fecha en que hayan sido publicados en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas los costes medios anuales de las prestaciones en especie, establecidos con arreglo a lo previsto en los artículos 94 y 95 del Reglamento de aplicación.
Artículo 101
Situación de los créditos
1. La Comisión administrativa determinará cada año civil la situación de los créditos, en aplicación de los artículos 36, 63, 70 y del apartado 2 del artículo 75 del Reglamento.
2. La Comisión administrativa podrá ordenar toda clase de comprobaciones conducentes a controlar los datos estadísticos y contables que sirvan para determinar la situación de los créditos prevista en el apartado 1, a fin de cerciorarse, entre otras cosas, de su conformidad con las normas fijadas en el presente título.
3. La Comisión administrativa tomará las decisiones previstas en este artículo, ante el informe de una comisión de cuentas que le presentará un dictamen razonado. La Comisión administrativa establecerá el modo de funcionamiento y la composición de dicha comisión de cuentas.
Artículo 102
Atribuciones de la comisión de cuentas - Formas de reembolso
1. La Comisión de cuentas estará encargada de:
a) reunir los datos necesarios y proceder a los cálculos requeridos para aplicar el presente título;
b) dar cuenta periódicamente a la Comisión administrativa de los resultados de la aplicación de los reglamentos, sobre todo en el terreno financiero;
c) dirigir a la Comisión administrativa todas las sugerencias que juzgue útiles en relación con lo dispuesto en las letras a) y b);
d) presentar a la Comisión administrativa propuestas sobre las observaciones que le sean sometidas con arreglo a lo previsto en el apartado 4, del artículo 94, y en el apartado 4, del artículo 95, del Reglamento de aplicación;
e) elevar a la Comisión administrativa propuestas sobre la aplicación del artículo 101 del Reglamento de aplicación;
f) realizar toda clase de trabajos, estudios o misiones en relación con los asuntos que le sean sometidos por la Comisión administrativa.
2. Los reembolsos previstos en los artículos 36, 63, 70 y en el apartado 2 del artículo 75, del Reglamento, que el conjunto de las instituciones competentes de un Estado miembro haya de hacer a favor de las instituciones acreedoras de otro Estado miembro, serán efectuados por conducto de los organismos designados al efecto por las autoridades competentes de los Estados miembros. Los organismos por conducto de los cuales hayan sido efectuados los reembolsos comunicarán a la Comisión administrativa las sumas reembolsadas en los plazos y en las formas establecidos por dicha Comisión.
3. Cuando su determinación esté basada en el importe efectivo de las prestaciones abonadas, reflejado por la contabilidad de las instituciones, los reembolsos serán efectuados, en la parte correspondiente a cada semestre civil, dentro del semestre civil siguiente.
4. Cuando su determinación esté basada en un tanto alzado, los reembolsos serán efectuados por cada año civil. En tal caso, las instituciones competentes pagarán anticipos a las instituciones acreedoras el primer día de cada semestre civil, según las modalidades fijadas por la Comisión administrativa.
5. Las autoridades competentes de dos o de varios Estados miembros podrán concertar otros plazos para los reembolsos u otras modalidades para el pago de los anticipos.
Artículo 103
Recopilación de los datos estadísticos y contables
Las autoridades competentes de los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para la aplicación de lo dispuesto en el presente título, especialmente en lo que atañe al cumplimiento de las normas que implican la recopilación de datos estadísticos o contables.
Artículo 104
Inclusión en el Anexo 5 de los acuerdos entre Estados miembros, o entre autoridades competentes de Estados miembros relativos a reembolsos
1. Las disposiciones análogas a las previstas en el apartado 3 del artículo 36, apartado 3 del artículo 63, y en el apartado 3 del artículo 70, del Reglamento o en el apartado 6 del artículo 93, en el apartado 6 del artículo 94, y en el apartado 6 del artículo 95, del Reglamento de aplicación, que estuvieran vigentes el día anterior al de entrada en vigor del Reglamento, seguirán siendo aplicables siempre que figuren en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación.
2. Las disposiciones análogas a las mencionadas en el apartado 1 que hayan de aplicarse en las relaciones entre dos o varios Estados miembros después de la entrada en vigor del Reglamento, serán inscritas en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación. De igual modo se procederá con las disposiciones convenidas en virtud del apartado 2 del artículo 97, y del apartado 2 del artículo 98, del Reglamento de aplicación.
Gastos de control administrativo y médico
Artículo 105
1. Los gastos resultantes del control administrativo, así como los gastos de reconocimientos médicos, períodos de observación, desplazamientos de médicos o comprobaciones de cualquier clase a que haga falta proceder para otorgar, abonar o revisar las prestaciones, serán reembolsados a la institución a cuyo cargo hayan estado, con arreglo a la tarifa que aplique la misma, por la institución a cuenta de la cual hayan sido efectuados.
2. No obstante, dos o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, podrán concertar otras formas de reembolso, especialmente en la modalidad a tanto alzado, o renunciar a toda clase de reembolsos entre instituciones.
Tales acuerdos serán inscritos en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación. Los que estuvieran vigentes el día anterior a la de entrada en vigor del Reglamento, seguirán siendo aplicables siempre que figuren en dicho Anexo.
Disposiciones comunes a los pagos de prestaciones en metálico
Artículo 106
Las autoridades competentes de todos los Estados miembros notificarán a la Comisión administrativa, en los plazos y en la forma establecida por dicha Comisión, la cuantía de las prestaciones en metálico pagadas por las instituciones dependientes de ellas a los beneficiarios que residan o se hallen en el territorio de cualquier otro Estado miembro.
Artículo 107
Conversión de monedas
1. Para la aplicación de las disposiciones siguientes:
a) Reglamento: apartados 2, 3 y 4 del artículo 12; última frase, letra b) del apartado 1 del artículo 19; última frase, inciso II) del apartado 1 del artículo 22; penúltima frase, letra b) del apartado 1 del artículo 25; letras c) y d) del apartado 1 del artículo 41; apartados 3 y 4 del artículo 46; artículo 50; última frase, letra b) del artículo 52; última frase, inciso II), del apartado 1 del artículo 55; apartados 1 y 2 del artículo 70; penúltima frase, inciso II), letra b) del apartado 1, del artículo 71;
b) Reglamento de aplicación: artículo 34; apartado 1 del artículo 101; letra b) del apartado 1 del artículo 119 y apartado 2 del artículo 119,
la conversión en una moneda nacional de los importes expresados en otra moneda nacional se efectuará según las paridades oficiales declaradas por las autoridades monetarias.
2. En los casos no previstos en el apartado 1, la conversión se efectuará con arreglo al cambio oficial del día del pago.
TÍTULO VI
DISPOSICIONES DIVERSAS
Artículo 108
Justificación de la calidad de trabajador de temporada
Para justificar su calidad de trabajador de temporada, el trabajador por cuenta ajena a que se refiere la letra c) del artículo 1 del Reglamento, habrá de presentar su contrato de trabajo sellado por los servicios de empleo del Estado en cuyo territorio vaya a ejercer su actividad u otro documento sellado por estos servicios que certifique que el trabajador tiene una ocupación de carácter temporal.
Artículo 109
Acuerdos sobre el pago de cotizaciones
El empresario que no se haya establecido en el territorio de aquel Estado miembro donde se halle ocupado el trabajador, podrá llegar a un acuerdo con dicho trabajador para que éste se encargue de cumplir las obligaciones del empresario referentes al pago de cuotas.
El empresario deberá notificar ese acuerdo a la institución competente o, en su caso, a la institución designada al efecto por la autoridad competente del citado Estado miembro.
Artículo 110
Ayuda mutua administrativa para la recuperación de prestaciones indebidas
Cuando la institución de un Estado miembro haya abonado prestaciones y se proponga actuar contra una persona que las ha percibido indebidamente, la institución del lugar de residencia de esta persona, o la institución designada al efecto por la autoridad competente del Estado miembro en cuyo territorio resida dicha persona, ayudará con sus buenos oficios a la primera institución.
Artículo 111
Recuperación de cantidades abonadas indebidamente por las instituciones de seguridad social y reclamaciones de los organismos de asistencia
1. La institución de un Estado miembro que, al liquidar o revisar una prestación de invalidez, de vejez o de muerte (pensiones) en aplicación del capítulo 3 del título III del Reglamento, haya pagado a su beneficiario una cantidad superior a la debida, podrá pedir a la institución de cualquier otro Estado miembro que deba prestaciones de igual naturaleza al mismo beneficiario, la retención, sobre los atrasos de los correspondientes abonos periódicos, de la cantidad pagada en exceso. Esta última institución transferirá la suma retenida a la institución acreedora. En la medida en que no quepa retener sobre los atrasos de los abonos periódicos la cantidad pagada en exceso, se aplicará lo dispuesto en el apartado 2.
2. Cuando haya pagado a un beneficiario de prestaciones una cantidad superior a la debida, la institución de un Estado miembro podrá, en las condiciones y dentro de los límites fijados por la legislación que aplique, pedir a la institución de cualquier otro Estado miembro que deba prestaciones al mismo beneficiario, la retención, sobre las sumas abonables a éste, de la cantidad pagada en exceso. Esta última institución practicará la retención en las condiciones y dentro de los límites fijados para tales compensaciones en la legislación que aplique, como si se tratase de una cantidad pagada en exceso por ella misma, y transferirá la cantidad retenida a la institución acreedora.
3. Cuando alguien a quien sea aplicable el Reglamento haya recibido asistencia en el territorio de cualquier Estado miembro, dentro de un período durante el cual tuviera derecho a prestaciones con arreglo a la legislación de otro Estado miembro, el organismo que le haya prestado la asistencia podrá, si tiene títulos legalmente admisibles para resarcirse sobre las prestaciones debidas a la persona asistida, pedir a la institución de cualquier otro Estado miembro que deba prestaciones a dicha persona, la retención, sobre las sumas que abona a la misma, de la cantidad gastada en la asistencia.
Cuando un miembro de la familia de una persona a la que sea aplicable el Reglamento haya recibido asistencia en el territorio de cualquier Estado miembro dentro de un período durante el cual la persona en cuestión tuviera derecho a prestaciones por miembro de familia, con arreglo a la legislación de otro Estado miembro, el organismo que haya prestado la asistencia, si tiene títulos legalmente admisibles sobre las prestaciones debidas por el indicado concepto a dicha persona, podrá pedir a la institución de cualquier otro Estado miembro que deba esas prestaciones a dicha persona, la retención, sobre las sumas abonables a la misma, de la cantidad gastada en la asistencia.
La institución deudora practicará la retención en las condiciones y dentro de los límites fijados para tales compensaciones en la legislación que aplique, y transferirá la cantidad retenida al organismo acreedor.
Artículo 112
Cuando una institución haya efectuado, directamente o por conducto de otra institución, pagos indebidos, y resulte imposible recuperarlos, las sumas correspondientes quedarán definitivamente a cargo de la primera institución, salvo en el caso de que tales pagos sean consecuencia de una acción dolosa.
Artículo 113
Recuperación de las prestaciones en especie abonadas indebidamente a los trabajadores por cuenta ajena del sector de los transportes internacionales
1. Cuando el derecho a las prestaciones en especie no sea reconocido por la institución competente, las prestaciones de dicha naturaleza que en virtud de la presunción establecida en el apartado 2 del artículo 20 o en el apartado 2 del artículo 62 del Reglamento de aplicación, hayan sido abonadas a un trabajador por cuenta ajena del sector de los transportes internacionales por la institución del lugar de estancia, serán reembolsadas a ésta por la institución competente.
2. Los gastos ocasionados a la institución del lugar de estancia por el trabajador por cuenta ajena de los transportes internacionales que haya obtenido prestaciones en especie mediante la presentación del certificado a que se refiere el apartado 2 del artículo 20 o el apartado 2 del artículo 62 del Reglamento de aplicación, sin haberse dirigido previamente a la institución del lugar de estancia y sin tener derecho a las mencionadas prestaciones, serán reembolsadas por la institución señalada como institución competente en dicho certificado o por la institución que haya designado a tal fin la autoridad competente del Estado miembro afectado.
3. La institución competente, la señalada como tal en el caso a que se refiere el apartado 2, o la designada a tal fin conservará un crédito, frente al beneficiario, por un valor igual al coste de las prestaciones en especie indebidamente abonadas. Dichas instituciones darán a conocer esos créditos a la Comisión de cuentas prevista en el apartado 3 del artículo 101 del Reglamento de aplicación, que los consignará en un estado de cuentas.
Artículo 114
Abono provisional de prestaciones en caso de discrepancia sobre la legislación aplicable o sobre la institución llamada a abonarlas
Cuando haya discrepancia entre las instituciones o las autoridades competentes de dos o varios Estados miembros ya sea sobre la legislación que corresponde aplicar en virtud del Título II del Reglamento ya sobre la determinación de la institución llamada a abonar las prestaciones, el interesado que pudiera solicitar las prestaciones si no hubiese discrepancia, disfrutará a título provisional de las prestaciones previstas por la legislación que aplique la institución del lugar de residencia, o, si el interesado no reside en el territorio de uno de los Estados miembros afectados, de las prestaciones previstas por la legislación que aplique la institución afectada que haya sido la primera en recibir la solicitud.
Artículo 115
Modalidades de los reconocimientos médicos realizados en un Estado miembro del Estado competente
La institución del lugar de estancia o de residencia que, en virtud del artículo 87 del Reglamento, haya de proceder a un reconocimiento médico, lo hará con arreglo a las modalidades previstas en la legislación que aplique.
A falta de tales modalidades, solicitará de la institución competente que le indique las modalidades a que haya de ajustarse.
Artículo 116
Acuerdos referentes a la recaudación de cotizaciones
1. Los acuerdos que se celebren en virtud del apartado 2 del artículo 92 del Reglamento, serán inscritos en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación.
2. Los acuerdos concluidos, conforme al artículo 51 del Reglamento no 3 seguirá siendo siempre aplicable, siempre que figuren en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación.
Artículo 117
Tratamiento electrónico de la información
1. Previo dictamen de la Comisión administrativa, uno o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, podrán adaptar al tratamiento electrónico de la información tanto los modelos de certificados, certificaciones, declaraciones, solicitudes y otros documentos, así como las operaciones y métodos de transmisión de datos previstos para la aplicación del Reglamento y del Reglamento de aplicación.
2. La Comisión administrativa emprenderá los estudios necesarios para generalizar y unificar las fórmulas de adaptación que deriven de lo dispuesto en el apartado 1, cuando lo permita el desarrollo alcanzado por el tratamiento electrónico de la información en los Estados miembros.
TÍTULO VII
DISPOSICIONES TRANSITORIAS Y FINALES
Artículo 118
Disposiciones transitorias sobre pensiones y rentas
1. Las solicitudes de pensión o de renta que no hayan sido aún liquidadas antes de la entrada en vigor del Reglamento, originarán una liquidación doble:
- por el período anterior a la fecha de aplicación del Reglamento, con arreglo a lo dispuesto en el Reglamento no 3;
- por el período posterior a esta fecha, con arreglo a lo dispuesto en el Reglamento.
Las solicitudes de prestaciones por invalidez, vejez o supervivencia, presentadas ante cualquier institución con posterioridad a la fecha de entrada en vigor del Reglamento, originará la revisión de oficio, con arreglo a lo dispuesto en dicho Reglamento, de las prestaciones debidas a la misma contingencia que hubieran sido liquidadas, antes de la fecha indicada, por la institución o por las instituciones de uno o más de los restantes miembros.
Artículo 119
Disposiciones transitorias sobre prestaciones familiares
1. Los derechos a que se refiere el apartado 9 del artículo 94, del Reglamento, son aquellos que tuvieran reconocidos los trabajadores por cuenta ajena, por los miembros de su familia que les dieran derecho a disfrutar de prestaciones familiares, con arreglo a los coeficientes y límites aplicables el día anterior al primero de vigencia del Reglamento, en virtud del artículo 41 o del Anexo D del Reglamento no 3, o del artículo 20 o del Anexo 1 del Reglamento no 36/63/CEE, del Consejo, de 2 de abril de 1963, relativo a la Seguridad Social de los trabajadores fronterizos (3).
2. Siempre que la cuantía de las prestaciones familiares a que se refiere el apartado 1 resulte superior a la cuantía de los subsidios familiares que serían debidos en virtud del apartado 2 del artículo 73 del Reglamento, será la institución francesa competente la encargada de asegurar el pago de dichas prestaciones familiares, por los menores que las originen, al trabajador por cuenta ajena o directamente a los miembros de su familia en el lugar donde residen.
3. La institución del lugar de residencia de los miembros de la familia se encargará de pagar los subsidios familiares con arreglo a lo dispuesto en la legislación que aplique y con cargo a la institución francesa competente, cuando proceda abonar las prestaciones familiares en virtud del apartado 2 del artículo 73 del Reglamento.
4. Dentro de las relaciones bilaterales entre los Estados miembros interesados, las modalidades de aplicación del presente artículo serán fijadas por dichos Estados miembros o por sus autoridades competentes.
Artículo 120
Acuerdos complementarios de aplicación
1. Dos o varios Estados miembros, o sus respectivas autoridades competentes, en tanto fuere necesario, podrán celebrar acuerdos para completar las modalidades administrativas de aplicación del Reglamento. Estos acuerdos serán inscritos en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación.
2. Los acuerdos análogos a los señalados en el apartado 1, que estén en vigor el día anterior al primero de vigencia del Reglamento de aplicación, seguirán siendo aplicables siempre que figuren en el Anexo 5 del Reglamento de aplicación.
Artículo 121
Naturaleza y modificación de los Anexos
1. Los Anexos del presente Reglamento de aplicación son parte integrante de éste.
2. Estos Anexos podrán ser modificados por un reglamento del Consejo establecido a propuesta de la comisión, a instancia del Estado o de los Estados miembros de que se trate o de sus autoridades competentes, visto el dictamen de la Comisión administrativa.
3. El Anexo 5 del Reglamento, parte «B. Alemania» se completará con el texto siguiente:
«7. Para la aplicación del Reglamento, la intervención a tanto alzado en los gastos ocasionados por el gasto, concedida en virtud de la legislación alemana a los miembros de la familia de trabajadores, de los trabajadores en paro y de los titulares y solicitantes de pensión o de renta, se considerará prestación en especie».
Artículo 122
Entrada en vigor del Reglamento de aplicación
El Reglamento de aplicación entrará en vigor el primer día del séptimo mes siguiente a aquél en que sea publicado en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
El presente Reglamento es obligatorio en todas sus partes y directamente aplicable en todo Estado miembro.
Hecho en Bruselas, a 21 de marzo de 1972.