Směrnice Rady
ze dne 21. ledna 1980
o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci porodních asistentek a o opatřeních pro usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(80/154/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57 a 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od konce přechodného období zakázána veškerá diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb; že takto provedená zásada národního zacházení se zejména použije při vydávání povolení případně požadovaného pro přístup k činnostem porodních asistentek a rovněž pro zápis do profesních organizací či sdružení nebo členství v nich;
vzhledem k tomu, že se přesto zdá být žádoucí přijmout určitá ustanovení směřující k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb porodních asistentek;
vzhledem k tomu, že na základě Smlouvy nesmějí členské státy poskytovat žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování;
vzhledem k tomu, že čl. 57 odst. 1 Smlouvy stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci;
vzhledem k tomuže se zdá vhodné zároveň se vzájemným uznáváním diplomů upravit koordinaci podmínek vzdělávání porodních asistentek; že tato koordinace je předmětem směrnice 80/155/EHS [4];
vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států podmiňují přístup k činnosti porodní asistentky a její výkon získáním diplomu porodní asistentky;
vzhledem k tomu, že pokud se týká akademického titulu, je vhodné povolit jeho užívání pouze v jazyce členského státu původu nebo posledního usazení, neboť směrnice o vzájemném uznávání diplomů nutně nezavádí věcnou rovnocennost vzdělání, kterého se tyto diplomy týkají;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice vnitrostátními orgány mohou členské státy stanovit, že oprávněné osoby, které splňují podmínky vzdělání požadované touto směrnicí, zároveň se svým dokladem o vzdělání a odborné přípravě předloží osvědčení příslušných orgánů země původu nebo posledního usazení prokazující, že daný doklad o vzdělání a odborné přípravě je dokladem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že v případě poskytování služeb by požadavek na zápis v profesních organizacích či sdruženích nebo na členství v nich, které by byly vázány na stálou a trvalou povahu činnosti vykonávané v hostitelské zemi, představoval pro poskytovatele nespornou překážku, neboť ten vykonává svou činnost dočasně; že je třeba tento požadavek zrušit; že v tom případě je však třeba zajistit kontrolu profesní kázně, což spadá do pravomoci těchto profesních organizací či sdružení; že je z těchto důvodů vhodné stanovit možnost uložit oprávněné osobě povinnost oznámit poskytování služeb příslušnému orgánu hostitelského členského státu, aniž je dotčeno použití článku 62 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s podmínkou bezúhonnosti a dobré pověsti je vhodné rozlišovat mezi požadavky, které je třeba splnit při přístupu k profesionální činnosti, a mezi požadavky pro výkon této činnosti;
vzhledem k tomu, že pokud jde o činnosti porodních asistentek, které je vykonávají v pracovním poměru, neobsahuje nařízení Rady EHS č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] žádná zvláštní ustanovení týkající se bezúhonnosti a dobré pověsti, profesní kázně nebo používání označení pro tato povolání; že se podle členských států dotyčná pravidla vztahují nebo mohou vztahovat jak na osoby v pracovním poměru, tak na osoby samostatně výdělečně činné; že výkon činností porodních asistentek je ve všech členských státech podmíněn získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci porodní asistentky; že tyto činnosti vykonávají jak samostatně výdělečně činné osoby, tak osoby v pracovním poměru, případně osoby vykonávající tuto činnost v průběhu své profesionální dráhy v obou postaveních; že pro plnou podporu volného pohybu těchto odborníků uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na porodní asistentky v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na činnosti porodní asistentky vymezené jednotlivými členskými státy, aniž je dotčen článek 4 směrnice 80/155/EHS, a vykonávané pod těmito profesními označeními:
ve Spolkové republice Německo:
- "Hebamme",
v Belgii:
- "accoucheuse/vroedvrouw",
v Dánsku:
- "jordemoder",
ve Francii:
- "sage-femme",
v Irsku:
- "midwife",
v Itálii:
- "ostetrica",
v Lucembursku:
- "sage-femme",
v Nizozemsku:
- "verloskundige",
ve Spojeném království:
- "midwife".
KAPITOLA II
DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI PORODNÍCH ASISTENTEK
Článek 2
1. Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které jsou vyjmenovány v článku 3, vydané státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy, které jsou v souladu s čl. 1 odst. 1, 3 a 4 směrnice 80/155/EHS a splňují některou z těchto podmínek:
- řádnou odbornou přípravu pro porodní asistentky po dobu nejméně tří let,
- která je podmíněna získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci opravňujících k přijetí na univerzity nebo ostatní vysoké školy nebo alespoň zaručujících rovnocennou úroveň znalostí,
- nebo po níž následuje odborná praxe, o které se vystaví potvrzení podle článku 4 této směrnice,
- řádnou odbornou přípravu pro porodní asistentky po dobu nejméně dvou let nebo 3600 hodin, která je podmíněna získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči uvedeného v článku 3 směrnice 77/452/EHS [6],
- řádnou odbornou přípravu pro porodní asistentky po dobu nejméně 18 měsíců nebo 3000 hodin, která je podmíněna získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči uvedeného v článku 3 směrnice 77/452/EHS, po níž následuje odborná praxe, o které se vystaví potvrzení podle článku 4 této směrnice.
2. Každý členský stát přiznává na svém území diplomům, osvědčením a jiným dokladům o dosažené kvalifikaci, které uznává, pokud jde o přístup k činnostem porodní asistentky a jejich výkon, stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Článek 3
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 2 jsou:
a) ve Spolkové republice Německo:
- "Hebammenprüfungszeugnis" vydávaný zkušební komisí jmenovanou státem,
- osvědčení příslušných orgánů Spolkové republiky Německo dokládající, že diplomy vydané po 8. květnu 1945 příslušnými úřady Německé demokratické republiky jsou uznány za rovnocenné dokladu zmíněnému výše v bodě 1;
b) v Belgii:
"diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma" vydávaný státními nebo státem schválenými školami nebo orgánem "jury central";
c) v Dánsku:
"bevis for bestået jordemodereksamen" vydávaný "Danmarks jordemoderskole";
d) ve Francii:
"diplôme de sage-femme" vydávaný státem;
e) v Irsku:
"certificate in midwifery" vydávaný "An Bord Altranais";
f) v Itálii:
"diploma d'ostetrica" vydávaný státem uznanými školami;
g) v Lucembursku:
"diplôme de sage-femme" vydávaný ministerstvem zdravotnictví na základě rozhodnutí zkušební komise;
h) v Nizozemsku:
"vroedvrouwdiploma" vydávaný zkušební komisí určenou státem;
i) ve Spojeném království:
"certificate of admission to the Roll of Midwives" vydávaný v Anglii a ve Walesu "Central Midwives Board for England and Wales", ve Skotsku "Central Midwives Board for Scotland" a v severním Irsku "Northern Ireland Council for Nurses and Midwives".
Článek 4
Potvrzení podle článku 2 vydávají příslušné orgány členského státu původu nebo posledního usazení. Osvědčuje se v něm, že jeho držitel vykonával po získání diplomu porodní asistentky v nemocnici nebo ve zdravotnickém zařízení, které je k tomuto účelu schváleno, uspokojivým způsobem všechny činnosti porodní asistentky, a to po dobu stanovenou takto:
- dva roky v případě podle čl. 2 odst. 1 první odrážky druhé pododrážky,
- jeden rok v případě podle čl. 2 odst. 1 třetí odrážky.
KAPITOLA III
NABYTÁ PRÁVA
Článek 5
1. Každý členský stát uznává jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci nevyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článku 1 směrnice 80/155/EHS, diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek, které byly vydány těmito členskými státy nejpozději šest let po oznámení této směrnice a které doplňuje potvrzení osvědčující, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Každý členský stát uznává jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci vyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článku 1 směrnice 80/155/EHS, ale které na základě článku 2 této směrnice musí být uznávány pouze, pokud jsou doplněny potvrzením o odborné praxi uvedeným v článku 4, diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci porodních asistentek vydávané členskými státy před provedením této směrnice, které jsou doplněny potvrzením osvědčujícím, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
KAPITOLA IV
UŽÍVÁNÍ AKADEMICKÝCH TITULŮ
Článek 6
1. Aniž je dotčen článek 15, zajistí hostitelské členské státy, aby státním příslušníkům členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2 a 5, bylo uznáno právo užívat jejich zákonný akademický titul nebo popřípadě jeho zkratku udělený členským státem původu nebo posledního usazení, a to v jazyce tohoto státu. Hostitelské členské státy mohou stanovit, že za tímto titulem musí následovat název a sídlo zařízení nebo zkušební komise, která jej udělila.
2. Je-li možné zaměnit akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
KAPITOLA V
USTANOVENÍ K USNADNĚNÍ ÚČINNÉHO VÝKONU PRÁVA USAZOVÁNÍ A VOLNÉHO POHYBU SLUŽEB PORODNÍCH ASISTENTEK
A. Zvláštní ustanovení o právu usazování
Článek 7
1. Hostitelský členský stát, který požaduje od svých státních příslušníků pro první přístup k některé z činností uvedených v článku 1 důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států potvrzení prokazující splnění těchto podmínek bezúhonnosti nebo dobré pověsti vyžadovaných v uvedeném členském státě, vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
2. Nepožaduje-li členský stát původu nebo posledního usazení pro přístup k dotyčné činnosti důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, může hostitelský členský stát požadovat od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení výpis z rejstříku trestů nebo, neexistuje-li, rovnocenný doklad vydaný příslušným orgánem členského státu původu nebo posledního usazení.
3. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností. Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
4. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 8
1. Platí-li v hostitelském členském státě právní a správní předpisy, které se týkají zachovávání bezúhonnosti nebo dobré pověsti včetně ustanovení o kázeňských postizích v případě závažného profesního pochybení nebo odsouzení za trestný čin a které souvisejí s výkonem některé z činností uvedených v článku 1, předá členský stát původu nebo posledního usazení hostitelskému členskému státu nezbytné informace o opatřeních nebo kázeňských postizích profesní nebo správní povahy, které byly přijaty vůči dotyčné osobě, a o trestních postizích týkajících se výkonu povolání v členském státě původu nebo posledního usazení.
2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu neboposledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností. Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1.
3. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 9
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo posledního usazení.
Nepožaduje-li členský stát původu nebo členský stát posledního usazení takové potvrzení pro přístup k dotyčné činnosti nebo její výkon, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení potvrzení vydané příslušným orgánem těchto států, které odpovídá potvrzením hostitelského členského státu.
Článek 10
Doklady uvedené v článcích 7, 8 a 9 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 11
1. Řízení o přijetí oprávněné osoby k přístupu k některé z činností uvedených v článku 1 podle článků 7, 8 a 9 musí být skončeno co nejdříve a nejpozději tři měsíce po předložení veškerých dokladů týkajících se dotyčné osoby, aniž tím jsou dotčeny lhůty, které mohou vyplynout z případného odvolání podaného v závěru tohoto řízení.
2. V případech uvedených v čl. 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 2 staví žádost o přezkum běh lhůty uvedené v odstavci 1.
Dotázaný členský stát musí odpovědět ve lhůtě tří měsíců.
Hostitelský členský stát po obdržení odpovědi nebo po uplynutí zmíněné lhůty pokračuje v řízení podle odstavce 1.
Článek 12
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
B. Zvláštní ustanovení o volném pohybu služeb
Článek 13
1. Požaduje-li některý členský stát od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo pro její výkon povolení profesní organizace či sdružení nebo zapsání či členství v nich, osvobodí tento členský stát od této povinnosti státní příslušníky členských států pro případ poskytování služeb.
Oprávněná osoba poskytuje služby se stejnými právy a povinnostmi jako státní příslušníci hostitelského členského státu; zejména podléhá kázeňským opatřením profesní nebo správní povahy platným v tomto členském státě.
Přijme-li hostitelský členský stát opatření k provedení druhého pododstavce nebo se dozví o skutečnostech odporujících těmto ustanovením, neprodleně o tom uvědomí členský stát, v němž je oprávněná osoba usazena.
2. Hostitelský členský stát může stanovit, že oprávněná osoba musí učinit před příslušnými orgány předběžné prohlášení týkající se poskytování jejích služeb, pokud s výkonem těchto služeb bude spojen dočasný pobyt na jeho území.
V naléhavých případech může být toto prohlášení učiněno v co nejkratší době po poskytnutí služeb.
3. V souladu s odstavci 1 a 2 může hostitelský členský stát požadovat od oprávněné osoby předložení jednoho nebo několika dokladů obsahujících tyto údaje:
- prohlášení uvedené v odstavci 2,
- potvrzení osvědčující, že oprávněná osoba vykonává dotyčné činnosti v souladu se zákony členského státu, ve kterém je usazena,
- potvrzení, že oprávněná osoba je držitelem jednoho nebo několika diplomů, osvědčení či jiných dokladů o dosažené kvalifikaci požadovaných pro poskytování dotyčných služeb a uvedených v této směrnici.
4. Doklad nebo doklady stanovené v odstavci 3 nesmějí být při předložení starší dvanácti měsíců.
5. Zbaví-li členský stát zcela nebo zčásti, dočasně nebo trvale některého ze svých státních příslušníků nebo státního příslušníka jiného členského státu usazeného na jeho území způsobilosti vykonávat některou z činností uvedených v článku 1, zajistí podle okolností dočasné nebo trvalé odnětí potvrzení uvedeného v odst. 3 druhé odrážce.
Článek 14
Je-li v hostitelském členském státě vyžadována registrace u subjektu sociálního zabezpečení podle veřejného práva, aby bylo možné vyrovnání účtů spojených s výkonem činností ve prospěch pojištěnců ze sociálního zabezpečení u pojišťovacích subjektů, osvobodí tento členský stát při poskytování služeb spojeném s přemístěním oprávněné osoby od tohoto požadavku státní příslušníky členských států usazené v jiném členském státě.
Oprávněné osoby nicméně předem a v naléhavém případě následně uvědomí dotyčný subjekt o poskytnutí služby.
C. Ustanovení společná pro právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 15
Je-li v hostitelském členském státě užívání profesního označení týkajícího se některé z činností uvedených v článku 1 právně upraveno, mají státní příslušníci ostatních členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2 a 5, profesní označení hostitelského členského státu, které v tomto státě odpovídá jeho podmínkám pro vzdělání, a používají jeho zkratku.
Článek 16
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily oprávněným osobám získat informace o právní úpravě zdravotnictví a sociálního zabezpečení a popřípadě o pravidlech profesní etiky v hostitelském členském státě.
Pro tento účel mohou zřídit informační střediska, kde mohou oprávněné osoby získat nezbytné informace. Hostitelský členský stát může oprávněné osobě, která je v něm usazena, uložit povinnost tato střediska kontaktovat.
2. Členské státy mohou zřídit střediska uvedená v odstavci 1 při příslušných orgánech a subjektech, které určí ve lhůtě stanovené v čl. 20 odst. 1.
3. Členské státy zajistí, aby si oprávněné osoby ve svém zájmu a v zájmu svých pacientů případně osvojily jazykové znalosti nezbytné k výkonu jejich odborné činnosti v hostitelském členském státě.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 17
V případě odůvodněných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů jiného členského státu potvrzení pravosti diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a uvedených v kapitolách II a III a rovněž potvrzení skutečnosti, že oprávněná osoba splnila veškeré podmínky odborné přípravy stanovené ve směrnici 80/155/EHS.
Článek 18
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v čl. 20 odst. 1 orgány a subjekty oprávněné k vydávání nebo přijímání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a rovněž určí dokumenty a informace uvedené v této směrnici a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 19
Tato směrnice se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států, kteří v souladu se nařízením (EHS) č. 1612/68 vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru.
Článek 20
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do tří let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Setká-li se členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví, zřízeného rozhodnutím 75/365/EHS [7] naposledy pozměněného rozhodnutím 80/157/EHS [8].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 21. ledna 1980.
DIRECTIVA DEL CONSEJO
de 21 de enero de 1980
sobre reconocimiento recíproco de diplomas , certificados y otros títulos de matrona y que contiene además medidas destinadas a facilitar el ejercicio efectivo del derecho de establecimiento y de libre prestación de servicios
( 80/154/CEE )
EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS ,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y , en particular , sus artículos 49 , 57 y 66 ,
Vista la propuesta de la Comisión (1) ,
Visto el dictamen del Parlamento Europeo (2) ,
Visto el dictamen del Comité económico y social (3) ,
Considerando que , en aplicación del Tratado , a partir del final del período de transición , todo trato discriminatorio , por motivos de nacionalidad , en materia de establecimiento y de prestación de servicios ; que el principio del trato nacional así realizado se aplica en particular a la concesión de la autorización que pudiere exigirse para el acceso a las actividades de matrona , así como a la inscripción afiliación a organizaciones u organismos profesionales ;
Considerando que , sin embargo , parece indicado adoptar determinadas disposiciones que faciliten el ejercicio efectivo del derecho de establecimiento y de libre prestación de servicio de las matronas ;
Considerando que , en aplicación del Tratado , los Estados miembros se han comprometido a no prestar ninguna ayuda que pudiere falsear las condiciones de establecimiento ;
Considerando que el apartado 1 del artículo 57 del Tratado dispone que se adopten directivas tendentes al reconocimiento recíproco de los diplomas , certificados y otros títulos ;
Considerando que parece oportuno disponer , al mismo tiempo que el reconocimiento recíproco de los diplomas , una coordinación de las condiciones de formación de las matronas ; que esta coordinación es el objeto de la Directiva 80/155/CEE (4) ;
Considerando que , en los Estados miembros , la ley subordina el acceso a las actividades de matrona y su ejercicio a la posesión de un diploma de matrona ;
Considerando que , puesto que una Directiva de reconocimiento recíproco de los diplomas no implica necesariamente una equivalencia material de los sistemas a los que atañen esos diplomas , es conveniente autorizar el uso del diploma solamente en la lengua del Estado miembro de origen o de procedencia ;
Considerando que , para facilitar la aplicación de la presente Directiva las Administraciones nacionales , los Estados miembros pueden ordenar que los beneficiarios que reúnan las condiciones de formación requeridas por ésta presenten , junto a su título , un certificado de las autoridades competentes del país de origen o procedencia que acredite que dichos títulos son efectivamente los mencionados en la presente Directiva ;
Considerando que , en caso de prestación de servicios , la exigencia de la inscripción o afiliación a las organizaciones u organismos profesionales , la cual está ligada al carácter estable y permanente de la actividad ejercida en el país de acogida , constituiría , sin lugar a dudas , una traba para el prestador de servicios por razón del carácter temporal de su actividad ; que , por tanto , es conveniente suprimirla ; que en ese caso , sin embargo , procede garantizar el control de la disciplina profesional que compete a esas organizaciones u organismos profesionales ; que , a tal fin , y sin perjuicio de la aplicación del artículo 62 del Tratado , es conveniente prever la posibilidad de imponer al beneficiario la obligación de que notifique la prestación de servicios a la autoridad competente del Estado miembro de acogida ;
Considerando que , en materia de moralidad y de honorabilidad , es conveniente distinguir las condiciones exigidas , por una parte , para el acceso a la profesión y , por otra , para su ejercicio ;
Considerando que , en lo que se refiere a las actividades asalariadas de las matronas , el Reglamento ( CEE ) n º 1612/68 del Consejo , de 15 de octubre de 1968 , referente a la libre circulación de las trabajadores dentro de la Comunidad (5) , no contiene disposiciones específicas , para las profesiones reguladas , en materia de moralidad y de honorabilidad , de disciplina profesional y de uso de un título ; que , según los Estados miembros , las referidas regulaciones son o pueden ser aplicables tanto a los asalariados como a los no asalariados ; que las actividades de las matronas se encuentran condicionadas en todos los Estados miembros a la posesión de un diploma , certificado u otro título de matrona ; que dichas actividades son ejercidas tanto por profesionales independientes como por asalariados e , incluso , por las mismas personas alternativamente en calidad de asalariadas y de no asalariadas durante su carrera profesional ; que , por consiguiente , para facilitar plenamente la libre circulación de esos profesionales en la Comunidad , resulta necesario aplicar también a las matronas asalariadas la presente Directiva ,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA :
CAPÍTULO I
ÁMBITO DE APLICACIÓN
Artículo 1
La presente Directiva se aplicará a las actividades de las matronas entendidas tal como las defina cada Estado miembro , sin perjuicio de las disposiciones del artículo 4 de la Directiva 80/155/CEE , y ejercidas con los títulos profesionales siguientes :
en Bélgica :
« accoucheuse/vroedvrouw » ,
en Dinamarca :
« jordemoeder » ,
en la República Federal de Alemania :
« Hebamme » ,
en Francia :
« sage-femme » ,
en Irlanda :
« midwife » ,
en Italia :
« ostetrica » ,
en Luxemburgo :
« sage-femme » ,
en los Países Bajos :
« verkoskundige » ,
en el Reino Unido :
« midwife » .
CAPÍTULO II
DIPLOMAS , CERTIFICADOS Y OTROS TÍTULOS DE MATRONA
Artículo 2
1 . Cada Estado miembro reconocerá los diplomas , certificados y otros títulos , expedidos a los nacionales de los Estados miembros por los otros Estados miembros , que se enumeran en el artículo 3 de la presente Directiva , se adecuan a los apartados 1 , 3 y 4 del artículo 1 de la presente Directiva 80/155/CEE y responden a alguna de las modalidades siguientes :
- una formación de matrona de por lo menos tres años a tiempo completo :
- bien subordinada a la posesión de un diploma , certificado u otro título que permita el acceso a los establecimientos universitarios o de enseñanza superior o , que a falta de ello , garantice un nivel equivalente de conocimientos ,
- bien seguida de una práctica profesional por la que se expida la certificación mencionada en el artículo 4 de la presente Directiva .
- una formación de matrona de por lo menos dos años o 3 600 horas a tiempo completo , subordinada a la posesión del diploma , certificado u otro título de enfermero responsable de cuidados generales mencionados en el artículo 3 de la Directiva 77/452/CEE (6) ;
- una formación de matrona de por lo menos dieciocho meses o 3 000 horas a tiempo completo , subordinada a la posesión del diploma , certificado u otro título de enfermero responsable de cuidados generales mencionado en el artículo 3 de la Directiva 77/452/CEE y seguida de la práctica profesional por la que se expida la certificación mencionada en el artículo 4 de la presente Directiva .
2 . En lo que se refiere al acceso a las actividades no asalariadas de las matronas , cada Estado miembro , en su territorio , dará a los diplomas , certificados y otros títulos que reconozca , igual efecto que a los diplomas , certificados y otros títulos por él expedidos .
Artículo 3
Los diplomas , certificados y otros títulos mencionados en el artículo 2 serán los siguientes :
a ) en Bélgica :
el « diplôme d'accoucheuse » / « vroedvrouwdiploma » expedido por las escuelas creadas o autorizadas por el Estado o por el tribunal central ;
b ) en Dinamarca :
en « bevis for bestaet jordemodereksamen » expedido por la Danmarks jordemoderskole ;
c ) en la República Federal de Alemania :
- el « Hebammenpruefungszeugnis » expedido por el tribunal de examen en nombre del Estado ,
- las certificaciones de las autoridades competentes de la República Federal de Alemania que acrediten la equivalencia de los títulos de formación concedidos a partir del 8 de mayo de 1945 por las autoridades competentes de la República Democrática de Alemania con los títulos enumerados en el primer guión ;
d ) en Francia :
el « diplôme de sage-femme » expedido por el Estado ;
e ) en Irlanda :
el « certificate in Midwifery » expedido por An Bord Altranais ;
f ) en Italia :
el « diploma d'obstetrica » , expedido por las escuelas reconocidas por el Estado ;
g ) en Luxemburgo :
el « diplôme de sage-femme » expedido por el Ministro de Salud Pública tras la decisión del Tribunal ;
h ) en los Países Bajos :
el « vroedvrouwdiploma » expedido por la comisión de examen designada por el Estado ;
i ) en el Reino Unido :
el « certificate of admission to the Roll of Midwives » , concedido en Inglaterra y en el País de Gales por el « Central Midwives Board for England and Wales » , en Escocia por el « Central Midwives Board for Scotland » y en Irlanda del Norte por el « Northern Ireland Council for Nurses and Midwives » .
Artículo 4
La certificación prevista en el artículo 2 será expedida por las autoridades competentes del Estado miembro de origen o de procedencia . Dicha certificación acreditará que , tras haber obtenido el diploma de matrona , el beneficiario ha ejercido de forma satisfactoria , en un hospital o en un establecimiento de asistencia médica autorizado a tal fin , todas las actividades de matrona durante un período fijado del modo siguiente :
- dos años en el caso previsto en el segundo subguión del primer guión del apartado 1 del artículo 2 ,
- un año en el caso previsto en el tercer guión del apartado 1 del artículo 2 .
CAPÍTULO III
DERECHOS ADQUIRIDOS
Artículo 5
1 . Cada Estado miembro reconocerá como prueba suficiente para los nacionales de los Estados miembros cuyos diplomas , certificados y otros títulos no respondan a todas las exigencias mínimas de formación establecidas en el artículo 1 de la Directiva 80/155/CEE , los diplomas , certificados y otros títulos de matrona concedidos por esos Estados miembros en un plazo máximo de seis años a partir de la notificación de la presente Directiva , acompañados de una certificación que acredite que dichos nacionales se han dedicado efectiva y oficialmente a las actividades de que se trate durante por lo menos tres años en el transcurso de los cinco años anteriores a la concesión de la certificación .
2 . Cada Estado miembro reconocerá como prueba suficiente para los nacionales de los Estados cuyos diplomas , certificados y otros títulos respondan a todas las exigencias mínimas de formación establecidas en el artículo 1 de la Directiva 80/155/CEE pero que , en virtud del artículo 2 de la presente Directiva , sólo deban reconocerse cuando sean acompañados de la certificación de práctica profesional mencionada en el artículo 4 , los diplomas , certificados y otros títulos de comadrona concedidos por esos Estados miembros antes de la aplicación de la presente Directiva , acompañados de una certificación que acredite que tales nacionales se han dedicado efectiva y lícitamente a las actividades de que se trate durante por lo menos dos años en el transcurso de los cinco años anteriores a la concesión de la certificación .
CAPÍTULO IV
USO DEL DIPLOMA
Artículo 6
1 . Sin perjuicio del artículo 15 , los Estados miembros de acogida velarán por que a los nacionales de los Estados miembros que reúnan las condiciones previstas en los artículos 2 y 5 , se les reconozca el derecho a utilizar un diploma válido del Estado miembro de origen o de procedencia , en la medida en que dicho título no sea idéntico al título profesional , y , eventualmente , su abreviatura , en la lengua de ese Estado . Los Estados miembros de acogida podrán ordenar que en ese título consten el nombre y el lugar de la institución o del tribunal que lo haya expedido .
2 . Cuando el título de formación del Estado miembro de origen o de procedencia pueda ser confundido en el Estado miembro de acogida con un título que exija , en este Estado , una formación complementaria no adquirida por el beneficiario , dicho Estado miembro de acogida podrá ordenar que éste utilice su título del Estado miembro de origen o de procedencia en la fórmula pertinente que indique ese Estado miembro de acogida .
CAPÍTULO V
DISPOSICIONES DESTINADAS A FACILITAR EL EJERCICIO EFECTIVO DEL DERECHO DE ESTABLECIMIENTO Y DE LIBRE PRESTACIÓN DE SERVICIOS DE LAS MATRONAS
A . Disposiciones relativas al Derecho de establecimiento
Artículo 7
1 . El Estado miembro de acogida que exija a sus nacionales una prueba de moralidad y de honorabilidad para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , aceptará como prueba suficiente , para los nacionales de los otros Estados miembros , una certificación , concedida por una autoridad competente del Estado miembro de origen o de procedencia , que acredite que se reúnen las condiciones de moralidad o de honorabilidad exigidas en ese Estado miembro para el acceso a la actividad de que se trate .
2 . Cuando el Estado miembro de origen o de procedencia no exija prueba de moralidad o de honorabilidad para iniciar la actividad de que se trate , el Estado miembro de acogida podrá exigir a los nacionales del Estado miembro de origen o de procedencia un certificado de antecedentes penales o , a falta de ello , un documento equivalente concedido por una autoridad competente del Estado miembro de origen o de procedencia .
3 . Si el Estado miembro de acogida tuviere conocimiento de hechos graves y precisos acaecidos con anterioridad al establecimiento del interesado en dicho Estado y fuera de su territorio y que puedan tener en él consecuencias sobre el acceso a la actividad de que se trate , podrá informar de ello al Estado miembro de origen o de procedencia .
El Estado miembro de origen o de procedencia examinará la veracidad de los hechos en la medida en que éstos puedan tener en ese Estado miembro consecuencias sobre el acceso a la actividad de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán por sí mismas la naturaleza y amplitud de las investigaciones que deban llevarse a cabo y comunicarán al Estado miembro de acogida las medidas subsiguientes que tomen respecto de las certificaciones o documentos por ellas expedidos .
4 . Los Estados miembros garantizarán el secreto de las informaciones transmitidas .
Artículo 8
1 . Cuando en un Estado miembro de acogida haya en vigor disposiciones legales , reglamentarias y administrativas relativas al respecto de la moralidad y de la honorabilidad , incluidas determinadas disposiciones que dispongan sanciones disciplinarias en caso de falta profesional grave o de condena por delito , referentes al ejercicio de una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , el Estado miembro de origen o de procedencia transmitirá al Estado miembro de acogida las informaciones necesarias relativas a las medidas o sanciones de carácter profesional o administrativo adoptadas contra el interesado y a las sanciones penales relacionadas con el ejercicio de la profesión en el Estado miembro de origen o de procedencia .
2 . Si el Estado miembro de acogida tuviere conocimiento de hechos graves y precisos acaecidos con anterioridad al establecimiento del interesado en dicho Estado y fuera de su territorio y que puedan tener en él consecuencias sobre el ejercicio de la actividad de que se trate , podrá informar de ello al Estado miembro de origen o de procedencia .
El Estado miembro de origen o de procedencia examinará la veracidad de los hechos en la medida en que éstos puedan tener en ese Estado miembro consecuencias sobre el ejercicio de la actividad de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán por sí mismas la naturaleza y amplitud de las investigaciones que deben llevarse a cabo y comunicarán al Estado miembro de acogida las medidas subsiguientes que tomen respecto de las informaciones por ellas transmitidas en virtud del apartado 1 .
3 . Los Estados miembros garantizarán el secreto de las informaciones transmitidas .
Artículo 9
Cuando el Estado miembro de acogida exija a sus nacionales un documento relativo a la salud física y psíquica para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio , dicho Estado aceptará como suficiente a este respecto la presentación del documento exigido en el Estado miembro de origen o de procedencia .
Cuando el Estado miembro de origen o de procedencia no exija documentos de esta naturaleza para el acceso a la actividad de que se trate o para su ejercicio , el Estado miembro de acogida aceptará que los nacionales del Estado miembro de origen o de procedencia presenten una certificación , expedida por una autoridad competente de este Estado , que corresponda a las certificaciones del Estado miembro de acogida .
Artículo 10
Los documentos mencionados en los artículos 7 , 8 y 9 no podrán tener , en el momento de su presentación , más de tres meses de antigueedad .
Artículo 11
1 . El procedimiento por el que se autoriza al beneficiario a ejercer una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , con arreglo a los artículos 7 , 8 y 9 , deberá finalizar en el más breve plazo posible y a más tardar tres meses después de la presentación del expediente completo del interesado , sin perjuicio de los retrasos que puedan resultar de un eventual recurso interpuesto al término de este procedimiento .
2 . En los casos mencionados en el apartado 3 del artículo 7 y en el apartado 2 del artículo 8 , la solicitud de un nuevo examen suspenderá el plazo mencionado en el apartado 1 .
El Estado miembro consultado deberá transmitir su respuesta en un plazo de tres meses .
El Estado miembro de acogida proseguirá el procedimiento mencionado en el apartado 1 tan pronto como se produzca la recepción de esa respuesta o la expiración de dicho plazo .
Artículo 12
Cuando un Estado miembro de acogida exija a sus nacionales una prestación de juramento o una declaración solemne para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio y , la fórmula del juramento o de la declaración no pueda ser utilizada por los nacionales de los otros Estados miembros , el Estado miembro de acogida cuidará de que se presente a los interesados una fórmula pertinente y equivalente .
B . Disposiciones relativas a la prestación de servicios
Artículo 13
1 . Cuando un Estado miembro exija a sus nacionales bien una autorización bien la inscripción o afiliación a una organización u organismo profesionales para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio , dicho Estado miembro dispensará de esta exigencia a los nacionales de los otros Estados miembros en caso de prestación de servicios .
El beneficiario prestará servicios con los mismos derechos y obligaciones que los nacionales del Estado de acogida ; estará sometido , en particular , a las disposiciones disciplinarias de carácter profesional o administrativo aplicables en ese Estado miembro .
Cuando el Estado miembro de acogida adopte una medida en aplicación del párrafo segundo o tenga conocimiento de hechos que vulneren esas disposiciones , informará de ello inmediatamente al Estado miembro en el que el beneficiario se halle establecido .
2 . El Estado miembro de acogida podrá ordenar que el beneficiario haga , ante las autoridades competentes , una declaración previa , relativa a su prestación de servicios en caso de que la ejecución de dicha prestación implique una estancia temporal sobre su territorio .
En caso de urgencia , esta declaración podrá hacerse en el plazo más breve posible después de la prestación de servicios .
3 . En aplicación de los apartados 1 y 2 , el Estado miembro de acogida podrá exigir al beneficiario uno o varios documentos que contengan las indicaciones siguientes :
- la declaración mencionada en el apartado 2 ,
- una certificación que acredite que el beneficiario ejerce legalmente las actividades de que se trate en el Estado miembro donde se halle establecido ,
- una certificación de que el beneficiario posee el diploma o los diplomas , los certificados o los otros títulos que se requieran para la prestación de servicios de que se trate y que se mencionen en la presente Directiva .
4 . El documento o documentos mencionados en el apartado 3 no podrán tener , en el momento de su presentación , más de doce meses de antigueedad .
5 . Cuando un Estado miembro prive , total o parcialmente y de forma temporal o definitiva , a uno de sus nacionales o a un nacional de otro Estado miembro establecido en su territorio , de la facultad de ejercer una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , procederá según los casos , a retirar temporal o definitivamente la certificación mencionada en el segundo guión del apartado 3 .
Artículo 14
Cuando en un Estado miembro de acogida sea preciso estar inscrito en un organismo de seguridad social de Derecho público para poder regular con un organismo asegurador las cuentas relacionadas con las actividades ejercidas en beneficio de asegurados sociales , dicho Estado miembro , en caso de prestación de servicios que implique el desplazamiento del beneficiario , dispensará de esta exigencia a los nacionales de los Estados miembros establecidos en otro Estado miembro .
No obstante , el beneficiario informará , previamente o , en caso de urgencia , posteriormente , a ese organismo de su prestación de servicios .
C . Disposiciones comunes al derecho de establecimiento y a la libre prestación de servicios
Artículo 15
Cuando en un Estado miembro de acogida esté regulado el uso de un título profesional relativo a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , los nacionales de los otros Estados miembros que reúnan las condiciones establecidas en los artículos 2 y 5 , usarán en título profesional del Estado miembro de acogida que , en este Estado , corresponda a esas condiciones de formación y utilizarán su abreviatura .
Artículo 16
1 . Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias con objeto de que los beneficiarios puedan estar informados de las legislaciones sanitaria y social y , en su caso , de la deontología del Estado miembro de acogida .
A tal fin , podrán crear servicios de información en los que los beneficiarios puedan recibir las informaciones necesarias .
En caso de establecimiento , los Estados miembros de acogida podrán obligar a los beneficiarios a entrar en contacto con esos servicios .
2 . Los Estados miembros podrán crear los servicios mencionados en el apartado 1 ante las autoridades y organismos competentes que designen en el plazo establecido en el apartado 1 del artículo 20 .
3 . Los Estados miembros harán de forma que , en su caso , los beneficiarios puedan adquirir , en su interés y en el de sus pacientes , los conocimientos lingueisticos necesarios para el ejercicio de su actividad profesional en el Estado miembro de acogida .
CAPÍTULO VI
DISPOSICIONES FINALES
Artículo 17
El Estado miembro de acogida podrá , en caso de duda justificada , exigir a las autoridades competentes de otro Estado miembro una confirmación de la autenticidad de los diplomas , certificados y otros títulos concedidos en este otro Estado miembro y mencionados en los capítulos II y III y la confirmación de que el beneficiario ha cumplido todas las condiciones de formación previstas en la Directiva 80/155/CEE .
Artículo 18
Los Estados miembros designarán , en el plazo establecido en el apartado 1 del artículo 20 , a las autoridades y organismos facultados para conceder o recibir los diplomas , certificados y otros títulos así como los documentos e informaciones mencionados en la presente Directiva e informarán de ello inmediatamente a los otros Estados miembros y a la Comisión .
Artículo 19
La presente Directiva se aplicará asimismo a los nacionales de los Estados miembros que , con arreglo al Reglamento ( CEE ) n º 1612/68 , ejerzan o vayan a ejercer a título de asalariados , una de las actividades mencionadas en el artículo 1 .
Artículo 20
1 . Los Estados miembros adoptarán , en un plazo de tres años a partir del día de su notificación , las medidas necesarias para cumplir la presente Directiva e informarán de ello inmediatamente a la Comisión .
2 . Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones básicas de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva .
Artículo 21
En caso de que , en la aplicación de la presente Directiva , se le presenten a un Estado miembro dificultades graves de determinadas materias , la Comisión examinará dichas dificultades en colaboración con ese Estado y obtendrá el dictamen del Comité de altos funcionarios de la salud pública creado por la Decisión 75/365/CEE (7) , modificada en último lugar por la Decisión 80/157/CEE (8) .
En su caso , la Comisión presentará al Consejo las propuestas pertinentes .
Artículo 22
Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros .
Hecho en Bruselas , el 21 de enero de 1980 .