ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 15. května 2006,
kterým se Litevské republice povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 21 šesté směrnice Rady 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu
(2006/388/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1), a zejména na článek 27 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 27 odst. 1 směrnice 77/388/EHS může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup vyměřování daně nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
(2)
Litevská republika (dále jen „Litva“) požádala dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 28. června 2005, o povolení zavést opatření odchylující se od článku 21 směrnice 77/388/EHS.
(3)
V souladu s čl. 27 odst. 2 směrnice 77/388/EHS uvědomila Komise o žádosti Litvy dopisem ze dne 22. srpna 2005 ostatní členské státy. Dopisem ze dne 23. srpna 2005 oznámila Komise Litvě, že již má k dispozici veškeré informace, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti.
(4)
Ustanovení čl. 21 odst. 1 směrnice 77/388/ES ve znění uvedeném v článku 28g uvedené směrnice stanoví, že v rámci vnitřního systému je k placení daně z přidané hodnoty (DPH) zpravidla povinna osoba povinná k dani, která dodává zboží nebo poskytuje služby.
(5)
Účelem odchylky požadované Litvou je za určitých podmínek v případě úpadkových řízení nebo restrukturalizačních řízení pod soudním dohledem, transakcí se dřevem, dodání železného a neželezného odpadu a stavebních prací učinit povinným k DPH, která se vztahuje na dodání zboží a poskytovaní služeb, příjemce.
(6)
Osoby povinné k dani, které jsou předmětem úpadkového řízení nebo restrukturalizačního řízení pod soudním dohledem, nemohou často kvůli finančním potížím odvádět DPH uvalenou na jejich dodání zboží a poskytované služby. Příjemce zboží nebo služeb si však může odečíst DPH, i přestože ji dodavatel zboží či poskytovatel služeb neodvedl.
(7)
Na litevském trhu se dřevem se objevily problémy, které souvisejí s jeho povahou a podniky, které se na něm podílí. Tento trh je ovládán malými místními společnostmi, které působí velmi často jako přeprodejci či zprostředkovatelé, jež daňové orgány mohou pouze těžko sledovat. Nejčastější způsob vyhýbání se daňovým povinnostem spočívá v tom, že společnost fakturuje dodávky a zanikne bez zaplacení daně, přičemž zanechá zákazníkovi platný účet, který ho opravňuje k daňovému odpočtu.
(8)
Podobné problémy s neplacením fakturované DPH se v Litvě objevily rovněž v odvětví recyklace železa a neželezných kovů.
(9)
Mimoto se srovnatelné problémy objevují i v litevském odvětví stavebnictví, zejména pokud jde o DPH fakturovanou subdodavateli, kteří následně mizí.
(10)
Určením příjemce jako osoby povinné platit DPH ve výše zmíněných případech, které mají nepříznivý dopad na veřejné finance, odstraňuje odchylka potíže, ke kterým dochází, bez toho, aby ovlivnila výši daně, kterou je nutno zaplatit. To usnadňuje daňovým orgánům práci při vyměřování daní a zabraňuje určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
(11)
Toto opatření je úměrné sledovanému cíli, neboť nemá být uplatňováno všeobecně, ale pouze v určitých případech a odvětvích, v kterých nastávají značné problémy, pokud jde o vyměřování daně, daňové úniky nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
(12)
Obdobné odchylky byly povoleny dalším členským státům a ukázalo se, že jsou účinné.
(13)
Tato odchylka by měla být časově omezena do 31. prosince 2009, aby bylo možno na základě zkušeností získaných k uvedenému dni posoudit, zda je i nadále opodstatněná. Dne 16. března 2005 však Komise navrhla směrnici k racionalizaci některých odchylek povolených podle článku 27 směrnice 77/388/EHS (2). Je proto nezbytné ukončit použitelnost těch částí tohoto rozhodnutí, na které se vztahuje zmíněný návrh, jakmile uvedená směrnice vstoupí v platnost.
(14)
Odchylka nemá žádný nepříznivý dopad na vlastní zdroje Společenství pocházející z DPH,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 21 odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/EHS ve znění uvedeném v článku 28g uvedené směrnice se Litvě povoluje stanovit jako osobu povinnou k placení DPH osobu povinnou k dani, které se dodává zboží či poskytují služby podle článku 2.
Článek 2
Příjemce dodaného zboží či poskytovaných služeb lze označit za osobu povinnou k placení DPH v těchto případech:
1.
dodání zboží a poskytování služeb osobou povinnou k dani, na kterou se vztahuje úpadkové řízení nebo restrukturalizační řízení pod soudním dohledem;
2.
dodání dřeva;
3.
dodání železného odpadu a šrotu, reziduí a dalších recyklovatelných materiálů obsahujících železo a neželezné kovy;
4.
poskytování stavebních prací subdodavatelem ve prospěch hlavního dodavatele, jiného subdodavatele nebo společnosti, která sama provádí stavební práce.
Článek 3
Použitelnost povolení podle článku 1 končí dnem 31. prosince 2009. Použitelnost čl. 2 bodů 3 a 4 končí dnem vstupu v platnost směrnice k racionalizaci odchylek podle článku 27 směrnice 77/388/EHS, která obsahuje zvláštní režim pro uplatňování DPH v tomto odvětví, nastane-li tento den před 31. prosincem 2009.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Litevské republice.
V Bruselu dne 15. května 2006.
DECISIÓN DEL CONSEJO
de 15 de mayo de 2006
por la que se autoriza a la República de Lituania a aplicar una medida de excepción del artículo 21 de la sexta Directiva 77/388/CEE en materia de armonización de las legislaciones de los Estados miembros relativas a los impuestos sobre el volumen de negocios
(2006/388/CE)
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,
Vista la sexta Directiva 77/388/CEE del Consejo, de 17 de mayo de 1977, en materia de armonización de las legislaciones de los Estados miembros relativas a los impuestos sobre el volumen de negocios - Sistema común del Impuesto sobre el Valor Añadido: base imponible uniforme (1), y, en particular, su artículo 27,
Vista la propuesta de la Comisión,
Considerando lo siguiente:
(1)
En virtud del artículo 27, apartado 1, de la Directiva 77/388/CEE, el Consejo, por unanimidad y a propuesta de la Comisión, puede autorizar a cualquier Estado miembro para que establezca medidas especiales de inaplicación de dicha Directiva a fin de simplificar la percepción del impuesto o evitar determinados fraudes o evasiones fiscales.
(2)
Mediante carta registrada en la Secretaría General de la Comisión el 28 de junio de 2005, la República de Lituania (en lo sucesivo, «Lituania») solicitó autorización para introducir medidas de excepción del artículo 21 de la Directiva 77/388/CEE.
(3)
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 27, apartado 2, de la Directiva 77/388/CEE, la Comisión, mediante carta de 22 de agosto de 2005, informó a los demás Estados miembros de la solicitud de Lituania. Mediante carta de 23 de agosto de 2005, la Comisión notificó a Lituania que tenía toda la información que consideraba necesaria para examinar la solicitud.
(4)
El artículo 21, apartado 1, de la Directiva 77/388/CEE, en la versión del artículo 28 octies de dicha Directiva, prevé que, en régimen interior, el impuesto sobre el valor añadido (IVA), en la generalidad de los casos, es adeudado por el sujeto pasivo que efectúe una entrega de bienes o una prestación de servicios sujetas al impuesto.
(5)
La finalidad de la excepción solicitada por Lituania es que, en determinadas condiciones, se considere responsable del IVA debido al beneficiario de la entrega de bienes y servicios en el caso de procedimientos de suspensión de pagos o de reestructuración sujeta a control judicial, entregas de madera, entregas de residuos ferrosos y no ferrosos y prestación de obras de construcción.
(6)
Los sujetos pasivos en procedimientos de suspensión de pagos o procedimientos de reestructuración sujeta a control judicial a menudo no pueden, debido a dificultades financieras, abonar el IVA sobre las entregas de bienes y servicios facturado. El beneficiario, no obstante, puede deducir el IVA aunque el proveedor no lo haya abonado.
(7)
El sector maderero lituano plantea problemas debido a la naturaleza del mercado y de las transacciones. El mercado está dominado por pequeñas empresas locales, con frecuencia revendedores e intermediarios, que las autoridades tributarias tienen dificultades para controlar. La forma más común de fraude consiste en la facturación de suministros, seguida de la desaparición de la empresa sin haber pagado los impuestos pero dejando al cliente en posesión de una factura válida para la deducción fiscal.
(8)
Problemas similares de impago del IVA facturado se dan en el sector lituano de reciclaje de los residuos de metales ferrosos y no ferrosos.
(9)
Asimismo, surgen problemas comparables en el sector lituano de la construcción, en especial en relación con el IVA facturado por subcontratistas que posteriormente desaparecen.
(10)
Al designar al beneficiario como la persona responsable de cotizar el IVA en los casos previamente mencionados, que causan perjuicio a las finanzas públicas, la excepción suprime las dificultades que surgen y no altera la cuantía de los impuestos adeudados. Esto se traduce en la simplificación del trabajo de las autoridades tributarias respecto de la percepción de los impuestos y la prevención de determinados tipos de fraudes o evasiones fiscales.
(11)
La medida es proporcionada a los objetivos perseguidos puesto que se destina a la aplicación no general, sino solamente a determinadas transacciones y sectores específicos que plantean considerables problemas de percepción de impuestos y de fraudes o evasiones fiscales.
(12)
Se han concedido excepciones similares a otros Estados miembros, habiéndose comprobado que son eficaces.
(13)
La autorización debería limitarse hasta el 31 de diciembre de 2009, de manera que la experiencia acumulada hasta ese momento sirva para realizar una evaluación y determinar si la excepción sigue estando justificada. Sin embargo, el 16 de marzo de 2005 la Comisión propuso una Directiva por la que se racionalizan algunas medidas de excepción, de conformidad con el artículo 27 de la Directiva 77/388/CEE (2). Por lo tanto, es necesario limitar el período de aplicación para los ámbitos de la presente Decisión que estén incluidos en la propuesta hasta que dicha Directiva entre en vigor.
(14)
Esta excepción no tendrá repercusiones negativas en los recursos propios de las Comunidades procedentes del IVA.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
No obstante lo dispuesto en el artículo 21, apartado 1, letra a), de la sexta Directiva 77/388/CEE, en la versión del artículo 28 octies de dicha Directiva, Lituania queda autorizada para designar al sujeto pasivo, destinatario de la entrega de bienes o la prestación de servicios contempladas en el artículo 2, como la persona responsable de pagar del IVA.
Artículo 2
Se podrá designar deudor del IVA al destinatario de las entregas de bienes o la prestación de servicios en los casos siguientes:
1)
entregas de bienes o prestación de servicios por un sujeto pasivo en procedimientos de suspensión de pagos o de reestructuración sujeta a control judicial;
2)
entregas de madera;
3)
entregas por un sujeto pasivo de residuos y otros materiales reciclables compuestos de metales ferrosos y no ferrosos;
4)
prestación de obras de construcción por un subcontratista a un contratista general, otro subcontratista o una empresa que lleve a cabo sus propias obras de construcción.
Artículo 3
La autorización concedida en virtud del artículo 1 expirará el 31 de diciembre de 2009. Sin embargo, el artículo 2, puntos 3 y 4, dejará de tener efecto en la fecha de entrada en vigor de la Directiva por la que se racionalizan las excepciones concedidas de conformidad con el artículo 27 de la Directiva 77/388/CEE, que recoge un sistema especial de aplicación del IVA para ese sector, a condición de que la fecha sea anterior al 31 de diciembre de 2009.
Artículo 4
La destinataria de la presente Decisión es la República de Lituania.
Hecho en Bruselas, el 15 de mayo de 2006.