Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES
ze dne 3. března 1997
o systémech pro odškodnění investorů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [3],
v souladu s postupem podle článku 189b Smlouvy [4] na základě společného návrhu schváleného dohodovacím výborem dne 18. prosince 1996,
(1) vzhledem k tomu, že dne 10. května 1993 Rada přijala směrnici 93/22/EHS o investičních službách v oblasti cenných papírů [5]; že tato směrnice je důležitým nástrojem k dotvoření vnitřního trhu v oblasti investičních podniků;
(2) vzhledem k tomu, že směrnice 93/22/EHS stanoví pravidla obezřetnosti, která musí investiční podniky vždy dodržovat, včetně pravidel, jejichž účelem je chránit v co nejvyšší míře práva investorů na peníze nebo nástroje, které jim patří;
(3) vzhledem k tomu, že však žádný systém dohledu neposkytuje úplnou ochranu, zejména před podvody;
(4) vzhledem k tomu, že ochrana investorů a zachování důvěry ve finanční systém jsou důležitými činiteli dotvoření a řádného fungování vnitřního trhu v této oblasti; že je v tomto směru proto důležité, aby měl každý členský stát systém pro odškodnění investorů, který zaručuje harmonizovanou minimální úroveň ochrany alespoň pro malé investory v případě, kdy investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči svým investičním klientům;
(5) vzhledem k tomu, že malí investoři budou proto mít možnost využívat investiční služby od poboček investičních podniků Společenství nebo na základě přeshraničního poskytování služeb se stejnou důvěrou jako od domácích investičních podniků a s vědomím toho, že je pro ně k dispozici harmonizovaná minimální úroveň ochrany v případě investičního podniku neschopného plnit své závazky vůči investičním klientům;
(6) vzhledem k tomu, že při nedostatku této minimální harmonizace může hostitelský členský stát považovat z důvodu ochrany investorů za oprávněné vyžadovat členství v takovémto systému pro odškodnění investorů, pokud investiční podnik Společenství vykonávající činnost prostřednictvím pobočky nebo na základě volného pohybu služeb se buď neúčastní žádného systému pro odškodnění investorů ve svém domovském členském státě, nebo se účastní systému, který není považován za systém nabízející rovnocennou ochranu; že tyto předpisy mohou narušovat fungování vnitřního trhu;
(7) vzhledem k tomu, že v současné době většina členských států již sice má určitým způsobem upraveno odškodnění investorů, tyto úpravy se obecně nevztahují na investiční podniky mající jediné povolení ve smyslu směrnice 93/22/EHS;
(8) vzhledem k tomu, že by proto měl být každý členský stát povinen mít jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů, kterých by se všechny jeho investiční podniky účastnily; že každý takový systém musí zahrnovat peníze a nástroje držené investičním podnikem v souvislosti s investičními operacemi investora, které v případě, že investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči investičním klientům, nemohou být investorovi vráceny; že tím nejsou nijak dotčeny předpisy platné v každém členském státě pro rozhodnutí, která mají být přijata v případě neschopnosti investičního podniku plnit své závazky nebo v případě jeho likvidace;
(9) vzhledem k tomu, že pojem "investiční podnik" zahrnuje úvěrové instituce, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby; že úvěrové instituce se musí povinně účastnit systému pro odškodnění investorů, pokud jde o jejich investiční operace; že však není nezbytné požadovat, aby se úvěrová instituce účastnila dvou různých systémů, pokud jeden systém splňuje požadavky této směrnice i směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů [6]; že však v případě investičních podniků, které jsou úvěrovými institucemi, může být v určitých případech obtížné rozlišit mezi vklady, na které se vztahuje směrnice 94/19/ES, a penězi drženými v souvislosti s investičními operacemi; že by členským státům mělo být umožněno stanovit, která z obou směrnic se bude vztahovat na takovéto pohledávky;
(10) vzhledem k tomu, že směrnice 94/19/ES umožňuje členskému státu vyjmout úvěrovou instituci z povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů, jestliže se účastní systému, který chrání úvěrovou instituci samotnou, a zejména zajišťuje její platební schopnost; že je-li úvěrová instituce účastnící se tohoto systému také investičním podnikem, mělo by členskému státu být při splnění určitých podmínek také umožněno zprostit ji povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů;
(11) vzhledem k tomu, že harmonizovaná minimální úroveň odškodnění 20000 ECU pro každého investora by měla dostačovat k ochraně zájmů malého investora v případě, že investiční podnik není schopen plnit své závazky vůči investičním klientům; že by se proto zdálo rozumné stanovit harmonizovanou minimální úroveň odškodnění na 20000 ECU; že podobně jako ve směrnici 94/19/ES může být třeba omezených přechodných ustanovení, jež by umožnila stávajícím systémům pro odškodnění investorů přizpůsobit se této částce, což se týká také členských států, které v době přijetí této směrnice žádný takový systém nemají;
(12) vzhledem k tomu, že stejná hodnota byla přijata ve směrnici 94/19/ES;
(13) vzhledem k tomu, že je třeba investory povzbudit k vynaložení náležité péče při volbě investičních podniků, a je proto rozumné dát členským státům možnost požadovat po investorech, aby nesli určitou poměrnou část jakékoliv ztráty; že však musí být investorovi pokryto alespoň 90 % jakékoliv ztráty, pokud je vyplacené odškodnění menší než minimum Společenství;
(14) vzhledem k tomu, že některé systémy členských států nabízejí úrovně krytí vyšší než harmonizovaná minimální úroveň ochrany podle této směrnice; že se nezdá vhodné požadovat, aby tyto systémy byly v tomto ohledu měněny;
(15) vzhledem k tomu, že budou-li ve Společenství zachovány systémy, které poskytují ochranu vyšší, než je harmonizované minimum, může to vést na stejném území k nerovnosti při odškodnění a nerovným podmínkám hospodářské soutěže mezi domácími investičními podniky a pobočkami podniků z jiných členských států; že k vyvážení těchto nevýhod by měly být pobočky oprávněny připojit se k systémům existujícím v hostitelské zemi, aby mohly svým investorům nabídnout stejnou ochranu, jakou nabízejí systémy zemí, v nichž se nacházejí; že by Komise ve své zprávě o uplatňování této směrnice měla uvést, jak dalece pobočky využily této možnosti a s jakými obtížemi se ony samy nebo systémy pro odškodnění investorů případně setkaly při provádění těchto ustanovení; že není vyloučeno, aby systémy domovských členských států samy nabízely takové doplňkové krytí za podmínek, jež tento systém může stanovit;
(16) vzhledem k tomu, že pobočky investičních podniků usazených v členských státech jiných než členských státech původu, které nabízejí vyšší úroveň krytí než investiční podniky povolené v hostitelském členském státě, mohou způsobit narušení trhu; že není vhodné, aby se rozsah krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů stal předmětem hospodářské soutěže; že je proto nutné alespoň na počátku stanovit, že úroveň a rozsah krytí poskytovaného systémem domovského členského státu investorům u poboček nacházejících se v jiném členském státě nesmí přesáhnout maximální úroveň a rozsah nabízené obdobným systémem v hostitelském členském státě; že případná narušení trhu by měla být brzy prozkoumána na základě získaných zkušeností a s ohledem na vývoj finančního sektoru;
(17) vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít možnost vyjmout z krytí poskytovaného systémy pro odškodnění investorů některé přesně vymezené investice nebo investory, o nichž má za to, že nepotřebují zvláštní ochranu poskytovanou systémy pro odškodnění investorů;
(18) vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou systémy pro odškodnění investorů v působnosti profesních organizací; že v jiných členských státech jsou systémy, které jsou vytvořeny a upravovány zákonem; že tento rozdíl v postavení představuje obtíž pouze v otázce povinného členství v systémech a vylučování z nich; že je proto nutné stanovit opatření omezující pravomoc systémů v této oblasti;
(19) vzhledem k tomu, že investor musí být odškodněn bez zbytečného zdržení, jakmile je zjištěna oprávněnost jeho nároku; že systém pro odškodnění investorů musí být sám schopen stanovit rozumnou lhůtu pro uplatnění pohledávek; že však skutečnost, že lhůta uplynula, nesmí být použita proti investorovi, který z platného důvodu nebyl schopen uplatnit svou pohledávku včas;
(20) vzhledem k tomu, že informování investorů o opatřeních k odškodnění je podstatným prvkem jejich ochrany; že článek 12 směrnice 93/22/EHS požaduje, aby investiční podniky informovaly investory před uzavřením obchodní dohody o možném použití systému pro odškodnění investorů; že by proto tato směrnice měla stanovit pravidla k informování potenciálních investorů o systémech pro odškodnění investorů týkajících se jejich investičních operací;
(21) vzhledem k tomu, že by však neregulované užívání odkazu na výši a rozsah určitého systému pro odškodnění investorů v reklamě mohlo ohrozit stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů; že by proto členské státy měly stanovit pravidla pro omezení těchto odkazů;
(22) vzhledem k tomu, že tato směrnice v zásadě požaduje po každém investičním podniku, aby se připojil k některému systému pro odškodnění investorů; že směrnice upravující přijetí investičních podniků, které mají sídlo ve třetí zemi, a zejména směrnice 93/22/ES, umožňují členským státům rozhodovat o tom, zda a za jakých podmínek povolí pobočkám takových investičních podniků provozovat činnost na svém území; že se na tyto pobočky nevztahuje volný pohyb služeb ve smyslu čl. 59 odst. 2 Smlouvy, ani svoboda usazování v jiných členských státech než v těch, ve kterých jsou usazeny; že je tudíž na členském státě povolujícím tyto pobočky, aby rozhodl, jak uplatňovat zásady této směrnice vůči pobočkám v souladu s článkem 5 směrnice 93/22/EHS a s nutností chránit investory a udržovat integritu finančního systému; že je nezbytné, aby si investoři u těchto poboček byli plně vědomi úpravy odškodnění investorů, která se na ně vztahuje;
(23) vzhledem k tomu, že v této směrnici není nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pro odškodnění investorů nebo samotných investičních podniků, protože na jedné straně náklady financování takových systémů musí v zásadě nést samotné investiční podniky a na druhé straně finanční kapacita těchto systémů musí být úměrná jejich závazkům; že to však nesmí ohrozit stabilitu finanční soustavy daného členského státu;
(24) vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich příslušné orgány činěny odpovědnými vůči investorům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů pro odškodnění nebo ochranu investorů za podmínek stanovených v této směrnici;
(25) vzhledem k tomu, že minimální stupeň harmonizace opatření pro odškodnění investorů je nezbytný pro dotvoření vnitřního trhu pro investiční podniky, protože to umožní investorům harmonizovat vztahy s takovými podniky s větší důvěrou, zejména v případě podniků z jiných členských států, a vyhnout se veškerým potížím způsobených tím, že členské státy uplatňují vnitrostátní předpisy na ochranu investorů, které nejsou koordinovány na úrovni Společenství; že závazná směrnice Společenství je jediným vhodným nástrojem k dosažení požadovaného záměru při obecné neexistenci opatření pro odškodnění investorů odpovídajícího oblasti působnosti směrnice 93/22/EHS; že tato směrnice přináší pouze minimum nezbytné harmonizace, umožňuje členským státům předepsat širší nebo vyšší krytí, pokud si to přejí a poskytuje členským státům nezbytný prostor ve věcech organizace a financování systémů pro odškodnění investorů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "investičním podnikem" investiční podnik ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice 93/22/EHS,
- povolený podle článku 3 směrnice 93/22/EHS,
nebo
- povolený jako úvěrová instituce podle směrnice Rady 77/780/EHS [7] a směrnice Rady 89/646/EHS [8], jejíž povolení zahrnuje jednu nebo více investičních služeb uvedených v oddílu A přílohy směrnice 93/22/EHS;
2. "investiční operací" jakákoliv investiční služba ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 93/22/EHS a služba uvedená v bodě 1 oddíle C přílohy uvedené směrnice;
3. "nástroji" nástroje uvedené v oddílu B přílohy směrnice 93/22/EHS;
4. "investorem" jakákoliv osoba, která svěřila peníze nebo nástroje investičního podniku v souvislosti s investiční operací;
5. "pobočkou" provozovna bez právní subjektivity, která je součástí investičního podniku a která poskytuje investiční služby, jež byly investičnímu podniku povoleny; všechny provozovny zřízené ve stejném členském státě investičním podnikem, který má sídlo v jiném členském státě, jsou považovány za jedinou pobočku;
6. "společnou investiční operací" investiční operace prováděná na účet nejméně dvou osob, nebo nad kterou mají nejméně dvě osoby práva, která mohou být uplatněna prostřednictvím podpisu nejméně jedné z těchto osob;
7. "příslušnými orgány" orgány ve smyslu článku 22 směrnice 93/22/EHS; může se popřípadě jednat o orgány ve smyslu článku 1 směrnice Rady 92/30/EHS ze dne 6. dubna 1992 o dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě [9].
Článek 2
1. Každý členský stát zajistí, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů. S výjimkou okolností uvedených v druhém pododstavci a čl. 5 odst. 3 nesmí žádný investiční podnik povolený v tomto členském státě provádět investiční operace, pokud se takového systému neúčastní.
Členský stát však může zprostit úvěrovou instituci, na kterou se vztahuje tato směrnice, povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů, pokud je tato úvěrová instituce již zproštěna povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů podle čl. 3 odst. 1 směrnice 94/19/ES, pokud tato ochrana a informace poskytované vkladatelům jsou také poskytovány investorům za stejných podmínek, a investoři tak požívají ochrany, která je alespoň rovnocenná ochraně poskytované některým systémem pro odškodnění investorů.
Členské státy, které využijí této možnosti, o tom uvědomí Komisi; zejména ji zpraví o vlastnostech ochranných systémů a o úvěrových institucích, na které se vztahují, jakož i o všech pozdějších změnách poskytnutých informací. Komise o nich uvědomí Radu.
2. Systém poskytuje krytí pro investory podle článku 4, jestliže
- příslušné orgány zjistí, že se podle jejich názoru zdá, že investiční podnik není v současnosti schopen z důvodů přímo souvisejících s jeho finanční situací plnit závazky plynoucí z pohledávek investorů a v současnosti nejsou vyhlídky, že bude schopen tak učinit později,
nebo
- soud vydá rozhodnutí z důvodů přímo souvisejících s finanční situací investičního podniku, které má za následek přerušení možnosti investorů uplatňovat vůči němu pohledávky,
podle toho, k čemu dojde dříve.
Krytí musí být zajištěno pro pohledávky plynoucí z neschopnosti investičního podniku
- vyplatit zpět peníze dlužné nebo patřící investorům, držené jejich jménem v souvislosti s investičními operacemi,
nebo
- vrátit investorům jakékoliv nástroje, které jim patří a jež jsou drženy, uschovávány a spravovány na jejichž účet v souvislosti s investičními operacemi,
v souladu s platnými zákonnými a smluvními podmínkami.
3. Pro každou pohledávku podle odstavce 2 vůči úvěrové instituci, na kterou by se v daném členském státě vztahovala jak tato směrnice, tak směrnice 94/19/ES, určí tento členský stát systém podle jedné z těchto směrnic, jak to bude považovat za vhodné. Žádná pohledávka nesmí být podle těchto směrnic odškodněna více než jednou.
4. Částka pohledávky investora se vypočítá v souladu se zákonnými a smluvními podmínkami, zejména těmi, které se týkají vzájemných pohledávek a jejich započtení, které jsou použitelné pro vyhodnocení, ke dni určení nebo rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 pro finanční částky nebo hodnoty stanovené pokud možno odkazem na tržní hodnotu nástrojů patřících investorovi, kterou investiční podnik není schopen splatit nebo vrátit.
Článek 3
Pohledávky vznikající z operací, v souvislosti s nimiž byl vynesen odsuzující rozsudek za trestný čin praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz [10], se vylučují z jakéhokoliv odškodnění v rámci systémů pro odškodnění investorů.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby systémy poskytovaly krytí ne menší než 20000 ECU pro každého investora, pokud jde o pohledávky uvedené v čl. 2 odst. 2.
Do 31. prosince 1999 smějí členské státy, ve kterých je ke dni přijetí této směrnice krytí nižší než 20000 ECU, ponechat tuto nižší hranici krytí, není-li nižší než 15000 ECU. Tuto možnost mají také členské státy, na které se vztahují přechodná ustanovení čl. 7 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 94/19/ES.
2. Členský stát může stanovit, že určití investoři jsou z krytí poskytovaného v rámci těchto systémů vyňati nebo že jim bude poskytnuta nižší úroveň krytí. Tyto výjimky jsou uvedeny v příloze 1.
3. Tento článek nevylučuje zachování nebo přijetí předpisů, které poskytují vyšší nebo úplnější krytí investorů.
4. Členské státy mohou omezit krytí stanovené v odstavci 1 nebo uvedené v odstavci 3 na určité procento z pohledávky investora. To však musí být nejméně 90 % pohledávky, pokud je částka, jež má být vyplacena v rámci systému, nižší než 20000 ECU.
Článek 5
1. Pokud investiční podnik, který je podle čl. 2 odst. 1 povinen účastnit se systému, neplní své povinnosti, které má jako člen systému, musí to být ohlášeno příslušným orgánům, které mu vydaly povolení a které ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, včetně uložení sankcí, aby zajistily, že investiční podnik své povinnosti splní.
2. Pokud tato opatření nedokážou zajistit plnění povinností investičním podnikem, může systém v případech, kdy vnitrostátní právní předpisy dovolují vyloučení člena, oznámit s výslovným souhlasem příslušných orgánů ve lhůtě ne kratší než 12 měsíců svůj záměr vyloučit investiční podnik z členství v systému. Systém nadále poskytuje krytí podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené během tohoto období. Pokud do uplynutí výpovědní lhůty investiční podnik nesplní své povinnosti, může jej systém pro odškodnění investorů, opět po předchozím výslovném souhlasu příslušných orgánů, vyloučit.
3. Pokud to umožňují vnitrostátní právní předpisy a s výslovným souhlasem příslušných orgánů, které mu vydaly povolení, smí investiční podnik vyloučený ze systému pro odškodnění investorů pokračovat v poskytování investičních služeb, pokud před svým vyloučením zavedl alternativní uspořádání pro odškodnění zajišťující, že se na investory vztahuje krytí, které je alespoň rovnocenné krytí poskytovanému úředně uznaným systémem a má rovnocenné znaky jako tento systém.
4. Pokud investiční podnik, jehož vyloučení je navrženo podle odstavce 2, není schopen provést alternativní uspořádání, které splňuje podmínky stanovené v odstavci 3, odejmou mu příslušné orgány okamžitě povolení, jež mu vydaly.
Článek 6
Po odnětí povolení investičnímu podniku se krytí nadále poskytuje podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené do odebrání povolení.
Článek 7
1. Systémy pro odškodnění investorů zavedené a úředně uznané v členském státě podle čl. 2 odst. 1 se vztahují také na investory u poboček zřízených investičními podniky v jiných členských státech.
Do 31. prosince 1999 nepřekročí úroveň ani rozsah poskytovaného krytí včetně procentního podílu maximální úroveň či rozsah krytí nabízeného odpovídajícím systémem pro odškodnění investorů na území hostitelského členského státu. Do tohoto dne podá Komise na základě zkušeností získaných při uplatňování tohoto pododstavce a čl. 4 odst. 1 směrnice 94/19/ES uvedené výše zprávu a zváží potřebu zachovat tato ustanovení. Předloží případně Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice za účelem prodloužení jejich platnosti.
Pokud úroveň nebo rozsah krytí systému pro odškodnění investorů hostitelského státu včetně procentního podílu překračuje úroveň nebo rozsah krytí poskytovaného v členském státě, v němž je investiční podnik povolen, zajistí hostitelský členský stát, aby na jeho území existoval úředně uznaný systém, k němuž by se pobočka mohla dobrovolně připojit, aby doplnila krytí, které investoři už požívají na základě jejího členství v systému v jejím domovském členském státě.
Systém, k němuž se pobočka připojí, se musí vztahovat na kategorii institucí, ke kterým pobočka patří nebo kterým nejblíže odpovídá, v hostitelském členském státě.
Členské státy zajistí, aby byly stanoveny objektivní a obecně platné podmínky pro členství poboček ve všech systémech pro odškodnění investorů. Přijetí je podmíněno splněním členských povinností, zejména platby všech příspěvků a ostatních poplatků. Členské státy se při provádění tohoto odstavce řídí základními zásadami uvedenými v příloze II.
2. Pokud pobočka, která využila možnosti dobrovolného členství podle odstavce 1, neplní povinnosti vyplývající z členství v systému pro odškodnění investorů, je to sděleno příslušným orgánům, které jí vydaly povolení, a tyto orgány ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily plnění uvedených povinností.
Pokud tato opatření nezajistí splnění uvedených povinností pobočkou, může systém odškodnění investorů po uplynutí přiměřené, nejméně dvanáctiměsíční výpovědní lhůty a se souhlasem příslušných orgánů, které jí vydaly povolení, pobočku vyloučit. Investiční operace provedené přede dnem vyloučení jsou nadále kryty systémem pro odškodnění investorů, jehož dobrovolným členem pobočka byla. Investoři jsou informováni o zrušení doplňkového krytí a o dni, kdy zrušení nabývá účinnosti.
Článek 8
1. Krytí uvedené v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se vztahuje na úhrnnou pohledávku investora u téhož investičního podniku podle této směrnice bez ohledu na počet účtů, jejich měnu a místo ve Společenství.
Členské státy však mohou stanovit, že peněžní prostředky v měnách jiných, než jsou měny členských států a ECU, jsou buď vyňaty z krytí, nebo jsou předmětem nižšího krytí. Tato možnost se nevztahuje na nástroje.
2. Při výpočtu krytí uvedeného v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se přihlédne k podílu investora na společné investiční operaci.
Není-li stanoveno jinak, rozdělují se pohledávky mezi investory stejným dílem.
Členské státy mohou stanovit, že pohledávky týkající se společné investiční operace dvou nebo více osob jako společníků společnosti, členů sdružení nebo jiného obdobného seskupení bez právní subjektivity, mohou být pro účel výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 sečteny a lze s nimi nakládat, jako by vznikly z investice provedené jediným investorem.
3. Pokud investor nemůže nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, osoba, která s nimi může bez omezení nakládat, obdrží odškodnění za předpokladu, že je nebo může být zjištěna přede dnem zjištění nebo rozhodnutí uvedeného v čl. 2 odst. 2.
Pokud mohou dvě nebo více osob nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, přihlédne se k podílu každé z nich podle předpisů upravujících správu peněz nebo cenných papírů při výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4.
Toto ustanovení se nevztahuje na subjekty kolektivního investování.
Článek 9
1. Systém pro odškodnění investorů přijme vhodná opatření k informování investorů o zjištění nebo o rozhodnutí uvedeném v čl. 2 odst. 2 a jestliže jim má být poskytnuto odškodnění, odškodnit je co nejdříve. Může stanovit lhůtu, ve které musí investoři uplatnit své pohledávky. Tato lhůta nesmí být kratší než pět měsíců ode dne zmíněného zjištění nebo rozhodnutí nebo ode dne, kdy toto zjištění nebo rozhodnutí bylo zveřejněno.
Uplynutí lhůty se však systém nesmí dovolávat, aby odepřel krytí pro investora, který nebyl schopen včas uplatnit nárok na odškodnění.
2. Systém musí být schopen vyplatit pohledávky investora co nejdříve a nejpozději do tří měsíců od stanovení přípustnosti a výše pohledávky.
Za zcela výjimečných okolností a ve zvláštních případech může systém pro odškodnění investorů požádat příslušné orgány o prodloužení této lhůty. Prodloužení nesmí přesáhnout tři měsíce.
3. Bez ohledu na lhůtu stanovenou v odstavci 2 může systém pro odškodnění investorů v případech, kdy investor nebo kterákoliv jiná osoba s nárokem nebo zájmem na určité investiční operaci byli obviněni z trestného činu týkajícího se praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice 91/308/EHS, pozastavit veškeré platby až do rozhodnutí soudu.
Článek 10
1. Členské státy zajistí, aby investiční podniky přijaly vhodná opatření k tomu, aby poskytly skutečným i případným investorům potřebné informace o systému pro odškodnění investorů, jejichž členem investiční podnik a jeho pobočky v rámci Společenství jsou, nebo jakékoliv jiné způsoby odškodnění stanovené na základě čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce nebo čl. 5 odst. 3. Investoři musí být informováni o ustanoveních systémů pro odškodnění investorů nebo jakéhokoliv jiného způsobu odškodnění, včetně výše a rozsahu krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů a veškerých pravidel případně stanovených členskými státy podle čl. 2 odst. 3. Tyto informace musí být poskytnuty v jasné a srozumitelné formě.
Na žádost musí být také poskytnuty informace o podmínkách odškodnění a o formalitách, jež musí být splněny pro vyplacení odškodnění.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytují způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, v němž je pobočka usazena.
3. Členské státy stanoví pravidla omezující použití informací uvedených v odstavci 1 k reklamním účelům, aby toto použití neohrozilo stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů. Členské státy mohou zejména omezit reklamu na odkaz na systém, kterého se investiční podnik účastní.
Článek 11
1. Členské státy ověří, zda pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, mají krytí rovnocenné tomu, které stanoví tato směrnice. Pokud tomu tak není, mohou členské státy stanovit, s výhradou článku 5 směrnice 93/22/EHS, že pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, se musí připojit k některému systému pro odškodnění investorů, které působí na jejich území.
2. Investiční podnik, který má sídlo mimo Společenství, poskytuje současným a případným budoucím investorům u poboček jím zřízených veškeré relevantní informace o odškodnění vztahujícím se na jejich investice.
3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být poskytovány v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena, způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v jasné a srozumitelné formě.
Článek 12
Aniž tím jsou dotčena jiná práva, která mohou mít podle vnitrostátních právních předpisů, mají systémy provádějící výplatu odškodnění investorů právo vstoupit do práv investorů v likvidačním řízení až do výše svých plateb.
Článek 13
Členské státy zajistí, aby práva investorů na odškodnění mohla být předmětem žaloby investora proti systému pro odškodnění investorů.
Článek 14
Nejpozději 31. prosince 1999 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, popřípadě společně s návrhy na její přezkoumání.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 26. září 1998. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Článek 12 směrnice 93/22/EHS se zrušuje s účinkem ode dne uvedeného v čl. 15 odst. 1.
Článek 17
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 3. března 1997.
DIRECTIVA 97/9/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO de 3 de marzo de 1997 relativa a los sistemas de indemnización de los inversores
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, y en particular el apartado 2 de su artículo 57,
Vista la propuesta de la Comisión (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social (2),
Visto el dictamen del Instituto Monetario Europeo (3),
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 189 B del Tratado (4), a la vista del texto conjunto aprobado por el Comité de conciliación el 18 de diciembre de 1996,
(1) Considerando que, el 10 de mayo de 1993, el Consejo aprobó la Directiva 93/22/CEE relativa a los servicios de inversión en el ámbito de los valores negociables (5); que dicha Directiva constituye un instrumento esencial para la realización del mercado interior en el sector de las empresas de inversión;
(2) Considerando que la Directiva 93/22/CEE establece normas prudenciales que las empresas de inversión deben observar en todo momento, incluidas las encaminadas a proteger, en la medida de lo posible, los derechos de los inversores en relación con los fondos o instrumentos que les pertenezcan;
(3) Considerando, sin embargo, que ningún sistema de supervisión puede ofrecer una garantía completa, particularmente en el caso de que se cometan actos fraudulentos;
(4) Considerando que la protección de los inversores y el mantenimiento de la confianza en el sistema financiero constituyen un importante aspecto de la realización y el buen funcionamiento del mercado interior en este sector y que, a tal fin, es esencial que cada Estado miembro disponga de un sistema de indemnización de los inversores que proporcione un nivel mínimo armonizado de protección, por lo menos al pequeño inversor, en los casos en que una empresa de inversión no pueda cumplir sus obligaciones respecto de sus clientes inversores;
(5) Considerando que los pequeños inversores podrán, por consiguiente, adquirir servicios de inversión de sucursales de empresas de inversión comunitarias o en el marco de una prestación de servicios transfronteriza, con la misma confianza que si se dirigieran a una empresa nacional, conscientes de que se beneficiarían de un nivel mínimo armonizado de protección para el caso en que la empresa de inversión no esté en condiciones de cumplir sus obligaciones respecto de sus clientes inversores;
(6) Considerando que, de no existir dicha armonización mínima, los Estados miembros de acogida podrán considerar justificada, en aras de la protección del inversor, la exigencia de la participación en sus sistemas de indemnización de las empresas de inversión de los demás Estados miembros que operen a través de una sucursal o mediante la libre prestación de servicios y no estén adheridas a ningún sistema de indemnización de los inversores en su Estado miembro de origen o cuando participen en un sistema que no ofrezca una protección considerada equivalente; que dicha exigencia podría crear dificultades con respecto al funcionamiento del mercado interior;
(7) Considerando que, aunque la mayor parte de los Estados miembros disponen actualmente de sistemas de indemnización de los inversores, la mayoría no disponen de sistemas cuyo ámbito de aplicación abarque a todas las empresas de inversión titulares de la autorización única prevista por la Directiva 93/22/CEE;
(8) Considerando que, por consiguiente, debería exigirse que todos los Estados miembros dispongan de un sistema o sistemas de indemnización de los inversores, en el que participen todas estas empresas de inversión; que el sistema de que se trate debería cubrir los fondos o instrumentos depositados en una empresa de inversión en relación con las operaciones de inversión de un inversor que no puedan ser restituidas al inversor cuando una empresa de inversión no esté en condiciones de cumplir sus obligaciones respecto de sus clientes inversores; que esto no prejuzga en modo alguno las normas y procedimientos aplicables en cada Estado miembro para las decisiones que deban adoptarse en caso de insolvencia o de liquidación de una empresa de inversión;
(9) Considerando que la definición de empresa de inversión incluye a las entidades de crédito autorizadas para prestar servicios de inversión; que también debe exigirse a dichas entidades de crédito su participación en un sistema de indemnización de los inversores con respecto a sus operaciones de inversión; que, sin embargo, no es necesario exigir a dichas entidades de crédito que se adhieran a dos sistemas distintos cuando un único sistema cumpla simultáneamente los requisitos de la presente Directiva y de la Directiva 94/19/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 30 de mayo de 1994, relativa a los sistemas de garantía de depósitos (6); que, en el caso de las empresas de inversión que sean entidades de crédito, puede resultar difícil, en determinados casos, distinguir entre depósitos contemplados en la Directiva 94/19/CE y los fondos depositados en relación con operaciones de inversión; que se debe ofrecer a los Estados miembros la posibilidad de determinar cuál de las dos Directivas debe aplicarse a tales depósitos y fondos;
(10) Considerando que la Directiva 94/19/CE permite a los Estados miembros eximir a una entidad de crédito de la obligación de pertenecer a un sistema de garantía de depósitos cuando la entidad de crédito pertenezca a un sistema que proteja a la propia entidad de crédito y garantice, en particular, su solvencia; que, cuando una entidad de crédito que pertenezca a un sistema semejante sea también una empresa de inversión, los Estados miembros deben también estar autorizados, con determinadas condiciones, a eximirla de la obligación de adherirse a un sistema de indemnización de los inversores;
(11) Considerando que un nivel mínimo armonizado de indemnización de 20 000 ecus por inversor debería ser suficiente para proteger los intereses del pequeño inversor en el caso de que la empresa de inversión no esté en condiciones de cumplir sus obligaciones respecto de sus clientes inversores; que parece razonable, en consecuencia, fijar el nivel mínimo armonizado en 20 000 ecus; que, como en la Directiva 94/19/CE, podrían ser necesarias disposiciones transitorias limitadas para permitir que los sistemas de indemnización respeten dicha cifra, lo cual se aplica también a los Estados miembros que, en el momento de la adopción de la presente Directiva, no dispongan de un sistema de ese tipo;
(12) Considerando que este mismo nivel fue aprobado mediante la Directiva 94/19/CE;
(13) Considerando que, para incitar al inversor a que dé muestra de discernimiento al elegir la empresa de inversión, es razonable autorizar a los Estados miembros a que exijan al inversor que soporte una parte de la pérdida; que, no obstante, el inversor debe estar cubierto, como mínimo, en un 90 % de su pérdida siempre que la indemnización abonada no alcance el mínimo comunitario;
(14) Considerando que los sistemas de algunos Estados miembros ofrecen actualmente unos niveles de cobertura más elevados que el nivel mínimo armonizado de protección de la presente Directiva; que, sin embargo, no parece oportuno exigir una modificación de estos sistemas en este punto;
(15) Considerando que el mantenimiento en la Comunidad de sistemas que ofrecen una cobertura de las inversiones superior al mínimo armonizado puede llevar, dentro de un mismo territorio, a disparidades en las indemnizaciones y a condiciones de competencia desiguales entre las empresas de inversión nacionales y las sucursales de empresas de otros Estados miembros; que, con el fin de compensar dichas desventajas, se debe permitir a las sucursales adherirse al sistema del país de acogida, a fin de que puedan ofrecer el mismo nivel de cobertura que el sistema del país en el que estén establecidas; que conviene que la Comisión, en el informe que presente sobre la aplicación de la presente Directiva, indique en qué medida han utilizado esta opción las sucursales, así como las posibles dificultades que las sucursales o los sistemas de indemnización hayan podido encontrar para aplicar estas disposiciones; que no se excluye que el propio sistema del Estado miembro de origen ofrezca tal cobertura complementaria, sin perjuicio de las condiciones que haya fijado dicho sistema;
(16) Considerando que se podrían crear distorsiones en el mercado si las sucursales de determinadas empresas de inversión establecidas en un Estado miembro distinto del Estado miembro de origen ofrecen unos niveles de cobertura más altos que los ofrecidos por las empresas de inversión autorizadas en el Estado miembro de acogida; que no es adecuado que el nivel y el alcance de la cobertura ofrecida por los sistemas de indemnización se convierta en un instrumento competitivo; que, por ello, es necesario estipular, al menos en un primer momento, que el nivel y alcance de la cobertura que ofrezcan los sistemas de un Estado miembro de origen a los inversores de las sucursales situadas en otro Estado miembro no superarán el nivel y alcance máximos ofrecidos por el sistema correspondiente del Estado miembro de acogida; que en una fecha próxima se deberán examinar las posibles distorsiones del mercado, sobre la base de la experiencia adquirida y a la luz de los cambios que experimente el sector financiero;
(17) Considerando que, cuando un Estado miembro estime que determinadas categorías de inversiones o de inversores enumerados específicamente no necesitan ninguna protección especial, deberá poder excluirlos de la cobertura ofrecida por los sistemas de indemnización de los inversores;
(18) Considerando que en varios Estados miembros los sistemas de indemnización de los inversores están bajo la responsabilidad de organizaciones profesionales; que existen, en otros Estados miembros, sistemas establecidos y regulados legalmente; que esta diversidad de régimen jurídico sólo plantea un problema en lo que se refiere a la adhesión obligatoria al sistema y a la exclusión del mismo; que, por consiguiente, es necesario prever disposiciones que limiten las competencias de los sistemas a este respecto;
(19) Considerando que se debe indemnizar al inversor sin retrasos excesivos, una vez que se haya verificado la existencia de su crédito; que debe permitirse que el propio sistema de indemnización fije un plazo razonable durante el cual se deban presentar las reclamaciones; que, sin embargo, no debe poder invocarse la expiración de dicho plazo contra el inversor que, por motivos justificados, no haya podido reclamar su crédito en el plazo fijado;
(20) Considerando que la información al inversor sobre las modalidades de indemnización constituye un elemento fundamental de su protección; que el artículo 12 de la Directiva 93/22/CEE imponía a las empresas de inversión la obligación de informar a los inversores, antes de entrar en relación de negocios con ellos, sobre la eventual aplicación de un sistema de indemnización; que, por consiguiente, conviene que la presente Directiva establezca reglas de información a dichos inversores potenciales sobre el sistema de indemnización que ampara sus operaciones de inversión;
(21) Considerando que la utilización no regulada, con fines publicitarios, de referencias a la cantidad y al alcance del sistema de indemnización puede, no obstante, perjudicar la estabilidad del sistema bancario o la confianza de los inversores; que, por consiguiente, los Estados miembros deberían fijar normas que limiten dichas referencias;
(22) Considerando, en principio, que la presente Directiva exige a todas las empresas de inversión que se adhieran a un sistema de indemnización de los inversores; que las Directivas por las que se regula la admisión de empresas de inversión cuyo domicilio social se encuentre en un país tercero y, en particular, la Directiva 93/22/CEE permiten que los Estados miembros decidan si admiten que las sucursales de dichas empresas de inversión operen en su territorio y en qué condiciones; que dichas sucursales no se beneficiarán del régimen de libre prestación de servicios en virtud del párrafo segundo del artículo 59 del Tratado, ni de la libertad de establecimiento en Estados miembros distintos de aquél en el que estén establecidas; que, por consiguiente, el Estado miembro que admita a dichas sucursales debe decidir la forma de aplicar los principios de la presente Directiva a dichas sucursales, de conformidad con el artículo 5 de la Directiva 93/22/CEE y teniendo en cuenta la necesidad de proteger a los inversores y de asegurar la integridad del sistema financiero; que es esencial que los inversores que se dirijan a dichas sucursales estén plenamente informados de las disposiciones que les son aplicables en materia de indemnización;
(23) Considerando que no es indispensable armonizar en el marco de la presente Directiva los métodos de financiación de los sistemas de indemnización de los inversores, dado que, por un lado, los costes de financiación de estos sistemas deberían recaer, en principio, en las propias empresas de inversión y que, por otro, la capacidad financiera de dichos sistemas debe ser proporcional a sus compromisos; que ello no debe, sin embargo, poner en peligro la estabilidad del sistema financiero del Estado miembro de que se trate;
(24) Considerando que la presente Directiva no podrá tener como efecto que los Estados miembros o sus autoridades competentes incurran en responsabilidad con respecto a los inversores, debido a que han velado por la creación o el reconocimiento oficial de uno o más sistemas que aseguren la indemnización o la protección de los inversores en las condiciones definidas en la presente Directiva;
(25) Considerando, en definitiva, que resulta necesaria una armonización mínima de los sistemas de indemnización de los inversores, con el fin de realizar el mercado interior para las empresas de inversión, ya que permite al establecimiento de relaciones de mayor confianza entre los inversores y dichas empresas, muy especialmente cuando se trata de empresas originarias de otros Estados miembros, y evita las dificultades que podrían derivarse de la aplicación, por parte de los Estados miembros de acogida, de disposiciones nacionales en materia de protección de los inversores carentes de coordinación a nivel comunitario; que una directiva comunitaria vinculante es el único instrumento adecuado para lograr el objetivo perseguido, ante la ausencia generalizada de sistemas de indemnización de los inversores cuyo ámbito de aplicación corresponda al de la Directiva 93/22/CEE; que la presente Directiva se limita a la armonización mínima necesaria; que permite que los Estados miembros ofrezcan una cobertura más amplia o elevada si así lo desean y, asimismo, deja a éstos el grado de libertad necesario en lo que se refiere a la organización y financiación de los sistemas de indemnización de los inversores,
HAN ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA:
Artículo 1
A efectos de la presente Directiva, se entenderá por:
1) «empresa de inversión»: una empresa de inversión tal como se define en el punto 2 del artículo 1 de la Directiva 93/22/CEE,
- autorizada con arreglo a lo dispuesto en el artículo 3 de la Directiva 93/22/CEE, o
- autorizada como entidad de crédito, de conformidad con la Directiva 77/780/CEE (7) y la Directiva 89/646/CEE (8), cuya autorización abarque uno o más servicios de inversión de los enumerados en la sección A del Anexo de la Directiva 93/22/CEE;
2) «operaciones de inversión»: todo servicio de inversión tal como se define en el punto 1 del artículo 1 de la Directiva 93/22/CEE, así como aquéllos a los que se hace referencia en el punto 1 de la sección C del Anexo de la mencionada Directiva;
3) «instrumentos»: los instrumentos enumerados en la sección B del Anexo de la Directiva 93/22/CEE;
4) «inversor»: toda persona que haya confiado fondos o instrumentos a una empresa de inversión en el marco de operaciones de inversión;
5) «sucursal»: un establecimiento que constituya una parte sin personalidad jurídica de una empresa de inversión y que preste servicios de inversión para cuyo ejercicio la empresa de inversión haya recibido la oportuna autorización; todos los establecimientos creados en un mismo Estado miembro por una empresa de inversión que tenga su domicilio social en otro Estado miembro se considerarán como una sola sucursal;
6) «operación de inversión conjunta»: una operación de inversión efectuada por cuenta de al menos dos personas o sobre la cual al menos dos personas tengan derechos que puedan ejercerse con la firma de al menos una de esas personas;
7) «autoridades competentes»: las autoridades definidas en el artículo 22 de la Directiva 93/22/CEE; dichas autoridades podrán ser, en su caso, las que se definen en el artículo 1 de la Directiva 92/30/CEE del Consejo, de 6 de abril de 1992, relativa a la supervisión de las entidades de crédito de forma consolidada (9).
Artículo 2
1. Cada Estado miembro velará por la implantación y el reconocimiento oficial en su territorio de uno o más sistemas de indemnización de los inversores. Excepto en los casos mencionados en el párrafo segundo del presente apartado y en el apartado 3 del artículo 5, ninguna de las empresas de inversión autorizadas en dicho Estado miembro podrá efectuar operaciones de inversión sin participar en uno de dichos sistemas.
No obstante, los Estados miembros podrán eximir a las entidades de crédito sujetas a la presente Directiva de la obligación de pertenecer a un sistema de indemnización de los inversores cuando dichas entidades de crédito ya estén exentas de pertenecer a un sistema de garantía de depósitos, en aplicación del apartado 1 del artículo 3 de la Directiva 94/19/CE, siempre que se facilite a los inversores, en las mismas condiciones, la protección y la información que se facilita a los depositantes, de manera que los inversores se beneficien de una protección al menos equivalente a la que ofrece un sistema de indemnización de los inversores.
Los Estados miembros que se acojan a esa facultad informarán de ello a la Comisión; comunicarán, en particular, las características de dichos sistemas de protección y las entidades de crédito a las que dan cobertura con arreglo a la presente Directiva, así como cualquier modificación posterior de la información transmitida. La Comisión informará de ello al Consejo.
2. El sistema dará cobertura a los inversores conforme a lo dispuesto en el artículo 4 cuando:
- las autoridades competentes hayan comprobado que, desde su punto de vista, la empresa de inversión de que se trate se encuentra, de momento y por razones directamente relacionadas con su situación financiera, en la imposibilidad de cumplir sus obligaciones derivadas de los derechos de los inversores y no parece tener por el momento perspectiva próxima de poder hacerlo; o cuando
- una autoridad judicial, por razones directamente relacionadas con la situación financiera de la empresa de inversión, haya dictado una resolución que tenga como efecto suspender la posibilidad de los inversores de hacer efectivos sus créditos contra dicha empresa,
si esto último tuviere lugar antes.
Deberá asegurarse una cobertura respecto de los créditos resultantes de la incapacidad de una empresa de inversión para:
- reembolsar a los inversores los fondos que se les adeuda o que les pertenecen y que la empresa tenga depositados por cuenta de aquéllos en relación con operaciones de inversión, o
- restituir a los inversores todo instrumento que les pertenezca y que la empresa posea, administre o gestione por cuenta de aquéllos en relación con operaciones de inversión,
de acuerdo con las condiciones legales y contractuales aplicables.
3. Todos los créditos del tipo de los contemplados en el apartado 2 ejercitables frente a entidades de crédito que, en un Estado miembro, estén sujetas simultáneamente a la presente Directiva y a la Directiva 94/19/CE, serán adscritos por el Estado miembro a un sistema de los previstos en una u otra de las Directivas, según estime adecuado dicho Estado miembro. Ningún crédito podrá ser objeto de doble indemnización en virtud de ambas Directivas.
4. La cuantía del crédito de un inversor se calculará de conformidad con las condiciones legales y contractuales, en particular, las relativas a la compensación y los créditos compensables, aplicables para evaluar en la fecha de la comprobación o la resolución contempladas en el párrafo primero del apartado 2 el importe de los fondos o el valor, determinado en su caso por referencia al del mercado, de los instrumentos que pertenezcan al inversor y que la empresa de inversión no pueda reintegrar o restituir.
Artículo 3
Quedarán excluidos de cualquier compensación con cargo al sistema de indemnización de los inversores los créditos relativos a operaciones en relación con las cuales haya recaído condena penal por el delito de blanqueo de capitales con arreglo al artículo 1 de la Directiva 91/308/CEE del Consejo, de 10 de junio de 1991, relativa a la prevención de la utilización del sistema financiero para el blanqueo de capitales (10).
Artículo 4
1. Los Estados miembros velarán por que la cobertura prevista por el sistema prevea una cobertura que no sea inferior a 20 000 ecus por inversor con respecto a los créditos contemplados en el apartado 2 del artículo 2.
Hasta el 31 de diciembre de 1999, los Estados miembros en los que, en el momento de la adopción de la presente Directiva, la cobertura sea inferior a 20 000 ecus podrán mantener dicho nivel de cobertura, siempre que éste no sea inferior a 15 000 ecus. También podrán acogerse a esta posibilidad los Estados miembros que se beneficien de las disposiciones transitorias del párrafo segundo del apartado 1 del artículo 7 de la Directiva 94/19/CE.
2. Los Estados miembros podrán disponer que determinados inversores queden excluidos de la cobertura del sistema de garantía o cuenten con una cobertura inferior. Dichas exclusiones se enumeran en el Anexo I.
3. El presente artículo no será obstáculo para el mantenimiento o la adopción de disposiciones que aseguren a los inversores una cobertura superior o más completa.
4. Los Estados miembros podrán limitar la cobertura prevista en el apartado 1 o la contemplada en el apartado 3 a un determinado porcentaje del crédito del inversor. No obstante, el importe garantizado deberá ser igual o superior al 90 % del citado crédito hasta que el importe que deba pagarse en el marco del sistema alcance los 20 000 ecus.
Artículo 5
1. Cuando una empresa de inversión cuya pertenencia a un sistema sea obligatoria en virtud del apartado 1 del artículo 2 no cumpla las obligaciones que le correspondan como miembro de dicho sistema, se informará de ello a las autoridades competentes que hayan expedido la autorización, las cuales, en colaboración con el sistema de indemnización, tomarán todas las medidas apropiadas, incluida la imposición de sanciones, para garantizar que la empresa de inversión de que se trate cumpla sus obligaciones.
2. Cuando con dichas medidas no se consiga garantizar que la empresa de inversión cumpla sus obligaciones, el sistema podrá notificar a la empresa de inversión su decisión de excluirla del sistema, con una antelación de al menos doce meses, cuando la legislación nacional permita la exclusión de un miembro y con el acuerdo explícito de las autoridades competentes. La cobertura prevista en el párrafo segundo del apartado 2 del artículo 2 continuará aplicándose a las operaciones de inversión efectuadas durante este período. Si, transcurrido el plazo de notificación, la empresa de inversión no hubiere cumplido sus obligaciones, el sistema de indemnización podrá proceder a su exclusión, siempre con el acuerdo explícito de las autoridades competentes.
3. Cuando lo permita el Derecho nacional, y con el acuerdo explícito de las autoridades competentes que hayan expedido la autorización, una empresa de inversión excluida de un sistema de indemnización de los inversores podrá seguir prestando servicios de inversión si ha tomado, antes de su exclusión, medidas de indemnización alternativas que garanticen a los inversores una cobertura al menos equivalente a la ofrecida por el sistema reconocido oficialmente y que tengan unas características equivalentes a las de dicho sistema.
4. Cuando una empresa de inversión cuya exclusión se proponga con arreglo al apartado 2 no esté en condiciones de tomar medidas alternativas para cumplir las condiciones estipuladas en el apartado 3, las autoridades competentes que hayan expedido su autorización la revocarán en el acto.
Artículo 6
La cobertura prevista en el párrafo segundo del apartado 2 del artículo 2 seguirá aplicándose, después de la supresión de la autorización de la empresa de inversión, para las operaciones de inversión efectuadas hasta el momento de dicha supresión.
Artículo 7
1. Los sistemas de indemnización de los inversores establecidos y reconocidos oficialmente en un Estado miembro de conformidad con el apartado 1 del artículo 2 darán cobertura también a los inversores en las sucursales creadas por empresas de inversión en otros Estados miembros.
Hasta el 31 de diciembre de 1999, ni el nivel, ni la extensión, incluido el porcentaje, de la cobertura prevista podrán ser superiores al nivel y a la extensión máximos de la cobertura propuesta por el sistema de indemnización correspondiente del Estado miembro de acogida en el territorio de este último. Antes de dicha fecha la Comisión elaborará un informe basado en la experiencia adquirida en la aplicación del presente párrafo y del apartado 1 del artículo 4 de la Directiva 94/19/CE citada y estudiará la necesidad de mantener dichas disposiciones. En su caso, la Comisión presentará una propuesta de Directiva al Parlamento Europeo y al Consejo encaminada a prolongar la validez de las mismas.
Cuando el nivel o el alcance, incluido el porcentaje, de la cobertura ofrecida por el sistema de indemnización de los inversores del Estado miembro de acogida sean superiores al nivel o al alcance de la cobertura prevista en el Estado miembro en el que se esté autorizada la empresa de inversión, el Estado miembro de acogida velará por que en su territorio exista un sistema de indemnización de los inversores reconocido oficialmente al que pueda acogerse voluntariamente una sucursal, con el fin de completar la cobertura de que ya disfruten sus inversores en virtud de su pertenencia al sistema del Estado miembro de origen.
El sistema al que se acoja la sucursal deberá amparar la categoría de entidad a la que aquélla pertenezca o a la que más se parezca en el Estado miembro de acogida.
Los Estados miembros velarán por que en cualquier sistema de indemnización de los inversores se establezcan condiciones objetivas y de aplicación general para el ingreso de estas sucursales. La admisión estará supeditada al cumplimiento de las obligaciones relativas al ingreso en el sistema, en particular el pago de todas las contribuciones y demás cánones. Los Estados miembros, al aplicar lo dispuesto en el presente apartado, seguirán las orientaciones que figuran en el Anexo II.
2. Cuando una de las sucursales acogidas al ingreso facultativo previsto en el apartado 1 no cumplan las obligaciones que le corresponden como miembro de un sistema de indemnización de los inversores, deberá informarse de ello a las autoridades competentes que hayan expedido la autorización, las cuales, en colaboración con el sistema de indemnización, tomarán todas las medidas necesarias para garantizar el cumplimiento de dichas obligaciones.
Cuando con dichas medidas no se consiga garantizar el cumplimiento de las obligaciones contempladas en el presente artículo por las sucursales, transcurrido un plazo de notificación oportuno no inferior a doce meses, el sistema de indemnización podrá excluir a la sucursal con el consentimiento de las autoridades competentes que hayan expedido la autorización. El sistema de indemnización en el que la sucursal haya ingresado voluntariamente seguirá dando cobertura a las operaciones de inversión efectuadas antes de la fecha de exclusión después de dicha fecha. Se informará a los inversores de la supresión de la cobertura complementaria y de la fecha en que surtirá efecto.
Artículo 8
1. La cobertura a que se refieren los apartados 1, 3 y 4 del artículo 4 se aplicará al importe total del crédito del inversor en una misma empresa de inversión con arreglo a la presente Directiva independientemente del número de cuentas, de la moneda utilizada y de su localización dentro de la Comunidad.
No obstante, los Estados miembros podrán prever que los fondos en monedas distintas de las de los Estados miembros y del ecu estén excluidos de la cobertura o tengan una cobertura más débil. Esta facultad no se aplicará a los instrumentos.
2. En las operaciones de inversión conjunta deberá tenerse en cuenta, para calcular la cobertura contemplada en los apartados 1, 3 y 4 del artículo 4, la participación de cada inversor.
A falta de disposiciones específicas, los créditos se dividirán por partes iguales entre los inversores.
Los Estados miembros podrán disponer que los créditos relativos a una operación de inversión conjunta sobre la que tengan derecho dos o más personas como socios o miembros de una sociedad, de una asociación o cualquier agrupación de índole similar sin personalidad jurídica puedan acumularse y tratarse, a efectos del cálculo de los límites estipulados en los apartados 1, 3 y 4 del artículo 4, como si resultaran de una inversión efectuada por un inversor único.
3. Cuando el inversor no sea el beneficiario legal de las cantidades o valores depositados, la indemnización se hará en favor del beneficiario legal, siempre que esta persona haya sido identificada o sea identificable antes de la fecha de la comprobación o de la resolución contempladas en el apartado 2 del artículo 2.
Cuando haya varios beneficiarios legales, al calcularse los límites que establecen los apartados 1, 3 y 4 del artículo 4 se tendrá en cuenta la participación de cada uno de ellos de conformidad con las disposiciones por las que se regule la gestión de los fondos o de los valores.
La presente disposición no será aplicable a los organismos de inversión colectiva.
Artículo 9
1. El sistema de indemnización adoptará las medidas adecuadas para informar a los inversores de la comprobación o de la resolución mencionadas en el apartado 2 del artículo 2 y, en caso de que haya que indemnizar, para indemnizarles con la mayor brevedad. Podrá fijar un plazo durante el cual los inversores estarán obligados a presentar sus reclamaciones. Este plazo no podrá ser inferior a cinco meses a partir de la fecha de la comprobación o de la resolución mencionadas o de la fecha en que se haya hecho pública la comprobación o la resolución.
No obstante, el sistema no podrá invocar la expiración de dicho plazo para denegar el beneficio de la cobertura a un inversor que se haya visto en la imposibilidad de ejercitar sus derechos a una indemnización en el plazo señalado.
2. El sistema deberá estar en condiciones de abonar los créditos de los inversores lo más pronto posible y, a más tardar, tres meses después de haberse establecido la idoneidad y el importe del crédito.
En circunstancias absolutamente excepcionales y para casos particulares, el sistema de indemnización podrá solicitar a las autoridades competentes una prórroga del plazo. Dicha prórroga no podrá ser superior a tres meses.
3. No obstante el plazo estipulado en el apartado 2, cuando un inversor o cualquier persona que tenga derechos o un interés en una operación de inversión haya sido acusado de un delito relacionado con el blanqueo de capitales, tal como se define en el artículo 1 de la Directiva 91/308/CEE, el sistema de indemnización podrá suspender todos los pagos hasta tanto los tribunales dicten sentencia.
Artículo 10
1. Los Estados miembros velarán por que las empresas de inversión tomen las medidas adecuadas para poner a disposición de sus inversores reales y potenciales la información necesaria para identificar el sistema de indemnización de los inversores en el que hayan ingresado la empresa de inversión y sus sucursales dentro de la Comunidad o, en su caso, otro mecanismo establecido en virtud del párrafo segundo del apartado 1 del artículo 2 o del apartado 3 del artículo 5. Se informará a los inversores sobre las disposiciones del sistema de indemnización de los inversores o de cualquier otro mecanismo aplicable, en particular del importe de la extensión ofrecida por el sistema de indemnización, así como de las normas establecidas, en su caso, por los Estados miembros, de conformidad con el apartado 3 del artículo 2. Esta información deberá presentarse en una forma fácilmente comprensible.
Además, previa simple solicitud, se informará sobre las condiciones de la indemnización y los trámites que deben cumplirse con el fin de obtener indemnización.
2. La información a que se refiere el apartado 1 deberá facilitarse en la forma que estipule el Derecho nacional y en la lengua o lenguas oficiales del Estado miembro en el que esté establecida la sucursal.
3. Los Estados miembros establecerán normas para limitar el uso con fines publicitarios de las informaciones contempladas en el apartado 1, con objeto de evitar que tal uso perjudique a la estabilidad del sistema financiero o a la confianza de los inversores. Los Estados miembros podrán, en particular, restringir dicha publicidad a una simple mención del sistema en el que haya ingresado la empresa.
Artículo 11
1. Los Estados miembros comprobarán si las sucursales establecidas por empresas de inversión cuyo domicilio social se encuentre fuera de la Comunidad gozan de una cobertura equivalente a la estipulada en la presente Directiva. Salvo lo dispuesto en el artículo 5 de la Directiva 93/22/CEE, los Estados miembros podrán disponer que, cuando ese no sea el caso, las sucursales establecidas por empresas de inversión cuyo domicilio social se encuentre fuera de la Comunidad deban ingresar en un sistema de indemnización de los inversores existentes en su territorio.
2. Los inversores reales y potenciales de sucursales establecidas por empresas de inversión cuyo domicilio social se encuentre fuera de la Comunidad recibirán de la empresa de inversión toda la información pertinente sobre las indemnizaciones aplicables a sus inversiones.
3. La información a que se refiere el apartado 2 deberá facilitarse en la forma que estipule el Derecho nacional y en la lengua o lenguas oficiales del Estado miembro en el que esté establecida la sucursal, y estará redactada de manera clara y comprensible.
Artículo 12
Sin perjuicio de cualesquiera otros derechos que puedan tener en virtud del Derecho nacional, los sistemas que efectúen pagos con arreglo al sistema de indemnización de los inversores tendrán derecho a subrogarse en los derechos de los inversores en los procedimientos de liquidación, hasta un importe equivalente al de los pagos que hayan realizado.
Artículo 13
Los Estados miembros velarán por que los inversores puedan hacer valer sus derechos a una indemnización mediante una acción legal contra el sistema de indemnización.
Artículo 14
A más tardar el 31 de diciembre de 1999, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre la aplicación de la presente Directiva, acompañado, en su caso, de propuestas para su revisión.
Artículo 15
1. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo establecido en la presente Directiva a más tardar el 26 de septiembre de 1998. Informarán de ello inmediatamente a la Comisión.
Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, éstas harán referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial. Los Estados miembros establecerán las modalidades de la mencionada referencia.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las principales disposiciones legales, reglamentarias o administrativas que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva.
Artículo 16
El artículo 12 de la Directiva 93/22/CEE quedará derogado en la fecha contemplada en el apartado 1 del artículo 15.
Artículo 17
La presente Directiva entrará en vigor el día de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Artículo 18
Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros.
Hecho en Bruselas, el 3 de marzo de 1997.