ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. března 2014
o státní podpoře SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kterou poskytlo Řecko společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(oznámeno pod číslem C(2014) 1818)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/539/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V rámci svého ekonomického ozdravného programu zahájilo Řecko program privatizace (2). K privatizaci byla jako státní podnik určena i společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (dále jen „společnost Larco“).
(2)
V březnu 2012 Fond pro správu majetku Řecké republiky (Hellenic Republic Asset Development Fund, dále jen „HRADF“) (3) informoval Komisi o navrhované privatizaci společnosti Larco. Aby se objasnilo, zda mohou v souvislosti s privatizačním projektem vyvstat nějaké problémy spojené se státní podporou, zahájila Komise řízení z moci úřední a v dubnu 2012 zahájila předběžné posouzení.
(3)
V rámci těchto jednání z odpovědi řeckých úřadů na dotazník ze dne 16. března 2012 vyplynulo, že společnost Larco měla již dříve užitek ze státních opatření. Komise požádala o další informace prostřednictvím e-mailových zpráv ze dne 18. dubna 2012, 24. dubna 2012, 5. července 2012, 22. srpna 2012 a 7. prosince 2012, a dopisy ze dne 4. května 2012 a 14. ledna 2013, na něž řecké orgány odpověděly dne 20. dubna 2012, 26. dubna 2012, 3. října 2012, 13. listopadu 2012, 15. listopadu 2012, 7. prosince 2012, 24. prosince 2012 a 18. ledna 2013. Setkání útvarů Komise a zástupců řeckých orgánů se uskutečnilo ve dnech 30. dubna 2012 a 11. září 2012 v Aténách a dne 25. ledna 2013 v Bruselu.
(4)
Dopisem ze dne 6. března 2013 (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2013“) Komise sdělila Řecku, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy, pokud jde o některá opatření podpory popsaná v části 2.2. níže (dále jen „formální vyšetřovací řízení“).
(5)
Rozhodnutí ze dne 6. března 2013 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala řecké orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k opatřením podpory.
(6)
Komise obdržela vyjádření od řeckých orgánů dne 30. dubna 2013. Od zúčastněných stran žádné připomínky neobdržela.
(7)
Dne 21. ledna 2014 řecké orgány e-mailem informovaly Komisi, že souhlasí s přijetím rozhodnutí v anglickém jazyce.
2. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
2.1. Příjemce
(8)
Společnost Larco se zabývá těžbou a zpracováním lateritu, těžbou lignitu a výrobou feroniklu a vedlejších produktů. Mezi činnosti společnosti patří průzkum, vývoj, těžba, tavba a obchodování s vlastními výrobky na celém světě. Společnost Larco je jedním z největších výrobců feroniklu na světě. V roce 2012 měla společnost 960 zaměstnanců, čímž se řadí mezi velké podniky (5).
(9)
V době, kdy probíhalo formální vyšetřovací řízení, vlastnil 55,2 % akcií společnosti Larco řecký stát prostřednictvím HRADF, 33,4 % vlastnila Řecká národní banka (National Bank of Greece S.A., soukromá finanční instituce, dále jen „NBG“) a 11,4 % vlastnila společnost Public Power Corporation S.A. (zavedený výrobce elektrické energie v Řecku, v němž je řecký stát majoritním držitelem akcií, dále jen „PPC“).
(10)
Společnost Larco provozuje huť ve městě Larymna ve středním Řecku. Společnost Larco rovněž vlastní těžební práva ve čtyřech lokalitách v různých částech Řecka: v dolech Agios Ioannis (poblíž města Larymna), v dolech Evia, v dolech Kastoria a v lignitovém dole Servia.
(11)
Společnost Larco byla založena jako nová právnická osoba v roce 1989 po likvidaci společnosti Hellenic Mining and Metallurgical S.A. ve městě Larymna (dále jen „někdejší společnost Larco“). Někdejší společnost Larco je stále v likvidaci, ale její aktiva byla spolu s odpovídajícími závazky v roce 1989 převedena do společnosti Larco. Někdejší společnost Larco je tedy věřitelem nynější společnosti Larco.
2.2. Popis jednotlivých opatření
2.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(12)
V dubnu 1998 bylo dosaženo dohody o vyrovnání pohledávek mezi společností Larco a jejími největšími věřiteli, zejména někdejší společností Larco, společností PPC a řeckým státem. Podle dohody z roku 1998 měly být závazky společnosti Larco vůči těmto věřitelům spravovány s úrokem 6 % per annum (dále jen „p.a.“). Dluh vůči řeckému státu nicméně zůstal stabilní či přinejmenším od roku 2004 mírně vzrostl (6), zatímco závazky vůči společnosti PPC a někdejší společnosti Larco byly vyrovnány či poklesly (7).
(13)
Zdá se tedy, že stát nakládal se svými pohledávkami za společností Larco jiným způsobem než druzí dva věřitelé.
2.2.2. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(14)
Dne 22. prosince 2008 poskytl stát záruku za úvěr pro společnost Larco od banky ATE ve výši 30 milionů EUR. Záruka se vztahovala na 100 % úvěru po dobu až 3 let a prémie za záruku činila 1 % p.a.
2.2.3. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(15)
V roce 2009 s ohledem na záporné hodnoty vlastního kapitálu správní rada společnosti Larco navrhla navýšit základní kapitál o 134 milionů EUR, což všichni tři akcionáři schválili. Nicméně pouze řecký stát využil svá práva v plném rozsahu, zatímco banka NBG využila svá práva částečně a společnost PPC se na navýšení kapitálu nijak nepodílela. Na navýšení základního kapitálu se nepodíleli žádní noví akcionáři.
(16)
Skutečné navýšení základního kapitálu činilo pouze o 65,5 milionu EUR, z čehož stát přispěl přibližně 45 miliony EUR (69 % celkového kapitálového vkladu) a banka NBG přispěla 20,5 milionu EUR (31 %). I přes obtížnou finanční situaci společnosti Larco se zdá, že navýšení kapitálu nebylo založeno na restrukturalizačním plánu, který by obnovil životaschopnost společnosti, zatímco banka NBG podle všeho odepsala účetní hodnotu společnosti „protože banka NBG nepředpokládá, že získá zpět účetní hodnotu investice, jelikož společnost čelí vážným finančním problémům“ (8) (viz 45. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 6. března 2013).
2.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(17)
Dne 10. května 2010 poskytl stát záruku na krytí záruční listiny, aby banka NGB poskytla společnosti Larco částku ve výši 10,8 milionu EUR. Záruka pokryla 100 % záruční listiny, byla poskytnuta na neomezenou dobu a prémie za záruku činila 2 % p.a.
2.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(18)
V roce 2010 řecké daňové orgány provedly audit účetní závěrky společnosti Larco a odmítly účetní zpracování určitých ztrát plynoucích ze zajišťovacích smluv pro ceny niklu. Z důvodu nesprávného zaúčtování ztrát byla uložena daňová pokuta ve výši 190 milionů EUR (9).
(19)
Společnost Larco tuto daňovou pokutu následně napadla u řeckých soudů. Podle řeckých právních předpisů platí (10), že subjekt, který je povinen uhradit daňovou pokutu, musí z této pokuty předem splatit 25 %, aby ji mohl u soudu napadnout (v tomto případě 25 % částky odpovídá 47 milionům EUR).
(20)
V případě společnosti Larco však řecký správní soud rozhodl, že ji zprostí povinnosti zaplatit 25 % daňové pokuty předem, a tuto povinnost nahradil povinností uložit záruční listiny na částku ve výši pouhých 1,5 milionu EUR.
2.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(21)
Dne 30. prosince 2011 řecký stát poskytl dvě záruky na dva úvěry ve výši 30 milionů EUR a 20 milionů EUR od banky ATE. Jeden z úvěrů (ve výši 20 milionů EUR) byl v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta, po termínu splatnosti. Záruky zajišťovaly 100 % pokrytí dluhu a prémie činila 1 % p.a.
2.3. Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(22)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013 (18.-25. bod odůvodnění) dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Larco může být od roku 2007 považována za podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (11). Vzhledem k tomu dospěla Komise k předběžnému závěru, že všech šest opatření představuje státní podporu a vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti těchto opatření s vnitřním trhem.
(23)
V případě, že by dotčená opatření představovala státní podporu, byla by poskytnuta v rozporu s požadavky na oznámení a pozastavení stanovenými v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
3. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
3.1. Podnik v obtížích
(24)
Ve svých připomínkách v rámci formálního vyšetřovacího řízení řecké orgány tvrdily, že společnost Larco nebyla v letech 2008 a 2009 podnikem v obtížích, protože zaznamenané ztráty byly způsobeny poklesem celosvětové ceny feroniklu v tomto období. Řecké orgány tvrdily, že společnost Larco byla podnikem v obtížích až od roku 2010.
3.2. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(25)
Řecké orgány namítly, že státní úvěr pro společnost Larco v podstatě nepředstavuje státní prostředky, protože to byl původně soukromý úvěr poskytnutý organizací pro restrukturalizaci podniků (Organisation for Entreprise Restructuring S.A., dále jen „OER“). Když organizace OER procházela likvidací podle zákona č. 2741/1999, všechny její pohledávky byly převedeny na stát.
(26)
Dále řecké orgány vysvětlily, že dohoda o vyrovnání pohledávek z roku 1998 obsahovala zvláštní pravidla pro správu a vymáhání nesplacených pohledávek, která se měla použít na konci každého účetního období následujícím způsobem:
a)
pokud by společnost Larco zaznamenala během účetního období zisk, byly by věřitelům nejdříve splaceny vzniklé úroky (6 % p.a.) a až poté jistina;
b)
po splacení úroků by si společnost Larco ponechala určitou částku ze zisků na investice;
c)
po použití bodů a) a b) by jakýkoliv zisk, který zůstal na účtech společnosti Larco, byl rozdělen poměrným způsobem mezi věřitele společnosti Larco.
(27)
Pokud by společnost Larco po roce 1999 nevykázala žádný zisk, věřitelé měli právo dosáhnout splacení pohledávky prostřednictvím různých prostředků, jako například považovat platbu za splatnou, kapitalizace dluhu atd. Věřitelé nicméně nebyli oprávněni k jakékoliv nucené exekuci nesplacené pohledávky, jako je například zabavení aktiv společnosti nebo nucené zahájení konkurzního řízení vůči dotčené společnosti.
(28)
Do roku 2003 věřitelé obdrželi vzniklý úrok, jak bylo dohodnuto. V letech 2004-2007 společnost Larco nedosáhla žádného zisku, a tudíž nedošlo ke splacení vzniklého úroku. V roce 2007 uzavřela společnost PPC se společností Larco dohodu o surovinách, kterou schválili všichni věřitelé a podle níž společnost Larco dodávala společnosti PPC lignit, čímž snižovala výši pohledávky. Pohledávka vůči společnosti PPC byla zcela splacena v roce 2011.
(29)
Správce majetku někdejší společnosti Larco pokračoval ve vymáhání dluhu soudní cestou a zdá se, že určitá částka již byla splacena. Do roku 2011 někdejší společnost Larco na základě dohody z roku 1998 vymohla 5 milionů EUR nesplacené pohledávky. Vzhledem k tomu, že někdejší společnost Larco též měla dluhy vůči řeckému státu, vymohl řecký stát celou částku těchto 5 milionů EUR.
(30)
Pokud jde o přímý dluh společnosti Larco vůči řeckému státu, řecký stát společnosti Larco pravidelně zasílal faktury na roční částky dluhu včetně ročních vzniklých úroků.
(31)
Řecké orgány tudíž tvrdily, že dluh plynoucí z dohody z roku 1998 nemůže představovat státní prostředky a že společnost Larco v žádném případě nezískala selektivní výhodu.
3.3. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(32)
Řecké orgány se odvolaly na sdělení Komise o zárukách (12), a zejména na bod 3.2 tohoto sdělení, který obsahuje podmínky, za nichž Komise může vyloučit státní podporu v případě individuální záruky. Podle řeckých orgánů:
a)
společnost Larco nebyla podnikem v obtížích v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta;
b)
rozsah záruky mohl být náležitě poměřen v okamžiku, kdy byla záruka udělena;
c)
záruka byla poskytnuta na dluhové cenné papíry (dluhopisy), a mohla tudíž přesáhnout 80 % výše nesplaceného úvěru;
d)
1 % prémie zaplacená za záruku byla běžnou tržní cenou zohledňující finanční situaci společnosti Larco.
(33)
Řecké orgány tedy tvrdily, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 nepředstavuje státní podporu.
(34)
Řecké orgány objasnily, že opatření 2 bylo uděleno na základě ministerského rozhodnutí YA 2/93378/0025 ze dne 22. prosince 2008 a pokrývalo přesnou částku 30 000 000 EUR.
3.4. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(35)
Řecké orgány uvedly, že důvodem účasti státu na navýšení kapitálu bylo ochránit hodnotu společnosti kvůli její nadcházející privatizaci a za účelem provedení plánu restrukturalizace. Ve svém rozhodnutí stát zohlednil růstový potenciál společnosti Larco, hodnotu aktiv společnosti, celkovou situaci na trhu s feroniklem, jakož i restrukturalizační opatření a opatření ke snížení nákladů.
(36)
Banka NBG poskytla 31 % částky určené k navýšení kapitálu. Na rozdíl od řeckého státu se banka NBG rozhodla využít svá práva pouze částečně. Řecké orgány namítly, že záměrem banky NBG bylo udržet určitou kontrolu nad společností, a že tudíž její kroky by neměly být považovány za nedostatek důvěry v budoucnost společnosti Larco. Banka NBG opravdu snížila svůj podíl ve společnosti Larco na nezbytné minimum podle řeckých právních předpisů, aby měla právo veta nad některými důležitými rozhodnutími správní rady.
(37)
Třetí akcionář, společnost PPC, výslovně rozhodl, že se nebude podílet na navýšení kapitálu, a souhlasil tudíž, že se jeho akciový podíl sníží. Řecké orgány uvedly, že se společnost PPC rozhodla nezúčastnit se navýšení kapitálu z toho důvodu, že jejím záměrem bylo umožnit státu, aby získal větší akcionářský podíl kvůli privatizaci společnosti.
(38)
Na závěr řecké orgány uvedly, že stát jednal jako investor v tržním hospodářství, a že tedy navýšení kapitálu v roce 2009 nepředstavovalo státní podporu.
(39)
Pokud jde o datum poskytnutí záruky, řecké orgány neposkytly přesvědčivé informace. Ze zápisu z valné hromady vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 na základě dokumentu Οικ2/27694/0025 ministerstva financí vzhledem k celkovému příspěvku státu na navýšení základního kapitálu, který dosáhl výše 44 999 999,40 EUR. V účetní závěrce společnosti Larco z roku 2009 je uvedeno, že o navýšení kapitálu bylo rozhodnuto dne 14. května 2009, ale neobjasňuje se, kdy se vklad nového kapitálu fakticky uskutečnil.
3.5. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(40)
Řecké orgány vysvětlily, že v rámci dohody z roku 1998 někdejší společnost Larco trvale usilovala o splacení částky, jež jí dlužila společnost Larco, u řeckých soudů a byla vydána řada rozsudků a rozhodnutí o neplatnosti, mimo jiné i ve věci dluhu ve výši 10,5 milionu EUR (13).
(41)
V rámci odvolání, které společnost Larco podala, a vzhledem k nebezpečí, že dojde k nenapravitelné škodě, pozastavil řecký nejvyšší soud splácení dluhu ve výši přibližně 10,5 milionu EUR až do konečného rozsudku příslušného soudu. Toto pozastavení bylo uděleno pod podmínkou, že společnost Larco poskytne někdejší společnosti Larco záruční listinu na výše uvedenou částku. Banka NBG poskytla společnosti Larco záruční listinu na částku přibližně 10,8 milionu EUR (10,5 milionu EUR původně napadeného dluhu + 0,3 milionu EUR na soudní výlohy a poplatky). Záruční listina byla následně pokryta státní zárukou na celou částku s prémií 2 % p.a. na neomezenou dobu.
(42)
Řecké orgány vysvětlily, že opatření bylo poskytnuto státem jako akcionářem s cílem splnit podmínky nutné pro pozastavení splácení a pro ochranu státních investic před dluhy po lhůtě splatnosti. V opačném případě by pozastavení splácení nebylo použitelné a někdejší společnost Larco by měla právo vymáhat splacení pohledávky, a to případně i zabavením aktiv společnosti Larco, která by se tak stala insolventní. Podle řeckých orgánů by banka NBG záruční listinu bez státní záruky neposkytla.
(43)
Řecké orgány objasnily, že opatření 4 bylo poskytnuto na základě ministerského rozhodnutí YA 2/923/0025 ze dne 10. května 2010 a vztahuje se na částku ve výši přesně 10 510 824,95 EUR a na částku 310 000 EUR na soudní poplatky a náklady, tedy na celkovou částku 10 820 824,95 EUR.
3.6. Opatření 5: záruční listiny místozaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(44)
Řecké orgány objasnily, že dotčené opatření se týká spíše dodatečné daně než daňové pokuty. Dodatečná daň byla vyměřena proto, že daňové orgány nesouhlasily s tím, že by ztráty vyplývající ze zajišťovacích smluv měly být odvozeny z čistých příjmů společnosti Larco, jak tvrdila společnost Larco. Řecké orgány rovněž upřesnily, že společnost Larco byla soudem vyzvána, aby poskytla záruční listiny v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR.
(45)
Řecké orgány předložily důkazy o tom, že společnost Larco byla na základě obecného právního předpisu oprávněna nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami. Soud v rozsudku, který umožnil společnosti Larco nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami v souladu s vnitrostátními právními předpisy (14), použil ověření vyváženosti a zvážil přínos pro věřitele (stát) a životaschopnost dlužníka (společnost Larco), a rozhodl proto o dočasném pozastavení povinnosti předem zaplatit 47 milionů EUR (což představuje 25 % dodatečné daně) a o nahrazení této platby záruční listinou v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR. Toto pozastavení mělo být v platnosti až do vydání konečného rozsudku ve sporu týkajícím se uložení dodatečné daně, který společnost Larco zahájila proti státu pro vyměření dodatečné daně.
(46)
Kromě toho řecké orgány uvedly, že rozhodnutí vnitrostátních soudů nemohou být připisována státu.
(47)
Řecké orgány rovněž vysvětlily, že navzdory tomuto dočasnému pozastavení stát prakticky zrušil finanční dopad tohoto pozastavení započtením dodatečné daně, kterou měla společnost Larco zaplatit, proti částce, kterou měl společnosti Larco zaplatit stát, např. vrácením přeplatku na dani z příjmu nebo na DPH. To bylo umožněno pozdějšími předpisy pro zrychlení výběru daní v Řecku.
(48)
To znamená, že stát již zjevně ve skutečnosti získal minimálně 16,1 milionu EUR z dlužné částky, pokud jde o zaplacení dodatečné daně společností Larco předem.
3.7. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(49)
Řecké orgány objasnily, že ani jeden z těchto dvou úvěrů, pro které byly poskytnuty záruky, nebyl po lhůtě splatnosti. Úvěr ve výši 20 milionů EUR poskytla banka ATE jako refinancování staršího úvěru ve výši 20 milionů EUR, který byl po splatnosti.
(50)
Řecké orgány uvedly, že ani jedna státní záruka se netýkala státních prostředků, protože stát společnosti Larco dlužil 60 milionů EUR na přeplatcích za DPH. Proto kdyby bylo třeba splatit záruky, tyto částky mohly kompenzovat nesplacené pohledávky státu.
(51)
Orgány rovněž tvrdily, že i kdyby opatření představovalo podporu, mělo by být považováno za slučitelné s vnitřním trhem, protože byly dodrženy požadavky dočasného rámce (15) a příslušného dočasného řeckého systému pro úvěrové záruky (dále jen „dočasný systém záruk“) (16). Orgány se zejména domnívaly, že kromě toho, že společnost Larco byla v době poskytnutí opatření podnikem v obtížích, byly splněny ostatní podmínky dočasného systému záruk:
a)
společnost Larco byla velkým podnikem;
b)
úvěr ve výši 30 milionů EUR byl investičním úvěrem, zatímco úvěr ve výši 20 milionů EUR byl úvěrem na refinancování staršího úvěru, který byl poskytnut na investiční účely;
c)
záruky byly poskytnuty před koncem roku 2011;
d)
celková částka dvou zaručených úvěrů přesáhla roční mzdové náklady společnosti Larco pouze částkou 3 miliony EUR;
e)
záruky se vztahují na 100 % úvěru, ale takové opatření bylo jedinou možností, jak mohla společnost Larco získat přístup k financování s ohledem na zvláštní situaci řeckého hospodářství;
f)
záruky obsahovaly prémii 1 % p.a., která by měla být považována za tržní prémii.
(52)
Dále řecké orgány uvedly, že v případě, že by Komise dospěla k závěru, že toto opatření představuje podporu a nebyly splněny podmínky dočasného systému záruk, opatření mělo být považováno za podporu na záchranu. Tato podpora by měla být považována za oznámenou, protože Komise byla o tomto opatření informována v odpovědi v dotazníku ze dne 16. března 2012, kdy věc byla ve fázi předběžného šetření z moci úřední.
(53)
Podle řeckých orgánů byla pomoc v souladu s požadavky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť:
a)
se jednalo o likviditní podporu ve formě úvěrových záruk;
b)
byla opodstatněna závažnými sociálními problémy a neměla významně nepříznivé vedlejší účinky na jiné členské státy;
c)
řecké orgány připravovaly plán restrukturalizace ve spolupráci s Komisí;
d)
byla omezena na částku potřebnou k udržení podniku v provozu po omezenou dobu;
e)
respektovala podmínku „jednou a dost“, neboť společnost Larco nebyla příjemcem podpory na záchranu či restrukturalizaci v minulosti;
f)
společnost Larco předložila státu obchodní plán odůvodňující nutnost financování ve výši 30 milionů EUR na investice.
(54)
Řecké orgány objasnily, že opatření 6 bylo přijato na základě i) ministerského rozhodnutí YA 2/95156/0025 ze dne 30. prosince 2011 pokrývajícího přesnou částku ve výši 30 000 000 EUR a ii) ministerského rozhodnutí YA 2/95161/0025 ze dne 30. prosince 2011 týkajícího se částky ve výši přesně 20 000 000 EUR.
4. HODNOCENÍ
(55)
Toto rozhodnutí se v úvodu zabývá otázkou, zda je společnost Larco podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Následně rozhodnutí posoudí, zda zkoumaná opatření představují státní podporu vůči společnosti Larco ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a konečně zda taková podpora je slučitelná s vnitřním trhem.
4.1. Obtíže společnosti Larco
(56)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013, a to zejména v 18.-25. bodu odůvodnění tohoto rozhodnutí, Komise dospěla k předběžnému závěru, že v době, kdy bylo poskytnuto šest dotčených opatření, byla společnost Larco podnikem v obtížích. V tabulce jsou uvedeny klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-2011:
Klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-6/2012 (v milionech EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Obrat
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Zisk před zdaněním
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Základní kapitál
163,8
163,8
109
109
109
109
Vlastní kapitál
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Celkový dluh
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Dluh/ vlastní kapitál (poměr)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Bod 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci uvádí, že společnost s ručením omezeným se považuje za podnik v obtížích, pokud u ní „došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců“. To odráží předpoklad, že společnost prodělávající značné ztráty zapsaného (základního) kapitálu nebude schopna zastavit ztráty, které téměř jistě povedou k ukončení podnikatelské činnosti v krátkodobém nebo střednědobém horizontu (jak je uvedeno v bodě 9 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci).
(58)
Kromě toho podle bodu 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci může být společnost považována za podnik v obtížích „tehdy, kdy jsou patrné typické příznaky podniku v obtížích, například narůstající ztráta, klesající obrat, rostoucí skladové zásoby, nadbytečná kapacita, slábnoucí peněžní tok, narůstající dluh, narůstající úroky a klesající nebo nulová hodnota čistých aktiv“. V tomto ohledu podle Tribunálu existence „záporného vlastního kapitálu, což může být […] považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku“ (18).
(59)
Podle účetních závěrek společnosti Larco v období od roku 2007 do 1. pololetí roku 2012 základní kapitál společnosti neklesl o více než polovinu. Nicméně ve stejném období vlastní kapitál společnosti dosáhl záporných hodnot. Komise v předchozích případech měla za to, že pokud společnost má záporný vlastní kapitál, znamená to, že celý základní kapitál této společnosti byl ztracen, a a priori se předpokládá, že kritéria uvedená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci jsou splněna (19).
(60)
V případě společnosti Larco se Komise domnívá, že základní kapitál této společnosti se pouze zdánlivě nesnížil o více než polovinu, protože společnost nepřijala náležitá opatření, jež v takové situaci stanoví řecké právní předpisy (20). Příslušná opatření se zaměřují na změnu hodnoty vlastního kapitálu společnosti z negativní na pozitivní a zároveň na jeho zvyšování na odpovídající úroveň. Takovými opatřeními by mohla být buď kapitalizace ztrát, nebo zvýšení kapitálu, anebo obojí.
(61)
V této souvislosti se Komise domnívá, že kapitalizace ztrát by měla za následek ztrátu celého základního kapitálu společnosti, protože kumulované ztráty byly vyšší než základní kapitál. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že v tomto případě jsou od roku 2008 splněna kritéria stanovená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
(62)
Kromě toho, pokud jde o kritéria stanovená v bodě 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, ve společnosti Larco došlo od roku 2007 do roku 2009 k výraznému poklesu obratu a v letech 2008 a 2009 k významným ztrátám, a to v celkové výši 221 milionů EUR (116 milionů EUR a 105 milionů EUR). V letech 2010 a 2011 se společnosti zvýšil obrat i zisky, ale tento nárůst nebyl dostatečný k tomu, aby došlo k finančnímu zotavení společnosti. Během téhož období vlastní kapitál společnosti zůstal záporný a její dluh nadále rostl. Navíc operace společnosti Larco byly v 1. pololetí roku 2012 opět ztrátové.
(63)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že společnost Larco nebyla v průběhu let 2008 a 2009 v obtížích, protože ztráty byly způsobeny snížením ceny feroniklu.
(64)
Za prvé, skutečnost, že pokles cen feroniklu vedl ke ztrátám a přispěl k obtížím společnosti Larco, neomlouvá sama o sobě zjištění, že společnost Larco vykazovala obvyklé rysy podniku v obtížích. Zdravá firma by musela přizpůsobit své náklady takovým cenovým změnám, aby zabránila ztrátám.
(65)
Za druhé, v letech 2008 a 2009 měla společnost záporný vlastní kapitál a její dluh rostl (nárůst o 63 % mezi lety 2007-2008). I když se cena feroniklu a obrat společnosti po roce 2010 výrazně zvýšily, pozdější finanční výsledky společnosti Larco naznačují, že její obtíže přetrvávaly. Proto nelze dospět k závěru, že ztráty z roku 2008 a 2009 byly pouze důsledkem nízkých cen feroniklu.
(66)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti dospěla Komise k závěru, že společnost Larco byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci v době, kdy jí bylo poskytnuto šest dotčených opatření.
4.2. Existence státní podpory
(67)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou - pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy - neslučitelné s vnitřním trhem.
(68)
V souladu s ustálenou praxí Komise, a jak bylo potvrzeno judikaturou, kritériem pro posouzení, zda transakce mezi veřejnoprávním subjektem a podnikem je státní podporou, je zásada investora v tržním hospodářství nebo zásada věřitele v tržním hospodářství (21). Z této zásady plyne, že pokud stát jedná na trhu jako komerční hospodářský subjekt, musí tak učinit způsobem srovnatelným se soukromým subjektem. Pokud stát tak nečiní, může se jednat o státní podporu. Jinými slovy, ukazatelem pro posouzení, zda transakce zahrnuje státní podporu, je to, zda by se soukromý subjekt v podobné situaci choval stejným způsobem. Při uplatňování této zásady nelze jako důvody pro udělení podpůrných opatření vzít v úvahu jiná než hospodářská hlediska.
4.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(69)
Na základě dostupných informací nemůže Komise souhlasit s tvrzením řeckých orgánů, že úvěr od organizace OER byl soukromým úvěrem. Podle řeckého zákona č. 1386/1983 (článek 1) (22), kterým se zřizuje organizace OER, „OER bude fungovat ve prospěch společenského zájmu a pod dohledem státu“. Podle článku 3 téhož zákona byl stát jediným akcionářem organizace OER. Kromě toho měl stát možnost přímo jmenovat předsedu spolu s 2 z 8 členů představenstva a nepřímo i další 4 členy. Z výše uvedeného vyplývá, že zdroje organizace OER jsou v podstatě státními prostředky, a tedy se zdá, že každý úvěr od organizace OER lze považovat za úvěr od státu.
(70)
Důkazy předložené řeckými orgány ukazují, že dluh společnosti Larco vůči organizaci OER (následně převedený na stát) byl pravidelně vykazován a fakturován v souladu s dohodou o vyrovnání pohledávek z roku 1998 a na základě dohody vyrovnání pohledávek z roku 1998. Část dluhu byla splacena, když to umožnila ziskovost společnosti. Společnost Larco v tomto období provedla investice, které snížily splátky, ale tyto investice byly schváleny všemi věřiteli. Podle zmíněné dohody věřitelé neměli nárok na žádnou nucenou exekuci nesplaceného dluhu.
(71)
S ohledem na výše uvedené dospěla Komise k závěru, že opatření 1 je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství, protože stát jako věřitel jednal způsobem srovnatelným s chováním soukromého věřitele, protože použil všechny prostředky, které měl k dispozici a ve smluvně dohodnutém rámci, s cílem vymoci svůj dluh.
4.2.2. Opatření 2: státní záruka v roce 2008
(72)
Státní záruky představují riziko pro státní prostředky, protože požadavek na jejich plnění je hrazen ze státního rozpočtu. Navíc jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena, znamená pro stát finanční ztrátu. Kritérium státních prostředků a přičitatelnost státu jsou tedy pro toto opatření splněny a řecké orgány to nezpochybňují.
(73)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že jsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách. Komise dospěla k závěru, že společnost Larco byla v roce 2008 podnikem v obtížích. Kromě toho roční záruku ve výši 1 % nelze považovat za záruku zohledňující riziko selhání, pokud jde o zaručené úvěry, a to vzhledem ke značným finančním obtížím společnosti Larco a zejména vzhledem k vysokému podílu dluhů k vlastnímu kapitálu v případě této společnosti.
(74)
Komise se domnívá, že rozumný tržní věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(75)
Společnost Larco působí v odvětví, s jehož produkty se mezi členskými státy obchoduje, a sama vyváží většinu své produkce do jiných členských států. Těžba niklu, tavení a rafinace se kromě Řecka dále děje v 6 členských státech, a to v Rakousku, Finsku, Francii (Nové Kaledonii), Španělsku, Švédsku a Spojeném království (23). S niklem se obchoduje téměř ve všech členských státech (24).
(76)
Zkoumaná opatření umožňují společnosti Larco, aby pokračovala v činnosti jako doposud, a na rozdíl od ostatních konkurentů, kteří se nacházejí ve finančních potížích, nemusí čelit následkům, jež by jinak vyplynuly ze špatných finančních výsledků společnosti. To narušuje hospodářskou soutěž, protože ostatní společnosti, které působí na stejných trzích, se musí bez této státní podpory obejít.
(77)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 2 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že podpora se rovná výši zaručeného úvěru, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco s ohledem na své ekonomické obtíže nalezla na trhu prostředky financování, a to bez ohledu na podmínky. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu, která se rovná výši zaručeného úvěru, protože bez státní záruky by nebyla schopna na trhu takové finanční prostředky získat.
(78)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.3. Opatření 3: navýšení základního kapitálu v roce 2009
(79)
Účast státu na navýšení základního kapitálu ve společnosti Larco v roce 2009 zahrnuje státní prostředky a lze ji připsat státu. Toto kritérium je tedy splněno a řecké orgány je nezpochybňují.
(80)
Komise neobdržela ze strany řeckých orgánů žádné přesvědčivé důkazy, které by ospravedlnily jejich tvrzení, že stát jednal jako rozumný investor v tržním hospodářství. Zápisy z valných hromad akcionářů uvedené jako důkaz ve skutečnosti naznačují, že žádný plán restrukturalizace nebyl akcionářům před navýšením základního kapitálu předložen, a to i přesto, že společnost Larco byla podnikem v obtížích. Kromě toho konečná částka navýšení základního kapitálu nakonec nedostačovala k pokrytí záporného vlastního kapitálu společnosti, a proto navýšení nemohlo být považováno za opatření na ochranu hodnoty společnosti a podporu její restrukturalizace.
(81)
Pokud jde o účast banky NBG, Komise připomíná vyjádření Soudního dvora, že „souběžnost sama o sobě i při existenci významných soukromých investic dostačující k učinění závěru o neexistenci podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, když nebyly vzaty v úvahu ostatní relevantní skutkové a právní okolnosti“ (25).
(82)
Ve skutečnosti nelze částečnou účast banky NBG použít jako důkaz o souběžnosti činností mezi státem a soukromými akcionáři, protože banka NBG byla vůči společnosti Larco nejen akcionářem, ale také věřitelem. Její rozhodnutí podílet se částečně na navýšení kapitálu bylo tedy prostředkem, jak ochránit nejen hodnotu své investice, ale také své postavení věřitele.
(83)
Kromě toho stát již poskytl společnosti Larco státní záruku v roce 2008. Tedy, jak stanovuje příslušná judikatura, účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 nelze chápat izolovaně, ale musí být posuzována v souvislosti s jinými podpůrnými opatřeními (26).
(84)
A konečně, v zápisech z valných hromad akcionářů nelze najít oporu pro tvrzení řeckých orgánů, že záměrem společnosti PPC bylo, aby stát dosáhl výrazného většinového podílu. Namísto toho společnost PPC jednoduše prohlásila, že se na navýšení základního kapitálu nebude podílet.
(85)
Komise se proto domnívá, že rozumný tržní investor by se na navýšení základního kapitálu společnosti Larco za těchto podmínek nepodílel. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(86)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(87)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 3 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že není zpochybněno, že stát plně vykonával svá práva na navýšení základního kapitálu [nejasné], hodnota opatření 3 dosahuje částky 44 999 999,40 EUR.
(88)
Pokud jde o datum poskytnutí příspěvku, ze zápisu z valné hromady konané dne 14. května 2009 vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 (27) s cílem navýšit základní kapitál [nejasné] příspěvkem státu v celkové hodnotě 44 999 999,40 EUR. Komise nemá informace o datu, kdy byla poskytnuta zbývající částka příspěvku státu na navýšení základního kapitálu společnosti.
4.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(89)
Ze stejných důvodů jako u opatření 2 je pro opatření 4 splněno kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu a řecké orgány to nezpochybnily.
(90)
Komise uznává, že poskytnutí záruky v případech podobných tomuto případu může být běžnou obchodní praxí akcionářů. Avšak vzhledem k tomu, že banka NBG byla také akcionářem společnosti Larco, se Komise domnívá, že by pro akcionáře bylo obvyklé úměrně sdílet expozici plynoucí z dotčené záruky. Místo toho stát na sebe vzal veškeré riziko plynoucí z poskytnutí záruky na úvěr, zatímco společnost Larco byla v obtížích a její dluh narůstal.
(91)
Pokud jde o opatření 2, podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách nejsou ani pro toto opatření splněny, protože dluhová prémie ve výši 2 % nemůže být považována za prémii zohledňující riziko selhání společnosti Larco.
(92)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco za těchto podmínek záruku neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(93)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(94)
Proto Komise dospěla k závěru, že opatření 4 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že výše podpory se rovná zaručené částce, protože je jasné, že bez ohledu na podmínky by žádný rozumný subjekt na trhu nebyl schopen zaručit pro společnost Larco tuto částku vzhledem k ekonomickým obtížím společnosti. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu ve výši zaručené částky, protože bez státní záruky by společnost Larco nemohla na trhu získat žádné záruky.
(95)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení dodatečné daně předem v roce 2010
(96)
Komise bere na vědomí vysvětlení předložená řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec opatření 5.
(97)
S ohledem na důkazy předložené řeckými orgány Komise souhlasí s tím, že právo nahradit platbu dodatečné daně předem záruční listinou bylo společnosti uděleno soudem na základě objektivních kritérií, která by se použila na jakoukoliv společnost v podobné situaci. Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 5 nezahrnovalo selektivní výhodu pro společnost Larco.
4.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(98)
Komise bere na vědomí vysvětlení poskytnutá řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec pro opatření 6.
(99)
Komise nesouhlasí s řeckými orgány, že opatření 6 nezahrnuje státní prostředky. Za prvé, jak je vysvětleno u opatření 2, státní záruky ohrožují prostředky státu, protože jejich plnění je vypláceno ze státního rozpočtu. Kromě toho jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena tržní prémií, znamená pro stát finanční ztrátu. Navíc argument o nesplacených pohledávkách DPH ve výši 60 milionů EUR se zdá být v rozporu s připomínkami k opatření 5, kde řecké orgány tvrdily, že úmyslně a v souladu se zákonem nevrátily dlužnou DPH, a to s cílem kompenzovat pozastavení platby dodatečné daně předem.
(100)
Komise se proto domnívá, že kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu je u tohoto opatření splněno.
(101)
Ani pro toto opatření, podobně jako u opatření 2 a 4, nejsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách.
(102)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo společnosti Larco poskytnuto selektivně, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(103)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Proto došla Komise k závěru, že opatření 6 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Pokud jde o opatření 2, Komise se domnívá, že výše podpory se rovná částce zaručených úvěrů, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco vzhledem ke svým ekonomickým obtížím nalezla na trhu financování bez ohledu na podmínky.
(105)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.7. Závěr ohledně existence státní podpory
(106)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 1 a 5 nepředstavují státní podporu, zatímco opatření, 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(107)
To znamená, že státní podpora plynoucí z opatření 2 činí 30 000 000 EUR poskytnutých dne 22. prosince 2008. Státní podpora plynoucí z opatření 3 činí 44 999 999,40 EUR, ale je třeba, aby řecké orgány upřesnily datum (data), kdy byla podpora poskytnuta. Státní podpora plynoucí z opatření 4 činí 10 820 824,95 EUR a byla poskytnuta dne 10. května 2010 a celková státní podpora plynoucí z opatření 6 činí 50 000 000 EUR (součet 30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) poskytnutých dne 30. prosince 2011.
4.3. Protiprávní podpora
(108)
Opatření 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu, která byla poskytnuta v rozporu s povinností týkající se oznámení a povinností nekonat, jež jsou stanoveny v čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Tato opatření tudíž představují protiprávní státní podporu.
4.4. Slučitelnost podpory
(109)
Vzhledem k tomu, že určitá opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, jejich slučitelnost musí být posouzena s ohledem na výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.
(110)
Podle judikatury Soudního dvora záleží na rozhodnutí členského státu, zda se bude dovolávat možných důvodů slučitelnosti a prokáže, že jsou splněny podmínky pro takovou slučitelnost (28).
4.4.1. Slučitelnost opatření 2, 4 a 6
(111)
V případě opatření 2 a 4 se řecké orgány nedovolávaly žádných případných důvodů slučitelnosti, protože namítaly, že tato opatření nepředstavují státní podporu.
(112)
Vzhledem k tomu, že tato opatření představují státní podporu, měla by být posuzována s ohledem na jejich slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 bodu c) Smlouvy, a zejména podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť společnost Larco byla podnikem v obtížích nejméně od roku 2008. Podle bodu 20 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci „nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Komise se proto domnívá, že podpora poskytovaná podnikům v obtížích může přispívat k rozvoji hospodářských činností, aniž by nepříznivě ovlivňovala obchod v takové míře, jež by byla v rozporu se zájmem Společenství, pouze pokud budou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.“
(113)
Nicméně, příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (bod 3.1.) nejsou v projednávaném případě splněny. Záruky nebyly ukončeny po 6 měsících a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace, kterým by se obnovila životaschopnost společnosti, přičemž nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady nepředložily plán likvidace.
(114)
Pokud jde o opatření 6, řecké orgány namítly, že bylo v souladu s dočasným rámcem a dočasným systémem záruk, a proto je lze v každém případě považovat za podporu na záchranu.
(115)
Komise nesouhlasí s argumenty řeckých orgánů. Domnívá se, že nebyly splněny podmínky dočasného rámce a dočasného systému pojištění vkladů, protože společnost Larco byla podnikem v obtížích. Celková částka obou záruk převýšila roční mzdové náklady společnosti Larco, záruka překročila 90 % úvěru a dluhová prémie ve výši 1 % p.a. nemůže být považována za tržní prémii, jež odráží riziko selhání při splácení zaručené částky.
(116)
Pokud jde o tvrzení, že opatření bylo součástí podpory na záchranu, i když Komise vedla jednání s řeckými úřady o společnosti Larco od roku 2011, úřady se nikdy nezmínily, že záruky poskytnuté v roce 2011 by měly být považovány za podporu na záchranu, a nikdy nic takového neoznámily. Ve skutečnosti ve své odpovědi ze dne 16. března 2012 v dotazníku řecké orgány výslovně prohlásily, že společnost Larco za posledních 10 let z podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci netěžila.
(117)
Příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci každopádně nebyly splněny ani v tomto případě. Záruky poskytnuté v roce 2011 nebyly po 6 měsících ukončeny a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace nebo plán likvidace. Obchodní plán odůvodňující potřebu 30 milionů EUR na investice nemůže tvořit základ slučitelného plánu restrukturalizace podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Důvodem je, že tento plán nesměřoval k obnovení životaschopnosti podniku a neobsahoval žádná plánovaná nebo provedená kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Kromě toho neexistoval žádný důkaz o tom, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady neposkytly ani plán likvidace.
(118)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost opatření 2, 4 a 6.
(119)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 2, 4 a 6 nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
4.4.2. Slučitelnost opatření 3
(120)
Řecké orgány neuvedly žádné případné důvody pro slučitelnost opatření 3, protože tvrdily, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
(121)
Vzhledem k tomu, že zmíněné opatření představuje státní podporu, mělo by také být posuzováno s ohledem na svou slučitelnost s pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, a to z důvodů uvedených v 112. bodě odůvodnění. Nicméně příslušné podmínky pokynů pro záchranu a restrukturalizaci nejsou ani v tomto případě splněny. Řecké orgány nikdy neoznámily plán restrukturalizace, který by obnovil životaschopnost podniku, a nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory.
(122)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost tohoto opatření.
(123)
Na základě těchto skutečností považuje Komise opatření 3 za neslučitelné s vnitřním trhem.
4.5. Navrácení podpory
(124)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, zda dotyčný členský stát musí zrušit nebo upravit podporu, pokud zjistí, že tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem (29). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, je upravena tak, aby obnovila předchozí stav (30). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (31).
(125)
V souladu s judikaturou je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (32) uvedeno, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]“.
(126)
Vzhledem k tomu, že v rozporu s článkem 108 Smlouvy žádné z dotčených opatření nebylo Komisi oznámeno, a je tudíž třeba je považovat za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato opatření vrácena, aby byla opět nastolena situace, která na trhu existovala před jejich poskytnutím. Vrácení by se mělo týkat doby, odkdy vznikla příjemci výhoda, tj. odkdy mohl příjemce podporu využívat, až do okamžiku vrácení podpory, a částky, které mají být získány zpět, by měly být úročeny až do okamžiku vrácení podpory.
5. ZÁVĚR
(127)
Opatření 1 a 5 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(128)
Řecko protiprávně a v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy provedlo opatření 2, 3, 4 a 6.
(129)
Zejména opatření 2, 4 a 6 (státní záruky poskytnuté v letech 2008, 2010 a 2011) ve prospěch společnosti Larco představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a jsou neslučitelná s vnitřním trhem, neboť nebyly splněny příslušné podmínky stanovené pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyly zjištěny žádné další důvody pro slučitelnost.
(130)
Opatření 3 (účast státu na navýšení kapitálu společnosti Larco v roce 2009) rovněž představuje státní podporu a je neslučitelné se Smlouvou, protože nebyly splněny příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyl zjištěn žádný jiný důvod pro slučitelnost.
(131)
Komise bere na vědomí, že Řecko souhlasilo s tím, aby toto rozhodnutí bylo přijato v anglickém jazyce.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nevymáhání dluhu ministerstvem financí a přijetí záručních listin místo platby dodatečné daně předem v roce 2010, což Řecko uplatnilo v případě společnosti Larco, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Státní podpora ve výši 135 820 824,35 EUR ve formě státních záruk pro společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. poskytnutých v letech 2008, 2010 a 2011 a účast státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009 protiprávně poskytnutá Řeckem v rozporu s článkem 108 odst. 3 Smlouvy jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Řecko od příjemce zajistí navrácení neslučitelné podpory uvedené v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, se úročí ode dne, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do okamžiku jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složené úroky v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (33) ve znění pozdějších předpisů.
4. Pokud jde o opatření 3, Řecko poskytne přesné datum (data), kdy poskytlo svůj příspěvek k navýšení základního kapitálu v roce 2009.
5. Řecko zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 2 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 musí být okamžité a účinné.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Řecko předloží následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úrok do okamžiku vrácení podpory), která má být příjemcem navrácena,
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím,
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno navrácení podpory.
2. Řecko bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Řecko neprodleně předloží informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím a poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 27. března 2014.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 27 de marzo de 2014
relativa a la ayuda estatal SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) concedida por Grecia a Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
[notificada con el número C(2014) 1818]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2014/539/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
En el contexto de su programa de ajuste económico, Grecia ha emprendido un programa de privatización (2). Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. («Larco») es una de las empresas de propiedad estatal elegidas para ser privatizadas.
(2)
En marzo de 2012, el Fondo Helénico para el Desarrollo de Activos («HRADF») (3) informó a la Comisión sobre el proyecto de privatización de Larco. Con el fin de aclarar si el proyecto de privatización podría plantear problemas en al ámbito de las ayudas estatales, en abril de 2012 la Comisión abrió un expediente de oficio e inició una evaluación preliminar.
(3)
En el contexto de estas conversaciones, la respuesta de las autoridades griegas a un cuestionario el 16 de marzo de 2012 puso de manifiesto que Larco ya se había beneficiado de medidas estatales. La Comisión solicitó información adicional mediante correos electrónicos de 18 y 24 de abril, 5 de julio, 22 de agosto y 7 de diciembre de 2012, y por cartas de 4 de mayo de 2012 y de 14 de enero de 2013, a los que las autoridades griegas respondieron el 20 y 26 de abril, 3 de octubre, 13 y 15 de noviembre, 7 y 24 de diciembre de 2012 y el 18 de enero de 2013. El 30 de abril y el 11 de septiembre de 2012 se celebraron reuniones entre los servicios de la Comisión y representantes de las autoridades griegas, en Atenas, y el 25 de enero de 2013, en Bruselas.
(4)
Por carta de 6 de marzo de 2013 («la Decisión de 6 de marzo de 2013»), la Comisión informó a Grecia de que había decidido incoar el procedimiento contemplado en el artículo 108, apartado 2, del Tratado en relación con determinadas medidas de ayuda descritas en la sección 2.2 («el procedimiento de investigación formal»).
(5)
La Decisión de 6 de marzo de 2013 se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (4). La Comisión invitó a las autoridades griegas y a los terceros interesados a que presentaran sus observaciones sobre las medidas de ayuda.
(6)
La Comisión recibió observaciones de las autoridades griegas el 30 de abril de 2013. No recibió observaciones de terceros interesados.
(7)
Por correo electrónico de 21 de enero de 2014, las autoridades griegas informaron a la Comisión de que aceptaban la adopción de la Decisión en lengua inglesa.
2. DESCRIPCIÓN DE LAS MEDIDAS DE AYUDA
2.1. Beneficiario
(8)
Larco está especializada en la extracción y el tratamiento de mineral de laterita, extracción de lignito y producción de ferro-níquel y sus subproductos. Sus actividades incluyen la prospección, desarrollo, explotación minera, fundición y comercio de sus productos en todo el mundo. Larco es uno de los mayores productores del mundo de ferro-níquel. En 2012 contaba con 960 trabajadores, y, por consiguiente, podía considerarse una gran empresa (5).
(9)
En el momento del procedimiento de investigación formal, el 55,2 % de las acciones de Larco eran propiedad del Estado griego a través de HRADF, el 33,4 %, del National Bank of Greece S.A. (en lo sucesivo, «NBG», una entidad financiera privada) y el 11,4 %, de Public Power Corporation S.A. («PPC», el operador histórico de electricidad de Grecia, cuyo accionista mayoritario es el Estado).
(10)
Larco explota una planta de fundición en Lárimna, Grecia Central. Larco tiene también derechos de explotación minera en diversos lugares de Grecia en cuatro lotes: las minas de Agios Ioannis (cerca de Lárimna), las de Eubea, las de Kastoria y la mina de lignito de Servia.
(11)
Larco fue fundada en 1989 como una nueva empresa tras la liquidación de Hellenic Mining and Metallurgical S.A. de Lárimna (en lo sucesivo, «antigua Larco»). La antigua Larco todavía está en proceso de liquidación, pero sus activos se asignaron a Larco junto con los correspondientes pasivos en 1989. La antigua Larco es, por lo tanto, acreedor de Larco.
2.2. Descripción de las medidas
2.2.1. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(12)
En abril de 1998, Larco y sus principales acreedores, es decir, la antigua Larco, PPC y el Estado griego, llegaron a un acuerdo de liquidación de la deuda. Según el acuerdo de 1998, el pasivo de Larco frente a estos acreedores estaba supuestamente sujeto a un interés del 6 % anual. Sin embargo, la deuda con el Estado griego ha permanecido estable o se ha incrementado ligeramente al menos desde 2004 (6), mientras que la deuda de Larco con la PPC y la antigua Larco se ha eliminado o se ha reducido (7).
(13)
Parece, pues, que el Estado trata su crédito a Larco de forma diferente a los otros dos acreedores.
2.2.2. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(14)
El 22 de diciembre de 2008, el Estado aportó una garantía sobre un préstamo de 30 millones EUR del Banco ATE a Larco. La garantía cubría el 100 % del préstamo durante un período de hasta 3 años y aplicaba una prima de garantía del 1 % anual.
2.2.3. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(15)
En 2009, a la vista de su patrimonio neto negativo, el Consejo de Administración de Larco propuso una ampliación de capital social de 134 millones EUR, que aprobaron los tres accionistas. Sin embargo, solo el Estado griego ejerció sus derechos en su totalidad, mientras que NBG los ejerció en parte y PPC no participó en absoluto en la ampliación de capital social. Ningún nuevo accionista participó en la ampliación de capital social.
(16)
La ampliación real de capital social solo ascendió a 65,5 millones EUR, de los que el Estado aportó aproximadamente 45 millones EUR (el 69 % del total del capital aportado) y NBG, 20,5 millones EUR (31 %). A pesar de la mala situación financiera de Larco, parece que la ampliación de capital no se basó en un plan de reestructuración para restablecer la viabilidad de la empresa y también parece que NBG dio de baja el valor contable de la empresa «porque el grupo no prevé recuperar el valor contable de la inversión, dado que la empresa atraviesa por importantes problemas financieros» (8) (véase el considerando 45 de la Decisión de 6 de marzo de 2013).
2.2.4. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(17)
El 10 de mayo de 2010 el Estado otorgó una garantía para cubrir una carta de garantía que NBG iba a facilitar a Larco por un importe de aproximadamente 10,8 millones EUR. La garantía cubría el 100 % de la carta de garantía con una duración indefinida y tenía una prima de garantía del 2 % anual.
2.2.5. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de una multa fiscal en 2010
(18)
En 2010, las autoridades tributarias griegas auditaron los estados financieros de Larco y rechazaron el tratamiento contable de algunas pérdidas derivadas de contratos de cobertura para el precio del níquel. Como consecuencia del registro erróneo de las pérdidas, se le impuso a Larco una multa fiscal de 190 millones EUR (9).
(19)
Posteriormente, Larco recurrió la imposición de la multa fiscal en los tribunales griegos. Según la legislación griega (10), la entidad que debe asumir una multa fiscal debe abonar previamente el 25 % del importe en cuestión para poder recurrirla ante los tribunales (en este caso, el 25 % se elevaría a 47 millones EUR).
(20)
Sin embargo, en el caso de Larco un tribunal administrativo griego decidió eximir a la empresa de la obligación del pago previo del 25 % de la multa fiscal, sustituyéndolo por la obligación de depositar cartas de garantía por solo 1,5 millones EUR.
2.2.6. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(21)
El 30 de diciembre de 2011, el Estado aportó dos garantías sobre dos préstamos por valor de 30 millones EUR y 20 millones EUR del Banco ATE. Uno de los préstamos (el de 20 millones EUR) había vencido en el momento en que se concedió la garantía. Las garantías aportaban una cobertura del 100 % y se aplicaba una prima del 1 % anual
2.3. Motivos para la incoación del procedimiento de investigación formal
(22)
En la Decisión de 6 de marzo de 2013, (considerandos 18 a 25), la Comisión llegaba a la conclusión preliminar de que Larco podía ser considerada una empresa en crisis desde 2007 a tenor de las Directrices de salvamento y de reestructuración (11). En este contexto, la Comisión llegaba a la conclusión preliminar de que las seis medidas constituían ayuda estatal y expresó sus dudas en cuanto a su compatibilidad con el mercado interior.
(23)
Si las medidas señaladas constituyeran ayuda estatal, se habrían concedido infringiendo las obligaciones de notificación y de suspensión establecidas en el artículo 108, apartado 3, del Tratado.
3. OBSERVACIONES FORMULADAS POR GRECIA
3.1. Empresa en crisis
(24)
En sus observaciones en el contexto del procedimiento formal de investigación, las autoridades griegas alegaron que Larco no era una empresa en crisis durante los años 2008 y 2009 porque las pérdidas registradas se debían a la bajada del precio mundial del ferro-níquel durante esos años. Las autoridades griegas sostenían que Larco solo era una empresa en crisis desde 2010.
3.2. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(25)
Las autoridades griegas alegaban que el crédito del Estado frente a Larco no equivalía a fondos estatales, ya que era inicialmente un crédito privado otorgado por la Organisation for Entreprise Restructuring S.A. («OER»). Cuando OER fue liquidada, con arreglo a la Ley 2741/1999, la totalidad de sus créditos se cedió al Estado.
(26)
Además, las autoridades griegas explicaron que el acuerdo de liquidación de la deuda de 1998 contenía normas específicas sobre la tramitación y recaudación de la deuda pendiente que serían aplicables al final de cada ejercicio como sigue:
a)
si Larco tenía beneficios durante un ejercicio financiero, los intereses devengados (6 % anual) se reembolsarían a los acreedores en primer lugar, antes del reembolso del principal de la deuda;
b)
después de cualquier reembolso de intereses, Larco conservaría un determinado importe de los beneficios para inversiones;
c)
una vez aplicadas las letras a) y b), cualquier beneficio remanente en las cuentas de Larco se repartiría proporcionalmente entre sus acreedores.
(27)
Si Larco no obtenía beneficios después de 1999, los acreedores tenían derecho a intentar cobrar la deuda por diversos medios, como considerar el pago vencido, la capitalización de la deuda, etc. No obstante, los acreedores no tenían derecho a la ejecución forzosa de la deuda pendiente, por ejemplo, mediante el embargo de los activos de la sociedad o el inicio forzoso del procedimiento de quiebra contra la empresa.
(28)
Hasta 2003, los acreedores recibieron los intereses devengados, según lo acordado. Durante el período 2004-2007, Larco no obtuvo beneficios y, por tanto, no hubo reembolso de los intereses devengados. En 2007, PPC celebró un acuerdo sobre materias primas con Larco, acuerdo que aceptaron todos los acreedores, por el cual Larco suministraba lignito a PPC, reduciendo así la deuda en consecuencia. La deuda con PPC se saldó completamente en 2011.
(29)
El administrador de la antigua Larco ha intentado cobrar la deuda por vía judicial y, al parecer, ya se han pagado algunas cantidades. Para 2011, la antigua Larco ya había cobrado 5 millones EUR de su deuda pendiente con arreglo al Acuerdo de 1998. Puesto que la antigua Larco tiene también deudas contraídas con el Estado griego, este cobró la totalidad de los 5 millones EUR.
(30)
Por lo que se refiere a la deuda directa de Larco con el Estado griego, el Estado había enviado periódicamente a Larco las facturas por el importe anual de la deuda, incluidos los intereses devengados.
(31)
Por lo tanto, las autoridades griegas alegaron que la deuda derivada del Acuerdo de 1998 no podía ser considerada fondos estatales y que, en cualquier caso, no existía una ventaja selectiva en favor de Larco.
3.3. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(32)
Las autoridades griegas alegaron la Comunicación sobre las garantías (12) y, en particular, el punto 3.2, que incluye las condiciones en las que la Comisión puede descartar la presencia de ayuda estatal en una garantía individual. Según las autoridades griegas:
a)
Larco no era una empresa en crisis en el momento de la concesión de la garantía;
b)
el alcance de la garantía podía evaluarse adecuadamente en el momento de su concesión;
c)
la garantía se concedió para una un valor de deuda (préstamo obligacionista) y, por tanto, podía superar el 80 % del saldo vivo del préstamo;
d)
la prima del 1 % pagada por la garantía era un precio basado en el mercado, que reflejaba la situación financiera de Larco.
(33)
Por lo tanto, las autoridades griegas alegaron que la garantía estatal de 2008 no constituye ayuda estatal.
(34)
Las autoridades griegas aclararon que la Medida 2 se concedió en virtud de la Decisión ministerial YA 2/93378/0025, de 22 de diciembre de 2008, y cubría el importe exacto de 30 000 000 EUR:
3.4. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(35)
Las autoridades griegas alegaron que la participación del Estado en la ampliación de capital pretendía proteger el valor de la empresa, teniendo en cuenta su futura privatización, y con el fin de llevar a cabo el plan de reestructuración. En su decisión, el Estado tuvo en cuenta el potencial de crecimiento de Larco, el valor de sus activos y la situación general del mercado de ferro-níquel, así como las medidas de reducción de costes y de reestructuración.
(36)
NBG aportó el 31 % de la ampliación de capital. Contrariamente al Estado, NBG decidió ejercer sus derechos solo en parte. Las autoridades griegas alegaron que el objetivo de NBG era mantener un cierto control sobre la empresa y, por lo tanto, sus acciones no debían considerarse como una falta de confianza en el futuro de Larco. En efecto, NBG redujo su participación en Larco al mínimo necesario, según la legislación griega, para tener derecho de veto sobre determinadas decisiones importantes en el Consejo de Administración.
(37)
El tercer accionista, PPC, explícitamente decidió no participar en la ampliación de capital, aceptando que se diluyera su participación. Las autoridades griegas alegaron que PPC no participó porque su intención era permitir que el Estado dispusiera de una participación mayoritaria, con vistas a la privatización de la empresa.
(38)
En conclusión, las autoridades griegas afirmaron que el Estado actuó como un inversor en una economía de mercado y que, por consiguiente, la ampliación de capital de 2009 no constituía ayuda estatal.
(39)
Por lo que se refiere a la fecha de concesión, las autoridades griegas no proporcionaron información concluyente. Las actas de la junta de accionistas muestra que el Estado griego aportó 15 000 000 EUR para la ampliación de capital el 15 de abril de 2009, con arreglo al documento Οικ2/27694/0025 del Ministerio de Hacienda, dentro de la aportación total del Estado a la ampliación de capital social, que ascendió a 44 999 999,40 EUR. Los estados financieros de Larco de 2009 muestran que la ampliación de capital se decidió el 14 de mayo de 2009, pero no aclaran cuando se produjo realmente la aportación de nuevo capital.
3.5. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(40)
Las autoridades griegas explicaron que, en el marco del Acuerdo de 1998, la antigua Larco había intentado el cobro de la deuda de Larco ante los tribunales griegos y había habido una serie de sentencias judiciales y autos de anulación, entre otras cosas en lo que respecta a una deuda de aproximadamente 10,5 millones EUR (13).
(41)
En el contexto de un recurso interpuesto por Larco y por el peligro de daño irreparable, el Tribunal Supremo de Grecia suspendió el pago de la deuda de aproximadamente 10,5 millones EUR, hasta que el tribunal competente dictara sentencia firme. La suspensión se concedió a condición de que Larco aportara una carta de garantía a la antigua Larco por el importe suspendido. NBG aportó a Larco la carta de garantía por aproximadamente 10,8 millones EUR (10,5 millones EUR de la deuda impugnada inicialmente + 0,3 millones EUR de costas judiciales). La carta de garantía fue a su vez cubierta por una garantía estatal por la totalidad del importe, a la que se aplicaba una prima del 2 % anual durante un período de tiempo ilimitado.
(42)
Las autoridades griegas explicaron que el Estado concedió esa medida como accionista con la intención de cumplir las condiciones de la suspensión y proteger su inversión, ante la eventualidad de que las deudas se declararan morosas. En caso contrario, la suspensión no habría sido aplicable y la antigua Larco habría tenido derecho a exigir el cobro de la deuda, por ejemplo, embargando los activos de Larco. Larco podría entonces quebrar. Según las autoridades griegas, NBG no habría concedido la carta de garantía sin la garantía estatal.
(43)
Las autoridades griegas aclararon que la medida 4 se concedió en virtud de la Decisión ministerial YA 2/923/0025 de 10 mayo de 2010 y cubría el importe exacto de 10 510 824,95 EUR y 310 000 EUR de costas judiciales, es decir, en total, 10 820 824,95 EUR.
3.6. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de una multa fiscal en 2010
(44)
Las autoridades griegas aclararon que la medida en cuestión se refiere a un impuesto adicional, y no a una multa fiscal. El impuesto adicional se impuso porque las autoridades fiscales no estuvieron de acuerdo en que las pérdidas derivadas de contratos de cobertura se dedujeran de los ingresos netos de Larco, como defendía la empresa. Las autoridades griegas también aclararon que el Tribunal solicitó a Larco que presentara cartas de garantía por un valor total de 4,7 millones EUR.
(45)
Las autoridades griegas aportaron pruebas de que Larco estaba autorizada para sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía sobre la base de una disposición jurídica de carácter general. La sentencia del Tribunal que permitía a Larco sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía, de conformidad con la legislación nacional (14), aplicó una prueba de sopesamiento, teniendo en cuenta los beneficios del acreedor (el Estado) y la viabilidad del deudor (Larco), y así decidió la suspensión temporal de la obligación del prepago de 47 millones EUR (es decir, el 25 % de los impuestos adicionales), sustituyéndolo por cartas de garantía de 4,7 millones EUR en total. Dicha suspensión debía aplicarse hasta que se dictara una sentencia firme en el litigio interpuesto por Larco contra el Estado por la imposición del impuesto adicional.
(46)
Además, las autoridades griegas alegaron que las decisiones de los órganos jurisdiccionales nacionales no pueden ser imputables al Estado.
(47)
Las autoridades griegas también explicaron que, pese a la suspensión temporal, el Estado, en la práctica, había anulado el efecto financiero de dicha suspensión al compensar la deuda tributaria adicional de Larco con las cantidades adeudadas por el Estado a Larco, como las devoluciones en concepto del impuesto sobre la renta o el IVA. Esto ha sido posible por la reciente legislación para acelerar la recaudación fiscal en Grecia.
(48)
Así pues, al parecer el Estado ya había recaudado como mínimo 16,1 millones EUR del importe adeudado por el prepago de la deuda tributaria adicional de Larco.
3.7. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(49)
Las autoridades griegas aclararon que ninguno de los dos préstamos para los que se concedieron las garantías estaba en mora. El préstamo de 20 millones EUR fue concedido por el Banco ATE como una refinanciación de un préstamo anterior de 20 millones EUR, que estaba en mora.
(50)
Las autoridades griegas alegaron que las dos garantías estatales no implicaban recursos estatales, ya que el Estado adeudaba 60 millones EUR a Larco por las devoluciones en concepto del IVA. Por lo tanto, si se ejecutaran las garantías, los importes podrían compensar la deuda pendiente del Estado.
(51)
Las autoridades también alegaron que, si la medida constituyera ayuda, debería ser considerada compatible con el mercado interior, puesto que cumplía el Marco temporal (15) y el correspondiente régimen griego temporal de garantías de préstamo («régimen temporal de garantías») (16). En particular, dichas autoridades consideraban que, dejando aparte el hecho de que Larco era una empresa en crisis en el momento en que se concedió la medida, se cumplían las demás condiciones del régimen:
a)
Larco era una gran empresa;
b)
el préstamo de 30 millones EUR era un préstamo a la inversión, mientras que los 20 millones EUR eran la refinanciación de un préstamo anterior, que se concedió con fines de inversión;
c)
las garantías se concedieron antes de finales de 2011;
d)
el importe total de los dos préstamos garantizados solo superaba los costes salariales anuales de Larco en 3 millones EUR;
e)
las garantías cubrían el 100 % del préstamo, pero esta medida era la única posibilidad de que Larco accediera a la financiación, debido a la especial situación de la economía griega;
f)
a las garantías se les aplicaba una prima del 1 % anual, que debe considerarse una prima de mercado.
(52)
Por último, las autoridades griegas alegaron que si la Comisión concluyera que la medida constituía ayuda y que no se reunían las condiciones del régimen temporal de garantías, las medidas deberían considerarse ayuda de salvamento. Dicha ayuda debería considerarse notificada, puesto que la Comisión tuvo conocimiento de la medida por la respuesta al cuestionario de 16 de marzo de 2012, en la fase preliminar de la investigación de oficio.
(53)
Según las autoridades griegas, la ayuda cumplía los requisitos de las Directrices de salvamento y reestructuración, puesto que:
a)
era ayuda de tesorería en forma de garantías sobre préstamos;
b)
estaba justificada por razones sociales serias y no era susceptible de producir efectos colaterales negativos graves en otros Estados miembros;
c)
las autoridades griegas estaban preparando un plan de reestructuración en colaboración con la Comisión;
d)
se limitaba al importe necesario para mantener a la empresa en funcionamiento durante un período limitado;
e)
respetaba la condición de la ayuda única, puesto que Larco no había recibido ayudas de salvamento o de reestructuración anteriormente;
f)
Larco presentó un plan de negocio al Estado que justificaba la necesidad de la financiación de 30 millones EUR para inversiones.
(54)
Las autoridades griegas aclararon que la Medida 6 se concedió en virtud de i) la Decisión ministerial YA 2/95156/0025, de 30 de diciembre de 2011, que cubría el importe exacto de 30 000 000 EUR, y ii) la Decisión ministerial YA 2/95161/0025, de 30 de diciembre de 2011, por el importe exacto de 20 000 000 EUR.
4. EVALUACIÓN
(55)
La presente Decisión aborda como punto preliminar la cuestión de si Larco es una empresa en crisis a tenor de las Directrices de salvamento y reestructuración. Posteriormente, la Decisión evaluará si las medidas en cuestión constituyen ayuda estatal a favor de Larco, a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado, y, por último, si dicha ayuda podría ser compatible con el mercado interior.
4.1. Dificultades de Larco
(56)
En su Decisión de 6 de marzo de 2013 y, en particular, en los considerandos 18 a 25, la Comisión concluyó, con carácter preliminar, que Larco era una empresa en crisis en el momento en que se concedieron las seis medidas en cuestión. Los datos financieros clave de Larco durante el período 2007-2011 se recogen en el cuadro:
Datos financieros clave de Larco de 2007-6/2012 (millones EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
Primer semestre 2012 (17)
Volumen de negocios
549,3
284
98,8
239
311
154,6
BAI (beneficios antes de impuestos)
23
- 116
- 105
6,4
6,5
12,2
Capital suscrito
163,8
163,8
109
109
109
109
Patrimonio neto
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
39
Deuda total
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Deuda/Capital (ratio)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
8,4
(57)
El punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y reestructuración establece que las sociedades de responsabilidad limitada se considerarán en crisis cuando haya desaparecido más de la mitad de su capital suscrito y se haya perdido más de una cuarta parte del mismo en los últimos 12 meses. Dicha disposición refleja el supuesto de que una empresa que sufre una pérdida masiva de su capital suscrito será incapaz de enjugar pérdidas que la conducirán a su desaparición económica casi segura a corto o medio plazo (como expone el punto 9 de las Directrices de salvamento y reestructuración).
(58)
Además, según el punto 11 de las Directrices de salvamento y reestructuración, se podrá considerar que una empresa está en crisis «cuando estén presentes los síntomas habituales de crisis como el nivel creciente de pérdidas, la disminución del volumen de negocios, el incremento de las existencias, el exceso de capacidad, la disminución del margen bruto de autofinanciación, el endeudamiento creciente, el aumento de los gastos financieros y el debilitamiento o desaparición de su activo neto». A este respecto, según el Tribunal General, «la existencia de un capital propio negativo […] puede considerarse un indicador importante de una situación de dificultad financiera de una empresa» (18).
(59)
Según los estados financieros de Larco para el período 2007-Primer semestre de 2012, el capital suscrito de la empresa no se redujo en más de la mitad. Sin embargo, durante el mismo período, el patrimonio neto de la sociedad pasó a ser negativo. En asuntos anteriores, la Comisión ha considerado que, cuando una sociedad tiene un patrimonio negativo, la implicación es que se ha perdido la totalidad de su capital suscrito y existe una presunción, a priori, de que se reúnen los criterios del punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y de reestructuración (19).
(60)
En el caso de Larco, la Comisión considera que su capital suscrito parece que no se redujo en más de la mitad, ya que la empresa no adoptó medidas adecuadas, como prevé generalmente la legislación griega (20). Dichas medidas adecuadas están orientadas a convertir el patrimonio de una empresa de negativo en positivo y, al mismo tiempo, a aumentarlo a un nivel adecuado. Esas medidas adecuadas podrían ser la capitalización de pérdidas o bien un aumento de capital, o ambas cosas.
(61)
A este respecto, la Comisión considera que una capitalización de pérdidas habría dado lugar a la pérdida de la totalidad del capital suscrito de la empresa, ya que las pérdidas acumuladas eran mayores que el capital suscrito. Por esta razón, la Comisión considera que, en el presente asunto, desde 2008 se reúnen los criterios mencionados en el punto 10, letra a), de las Directrices de salvamento y de reestructuración.
(62)
Además, por lo que se refiere a los criterios del punto 11 de las Directrices de salvamento y reestructuración, Larco sufrió una disminución significativa del volumen de negocios desde 2007 hasta 2009 e incurrió en pérdidas importantes en 2008 y 2009, por un importe total de 221 millones EUR (116 millones EUR y 105 millones EUR, respectivamente). En 2010 y 2011, la empresa había aumentado su volumen de negocios y los ingresos, pero estos aumentos no fueron suficientes para permitir su recuperación financiera. Durante el mismo período, su patrimonio neto seguía siendo negativo y su deuda continuó creciendo. Por otra parte, las operaciones de Larco volvieron a ser deficitarias en el primer semestre de 2012.
(63)
La Comisión no está de acuerdo con el argumento de las autoridades griegas de que Larco no estaba en crisis durante los años 2008 y 2009 porque las pérdidas se debieron a la bajada del precio del ferro-níquel.
(64)
En primer lugar, el hecho de que una bajada del precio del ferro-níquel generara pérdidas y contribuyera a las dificultades de Larco no altera en sí mismo la conclusión de que Larco mostraba los síntomas habituales de una empresa en crisis. Una empresa saneada tendría que adaptar sus costes a tales cambios de precios con el fin de evitar pérdidas.
(65)
En segundo lugar, en los años 2008 y 2009 la empresa presentó un patrimonio negativo y su deuda iba en aumento (un 63 % entre 2007 y 2008). Aunque el precio del ferro-níquel y el volumen de negocios aumentaron significativamente después de 2010, los resultados financieros posteriores de Larco indican que sus dificultades persistieron. Por lo tanto, no puede concluirse que las pérdidas de 2008 y 2009 solo se debieran a los bajos precios del ferro-níquel.
(66)
Habida cuenta de lo anteriormente expuesto, se concluye que Larco era una empresa en crisis, a tenor de las Directrices de salvamento y reestructuración, en el momento en que se concedieron las seis medidas en cuestión.
4.2. Existencia de ayuda estatal
(67)
El artículo 107, apartado 1, del Tratado dispone que serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(68)
De acuerdo con la práctica reiterada de la Comisión, confirmada por la jurisprudencia, el criterio para evaluar si una transacción entre un organismo público y una empresa constituye ayuda estatal es el principio del inversor o del acreedor en una economía de mercado (en lo sucesivo, «PIEM» o «PAEM») (21). De este principio se deriva que, cuando el Estado actúa en un mercado como un operador comercial, debe hacerlo de un modo comparable al de un operador privado. Si el Estado no actúa así, podría existir ayuda estatal. En otras palabras, el parámetro de referencia para apreciar si una transacción implica ayuda estatal es si un operador privado que se encontrara en una situación similar se habría comportado de la misma manera. En aplicación de este principio, no pueden tenerse en cuenta consideraciones no económicas como razones para la concesión de medidas de apoyo.
4.2.1. Medida 1: Deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada
(69)
Sobre la base de la información disponible, la Comisión no puede aceptar el argumento de las autoridades griegas de que el crédito de OER era un crédito privado. Con arreglo a la Ley griega 1386/1983 (artículo 1) (22), por la que se crea OER, «OER actuará en beneficio del interés social, bajo la supervisión del Estado». Según el artículo 3 de dicha Ley, el Estado era el único accionista de OER. Además, el Estado tenía la posibilidad de designar directamente al presidente y a dos de los ocho miembros del Consejo de Administración y, de manera indirecta, a otros cuatro miembros. De lo anterior se desprende que los recursos de OER representan fondos estatales y, por tanto, cualquier crédito de OER parece ser imputable al Estado.
(70)
Las pruebas aportadas por las autoridades griegas muestran que la deuda de Larco con OER (posteriormente cedida al Estado) había sido comunicada y facturada regularmente, de conformidad con el Acuerdo de liquidación de la deuda de 1998. Parte de la deuda se cobró cuando lo permitió la rentabilidad de la empresa. Larco emprendió inversiones durante ese período, lo que redujo los reembolsos, pero estas inversiones fueron acordadas por todos los acreedores. Con arreglo al Acuerdo, los acreedores no tenían derecho a la ejecución forzosa de la deuda pendiente.
(71)
Habida cuenta de cuanto antecede, se concluye que la Medida 1 cumplía el PAEM, puesto que el Estado, como acreedor, actuó de forma comparable a la de un acreedor privado, ya que utilizó todos los medios a su disposición dentro del marco contractual acordado para cobrar la deuda.
4.2.2. Medida 2: Garantía estatal de 2008
(72)
Las garantías estatales ponen en riesgo los fondos estatales ya que su ejecución se cubre mediante el presupuesto del Estado. Además, cualquier garantía que no esté adecuadamente remunerada supone una pérdida de recursos financieros para el Estado. Así pues, en esta medida se cumple el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado, lo que no discuten las autoridades griegas.
(73)
La Comisión no está de acuerdo con el argumento de las autoridades griegas de que se reúnen las condiciones del punto 3.2 de la Comunicación sobre las garantías. La Comisión ha establecido que Larco era una empresa en crisis en 2008. Además, una prima de garantía anual de un 1 % no puede considerarse que refleje el riesgo de impago de los préstamos garantizados, habida cuenta de las importantes dificultades financieras de Larco y, en particular, su alto coeficiente de endeudamiento.
(74)
La Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no habría concedido a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que la garantía estatal de 2008 otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(75)
Larco se dedica a un sector cuyos productos son objeto de intercambios entre los Estados miembros y la propia empresa exporta la mayor parte de su producción a otros Estados miembros. Además, existe extracción, fundición y refinado de níquel en otros seis Estados miembros aparte de Grecia, a saber: Austria, Finlandia, Francia (Nueva Caledonia), España, Suecia y el Reino Unido (23). El níquel se negocia en bolsa en casi todos los Estados miembros (24).
(76)
Las medidas en cuestión permiten a Larco seguir en funcionamiento, de tal modo que, a diferencia de otros competidores con dificultades financieras, no tiene que afrontar las consecuencias que normalmente se derivan de unos difíciles resultados financieros. Esto falsea la competencia, ya que otras empresas activas en los mismos mercados tienen que funcionar sin esa ayuda estatal.
(77)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 2 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. La Comisión considera que la ayuda asciende al importe del préstamo garantizado, ya que es dudoso que Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas, hubiera conseguido financiación en el mercado, independientemente de las condiciones. En otras palabras, la Comisión considera que Larco recibió una ventaja igual al importe del préstamo garantizado, ya que sin la garantía estatal no habría podido conseguir esa financiación en el mercado.
(78)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.3. Medida 3: Ampliación de capital de 2009
(79)
La participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 de Larco implica fondos estatales y es imputable al Estado. Por tanto, se cumple este criterio, lo que no discuten las autoridades griegas.
(80)
La Comisión no ha recibido pruebas convincentes de las autoridades griegas que justificaran su argumento de que el Estado actuó como un inversor razonable en una economía de mercado. De hecho, las actas de las juntas de accionistas aportadas como prueba sugieren que no a estos no se les presentó ningún plan de reestructuración antes de la ampliación de capital, a pesar de que Larco era una empresa en crisis. Además, el importe definitivo de la ampliación de capital fue insuficiente al final para cubrir el patrimonio negativo de Larco y, por tanto, no podría considerarse como una medida de protección de su valor y de apoyo a su reestructuración.
(81)
Por lo que se refiere a la participación de NBG, la Comisión recuerda la aclaración del Tribunal: «la concomitancia, por sí sola, aun en presencia de inversiones privadas significativas, no puede bastar para concluir que no existe ayuda en el sentido del artículo 87 CE, apartado 1, sin tener en cuenta otros elementos pertinentes de hecho o de Derecho.» (25).
(82)
De hecho, la participación parcial de NBG no puede utilizarse como prueba de concomitancia entre el Estado y los accionistas privados, ya que NBG estaba expuesto a Larco no solo como accionista, sino también como acreedor. Su decisión de participar parcialmente en la ampliación de capital fue, por lo tanto, un medio para proteger no solo el valor de su inversión, sino también su posición como acreedor.
(83)
Por otra parte, el Estado ya había aportado a Larco la garantía estatal de 2008. Así pues, de conformidad con lo establecido por la jurisprudencia pertinente, la participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 no puede considerarse de manera aislada, sino que debe ser considerada en el contexto de otras medidas de ayuda (26).
(84)
Por último, las actas de las juntas de accionistas no apoyan el argumento de las autoridades griegas de que la intención de PPC era permitir al Estado una amplia participación mayoritaria. Más bien, PPC simplemente declaró que no iba a participar en la ampliación de capital.
(85)
Por tanto, la Comisión considera que un inversor razonable en una economía de mercado no habría participado en la ampliación de capital de Larco en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que la participación del Estado en la ampliación de capital de 2009 concedió al beneficiario una ventaja selectiva.
(86)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(87)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 3 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. Dado que no se discute que el Estado ejerció plenamente sus derechos en la ampliación del capital social [poco claro], el valor de la Medida 3 asciende a 44 999 999,40 EUR.
(88)
Por lo que se refiere a la fecha de concesión, del acta de la junta de accionistas de 14 de mayo de 2009 se deduce que el Estado griego aportó 15 000 000 EUR a la ampliación de capital el 15 de abril de 2009 (27), dentro de la aportación total del Estado a la ampliación de capital social [poco claro], que ascendió a 44 999 999,40 EUR. La Comisión no dispone de información acerca de la fecha en la que se concedió el importe restante de la aportación del Estado a la ampliación de capital social de la empresa.
4.2.4. Medida 4: Garantía estatal de 2010
(89)
Por los mismos motivos que en la Medida 2, en la Medida 4 se cumple el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado, lo que no discutieron las autoridades griegas.
(90)
La Comisión reconoce que puede resultar práctica comercial común que los accionistas aporten garantías en condiciones similares a las del presente asunto. Sin embargo, dado que NBG era también accionista de Larco, la Comisión considera que sería normal que los accionistas compartieran proporcionalmente la exposición derivada de la garantía en cuestión. En cambio, el Estado asumió todo el riesgo, aportando una garantía para una deuda, cuando Larco estaba en crisis y su deuda iba ya en aumento.
(91)
Al igual que en lo que respecta a la Medida 2, no se cumplen las condiciones establecidas en la sección 3.2 de la Comunicación sobre las garantías, dado que una prima del 2 % no puede considerarse que reflejara el riesgo de impago por parte de Larco.
(92)
Así pues, la Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no hubiera proporcionado a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(93)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(94)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 4 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. La Comisión considera que el importe de la ayuda es igual al importe garantizado, ya que es evidente que, independientemente de las condiciones, ningún operador de mercado razonable habría podido garantizar dicho importe a Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas. En otras palabras, la Comisión considera que Larco recibió una ventaja igual al importe garantizado, ya que sin la garantía estatal no habría podido conseguir una garantía en el mercado.
(95)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.5. Medida 5: Cartas de garantía en lugar de prepago de un impuesto adicional en 2010
(96)
La Comisión toma nota de las aclaraciones de las autoridades griegas por lo que se refiere a las circunstancias que rodean a la Medida 5.
(97)
A la luz de las pruebas presentadas por las autoridades griegas, la Comisión está de acuerdo en que el derecho a sustituir el prepago del impuesto adicional por cartas de garantía se lo concedió a Larco el Tribunal sobre la base de criterios objetivos, que se habrían aplicado a cualquier empresa en una situación similar. Por tanto, se concluye que la Medida 5 no implica una ventaja selectiva para Larco.
4.2.6. Medida 6: Garantías estatales de 2011
(98)
La Comisión toma nota de las aclaraciones de las autoridades griegas por lo que se refiere a las circunstancias que rodean a la Medida 6.
(99)
La Comisión no está de acuerdo con las autoridades griegas en que la Medida 6 no comporta fondos estatales. En primer lugar, como se ha explicado con respecto a la Medida 2, las garantías estatales ponen en riesgo los fondos estatales ya que su ejecución se cubre mediante el presupuesto del Estado. Además, cualquier garantía que no esté adecuadamente remunerada con una prima de mercado supone una pérdida de recursos financieros para el Estado. Por otra parte, el argumento sobre la deuda pendiente de 60 millones EUR en concepto de IVA parece contradecir las observaciones formuladas en relación con la Medida 5, en relación con la cual las autoridades griegas alegaron que legal y deliberadamente no devolvieron el IVA adeudado, con el fin de compensar la suspensión del prepago del impuesto adicional.
(100)
Por tanto, la Comisión considera que esta medida reúne el criterio de los fondos estatales y la imputabilidad al Estado.
(101)
Al igual que en las Medidas 2 y 4, tampoco en el caso de esta medida se cumplen las condiciones establecidas en el punto 3.2 de la Comunicación sobre las garantías.
(102)
Así pues, la Comisión considera que un acreedor razonable en una economía de mercado no habría concedido a Larco una garantía en esas condiciones. Puesto que la medida se concedió a Larco de forma selectiva, la Comisión concluye que otorgó una ventaja selectiva al beneficiario.
(103)
Por los motivos expuestos en los considerandos 75 y 76, la medida puede afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia.
(104)
Por lo tanto, se concluye que la Medida 6 constituye ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado. Al igual que en el caso de la Medida 2, la Comisión considera que el importe de la ayuda asciende al importe de los préstamos garantizados, ya que es dudoso que Larco, teniendo en cuenta sus dificultades económicas, hubiera conseguido financiación en el mercado, independientemente de las condiciones.
(105)
La Comisión no dispone de información que indique que se ha ejecutado la garantía.
4.2.7. Conclusión sobre la existencia de ayuda estatal
(106)
Habida cuenta de lo anterior, la Comisión considera que las Medidas 1 y 5 no constituyen ayuda estatal, mientras que las medidas 2, 3, 4 y 6 constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado.
(107)
Por lo tanto, la ayuda estatal comprendida en la Medida 2 asciende a 30 000 000 EUR, concedidos el 22 de diciembre de 2008. La ayuda estatal comprendida en la Medida 3 asciende a 44 999 999,40 EUR, pero la fecha o fechas de su concesión deben ser aclaradas por las autoridades griegas. La ayuda estatal comprendida en la Medida 4 asciende a 10 820 824,95 EUR, concedida el 10 de mayo de 2010 y el total de la ayuda estatal comprendida en la Medida 6 asciende a 50 000 000 EUR (que resultan de 30 000 000 EUR + 30 000 000 EUR) concedida el 30 de diciembre de 2011.
4.3. Ayuda ilegal
(108)
Las Medidas 2, 3, 4 y 6 constituyen ayuda estatal y se concedieron infringiendo las obligaciones de notificación y de suspensión establecidas en el artículo 108, apartado 3, del Tratado. Por consiguiente, estas medidas constituyen ayuda estatal ilegal.
4.4. Compatibilidad de la ayuda
(109)
Si, como queda demostrado, algunas medidas constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del TFUE, procede examinar su compatibilidad a la vista de las excepciones contempladas en los apartados 2 y 3 de dicho artículo.
(110)
Según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, corresponde al Estado miembro aducir posibles razones de la compatibilidad con el mercado interior y demostrar que se cumplen las condiciones de dicha compatibilidad (28).
4.4.1. Compatibilidad de las Medidas 2, 4 y 6
(111)
En el caso de las Medidas 2 y 4, las autoridades griegas no han aducido ninguna posible justificación de la compatibilidad de las ayudas, ya que alegaron que las medidas no constituían ayuda estatal.
(112)
Habida cuenta de que las medidas constituyen ayuda estatal, deben evaluarse en lo que se refiere a su compatibilidad con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra c), del Tratado CE y, en particular, a la luz de las Directrices de salvamento y reestructuración, puesto que Larco ha sido una empresa en crisis al menos desde 2008. Según el punto 20 de las Directrices de salvamento y reestructuración, «una empresa en crisis no puede considerarse un instrumento adecuado para promover otros objetivos políticos hasta que su viabilidad no esté garantizada. Por consiguiente, la Comisión considera que la ayuda a empresas en crisis puede contribuir al desarrollo de actividades económicas sin afectar negativamente al comercio en forma contraria al interés común, únicamente si se cumplen los requisitos que figuran en las presentes Directrices.».
(113)
Sin embargo, en este asunto no se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración (punto 3.1). Ni se había puesto fin a las garantías después de seis meses ni las autoridades griegas notificaron un plan de reestructuración que restableciera la viabilidad de la empresa ni se aplicaron contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no hay pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente con una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda. Las autoridades no presentaron un plan de liquidación.
(114)
Por lo que se refiere a la Medida 6, las autoridades griegas alegan que era compatible con el Marco temporal y el régimen temporal de garantías y, en cualquier caso, que podía considerarse ayuda de salvamento.
(115)
La Comisión no está de acuerdo con los argumentos de las autoridades griegas. Considera que no se cumplían las condiciones del Marco temporal y el régimen temporal de garantías, puesto que Larco era una empresa en crisis. El importe total de las dos garantías superaba los costes salariales anuales de Larco, la garantía superaba el 90 % del préstamo y el 1 % anual no podía considerarse una prima de mercado que reflejara el riesgo de impago del importe garantizado.
(116)
En cuanto a la alegación de que la medida equivalía a una ayuda de salvamento, aunque la Comisión ha mantenido conversaciones con las autoridades griegas sobre Larco desde 2011, dichas autoridades nunca mencionaron que las garantías de 2011 debieran considerarse ayuda de salvamento y nunca presentaron una notificación a tal efecto. De hecho, en su respuesta al cuestionario de 16 de marzo de 2012, declararon explícitamente que la empresa no se había beneficiado de ayudas de salvamento o de reestructuración durante los últimos 10 años.
(117)
En cualquier caso, en este asunto tampoco se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración. Ni se extinguieron después de seis meses las garantías de 2011 ni las autoridades griegas notificaron un plan de reestructuración o de liquidación. El plan de negocio que justificaba la necesidad de 30 millones EUR para inversiones no puede constituir la base de un plan de reestructuración compatible a efectos de las Directrices de salvamento y reestructuración. El motivo es que dicho plan no pretendía restablecer la viabilidad de la empresa ni se habían previsto contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no había pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente gracias a una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda. Las autoridades tampoco presentaron un plan de liquidación.
(118)
La Comisión no ha identificado ningún otro posible motivo de compatibilidad de las Medidas 2, 4 y 6.
(119)
Habida cuenta de lo anterior, la Comisión considera que las Medidas 2, 4 y 6 son incompatibles con el mercado interior.
4.4.2. Compatibilidad de la Medida 3
(120)
Las autoridades griegas no señalaron ningún posible motivo de compatibilidad de la Medida 3, ya que alegaron que la medida no constituía ayuda estatal.
(121)
Dado que la medida constituye ayuda estatal, también debería evaluarse lo referente a su compatibilidad con arreglo a las Directrices de salvamento y reestructuración, por las razones expuestas en el considerando 112. Sin embargo, en este asunto tampoco se cumplen las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración. Las autoridades griegas no notificaron nunca un plan de reestructuración que restableciera la viabilidad de la empresa ni se aplicaron contrapartidas para paliar el falseamiento de la competencia. Por último, no hay pruebas de que la ayuda se limitara al mínimo necesario, especialmente con una importante contribución propia del beneficiario de la ayuda.
(122)
La Comisión no ha encontrado ningún otro posible motivo de compatibilidad de esta Medida.
(123)
Ante esta situación, la Comisión considera que la Medida 3 es incompatible con el mercado interior.
4.5. Recuperación
(124)
Según el Tratado y reiterada jurisprudencia del Tribunal de Justicia, cuando se comprueba la incompatibilidad de una ayuda con el mercado interior, la Comisión es competente para decidir que el Estado interesado debe suprimirla o modificarla (29). El Tribunal también ha mantenido sistemáticamente que la obligación por parte de un Estado miembro de suprimir ayuda que la Comisión haya considerado incompatible con el mercado interior tiene por objeto restablecer la situación existente anteriormente (30). El Tribunal de Justicia ha establecido al respecto que este objetivo se alcanza una vez que el beneficiario ha reembolsado los importes recibidos en forma de ayudas ilegales, perdiendo así la ventaja de la que había gozado en el mercado frente a sus competidores, y una vez que se restablece la situación anterior a la concesión de la ayuda (31).
(125)
En la línea de esta jurisprudencia, el artículo 14, apartado 1, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (32) establece que «cuando se adopten decisiones negativas en casos de ayuda ilegal, la Comisión decidirá que el Estado miembro interesado tome todas las medidas necesarias para obtener del beneficiario la recuperación de la ayuda […]».
(126)
Así pues, dado que ninguna de las medidas en cuestión fueron notificadas a la Comisión, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108 del Tratado y, por tanto, se consideran ayuda ilegal e incompatible, deben recuperarse con el fin de restablecer la situación que existía en el mercado antes de su concesión. La recuperación se producirá a partir del momento en que se generó la ventaja para el beneficiario, es decir, cuando se puso la ayuda a disposición del beneficiario y devengará intereses hasta su recuperación efectiva.
5. CONCLUSIÓN
(127)
La Medidas 1 y 5 no constituyen ayuda con arreglo al artículo 107, apartado 1, del Tratado.
(128)
Grecia aplicó ilegalmente las Medidas 2, 3, 4 y 6, infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado.
(129)
En particular, las Medidas 2, 4 y 6 (garantías estatales de 2008, 2010 y 2011) en favor de Larco constituían ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado y eran incompatibles con el mercado interior, porque no se cumplían las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración y no se encontró ningún otro motivo de compatibilidad.
(130)
La Medida 3 (participación del Estado en la ampliación de capital de Larco de 2009) también constituía ayuda estatal y era incompatible con el Tratado, al no cumplirse las condiciones pertinentes de las Directrices de salvamento y reestructuración ni encontrarse ninguna otra base para su compatibilidad.
(131)
La Comisión señala que Grecia ha aceptado que la presente Decisión se adopte en lengua inglesa.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La deuda con el Ministerio de Hacienda no recaudada y las cartas de garantía en lugar del prepago de un impuesto suplementario en 2010, medidas que Grecia ha aplicado en relación con Larco, no constituyen ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado.
Artículo 2
La ayuda estatal por importe de 135 820 824,35 EUR, en forma de garantías estatales a Larco General Mining & Metallurgical Company SA en 2008, 2010 y 2011, y de participación del Estado en la ampliación de capital de la empresa en 2009, concedida ilegalmente por Grecia infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado, es incompatible con el mercado interior.
Artículo 3
1. Grecia recuperará del beneficiario la ayuda incompatible contemplada en el artículo 2.
2. Las cantidades pendientes de recuperación devengarán intereses desde la fecha en que se pusieron a disposición de los beneficiarios hasta la de su recuperación.
3. Los intereses se calcularán sobre una base compuesta de conformidad con el capítulo V del Reglamento (CE) no 794/2004 de la Comisión (33), modificado.
4. Por lo que se refiere a la Medida 3, Grecia comunicará la fecha o fechas exactas en las que aportó su contribución a la ampliación de capital de 2009.
5. Grecia cancelará todos los pagos pendientes de la ayuda mencionada en el artículo 2 con efectos a contar desde la fecha de adopción de la presente Decisión.
Artículo 4
1. La recuperación de la ayuda a que se refiere el artículo 2 será inmediata y efectiva.
2. Grecia ejecutará la presente Decisión dentro de los cuatro meses siguientes a la fecha de su notificación.
Artículo 5
1. En el plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, Grecia presentará la siguiente información:
a)
el importe total (principal e intereses) que debe recuperarse del beneficiario;
b)
una descripción detallada de las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión;
c)
pruebas documentales de que se ha enviado al beneficiario una orden de recuperación de la ayuda.
2. Grecia mantendrá informada a la Comisión del avance de las medidas nacionales adoptadas en aplicación de la presente Decisión hasta que la recuperación de la ayuda mencionada en el artículo 2 haya concluido. Presentará inmediatamente, a petición de la Comisión, información sobre las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión. Además, facilitará información detallada sobre los importes de la ayuda y los intereses ya recuperados del beneficiario.
Artículo 6
El destinatario de la presente Decisión será la República Helénica.
Hecho en Bruselas, el 27 de marzo de 2014.