PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 793/2013
ze dne 20. srpna 2013,
kterým se stanoví opatření ve vztahu k Faerským ostrovům, jež mají zajistit zachování populace atlantsko-skandinávského sledě obecného
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1026/2012 ze dne 25. října 2012 o některých opatřeních za účelem zachování populací ryb ve vztahu k zemím, které umožňují neudržitelný rybolov (1), a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Populace atlantsko-skandinávského sledě obecného (též uváděného jako sleď obecný, s jarním třením v norských vodách) je největší populací sledě obecného na světě. Z této populace pochází odlovy v řádu jednoho až dvou milionů tun. Intenzivní využívání populace v důsledku nadměrného rybolovu nicméně vedlo k jejímu vyčerpání a mezi počátkem 70. let a polovinou 90. let minulého století byl na více něž dvě desetiletí ukončen veškerý rybolov, což mělo pro loďstva lovící uvedenou populaci velmi závažné důsledky.
(2)
Od obnovy populace a opětovného zahájení rybolovu v roce 1996 podléhá populace sledě obecného řízení na základě konzultací pěti stran, v jejichž výlučné hospodářské zóně se tato ryba během svého migračního cyklu vyskytuje: jde o Ruskou federaci, Norsko, Faerské ostrovy, Island a Evropskou unii (dále jen „pobřežní státy“).
(3)
Od roku 2007 zahrnovala ujednání dohodnutá při konzultacích pobřežních států konečná pravidla pro rozdělení celkového přípustného odlovu a závazek k zachování relativní stability uvedených podílů pro budoucí roky. Pro populaci atlantsko-skandinávského sledě činily dohodnuté podíly pro Faerské ostrovy 5,16 %, pro Island 14,51 %, pro Unii 6,51 %, pro Norsko 61 % a pro Ruskou federaci 12,82 %. Pobřežní státy se navíc dlouhodobě domluvily na tom, že společně dohodnutá ujednání budou přezkoumávat i revidovat pouze společně, a to na základě nových vědeckých doporučení a k danému datu.
(4)
Aby se usnadnilo stanovení celkových přípustných odlovů, pobřežní státy se na základě dostupných vědeckých poznatků dohodly na dlouhodobém plánu řízení a provedly jej, přičemž daný plán byl v souladu s preventivním přístupem, měl zachovat odlov v rámci bezpečných biologických limitů a byl určen k zajištění udržitelného rybolovu.
(5)
Tento dlouhodobý plán řízení měl zamezit tomu, aby úroveň biomasy u uvedené populace klesla pod 2 500 000 tun, a zároveň bylo třeba vynaložit veškeré úsilí k udržení dané populace nad 5 000 000 tun, což je úroveň, u níž se předpokládá maximální udržitelný výnos. K tomu mělo dojít omezením odlovu způsobem, jenž by odpovídal úmrtnosti způsobené rybolovem na úrovni 0,125. Bylo dohodnuto, že pokud by úroveň biomasy klesla pod úroveň 5 000 000 tun, míra úmrtnosti by měla být snížena, aby se zajistila rychlá obnova dané populace.
(6)
V září 2012 doporučila Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) v souladu s preventivním přístupem stanoveným v plánu řízení, že celkový přípustný odlov (TAC) pro pět pobřežních států by měl v roce 2013 činit maximálně 619 000 tun, což představuje oproti TAC stanovenému na rok 2012 pokles o 26 %.
(7)
Při konzultacích pobřežních států, které se za účelem ujednání na rok 2013 konaly od října 2012 do ledna 2013, se zástupci Faerských ostrovů důsledně a opakovaně vyjadřovali odmítavě k pokračování stávajícího ujednání o rozdělení podílů. Ujednání na rok 2013 byla nakonec uzavřena dne 18. ledna 2013 pouze čtyřmi pobřežní státy, aby se v nejvyšší možné míře udrželo koordinované řízení populace pobřežními státy. Ve schváleném záznamu z těchto konzultací ze dne 23. ledna 2013 se uvádí, že: „Delegace vyjádřily obavu, že Faerské ostrovy odstoupily od dohody pobřežních států bez předchozího oznámení“. Vzhledem k odstoupení Faerských ostrovů z konzultací není možné, aby se na ujednáních dohodlo všech pět smluvních stran, a proto se zbývající čtyři strany dohodly na zohlednění rybolovných zájmů Faerských ostrovů tím, že jim vyhradí jejich tradiční podíl, tj. podíl, který Faerským ostrovům příslušel od ujednání na rok 2007 a jenž odpovídal 31 000 tunám (5,16 % celkového přípustného odlovu).
(8)
Během konzultací pobřežních států konaných do 23. ledna 2013 nevznesli zástupci Faerských ostrovů žádný požadavek ohledně přesného podílu, nepřednesli žádný písemný ani ústní návrh nového ujednání o podílech, nezapojili se do jednání čtyř dalších stran ani nevyvinuli snahu o spolupráci při diskuzi o ujednáních na rok 2013.
(9)
Ministr pro odvětví rybolovu Faerských ostrovů oznámil v prohlášení ze dne 26. března 2013, že pro loďstvo Faerských ostrovů bylo jednostranně stanoveno omezení odlovu ve výši 105 230 tun, což představuje 17 % doporučeného celkového přípustného odlovu neboli víc než třikrát větší podíl, než by odpovídal uplatňovanému podílu z předchozích ujednání, a zvýšení podílu Faerských ostrovů oproti roku 2012 o 145 %. Uvedené jednostranné prohlášení je třeba posoudit s ohledem na výše uvedené vědecké doporučení snížit odlov v roce 2013 o 26 %. Tímto prohlášením se Faerské ostrovy též de facto zřekly společně dohodnutého plánu řízení.
(10)
Uvedenými kroky Faerské ostrovy zhatily spolupráci s Unií a ostatními pobřežními státy při řízení populace společného zájmu, atlantsko-skandinávského sledě obecného, a nedodržely závazky podle čl. 61 odst. 2, čl. 63 odst. 1 a 2, článků 118, 119 a 300 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a článků 5 a 6 a čl. 8 odst. 1 a 2 Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací (UNFSA).
(11)
Pokud by bylo dosaženo omezení odlovu stanovených čtyřmi pobřežními státy a Faerskými ostrovy, činil by celkový odlov 692 290 tun, což by oproti doporučenému TAC představovalo nadměrný odlov. Podle posouzení a prognóz odlovu, které rada ICES vypracovala v rámci poradenství pro řízení rybolovného období 2013 (2), by takovýto odlov vedl na začátku roku 2014 k biomase reprodukující se populace na úrovni 4 200 000 tun, což je pod úrovní 5 000 000 tun, u níž se očekává maximální udržitelný výnos.
(12)
Nové veřejně dostupné vědecké důkazy poskytnuté radou ICES v květnu 2013 (3) navíc potvrzují, že dlouhodobý plán řízení ve své stávající podobě (s cílem úmrtnosti způsobené rybolovem v míře 0,125) je preventivní povahy, zatímco zvýšením cíle úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu 0,15, jež je rovnocenná hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, plán tuto preventivní povahu ztratí a souvisí s tím zvýšené nebezpečí vyčerpání stavu této populace.
(13)
Podle článku 3 nařízení (EU) č. 1026/2012 může být země označena za zemi umožňující neudržitelný rybolov v případě, že: a) nespolupracuje na řízení populace společného zájmu zcela v souladu s ustanoveními Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací ze dne 4. srpna 1995 (UNFSA) nebo jakékoli jiné mezinárodní dohody nebo normy mezinárodního práva a b) buď: i) nepřijala potřebná opatření na řízení rybolovu, nebo ii) přijala opatření na řízení rybolovu bez náležitého ohledu na práva, zájmy a povinnosti jiných zemí a Unie a tato opatření na řízení rybolovu, posuzovaná ve spojení s opatřeními přijatými jinými zeměmi a Unií, vedou k rybolovné činnosti, která by u populace mohla mít za následek vznik neudržitelného stavu.
(14)
Na základě výše uvedených hledisek splňují Faerské ostrovy všechna kritéria, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov, a Komise tak může přijmout opatření stanovená v nařízení (EU) č. 1026/2012.
(15)
Podle článku 6 nařízení (EU) č. 1026/2012 se Komise rozhodnutím ze dne 17. května 2013 (4) a dopisem z téhož dne odhodlala oznámit autonomní vládě Faerských ostrovů a vládě Dánska svůj záměr označit Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov a uvedla důvody pro uvedené označení a popis možných opatření, která lze podle uvedeného nařízení přijmout. Autonomní vláda Faerských ostrovů potvrdila přijetí uvedeného dopisu téhož dne.
(16)
Autonomní vláda Faerských ostrovů odpověděla na oznámení dne 17. června 2013, přičemž tvrzení přeložená Komisí zpochybnila vlastními argumenty, jimiž bylo, že Faerské ostrovy neodstoupily z procesu konzultací, jsou i nadále odhodlány nalézt projednané řešení ohledně rozdělení dané populace a EU nemá právo používat donucovací opatření. Vláda nicméně nikterak nevyjádřila úmysl změnit své rozhodnutí ohledně neudržitelného omezení odlovu na rok 2013, ani neposkytla žádné jasné odůvodnění svého vysokého omezení odlovu na rok 2013, s výjimkou nepodloženého tvrzení o „zvýšeném výskytu této populace v posledních letech v námořních oblastech spadajících pod jurisdikci Faerských ostrovů“.
(17)
Komise prověřila v dané záležitosti stávající vědeckou literaturu a nalezla pouze tvrzení ukazující na příležitostný delší výskyt sledě obecného ve vodách Faerských ostrovů v daném období, ovšem neshledala žádný odkaz, jenž by umožňoval výklad tohoto jevu jakožto stabilní nebo trvalé zvýšení množství této populace. Pokud jde o argument Faerských ostrovů, že v roce 2014 stav populace poklesne tak pod úroveň maximálního udržitelného výnosu v každém případě, a nikoli v důsledku jejich jednostranně navýšeného podílu, je třeba poznamenat, že podle nejnovějších vědeckých doporučení (viz výše 12. bod odůvodnění) se populace sice může obnovit na úroveň maximálního udržitelnému výnosu, dojde-li však ke zvýšení stávající cílové úrovně úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu rovnocennou hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, bude tato populace setrvávat pod úrovní maximálního udržitelnému výnosu po delší dobu a nebezpečí vyčerpání stavu této populace bude vyšší.
(18)
Na základě podrobného rozboru argumentů autonomní vlády Faerských ostrovů došla Komise k závěru, že tyto argumenty nevyvracejí důvody z oznámení Komise, ani nepředstavují objektivní důvod ospravedlňující nedostatečnou spolupráci této země. Tento závěr společně s neochotou k nápravě jednostranných omezení odlovů na rok 2013 vedou Komisi k závěru, že Faerské ostrovy nadále splňují kritéria pro to, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov.
(19)
Komise má tudíž za to, že je nutné přijmout opatření podle článku 4 nařízení (EU) č. 1026/2012.
(20)
Tato opatření musí být účinná a přiměřená pro dosažení cíle ochrany a měla by Faerským ostrovům zabránit v tom, aby k pokračování neudržitelného rybolovu sledě obecného využívaly trhy, přístavy a zařízení Unie.
(21)
Kromě toho Komise zhodnotila ekologické, obchodní, hospodářské a sociální účinky daných opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, která mohou být přijata podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1026/2012, jakož i administrativní zátěž související s jejich prováděním.
(22)
Na základě tohoto hodnocení se zdá být vhodné přijmout jako první krok některá opatření uvedená v čl. 4 odst. 1 písm. c), d), e) a i) nařízení (EU) č. 1026/2012. Pokud by se tato opatření ukázala jako neúčinná a Faerské ostrovy by i nadále umožňovaly neudržitelný rybolov, lze zavést i další opatření.
(23)
Faerský rybolov sledě obecného provozovaný plavidly lovícími pomocí vlečných sítí pelagické druhy může být v chladnějších měsících roku cíleným rybolovem, ale koncem jara a v létě, kdy jsou sledi obecní a makrely obecné loveny v obdobném množství, je rybolovem smíšeným. Oba druhy může během rybolovného období odlovit stejné plavidlo při stejném vytažení sítě v rámci téhož rybářského výjezdu nebo v tomtéž lovišti. Makrela obecná je tak přidruženým druhem sledě obecného. Dalším odlovem a vývozem nakrely obecné by proto byly Faerské ostrovy vedeny k dalšímu odlovu vysokého množství sledě obecný, jenž je nevyhnutelným vedlejším úlovkem, a to i v případě, že by sleď obecný nemohl být do Unie vyvážen. Proto pokud by se do opatření nezahrnul dovoz makrely obecné, byla by oslabena účinnost zákazu dovozu sledě obecného jako prostředku, který má k zabránit dalším škodám ve vztahu k udržitelnosti populace sledě obecného. Makrela obecná žije natolik na stejném teritoriu jako sleď obecný, že při lovu makrely obecné v lovištích pod kontrolou Faerských ostrovů vždy hrozí riziko, že dojde i k odlovu sledě obecného. Z tohoto důvodu existuje u všech makrel obecných pod kontrolou Faerských ostrovů pravděpodobnost, že by mohly být uloveny společně se sleděm obecným. V důsledku této skutečnosti by se v zájmu účinnosti měla obchodní opatření vztahovat jak na sledě obecného, tak na makrelu obecnou.
(24)
Při posuzování přiměřenosti opatření, a zejména při rozhodování o tom, zda by se omezení obchodu s hlavními druhy ulovenými při rybolovu sledě obecného měla týkat jen určitého množství, nebo zda by měl být zakázán veškerý dovoz, Komise zkoumala, zda by jako přiměřenější opatření mohla být oproti úplnému zákazu dovozu všech produktů vyrobených ze sledě obecného nebo makrely obecné nebo produktů obsahujících tyto ryby zamýšlena i jiná alternativní opatření. Posuzovány byly tři možné varianty: i) množstevní omezení všech produktů, jimiž by se dovoz omezil na tradiční obchodní výměny, ii) úplný zákaz pouze čerstvých, zmrazených nebo konzervovaných ryb, kromě složitějších výrobků, jako je rybí moučka a tuk a iii) zákaz dovozu omezený pouze na sledě obecného a produkty z něj. Zatímco první z těchto tří variant by mohla být vzhledem ke značnému významu vývozu rybí moučky z Faerských ostrovů do EU velmi účinnou, považuje se v této fázi za příliš zatěžující, zejména přihlédne-li se ke skutečnosti, že tento krok může jednak ovlivnit ta odvětví rybolovu Faerských ostrovů, která přímo nesouvisí s odvětvím pelagického rybolovu, a zároveň vytvoří vysokou administrativní zátěž v souvislosti s rozbory vzorků rybí moučky a tuku ve specializovaných laboratořích za účelem určení jejich druhového složení. Třetí varianta, jak je uvedeno výše, se považuje za neúčinnou, pokud mohou být její případné hospodářské důsledky snadno kompenzovány vývozem makrely obecné. Z tohoto důvodu skýtá největší rovnováhu mezi prostředky a jejich žádoucími účinky druhá alternativa, přičemž k dosažení potřebného výsledku neexistují žádná jiná méně obtížná opatření.
(25)
Při posuzování přiměřenosti Komise rovněž zkoumala, zda nejsou zapotřebí i jiná opatření než omezení dovozu, zejména pak omezení vztahující se na využívání přístavů. Jelikož jsou přístavy využívány pro doplňování paliva, vykládku, výměnu posádky, opravy a odpočinek posádky, a představují tak běžné a nezbytné činnosti spojené s lovem sledě obecného, dospěla Komise k závěru, že tato opatření jsou rovněž nezbytná a neexistují žádná jiná, méně omezující opatření, jimiž by se za účelem postihu neudržitelného lovu sledě obecného loďstvům Faerských ostrovů zabránilo využívat zařízení EU.
(26)
Při hodnocení ekologických, obchodních, hospodářských a sociálních účinků opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, jakož i administrativní zátěže související s prováděním těchto opatření lze dospět k závěru, že opatření jsou přiměřená a nebudou mít nepřijatelné účinky ani nevytvoří nepatřičnou zátěž. Opatření jsou šetrná vůči životnímu prostředí, neboť se předpokládá, že přispějí k lepší udržitelnosti populace sledě obecného. Obchodní účinky opatření budou mírné, neboť jakkoli lze očekávat bezprostřední hospodářský dopad, ve střednědobém horizontu bude možné nalézt alternativní mechanismy obchodní výměny a neočekává se, že by v rámci EU byly nakonec problémy se zásobováním. Hospodářské a sociální účinky by měly být v krátkodobém horizontu mírné, neboť budou souviset s obchodními účinky; ovšem ve střednědobém a dlouhodobém horizontu budou, pakliže se opatřeními dosáhne požadovaných dopadů, tyto účinky nevyhnutelně velmi příznivé, a to zvláště pro loďstva, která z hospodářského hlediska značně závisejí na lovu pelagických ryb. Administrativní zátěž v souvislosti s danými opatřeními bude poměrně nízká, uvážíme-li, že většinou kontrolních prostředků (včetně personálu) potřebných k prosazování opatření již členské státy disponují.
(27)
Na závěr Komise přezkoumala slučitelnost opatření s mezinárodním právem a došla k závěru, že se týkají vyčerpatelné populace ryb a mají zamezit nadměrnému využívání populace, jelikož cílem těchto opatření je udržet populaci atlantsko-skandinávského sledě obecného v rámci bezpečných biologických limitů. Tato opatření platí ve spojení s vlastními opatřeními Unie pro zachování zdrojů (čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1026/2012). Unie zejména v souladu s doporučením Mezinárodní rady pro průzkum moří (ICES) snížila svůj odlov o 26 % a v plném rozsahu uplatňuje podmínky a omezení dlouhodobého plánu řízení, na němž se pobřežní státy dohodly a uplatňují jej od roku 1999 a který rada ICES v květnu 2013 opětovně potvrdila jako plán, jenž je v souladu s preventivním přístupem, i jako správný řídicí přístup pro zachování odlovu v rámci bezpečných biologických limitů. Kromě toho pro nárok Faerských ostrovů na větší podíl na rybolovu atlantsko-skandinávského sledě obecného neexistují nezvratné vědecké důkazy a z tohoto důvodu by bylo vhodné odlov Faerských ostrovů snížit ve smyslu doporučení rady ICES na rok 2013.
(28)
V důsledku uvedených skutečností by jako první krok měla být přijata opatření, která by zahrnovala: a) zákaz dovozu sledě obecného a makrely obecné z atlantsko-skandinávských populací a produktů rybolovu obsahujících tyto ryby nebo produktů z nich vyrobených a b) omezení využívání přístavů Unie plavidly provozujícími rybolov populací atlantsko-skandinávského sledě obecného a makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z uvedeného rybolovu. Za účelem snazšího prosazování opatření vztahujících se na plavidla, která provozují lov příslušných populací sledě obecného nebo makrely obecné či která přepravují ryby a produkty rybolovu pocházející z těchto populací, by členským státům měly být poskytnuty seznamy těchto plavidel. Aby bylo možné určit, zda byly sleď obecný či makrela obecná uloveny pod kontrolou Faerských ostrovů, měl by se využívat systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení Rady (ES) č. 1005/2008 ze dne 29. září 2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, mění nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1936/2001 a (ES) č. 601/2004 a zrušují nařízení (ES) č. 1093/94 a (ES) č. 1447/1999 (5).
(29)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení označuje Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného a stanoví ve vztahu k Faerským ostrovům opatření k zajištění dlouhodobého zachování této populace.
Článek 2
Oblast působnosti a cíle
Toto nařízení se použije na rybolov atlantsko-skandinávského sledě obecného provozovaný pod kontrolou Faerských ostrovů. Má za cíl zajistit dlouhodobou udržitelnost populace atlantsko-skandinávského sledě obecného.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„populací atlantsko-skandinávského sledě obecného“ se rozumí populace sledě obecného (Clupea harengus) v podoblastech ICES (Mezinárodní rady pro průzkum moří) I, II, V, XII a XIV (6);
b)
„atlantsko-skandinávským sleděm obecným“ se rozumí ryba z populace atlantsko-skandinávského sledě obecného;
c)
makrela obecná je rybou druhu Scomber scombrus, která byla ulovena v oblastech výskytu atlantsko-skandinávského sledě obecného;
d)
výrazem „uloven pod kontrolou Faerských ostrovů“ se rozumí uloven plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů nebo plavidly plujícími pod vlajkou jiného státu, které mají povolení k rybolovu ve výlučné hospodářské zóně Faerských ostrovů nebo byly pronajaty faerskou společností či faerskými orgány.
Článek 4
Označení
Faerské ostrovy se označují za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávské sledě obecného.
Článek 5
Opatření
1. Na území Unie, včetně za účelem překládky v přístavech, se zakazuje vstup ryb nebo produktů rybolovu stanovených v příloze, které sestávají ze sledě obecného nebo makrely obecné ulovených pod kontrolou Faerských ostrovů, které jsou z nich vyrobeny nebo které je obsahují.
2. Zakazuje se využívání přístavů Unie plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů lovícími populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné, které byly uloveny plavidly plujícími pod vlajkou uvedené země nebo plavidly, jež mají od uvedené země povolení a plují pod vlajkou jiného státu. Tento zákaz se nepoužije v případě vyšší moci nebo nouze ve smyslu článku 18 Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1982 o mořském právu, pokud jde o služby, které jsou nezbytně nutné pro nápravu těchto situací.
Článek 6
Provádění
1. Příslušné orgány členských států využijí systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení (ES) č. 1005/2008, aby určily všechny produkty, na které se vztahuje zákaz uvedený v čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení.
2. Pro snazší provádění zákazu stanoveného v čl. 5 odst. 2 obdrží členské státy orientační seznamy plavidel, jež dle spolehlivých zdrojů údajů provozovaly nebo v současnosti provozují rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. srpna 2013.
REGLAMENTO DE EJECUCIÓN (UE) No 793/2013 DE LA COMISIÓN
de 20 de agosto de 2013
por el que se establecen medidas respecto a las islas Feroe con el fin de garantizar la conservación de la población del arenque atlántico-escandinavo
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (UE) no 1026/2012 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 25 de octubre de 2012, sobre determinadas medidas destinadas a la conservación de las poblaciones de peces en relación con los países que autorizan una pesca no sostenible (1), y, en particular, su artículo 4,
Considerando lo siguiente:
(1)
La población del arenque atlántico-escandinavo (también denominado arenque noruego de desove primaveral) es la mayor población de arenques del mundo. De esta especie solían producirse capturas del orden de entre uno y dos millones de toneladas. Pero la sobreexplotación derivada de su captura excesiva hizo que esta población se diezmara y que en las dos décadas comprendidas entre comienzos de los años setenta y mediados de los noventa cesara esta pesquería, lo que tuvo consecuencias nefastas para las flotas que la llevaban a cabo.
(2)
Se impuso la gestión de la población de arenques atlántico-escandinavos, que llevó a la recuperación de aquella y la reapertura de la pesquería en 1996, previas consultas de las cinco partes cuyas zonas económicas exclusivas (ZEE) frecuenta esta especie durante su ciclo migratorio: la Federación de Rusia, Noruega, la islas Feroe, Islandia y la Unión Europea (denominadas en lo sucesivo «los Estados ribereños»).
(3)
Desde 2007 los acuerdos celebrados entre los Estados ribereños con ocasión de sus consultas incluyen normas definitivas acerca del reparto del total admisible de capturas y un compromiso de estabilidad relativa de dicho reparto en los años a venir. Las cuotas del arenque atlántico-escandinavo acordadas eran del 5,16 % para las islas Feroe, 14,51 % para Islandia, 6,51 % para la Unión, 61 % para Noruega y 12,82 % para la Federación de Rusia. Además los Estados ribereños habían convenido de forma inveterada que la revisión y modificación de los acuerdos sería siempre conjunta, en una fecha determinada y de acuerdo con recomendaciones científicas.
(4)
Para facilitar la fijación del total admisible de capturas, los Estados ribereños acordaron y pusieron en práctica, sobre una base científica, un plan de gestión a largo plazo basado en el criterio de precaución y concebido para mantener las capturas dentro de unos límites biológicos seguros y lograr una pesca sostenible.
(5)
Este plan de gestión a largo plazo se proponía impedir que las poblaciones bajaran por debajo de un nivel de biomasa de 2 500 000 toneladas y hacer lo posible por mantenerlo por encima de 5 000 000 toneladas, nivel considerado óptimo para garantizar un rendimiento máximo sostenible. Esto debía lograrse restringiendo las capturas a un nivel compatible con un índice de mortalidad de 0,125. Se acordó que, si el nivel de biomasa descendía por debajo de 5 000 000 toneladas, el índice de mortalidad debería también reducirse para garantizar una rápida recuperación de las poblaciones.
(6)
En septiembre de 2012, el Consejo Internacional para la Exploración del Mar (CIEM) recomendó que, de conformidad con el criterio de precaución que informa el plan de gestión, el total admisible de capturas (TAC) de los cinco Estados ribereños no debería superar en 2013 las 619 000 toneladas, lo que supone una disminución del 26 % respecto al TAC fijado para 2012.
(7)
En las consultas celebradas por los Estados ribereños entre octubre de 2012 y enero de 2013 al objeto de negociar las pautas para 2013, los representantes de las islas Feroe se negaron rotunda y terminantemente a prorrogar el actual acuerdo del arenque. El 18 de enero de 2013 concluyeron por fin las negociaciones para 2013 con el acuerdo de solo cuatro Estados ribereños que deseaban mantener un mínimo de coordinación en la gestión de las poblaciones. En las actas de las consultas, de fecha 23 de enero de 2013, se declaró lo siguiente: «Las delegaciones expresaron su preocupación por la retirada de las islas Feroe del acuerdo de los Estados ribereños sin ninguna notificación previa». Dada la imposibilidad de alcanzar un acuerdo con la participación de las cinco partes debido a la retirada de las islas Feroe, las cuatro partes restantes acordaron respetar los intereses pesqueros de las islas Feroe reservándoles su cuota tradicional, es decir, la que tenían antes desde el acuerdo de 2007, que escendía a 31 000 toneladas (5,16 % del TAC).
(8)
En las consultas de los Estados ribereños que terminaron el 23 de enero de 2013, los representantes de las islas Feroe no pidieron que se les concediera una cuota determinada, ni hicieron propuesta alguna, escrita u oral, para llegar a un nuevo acuerdo de reparto, ni se prestaron a negociar con las otras cuatro partes, ni hicieron esfuerzo alguno por cooperar en la consecución de un acuerdo para 2013.
(9)
El Ministerio de Pesca de las islas Feroe anunció en una declaración de 26 de marzo de 2013 que había decidido fijar unilateralmente las capturas de su flota en 105 230 toneladas, lo que supone un 17 % del TAC recomendado, y más de tres veces la cuota que le correspondía aplicando el acuerdo anteriormente vigente, o un aumento del 145 % de su cuota de 2012. Esta declaración unilateral ha de evaluarse a la luz de la recomendación anteriormente mencionada, basada en estudios científicos, de reducir las capturas de 2013 en un 26 %. A través de esta declaración las islas Feroe abandonaban además de facto el plan de gestión acordado conjuntamente.
(10)
De este modo las islas Feroe han cesado su cooperación con la Unión y los demás Estados ribereños en la gestión de una población de interés común, el arenque atlántico-escandinavo, y han incumplido las obligaciones que les impone el artículo 61, apartado 2, el artículo 63, apartados 1 y 2, y los artículos 118, 119 y 300 de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, de 10 de diciembre de 1982 (UNCLOS) y los artículos 5 y 6 y el artículo 8, apartados 1 y 2, del Acuerdo sobre la aplicación de las disposiciones de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, de 10 de diciembre de 1982, relativas a la conservación y ordenación de las poblaciones de peces transzonales y las poblaciones de peces altamente migratorios (UNFSA).
(11)
Si se llevan a cabo las capturas máximas fijadas para los cuatro Estados ribereños y las islas Feroe, la captura total alcanzaría las 692 290 toneladas, lo que supondría un rebasamiento considerable del TAC recomendado. De acuerdo con las evaluaciones y previsiones de capturas que el CIEM realizó al emitir sus recomendaciones para la gestión de la campaña de pesca de 2013 (2), este total haría que la biomasa reproductora se situara en 4 200 000 toneladas a comienzos de 2014, es decir, muy por debajo del nivel de 5 000 000 de toneladas que, según su apreciación, constituía el rendimiento máximo sostenible.
(12)
Por otro lado, algunos documentos recientes de carácter científico aportados por el CIEM en mayo de 2013 (3) confirman que, tal como está concebido en la actualidad, el plan de gestión a largo plazo, que se plantea como meta un índice de mortalidad de 0,125, es un plan basado en el criterio de precaución, mientras que con un aumento de la mortalidad a un índice de 0,15 -que es el índice al que se llega con el aumento de la cuota de las islas Feroe- el plan entra en conflicto con tal criterio y aumenta el riesgo de derrumbamiento de las poblaciones.
(13)
De acuerdo con el artículo 3 del Reglamento (UE) no 1026/2012, un país podrá ser considerado como país que permite una pesca no sostenible cuando: a) no coopere en la gestión de una población de peces de interés común de plena conformidad con las disposiciones de la la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, de 10 de diciembre de 1982, (UNCLOS) y del Acuerdo sobre la aplicación de las disposiciones de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar, de 10 de diciembre de 1982, relativas a la conservación y ordenación de las poblaciones de peces transzonales y de las poblaciones de peces altamente migratorios, de 4 de agosto de 1995 (UNFSA), o con cualquier otro acuerdo internacional o norma del Derecho internacional, y b) bien: i) no adopte ninguna medida necesaria de gestión de la pesca, o ii) adopte medidas de gestión de la pesca sin tener debidamente en cuenta los derechos, intereses y deberes de otros países y de la Unión, o cuando esas medidas de gestión de la pesca, consideradas junto con las medidas adoptadas por otros países y por la Unión, den lugar a actividades pesqueras que puedan hacer no sostenible el estado de la población de peces.
(14)
Por todo lo anteriormente expuesto, las islas Feroe cumplen los criterios para ser considerado como país que permite una pesca no sostenible; la Comisión puede, por lo tanto, adoptar las medidas previstas en el Reglamento (UE) no 1026/2012.
(15)
De acuerdo con el artículo 6 del Reglamento (UE) no 1026/2012, y mediante decisión de 17 de mayo de 2013 (4) y carta de la misma fecha, la Comisión ha resuelto notificar al Gobierno Autónomo de las Islas Feroe y al Gobierno de Dinamarca su intención de considerar las islas Feroe como país que permite una pesca no sostenible, indicando las razones para ello y exponiendo las posibles medidas que podrían adoptarse con arreglo al Reglamento. El Gobierno autónomo de las Islas Feroe acusó recibo de la carta en la misma fecha.
(16)
El 17 de junio de 2013 el Gobierno autónomo de las Islas Feroe respondió a la notificación de la Comisión poniendo en tela de juicio los argumentos desarrollados por esta y exponiendo los suyos propios en el sentido de que ellos no se han retirado de las consultas, que siguen comprometidos a encontrar una solución negociada al reparto de la población y que la UE no tiene derecho a usar medidas coercitivas. No manifestaron, sin embargo, voluntad alguna de renunciar a su intención de efectuar capturas no sostenibles en 2013 ni expusieron motivos que justificaran razonablemente tales capturas; simplemente alegaron, sin intentar demostrarlo, que «en los últimos años se había producido un aumento de la población en cuestión en las zonas marítimas bajo jurisdicción de las islas Feroe».
(17)
La Comisión ha examinado la documentación científica sobre el tema y únicamente ha encontrado testimonios que apuntan hacia una ocasional prolongación de la temporada del arenque en aguas de las islas Feroe, pero sin dato alguno que permita interpretar el fenómeno como un aumento estable o permanente de la población. En cuanto al argumento adelantado por las islas Feroe en el sentido de que en 2014 la población descenderá por debajo del rendimiento máximo sostenible en cualquier caso, y no como consecuencia del aumento unilateral de su cuota, hay que señalar que, de acuerdo con la documentación científica más reciente (véase el considerando 12), si bien la población podría terminar recuperándose y alcanzar un rendimiento máximo sostenible, permanecerá más tiempo por debajo de dicho nivel y con un mayor riesgo de colapso si el actual objetivo en materia de mortalidad aumenta hasta un índice como el que resulta del aumento de la cuota de las islas Feroe.
(18)
Tras analizar detalladamente los argumentos del Gobierno autónomo de las islas Feroe, la Comisión llega a la conclusión de que no pueden refutar las alegaciones expuestas en su notificación ni dan una razón objetiva que justifique la falta de cooperación de este país. Esta conclusión, junto a la falta de voluntad de rectificar las capturas para 2013 fijadas unilateralmente, han llevado a la Comisión a dictaminar que las islas Feroe siguen cumpliendo los criterios para ser consideradas como país que permite una pesca no sostenible.
(19)
La Comisión estima que es necesario adoptar las medidas previstas en el artículo 4 del Reglamento (UE) no 1026/2012.
(20)
Estas medidas deben ser efectivas y proporcionadas para lograr su objetivo de conservación de las poblaciones y han de impedir que las islas Feroe hagan uso de mercados, puertos o instalaciones de la Unión que les faciliten la continuación de su pesca no sostenible.
(21)
Por otro lado, Comisión ha evaluado las consecuencias medioambientales, comerciales, económicas y sociales, a corto y a largo plazo, de las medidas que pudieran adoptarse con arreglo al artículo 4, apartado 1, del Reglamento (UE) no 1026/2012, así como la carga administrativa asociada a su ejecución.
(22)
Esta evaluación ha permitido comprobar que sería procedente adoptar, en una primera fase, algunas medidas contempladas en el artículo 4, apartado 1, letras c), d), e) e i), del Reglamento (UE) no 1026/2012. Si estas medidas no resultaran eficaces y las islas Feroe continuaran permitiendo una pesca no sostenible, se instaurarían nuevas medidas.
(23)
La pesquería del arenque en las islas Feroe, que se efectúa con arrastreros de medio fondo, es una pesquería dirigida en los meses fríos del año, pero mixta a finales de la primavera y en verano, cuando el arenque y la caballa se capturan en cantidades similares. Ambas especies se pescan en los mismos buques, con ocasión de las mismas salidas, con el mismo lance y en los mismos caladeros a lo largo de la campaña. La caballa es, por lo tanto, una especie asociada al arenque. De ello se desprende que, para seguir capturando y exportando la caballa, las islas Feroe tienen que proseguir también sus cuantiosas capturas de arenque, que es una captura asociada e inseparable, incluso si el arenque no puede exportarse a la Unión. Si no se incluyeran también las importaciones de caballa entre las medidas adoptadas, la eficacia de estas últimas como instrumento de protección de la sostenibilidad del arenque quedaría gravemente mermada. La cohabitación de la caballa con el arenque es tal que su pesca en zonas controladas por las islas Feroe conlleva siempre el riesgo de capturas de arenque. Es decir, que toda la captura de caballa efactuada bajo control de las islas Feroe puede haberse realizado de forma asociada con el arenque. Por todo ello, para que las medidas comerciales sean eficaces, deben aplicarse tanto al arenque como a la caballa.
(24)
En cuanto a la proporcionalidad de las medidas y, en particular, a la decisión de si las restricciones comerciales de las principales especies capturadas durante la pesquería del arenque deberían limitarse a unas cantidades determinadas o abarcar todas las importaciones, la Comisión ha considerado la posibilidad de tomar otras medidas alternativas más proporcionadas que la prohibición total de importaciones de todos los productos constituidos por arenque o caballa o que contengan arenque o caballa. Se han considerado tres alternativas posibles: i) una restricción cuantitativa de todos los productos, limitando las importaciones a los intercambios tradicionales; ii) una prohibición total del pescado fresco, congelado o envasado, prohibición que no incluiría otros productos más elaborados como la harina o del aceite de pescado; iii) una prohibición que se limitaría a los productos del arenque y la caballa únicamente. Si bien la primera de las tres opciones podría ser muy eficaz, dada la importancia de las exportaciones a la Unión de harina de pescado de las islas Feroe, podría considerarse gravosa en el estadio actual, especialmente teniendo en cuenta que, por un lado, afectaría a sectores pesqueros de las islas Feroe no directamente relacionados con la pesca pelágica y que, por otro, crearía una enorme carga administrativa debido a la necesidad de analizar en laboratorios especializados muestras de harina y aceite de pescado para comprobar su composición por especies. La tercera alternativa puede resultar, como se decía antes, poco eficaz, ya que sus consecuencias económicas potenciales pueden mitigarse con exportaciones de caballa. La segunda alternativa alcanza un mayor equilibrio entre los efectos deseados y los medios utilizados para ello, y no existen medidas menos gravosas para lograr el mismo resultado.
(25)
A la hora de analizar la proporcionalidad, la Comisión ha examinado también la oportunidad de aplicar medidas diferentes a las restricciones de importación, como las restricciones en la utilización de puertos. Debido a que la utilización de puertos a efectos de reponer combustible, bajar a tierra, relevar tripulaciones, efectuar reparaciones o descansar constituye un elemento necesario y cotidiano asociado a la captura del arenque, la Comisión ha llegado a la conclusión de que las medidas señaladas son también necesarias, y no existen medidas alternativas menos restrictivas para impedir que la flota de las islas Feroe haga uso de las instalaciones de la UE para proseguir con sus prácticas no sostenibles de pesca.
(26)
Tras evaluar las consecuencias medioambientales, comerciales, económicas y sociales, a corto y a largo plazo, de las medidas consideradas, así como la carga administrativa asociada a su ejecución, puede concluirse que tales medidas son razonables y no tendrán consecuencias inaceptables ni crearán cargas administrativas indebidas. Las consecuencias medioambientales de las medidas serán positivas porque, según se espera, contribuirán a aumentar la sostenibilidad de la población del arenque. Las consecuencias comerciales serán moderadas porque, aunque son de prever efectos económicos inmediatos, a medio plazo podrán encontrarse mecanismos de intercambio alternativos y, en definitiva, no es de esperar que se produzca ninguna escasez de abastecimiento en la UE. Las consecuencias económicas y sociales serán a corto plazo moderadas, ya que estarán provocadas por las consecuencias comerciales; sin embargo, a medio y largo plazo, si las medidas alcanzan los objetivos que se persiguen, serán altamente positivas, especialmente para un cierto número de flotas que dependen económicamente de las especies pelágicas. La carga administrativa derivada de las medidas será relativamente escasa si se tiene en cuenta que la mayoría de los medios de control necesarios para hacer que se cumplan en los Estados miembros, incluido el de personal, existen ya.
(27)
Finalmente, la Comisión ha examinado la compatibilidad de las medidas con el Derecho internacional y ha llegado a la conclusión de que están encaminadas a la conservación de una población vulnerable y que su objetivo es evitar de forma efectiva la sobreexplotación de las poblaciones, ya que de lo que se trata es de mantener el arenque atlántico-escandinavo dentro de unos márgenes biológicos seguros. Las medidas se llevan a la práctica de forma concomitante con las propias medidas de conservación de la Unión [artículo 5, apartado 1, letra b), del Reglamento (UE) no 1026/2012]. En particular, la Unión ha reducido sus capturas en un 26 %, tal como recomendó el Consejo Internacional para la Exploración del Mar (CIEM); la Unión está aplicando íntegramente las condiciones y limitaciones de este plan de gestión a largo plazo, que viene negociándose y aplicándose por los Estados ribereños desde 1999, y que en mayo de 2013 ha sido calificado de nuevo por el CIEM como un sistema respetuoso del principio de precaución y válido para mantener las capturas dentro de unos límites biológicos de seguridad. Por otro lado, no existen argumentos científicos concluyentes que apunten hacia una mayor cuota del arenque atlántico-escandinavo que debiera corresponder a las islas Feroe; por lo tanto, lo correcto habría sido que redujeran sus capturas como había recomendado el CIEM para 2013.
(28)
Por todo lo expuesto, las medidas propuestas en una primera fase deben incluir: a) la prohibición de importar arenque atlántico-escandinavo y caballa, así como productos de la pesca que estén constituidos o contengan dichas especies, y b) restricciones en la utilización de puertos de la Unión por buques que pesquen arenque atlántico-escandinavo y caballa bajo el control de las islas Feroe, o por buques que transporten pescado o productos de la pesca derivados de tales pesquerías. Con el fin de facilitar el cumplimiento de las medidas aplicables a los buques que pescan las poblaciones consideradas de arenque y caballa, o que transportan pescado o productos de la pesca derivados de tales pesquerías, debe proporcionarse a los Estados miembros la lista de tales buques. Para determinar si unas determinadas capturas de arenque o caballa han sido realizadas bajo el control de las islas Feroe, deberá utilizarse el régimen de certificación de las capturas establecido en el capítulo III del Reglamento (CE) no 1005/2008 del Consejo, de 29 de septiembre de 2008, por el que se establece un sistema comunitario para prevenir, desalentar y eliminar la pesca ilegal, no declarada y no reglamentada, se modifican los Reglamentos (CEE) no 2847/93, (CE) no 1936/2001 y (CE) no 601/2004, y se derogan los Reglamentos (CE) no 1093/94 y (CE) no 1447/1999 (5).
(29)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de Gestión de Pesca y Acuicultura.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Objeto
El presente Reglamento considera las islas Feroe como país que permite la pesca no sostenible del arenque atlántico-escandinavo y establece medidas aplicables a las citadas islas para garantizar la conservación a largo plazo de dicha población.
Artículo 2
Ámbito de aplicación y objetivos
El presente Reglamento se aplica a la pesca del arenque atlántico-escandinavo efectuada bajo el control de las islas Feroe. Su objetivo es garantizar la sostenibilidad a largo plazo de la población del arenque atlántico-escandinavo.
Artículo 3
Definiciones
A efectos del presente Reglamento, se entenderá por:
a)
«población del arenque atlántico-escandinavo»: la población del arenque (Clupea harengus) de las subzonas CIEM I, II, V, XII y XIV (6);
b)
«arenque atlántico-escandinavo»: pez de la población del arenque atlántico-escandinavo;
c)
«caballa»: pez de la especie Scomber scombrus capturado en las zonas ocupadas por el arenque atlántico-escandinavo;
d)
«capturados bajo el control de las islas Feroe»: capturados por buques que enarbolen pabellón de las islas Feroe o por buques de otro Estado que han sido autorizados a faenar en la zona económica exclusiva de las islas Feroe o que han sido fletados por una empresa o por las autoridades de las islas Feroe.
Artículo 4
Consideración
Las islas Feroe serán consideradas como país que permite la pesca no sostenible de la población del arenque atlántico-escandinavo.
Artículo 5
Medidas
1. Queda prohibida la introducción en el territorio de la Unión, inclusive para efectuar transbordos en sus puertos, de pescado o de productos de la pesca incluidos en el anexo y que consistan, estén constituidos o contengan arenque atlántico-escandinavo o caballa capturados bajo el control de las islas Feroe.
2. Queda prohibida la utilización de los puertos de la Unión para los buques que enarbolen pabellón de las islas Feroe y pesquen arenque atlántico-escandinavo o caballa y para los buques que transporten pescado o productos de la pesca derivados del arenque atlántico-escandinavo o la caballa capturados, bien por buques que enarbolen el pabellón de dicho país, o por buques que enarbolen otro pabellón pero han sido autorizados por él. La prohibición no se aplicará, con arreglo al artículo 18 de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar de 1982, en casos de fuerza mayor o en situación de peligro para los servicios estrictamente necesarios para solventar tales situaciones.
Artículo 6
Aplicación
1. Las autoridades competentes de los Estados miembros utilizarán el régimen de certificación de las capturas establecido en el Capítulo III del Reglamento (CE) no 1005/2008 a efectos de identificar cualquier producto cubierto por la prohibición contemplada en el artículo 5, apartado 1, del presente Reglamento.
2. Con el fin de facilitar la ejecución de la prohibición contemplada en el artículo 5, apartado 2, se proporcionarán a los Estados miembros listas indicativas de los buques que, de acuerdo con fuentes fiables de datos, han pescado o están pescando arenque atlántico-escandinavo o caballa bajo el control de las islas Feroe.
Artículo 7
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 20 de agosto de 2013.