NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 285/2014
ze dne 13. února 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se smluv s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii a předcházení vyhýbání se pravidlům a povinnostem
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (1), a zejména na čl. 4 odst. 4 a čl. 11 odst. 14 písm. e) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby bylo možné určit, kdy lze OTC derivátovou smlouvu považovat za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, jakož i stanovit případy, kdy je nutné či vhodné předcházet vyhýbání se pravidlům a povinnostem vyplývajícím z jakéhokoli ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, měl by být vzhledem k široké škále OTC derivátových smluv přijat přístup založený na kritériích.
(2)
Vzhledem k tomu, že podle čl. 13 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012 se ustanovení uvedeného nařízení považují za splněná, pokud je alespoň jedna smluvní strana usazena v zemi, pro niž Komise přijala prováděcí akt o rovnocennosti v souladu s čl. 13 odst. 2 nařízení (EU) č. 648/2012, by se tyto regulační technické normy měly vztahovat na smlouvy, jejichž obě smluvní strany jsou usazeny ve třetí zemi, jejíž právní, dohledové a vynucovací předpisy dosud nebyly prohlášeny za rovnocenné požadavkům stanoveným v uvedeném nařízení.
(3)
Určité informace o smlouvách uzavřených subjekty ze třetích zemí by byly nadále přístupné pouze příslušným orgánům třetí země. Proto by příslušné orgány Unie měly s těmito orgány úzce spolupracovat, aby bylo zajištěno, že příslušná ustanovení jsou uplatňována a vymáhána.
(4)
Protože pro úplné pochopení příslušných technických norem je zapotřebí technický pojem, měl by být tento pojem definován.
(5)
OTC derivátové smlouvy uzavřené subjekty usazenými ve třetích zemích kryté zárukou poskytnutou subjekty usazenými v Unii vytvářejí pro ručitele usazeného v Unii finanční riziko. Vzhledem k tomu, že toto riziko závisí na velikosti záruky poskytnuté finančními smluvními stranami na krytí OTC derivátových smluv, a vzhledem k propojením mezi finančními smluvními stranami ve srovnání s nefinančními smluvními stranami by se za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii měly považovat pouze OTC derivátové smlouvy uzavřené subjekty usazenými ve třetích zemích, které jsou kryté zárukou, jež přesahuje určité kvantitativní limity a je poskytnuta finanční smluvní stranou usazenou v Unii.
(6)
Finanční smluvní strany usazené ve třetích zemích mohou uzavírat OTC derivátové smlouvy prostřednictvím svých poboček v Unii. Vzhledem k dopadu, jaký má činnost těchto poboček na trhu Unie, by se OTC derivátové smlouvy uzavřené mezi těmito pobočkami v Unii měly považovat za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii.
(7)
OTC derivátové smlouvy uzavřené určitými smluvními stranami s hlavním cílem vyhnout se povinnosti clearingu nebo použití technik zmírňování rizika, která by se vztahovala na subjekty, jež by byly přirozenými smluvními stranami smlouvy, by se měly považovat za vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012, neboť brání dosažení záměru uvedeného nařízení, konkrétně zmírnění úvěrového rizika protistrany.
(8)
OTC derivátové smlouvy, které jsou součástí ujednání, jehož povaha nemá podnikatelské odůvodnění nebo obchodní podstatu a jehož hlavním účelem je obejít použití nařízení (EU) č. 648/2012, včetně pravidel pro podmínky osvobození, by se měly považovat za vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v uvedeném nařízení.
(9)
Situace, kdy jednotlivé složky ujednání neodpovídají právní podstatě ujednání jako celku, kdy je ujednání realizováno způsobem, který by obvykle nebyl použit při postupu, jenž se obecně považuje za rozumné obchodní chování, kdy ujednání nebo řada ujednání obsahují prvky, jejichž důsledkem je neutralizace nebo anulace jejich vzájemné ekonomické podstaty, nebo kdy jednotlivé transakce mají cyklickou povahu, by se měly považovat za signály fingovaného ujednání nebo řady ujednání.
(10)
Technické normy týkající se smluv s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii i technické normy týkající se předcházení vyhýbání se pravidlům a povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012 je vhodné stanovit v jediném nástroji, protože oba soubory technických norem se týkají povinnosti clearingu a použití technik zmírňování rizika. Kromě toho mají společné znaky, jako je jejich použití na smlouvy, jejichž smluvní strany by nepodléhaly povinnosti clearingu nebo použití technik zmírňování rizika, jestliže by nebyly splněny podmínky čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu v) a čl. 11 odst. 14 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012 upřesněné dále v tomto nařízení.
(11)
Jelikož subjekty třetích zemí, jichž se tyto regulační technické normy dotýkají, potřebují čas k zajištění splnění požadavků nařízení (EU) č. 648/2012, pokud jejich OTC derivátové smlouvy splňují podmínky stanovené v těchto regulačních technických normách a jsou považovány za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, je vhodné odložit použití ustanovení obsahujících dané podmínky o šest měsíců.
(12)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy.
(13)
Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, analyzoval možné související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízenou podle článku 37 uvedeného nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použije tato definice:
„zárukou“ se rozumí výslovně zdokumentovaný právní závazek ručitele pokrýt platby částek, které jsou nebo by mohly být splatné na základě OTC derivátových smluv krytých danou zárukou a uzavřených subjektem, v jehož prospěch byla záruka poskytnuta, oprávněnému subjektu, dojde-li k selhání definovanému v záruce nebo neprovede-li subjekt, v jehož prospěch byla záruka poskytnuta, příslušné platby.
Článek 2
Smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii
1. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, pokud alespoň jednomu subjektu ze třetí země byla finanční smluvní stranou usazenou v Unii poskytnuta záruka, která kryje celý jeho závazek plynoucí z dané OTC derivátové smlouvy nebo jeho část a splňuje obě tyto podmínky:
a)
kryje celý závazek subjektu ze třetí země vyplývající z jedné nebo více OTC derivátových smluv v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně nebo kryje pouze část závazku subjektu ze třetí země vyplývajícího z jedné nebo více OTC derivátových smluv v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně vydělené procentním podílem závazku krytým zárukou;
b)
je rovna nejméně 5 % součtu stávajících expozic, jak je definuje čl. 272 bod 17 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (3), v OTC derivátových smlouvách finanční smluvní strany usazené v Unii, která záruku poskytla.
Pokud je maximální výše záruky nižší než limit stanovený v písmenu a) prvního pododstavce, nemají smlouvy kryté touto zárukou přímý, podstatný a předvídatelný vliv v Unii, ledaže by částka záruky byla zvýšena, přičemž v takovém případě ručitel v den zvýšení záruky znovu posoudí přímý, podstatný a předvídatelný vliv smluv v Unii podle podmínek stanovených v písmenech a) a b) prvního pododstavce.
Pokud závazek vyplývající z jedné nebo více OTC derivátových smluv nedosahuje limitu stanoveného v písmenu a) prvního pododstavce, nepovažují se tyto smlouvy za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, a to ani tehdy, jestliže se maximální výše záruky kryjící tento závazek rovná limitu stanovenému v písmenu a) prvního pododstavce nebo je vyšší, ani je-li splněna podmínka stanovená v písmenu b) prvního pododstavce.
V případě zvýšení závazku vyplývajícího z OTC derivátových smluv nebo snížení stávající expozice ručitel znovu posoudí, zda jsou podmínky stanovené v písmenech a) a b) prvního pododstavce splněny. Posouzení se provádí v den zvýšení závazku pro podmínku stanovenou v písmenu a) prvního pododstavce a měsíčně pro podmínku stanovenou v písmenu b) prvního pododstavce.
OTC derivátové smlouvy v souhrnné pomyslné výši nejméně 8 miliard EUR nebo ekvivalentu v příslušné cizí měně uzavřené před poskytnutím nebo zvýšením záruky a následně kryté zárukou, jež splňuje podmínky stanovené v písmenech a) a b) prvního pododstavce, se považují za smlouvy s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii.
2. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu s přímým, podstatným a předvídatelným vlivem v Unii, pokud oba subjekty usazené ve třetí zemi uzavřou tuto smlouvu prostřednictvím svých poboček v Unii a byly by považovány za finanční smluvní strany, pokud by byly usazeny v Unii.
Článek 3
Případy, kdy je nutné či vhodné předcházet vyhýbání se pravidlům nebo povinnostem stanoveným v nařízení (EU) č. 648/2012
1. OTC derivátová smlouva se považuje za smlouvu, jejímž účelem je obejít provádění určitých ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, pokud při posouzení smlouvy jako celku a zohlednění všech okolností lze ze způsobu, jakým byla uzavřena, usuzovat, že jejím hlavním účelem je vyhnout se provádění určitých ustanovení uvedeného nařízení.
2. Pro účely odstavce 1 se smlouva považuje za smlouvu, jejímž hlavním účelem je vyhnout se provádění určitých ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, pokud hlavním účelem ujednání nebo řady ujednání souvisejících s touto OTC derivátovou smlouvou je zmařit záměr, smysl a účel kteréhokoli ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012, jež by se jinak použilo, včetně případů, kdy je smlouva součástí fingovaného ujednání nebo řady ujednání.
Ujednání, které ve svém základu nemá podnikatelské odůvodnění, obchodní podstatu nebo relevantní ekonomické důvody a jehož součástí je jakákoli smlouva, transakce, plán, opatření, operace, dohoda, podpora, srozumění, příslib, závazek nebo událost, se považuje za fingované ujednání. Ujednání se může skládat z více než jednoho kroku nebo části.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 2 se použije ode dne 10. října 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. února 2014.
REGLAMENTO DELEGADO (UE) N o 285/2014 DE LA COMISIÓN
de 13 de febrero de 2014
por el que se completa el Reglamento (UE) no 648/2012 del Parlamento Europeo y del Consejo en lo que se refiere a las normas técnicas de regulación relativas al efecto directo, importante y predecible de los contratos dentro de la Unión y a la prevención de la elusión de normas y obligaciones
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (UE) no 648/2012 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 4 de julio de 2012, relativo a los derivados extrabursátiles, las entidades de contrapartida central y los registros de operaciones (1), y, en particular, su artículo 4, apartado 4, y su artículo 11, apartado 14, letra e),
Considerando lo siguiente:
(1)
Dada la amplia variedad de contratos de derivados extrabursátiles, con el fin de determinar cuándo puede considerarse que un contrato de derivados extrabursátiles tiene un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión y los casos en los que es necesario o adecuado prevenir la elusión de las normas y obligaciones derivadas de las disposiciones del Reglamento (UE) no 648/2012, debe adoptarse un enfoque basado en criterios.
(2)
Teniendo en cuenta que, de conformidad con el artículo 13, apartado 3, del Reglamento (UE) no 648/2012, las disposiciones de dicho Reglamento han de considerarse cumplidas cuando al menos una de las contrapartes esté establecida en un país en relación con el cual la Comisión haya adoptado, en virtud del artículo 13, apartado 2, del citado Reglamento, un acto de ejecución por el que declare la equivalencia, resulta oportuno que las normas técnicas de regulación se apliquen a los contratos en que ambas contrapartes estén establecidas en un tercer país cuyas disposiciones jurídicas, de supervisión y de ejecución aún no se hayan declarado equivalentes a las exigencias establecidas en ese Reglamento.
(3)
Cierta información sobre contratos celebrados por entidades de terceros países seguirá estando disponible solo para las autoridades competentes de estos terceros países. Por consiguiente, las autoridades competentes de la Unión deben cooperar estrechamente con dichas autoridades a fin de garantizar la aplicación y el cumplimiento de las disposiciones pertinentes.
(4)
Dada la necesidad de un término técnico para llegar a una comprensión plena de las normas técnicas adecuadas, ha de definirse dicho término.
(5)
Los contratos de derivados extrabursátiles celebrados por entidades establecidas en terceros países y cubiertos por una garantía personal proporcionada por entidades establecidas en la Unión causan un riesgo financiero al garante establecido en la Unión. Por otro lado, teniendo en cuenta que el riesgo dependerá de la magnitud de la garantía personal concedida por las contrapartes financieras para cubrir los contratos de derivados extrabursátiles, y dadas las interconexiones entre las contrapartes financieras frente a las contrapartes no financieras, únicamente procede considerar que tienen un efecto directo, importante y predecible en la Unión los contratos de derivados extrabursátiles celebrados por entidades establecidas en terceros países que estén cubiertos por una garantía personal que rebase determinados umbrales cuantitativos y sea concedida por contrapartes financieras establecidas en la Unión.
(6)
Las contrapartes financieras establecidas en terceros países pueden participar en contratos de derivados extrabursátiles a través de sus sucursales establecidas en la Unión. Habida cuenta del impacto de la actividad de estas sucursales en el mercado de la Unión, ha de considerarse que los contratos de derivados extrabursátiles celebrados entre estas sucursales de la Unión tienen un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión.
(7)
Debe considerarse que los contratos de derivados extrabursátiles en los que participan contrapartes específicas con el principal objetivo de evitar la aplicación de la obligación de compensación o de las técnicas de reducción del riesgo aplicables a las entidades que habrían sido las contrapartes naturales en el contrato eluden las normas y obligaciones establecidas en el Reglamento (UE) no 648/2012, ya que dificultan el logro de uno de los objetivos de dicho Reglamento, a saber, reducir el riesgo de crédito de contraparte.
(8)
Ha de considerarse que eluden las normas y obligaciones previstas en el Reglamento (UE) no 648/2012 los contratos de derivados extrabursátiles que forman parte de un acuerdo cuyas características no siguen una lógica empresarial o no tienen contenido comercial y cuyo principal objetivo es la elusión de la aplicación de dicho Reglamento, incluidas las normas relativas a las condiciones para la concesión de una exención.
(9)
Las situaciones en las que los distintos componentes del acuerdo sean incompatibles con la naturaleza jurídica del acuerdo en su conjunto, el acuerdo se realice de una forma que no corresponda a lo que cabría esperar de un comportamiento empresarial razonable, el acuerdo o serie de acuerdos incluyan elementos que tengan el efecto de neutralizar o anular su sustancia económica recíproca, o las operaciones sean de naturaleza circular, han de considerarse indicadores de un acuerdo artificial o una serie acuerdos artificiales.
(10)
Es conveniente agrupar en un único instrumento las normas técnicas relativas a los contratos que tengan un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión, así como las normas técnicas encaminadas a prevenir la elusión de las normas y obligaciones previstas en el Reglamento (UE) no 648/2012, dado que ambos conjuntos de normas técnicas guardan relación con la obligación de compensación y las técnicas de reducción del riesgo. Por otro lado, ambos comparten características comunes tales como su aplicación a contratos cuyas contrapartes no estarían sujetas a la obligación de compensación o a las técnicas de reducción del riesgo si no se cumpliesen las condiciones del artículo 4, apartado 1, letra a), inciso v), y del artículo 11, apartado 14, letra e), del Reglamento (UE) no 648/2012 desarrolladas en el presente Reglamento.
(11)
Habida cuenta de que las entidades de terceros países afectados por las presentes normas técnicas de regulación necesitan tiempo para disponer que se cumplan las exigencias del Reglamento (UE) no 648/2012 cuando sus contratos de derivados extrabursátiles reúnen las condiciones establecidas en las presentes normas para considerarse que tienen un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión, es apropiado retrasar seis meses la aplicación de la disposición que contiene esas condiciones.
(12)
El presente Reglamento se basa en los proyectos de normas técnicas de regulación presentados por la Autoridad Europea de Valores y Mercados a la Comisión.
(13)
De conformidad con el artículo 10 del Reglamento (UE) no 1095/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (2), la Autoridad Europea de Valores y Mercados ha llevado a cabo una consulta pública sobre los proyectos de normas técnicas de regulación, ha analizado los costes y beneficios potenciales correspondientes y ha recabado el dictamen del Grupo de Partes Interesadas del Sector de Valores y Mercados, establecido de conformidad con el artículo 37 de dicho Reglamento.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Definiciones
A efectos del presente Reglamento, se aplicarán las siguientes definiciones:
por «garantía personal» se entenderá la obligación jurídica, explícitamente documentada, para un garante de cubrir el pago al beneficiario de los importes devengados o que puedan devengarse por la aplicación de los contratos de derivados extrabursátiles cubiertos por esta garantía personal y celebrados por la entidad garantizada, cuando se produzca un impago definido en la garantía personal o cuando la entidad garantizada no haya efectuado ningún pago.
Artículo 2
Contratos con un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión
1. Se considerará que un contrato de derivados extrabursátiles tiene un efecto directo, importante y previsible dentro de la Unión cuando al menos una entidad de un tercer país disfrute de una garantía personal proporcionada por una contraparte financiera establecida en la Unión y que cubra la totalidad o una parte de su pasivo resultante del contrato de derivados extrabursátiles, en la medida en que la garantía personal cumpla las dos condiciones siguientes:
a)
que cubra la totalidad del pasivo de una entidad de un tercer país resultante de uno o varios contratos de derivados extrabursátiles por un importe nocional agregado de, como mínimo 8 000 millones EUR, o el, importe equivalente en la divisa correspondiente, o cubra solo una parte del pasivo de una entidad de un tercer país resultante de uno o varios contratos de derivados extrabursátiles por un importe nocional agregado de, como mínimo 8 000 millones EUR, o el importe equivalente en la divisa correspondiente, dividido por el porcentaje del pasivo cubierto;
b)
que equivalga al menos al 5 % de la suma de las exposiciones actuales, según se definen en el artículo 272, punto 17, del Reglamento (UE) no 575/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo (3), frente a los contratos de derivados extrabursátiles de la contraparte financiera establecida en la Unión que emite la garantía personal.
Cuando la garantía personal se emita por un importe máximo inferior al umbral establecido en el párrafo primero, letra a), los contratos cubiertos por dicha garantía personal no tendrán un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión, a menos que se aumente el importe de la garantía personal, en cuyo caso el garante reconsiderará el efecto directo, importante y predecible de los contratos dentro de la Unión el día del aumento, a la luz de las condiciones establecidas en el párrafo primero, letras a) y b).
Cuando el pasivo resultante de uno o varios contratos de derivados extrabursátiles sea inferior al umbral establecido en el párrafo primero, letra a), se considerará que dichos contratos no tienen un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión, incluso cuando el importe máximo de la garantía personal que cubra tal pasivo sea igual o superior al umbral establecido en el párrafo primero, letra a), e incluso cuando se haya cumplido la condición establecida en el párrafo primero, letra b).
En el caso de un aumento en el pasivo resultante de los contratos de derivados extrabursátiles o de una disminución de la exposición actual, el garante reevaluará si se cumplen las condiciones establecidas en el párrafo primero, letras a) y b). Dicha evaluación se realizará, respectivamente, el día en que tenga lugar el aumento del pasivo en lo que respecta a la condición establecida en el párrafo primero, letra a), y con una periodicidad mensual en cuanto a la condición establecida en el párrafo primero, letra b).
Se considerará que los contratos de derivados extrabursátiles por un importe nocional agregado de, como mínimo, 8 000 millones EUR, o el importe equivalente en la divisa correspondiente, celebrados antes de que la garantía personal haya sido emitida o aumentada y cubiertos posteriormente por una garantía personal que cumpla las condiciones establecidas en el párrafo primero, letras a) y b), tienen un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión.
2. Se considerará que un contrato de derivados extrabursátiles tiene un efecto directo, importante y predecible dentro de la Unión cuando las dos entidades establecidas en un tercer país participen en el contrato de derivados extrabursátiles por medio de sus sucursales en la Unión y si dichas entidades, en caso de estar establecidas en la Unión, pudieran considerarse contrapartes financieras.
Artículo 3
Casos en los que es necesario o adecuado prevenir la elusión de las normas u obligaciones previstas en el Reglamento (UE) no 648/2012
1. Se considerará que un contrato de derivados extrabursátiles ha sido diseñado para eludir la aplicación de cualquiera de las disposiciones del Reglamento (UE) no 648/2012 si se estima que la forma en que se ha celebrado dicho contrato, considerada de forma global y teniendo en cuenta todas las circunstancias, tiene como objetivo principal evitar la aplicación de cualquier disposición de ese Reglamento.
2. A efectos del apartado 1, se considerará que un contrato tiene como objetivo principal evitar la aplicación de cualquiera de las disposiciones del Reglamento (UE) no 648/2012 si el objetivo principal de un acuerdo o de una serie de acuerdos relacionados con el contrato de derivados extrabursátiles es oponerse al objeto, el espíritu y la finalidad de alguna disposición del Reglamento (UE) no 648/2012 que se aplicaría en otras circunstancias, particularmente cuando forme parte de un acuerdo artificial o de una serie de acuerdos artificiales.
Se considerará acuerdo artificial todo acuerdo que carezca intrínsecamente de lógica empresarial, de contenido comercial o de una justificación económica pertinente y consista en cualquier tipo de contrato, transacción, régimen, actuación, operación, pacto, concesión, entendimiento, promesa, compromiso o hecho. El acuerdo puede constar de varias fases o partes.
Artículo 4
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El artículo 2 se aplicará a partir del 10 de octubre de 2014.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 13 de febrero de 2014.