NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 517/2014
ze dne 16. dubna 2014
o fluorovaných skleníkových plynech a o zrušení nařízení (ES) č. 842/2006
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve čtvrté hodnotící zprávě Mezivládního panelu pro změnu klimatu („IPCC“) Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu („UNFCCC“), jejíž stranou Unie je (3), bylo uvedeno, že na základě stávajících vědeckých údajů by měly rozvinuté země do roku 2050 snížit emise skleníkových plynů o 80 až 95 % oproti úrovním z roku 1990, aby se globální změna klimatu omezila na nárůst teploty o 2 °C, a tím se zabránilo nežádoucím dopadům na klima.
(2)
K dosažení tohoto cíle přijala Komise Plán přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050, který vzala Rada na vědomí ve svých závěrech ze dne 17. května 2011 a Evropský parlament jej schválil usnesením ze dne 15. března 2012. V tomto plánu přechodu vymezila Komise nákladově účinný způsob, jak dosáhnout nezbytného celkového snížení emisí v Unii do roku 2050. Tento plán přechodu stanoví příspěvky jednotlivých odvětví požadované v šesti oblastech. Jiné emise než CO2, včetně fluorovaných skleníkových plynů, ale vyjma jiných emisí než CO2 ze zemědělství, by se měly do roku 2030 snížit o 72 až 73 % a do roku 2050 o 70 až 78 % oproti úrovním z roku 1990. Pokud se vychází z referenčního roku 2005, je nutno jiné emise než CO2, s výjimkou emisí ze zemědělství, snížit do roku 2030 o 60 až 61 %. Emise fluorovaných skleníkových plynů byly v roce 2005 odhadovány na 90 milionů tun ekvivalentu CO2. Snížení o 60 % znamená, že do roku 2030 by se emise musely snížit přibližně o 35 milionů tun ekvivalentu CO2. Vzhledem k odhadovaným emisím 104 milionů tun ekvivalentu CO2 v roce 2030 na základě uplatnění současných právních předpisů Unie v plném rozsahu je nutné další snížení přibližně o 70 milionů tun ekvivalentu CO2.
(3)
Zpráva Komise ze dne 26. září 2011 o používání, účincích a přiměřenosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 (4) dospěla k závěru, že současná opatření k omezování úniků mají v případě, že budou uplatněna v plném rozsahu, potenciál snížit emise fluorovaných skleníkových plynů. Tato opatření by proto měla být zachována a upřesněna na základě zkušeností získaných při jejich provádění. Některá opatření by se měla rovněž rozšířit na jiná zařízení, v nichž se používají značná množství fluorovaných skleníkových plynů, například chladírenská nákladní vozidla a přívěsy. Povinnost zřídit a vést záznamy o zařízeních, která tyto plyny obsahují, by se měla vztahovat rovněž na elektrická spínací zařízení. Vzhledem k důležitosti opatření k omezování úniků na konci životnosti výrobků a zařízení obsahujících fluorované skleníkové plyny by členské státy měly zohlednit význam režimů odpovědnosti výrobce a podporovat jejich zavádění, a to na základě stávajících osvědčených postupů.
(4)
Uvedená zpráva rovněž dospěla k závěru, že pro snížení emisí fluorovaných skleníkových plynů v Unii lze udělat více, zejména tím, že se takové plyny přestanou používat tam, kde existují bezpečné a energeticky účinné alternativní technologie s nulovým nebo nižším dopadem na klima. Snížení emisí z roku 2010 do roku 2030 až o dvě třetiny je nákladově efektivní, protože v řadě odvětví existují osvědčené a vyzkoušené alternativy.
(5)
V usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. září 2011 o komplexním přístupu k jiným antropogenním emisím ovlivňujícím klima, než jsou emise CO2, byl uvítán závazek Unie podporovat opatření související s částečně fluorovanými uhlovodíky založená na Montrealském protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (dále jen „Montrealský protokol“), jako ukázkový příklad přístupu ke snižování emisí skleníkových plynů, který není orientován tržně. Toto usnesení rovněž vyzývá k prozkoumání různých možností, jak na mezinárodní úrovni prostřednictvím Montrealského protokolu prosadit okamžité zahájení postupného ukončování používání částečně fluorovaných uhlovodíků.
(6)
Aby bylo podpořeno používání technologií s nulovým nebo nižším dopadem na klima, měla by školení fyzických osob, které pracují s fluorovanými skleníkovými plyny, zahrnovat rovněž informace o technologiích, které slouží k nahrazení a omezení používání fluorovaných skleníkových plynů. Vzhledem k tomu, že některé alternativy k fluorovaným skleníkovým plynům používaným ve výrobcích a zařízeních, sloužící k nahrazení a omezení používání fluorovaných skleníkových plynů, mohou být toxické, hořlavé či vysokotlaké, měla by Komise přezkoumat stávající právní předpisy Unie vztahující se na školení fyzických osob, pokud jde o bezpečné nakládání s alternativními chladivy, a případně předložit Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na změnu příslušných právních předpisů Unie.
(7)
Certifikační a školicí programy by měly být zavedeny nebo upraveny s ohledem na programy zavedené podle nařízení (ES) č. 842/2006 a lze je začlenit do systémů odborného vzdělávání.
(8)
K zajištění soudržnosti s požadavky na monitorování a podávání zpráv podle úmluvy UNFCCC a s rozhodnutím 4/CMP.7 konference smluvních stran jednající jako shromáždění smluvních stran Kjótského protokolu k úmluvě UNFCCC, přijatého sedmou konferencí smluvních stran úmluvy UNFCCC v Durbanu dne 11. prosince 2011, by se měly potenciály globálního oteplování vypočítávat na základě stoletého potenciálu globálního oteplování jednoho kilogramu plynu v poměru k jednomu kilogramu CO2. Tam, kde je to možné, měl by výpočet vycházet ze čtvrté hodnotící zprávy přijaté panelem IPCC.
(9)
Účinné monitorování emisí fluorovaných skleníkových plynů má zásadní význam pro sledování pokroku při dosahování cílů snižování emisí a pro hodnocení účinků tohoto nařízení. K zajištění kvalitního vykazování emisí je nezbytné využívat k vykazování emisí fluorovaných skleníkových plynů konzistentní a vysoce kvalitní údaje. Zavedení systémů vykazování emisí fluorovaných skleníkových plynů členskými státy by zajistilo soudržnost s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 525/2013 (5). K výraznému zlepšení těchto systémů vykazování emisí by mohly přispět údaje o úniku fluorovaných skleníkových plynů ze zařízení nashromážděné společnostmi podle tohoto nařízení. Tímto způsobem by se mohla kontrolovat konzistentnost údajů použitých k odvození emisí a mohly by se tak zlepšit odhady na základě výpočtů, což by vedlo k lepšímu odhadu množství emisí fluorovaných skleníkových plynů v národních inventurách skleníkových plynů.
(10)
Vzhledem k tomu, že existují vhodné alternativy, měl by se současný zákaz používání fluoridu sírového při tlakovém lití hořčíku a při recyklaci tlakově litých hořčíkových slitin rozšířit i na zařízení, která používají méně než 850 kg fluoridu sírového ročně. Stejně tak by mělo být, při poskytnutí odpovídajícího přechodného období, zakázáno používání chladiv s velmi vysokým potenciálem globálního oteplování 2 500 nebo více při servisu nebo údržbě chladírenských zařízení s velikostí náplně 40 tun ekvivalentu CO2 nebo více.
(11)
Měly by být zaváděny zákazy uvádění na trh v případě nových zařízení pro chladírenství, klimatizaci a požární ochranu, která obsahují určité fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý, pokud k použití těchto látek existují vhodné alternativy. Pokud nejsou k dispozici alternativy nebo je nelze z technických či bezpečnostních důvodů použít nebo pokud by použití těchto alternativ znamenalo nepřiměřené náklady, měla by mít Komise možnost povolit výjimku dočasně umožňující uvádění těchto výrobků a zařízení na trh. Komise by měla s ohledem na budoucí technický vývoj dále posoudit zákazy uvádět na trh nová zařízení pro druhotná spínací zařízení středního napětí a nové malé dělené klimatizační systémy s jednou vnitřní jednotkou.
(12)
Mělo by být povoleno uvádět na trh zařízení obsahující fluorované skleníkové plyny, pokud jeho celkové emise skleníkových plynů vzniklé během jeho životního cyklu, při zohlednění reálné míry úniku a znovuzískávání, jsou nižší než emise, jež by vznikly z rovnocenného zařízení, které fluorované skleníkové plny neobsahuje a jehož maximální povolená spotřeba energie odpovídá spotřebě stanovené v příslušných prováděcích opatřeních přijatých podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES (6). Pravidelný a včasný přezkum těchto prováděcích opatření v souladu s uvedenou směrnicí by napomohl zajistit, aby daná prováděcí opatření byla nadále účinná a vhodná.
(13)
Bylo zjištěno, že nejefektivnějším a nákladově nejúčinnějším způsobem dlouhodobého snižování emisí těchto látek je postupné snižování množství částečně fluorovaných uhlovodíků, jež může být uvedeno na trh.
(14)
Aby bylo možné realizovat postupné snižování množství částečně fluorovaných uhlovodíků, jež může být uvedeno na trh Unie, měla by Komise přidělit jednotlivým výrobcům a dovozcům kvóty pro uvádění těchto látek na trh tak, aby nebyl překročen celkový množstevní limit pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh. S cílem zabezpečit jednotnost postupného snižování množství částečně fluorovaných uhlovodíků uváděného na trh by měly být do systému kvót Unie započítány částečně fluorované uhlovodíky, jimiž jsou naplněna zařízení. Pokud částečně fluorované uhlovodíky obsažené v zařízení nebyly uvedeny na trh před naplněním zařízení, vyžaduje se jako doklad o započítání těchto látek do systému kvót Unie prohlášení o shodě.
(15)
Výpočet referenčních hodnot a přidělování kvót jednotlivým výrobcům a dovozcům by v první řadě mělo vycházet z množství částečně fluorovaných uhlovodíků, které podle svého oznámení uvedli na trh během referenčního období let 2009 až 2012. Aby však nebyly vyloučeny malé podniky, mělo by se jedenáct procent celkového množstevního limitu vyhradit pro dovozce a výrobce, kteří v daném referenčním období neuvedli na trh 1 tunu nebo více fluorovaných skleníkových plynů.
(16)
Pravidelným přepočítáváním referenčních hodnot a kvót by Komise měla zajistit, aby podniky mohly pokračovat ve své činnosti na základě průměrných objemů, které uvedly na trh v uplynulých letech.
(17)
Proces výroby některých fluorovaných plynů může vést k významným emisím dalších fluorovaných skleníkových plynů vznikajících jako vedlejší produkt. Podmínkou uvedení fluorovaných skleníkových plynů na trh by mělo být zneškodnění těchto emisí vzniklých jako vedlejší produkt nebo jejich znovuzískání za účelem dalšího využití.
(18)
Komise by měla zajistit, aby byl zaveden ústřední elektronický rejstřík za účelem správy kvót, pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh a podávání zpráv, včetně oznamování zařízení uvedeného na trh v případech, kdy je zařízení předem naplněno částečně fluorovanými uhlovodíky, které nebyly před naplněním uvedeny na trh, a proto vyžaduji ověření prostřednictvím prohlášení o shodě a následného ověření třetí stranou, že množství částečně fluorovaných uhlovodíků jsou započítaná do systému kvót Unie.
(19)
K zachování pružnosti trhu s velkými objemy částečně fluorovaných uhlovodíků by mělo být možné převádět kvóty přidělené na základě referenčních hodnot jinému výrobci či dovozci v Unii nebo jinému výrobci či dovozci, který je v Unii zastoupen výhradním zástupcem.
(20)
Aby bylo možno sledovat účinnost tohoto nařízení, měla by být působnost současných povinností spojených s podáváním zpráv rozšířena tak, aby zahrnovala i další fluorované látky, které mají významný potenciál globálního oteplování nebo které pravděpodobně nahradí fluorované skleníkové plyny uvedené v příloze I. Z téhož důvodu by mělo být rovněž hlášeno zneškodnění fluorovaných skleníkových plynů a dovoz těchto plynů do Unie, pokud jsou obsaženy ve výrobcích a zařízeních. Měly by být stanoveny minimální prahové hodnoty, aby se zabránilo neúměrné administrativní zátěži, zejména pro malé a střední podniky a mikropodniky.
(21)
Komise by měla soustavně sledovat účinky snižování množství částečně fluorovaných uhlovodíků uváděného na trh, včetně účinku na dodávky pro zařízení, kde by použití částečně fluorovaných uhlovodíků vedlo k nižším emisím vznikajícím během životního cyklu, než kdyby byla použita alternativní technologie. Do konce roku 2020 by měla Komise připravit zprávu o dostupnosti částečně fluorovaných uhlovodíků na trhu Unie. Do konce roku 2022 by měla Komise provést komplexní přezkum, aby byl čas upravit toto nařízení s ohledem na jeho provádění a nový vývoj a mezinárodní závazky a případně navrhnout další opatření ke snížení.
(22)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(23)
Za účelem změny jiných než podstatných prvků tohoto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(24)
Jelikož je toto nařízení přijímáno na základě čl. 192 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, není překážkou tomu, aby členské státy zachovávaly nebo zaváděly přísnější ochranná opatření, která jsou v souladu se Smlouvou o fungování EU. Podle článku 193 Smlouvy o fungování EU mají členské státy každé takové opatření oznámit Komisi.
(25)
Tímto nařízením se mění a doplňuje předmět nařízení (ES) č. 842/2006, které by proto mělo být zrušeno. S cílem zajistit plynulý přechod ze starého systému na nový je však vhodné stanovit, že by nařízení Komise (ES) č. 1493/2007 (8), (ES) č. 1494/2007 (9), (ES) č. 1497/2007 (10), (ES) č. 1516/2007 (11), (ES) č. 303/2008 (12), (ES) č. 304/2008 (13), (ES) č. 305/2008 (14), (ES) č. 306/2008 (15), (ES) č. 307/2008 (16) a (ES) č. 308/2008 (17) měla zůstat v platnosti a měla by se nadále používat, pokud a dokud nebudou zrušena akty v přenesené pravomoci nebo prováděcími akty přijatými Komisí podle tohoto nařízení.
(26)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu přeshraniční povahy řešeného environmentálního problému a účinků tohoto nařízení na obchod v rámci Unie i na vnější obchod, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Cílem tohoto nařízení je chránit životní prostředí snižováním emisí fluorovaných skleníkových plynů. Toto nařízení proto
a)
stanoví pravidla pro omezování úniků, používání, znovuzískávání a zneškodňování fluorovaných skleníkových plynů a související doplňková opatření;
b)
ukládá podmínky pro uvádění na trh v případě určitých výrobků a zařízení, které obsahují fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý;
c)
ukládá podmínky pro konkrétní způsoby použití fluorovaných skleníkových plynů; a
d)
stanoví množstevní limity pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„fluorovanými skleníkovými plyny“ částečně fluorované uhlovodíky, zcela fluorované uhlovodíky, fluorid sírový a další skleníkové plyny s obsahem fluoru uvedené v příloze I, nebo směsi obsahující některou z těchto látek;
2)
„částečně fluorovanými uhlovodíky“ (HFC) látky uvedené v oddíle 1 přílohy I nebo směsi obsahující některou z těchto látek;
3)
„zcela fluorovanými uhlovodíky“ (PFC) látky uvedené v oddíle 2 přílohy I nebo směsi obsahující některou z těchto látek;
4)
„fluoridem sírovým“ (SF6) látka uvedená v oddíle 3 přílohy I nebo směsi obsahující tuto látku;
5)
„směsí“ tekutina skládající se ze dvou nebo více látek, z nichž alespoň jedna je látka uvedená v příloze I nebo v příloze II;
6)
„potenciálem globálního oteplování“ (GWP) potenciál skleníkového plynu zvýšit teplotu klimatu v poměru k potenciálu oxidu uhličitého (CO2), počítaný jako stoletý potenciál oteplování jednoho kilogramu skleníkového plynu v poměru k jednomu kilogramu CO2 v souladu s přílohami I, II a IV nebo, v případě směsí, počítaný podle přílohy IV;
7)
„tunou (tunami) ekvivalentu CO2“ množství skleníkových plynů vyjádřené jako součin hmotnosti skleníkových plynů v metrických tunách a jejich potenciálu globálního oteplování;
8)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba skutečně zajišťující technický provoz výrobků nebo zařízení, na něž se toto nařízení vztahuje; členský stát může v určitých vymezených situacích určit vlastníka za osobu odpovědnou za plnění povinností provozovatele;
9)
„použitím“ používání fluorovaných skleníkových plynů při výrobě, údržbě nebo servisu včetně opětovného plnění výrobků a zařízení nebo při jiných procesech uvedených v tomto nařízení;
10)
„uvedením na trh“ první dodání či poskytnutí jiné straně v Unii, za úplatu nebo bezplatně, nebo v případě výrobce použití pro vlastní účely, včetně propuštění do volného oběhu v Unii;
11)
„hermeticky uzavřeným zařízením“ zařízení, v němž všechny díly obsahující fluorovaný skleníkový plyn jsou utěsněny sváry, tvrdými pájenými spoji nebo podobným pevným spojením, které může obsahovat uzavřené ventily nebo uzavřené obslužné body umožňující řádnou opravu nebo likvidaci a které má prověřenou míru úniků menší než 3 gramy ročně pod tlakem alespoň čtvrtiny maximálního povoleného tlaku;
12)
„nádobou“ výrobek primárně určený pro přepravu nebo skladování fluorovaných skleníkových plynů;
13)
„nádobou na jedno použití“ nádoba, kterou nelze opětovně naplnit, aniž by byla pro tento účel uzpůsobena, nebo která se uvádí na trh, aniž by ji bylo možné vrátit k opětovnému naplnění;
14)
„znovuzískáváním“ sběr a skladování fluorovaných skleníkových plynů z výrobků, včetně nádob, a zařízení během údržby nebo servisu nebo před likvidací výrobků či zařízení;
15)
„recyklací“ opětovné použití znovuzískaných fluorovaných skleníkových plynů po základním přečištění;
16)
„regenerací“ přepracování znovuzískaných fluorovaných skleníkových plynů tak, aby odpovídaly vlastnostem nově vyrobené látky, s ohledem na jejich zamýšlené použití;
17)
„zneškodněním“ proces, kdy se všechen fluorovaný skleníkový plyn nebo jeho převážná část trvale přemění nebo rozloží na jednu nebo více stabilních látek, které nejsou fluorovanými skleníkovými plyny;
18)
„vyřazením z provozu“ konečné odstavení a vyloučení z provozu či používání v případě výrobku nebo jednotlivého zařízení obsahujícího fluorované skleníkové plyny;
19)
„opravou“ obnova poškozených nebo netěsnících výrobků nebo zařízení, které obsahují fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý, týkající se části, která tyto plyny obsahuje nebo je k tomuto účelu určena;
20)
„instalací“ spojení dvou nebo více zařízení nebo okruhů obsahujících nebo konstruovaných tak, aby obsahovaly fluorované skleníkové plyny, za účelem montáže systému na místě, kde bude v provozu, včetně postupu, kterým jsou vodiče plynu systému spojeny dohromady za účelem uzavření okruhu, bez ohledu na nutnost systém po montáži naplnit;
21)
„údržbou nebo servisem“ všechny činnosti kromě znovuzískávání podle článku 8 a kontrol těsnosti podle článku 4 a čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, které představují zásah do okruhů obsahujících nebo konstruovaných tak, aby obsahovaly fluorované skleníkové plyny, zvláště napouštění systému fluorovanými skleníkovými plyny, odstraňování jednoho nebo více dílů okruhu nebo zařízení, opětovná montáž dvou nebo více částí okruhu nebo zařízení, jakož i oprava netěsností;
22)
„nově vyrobenou látkou“ látka, která dosud nebyla použita;
23)
„stacionárním“ obvykle se nepřesouvající během provozu a zahrnující přenosná pokojová klimatizační zařízení;
24)
„mobilním“ obvykle se přesouvající během provozu;
25)
„jednosložkovou pěnou“ pěnová směs obsažená v jediném aerosolovém rozprašovači v nezreagovaném nebo částečně zreagovaném kapalném stavu, která se po opuštění rozprašovače rozpíná a tuhne;
26)
„chladírenským nákladním vozidlem“ motorové vozidlo s hmotností nad 3,5 tuny, které je navrženo a zkonstruováno primárně pro přepravu zboží a které je vybaveno chladicí jednotkou;
27)
„chladírenským přívěsem“ vozidlo, které je navrženo a zkonstruováno k vlečení za nákladním vozidlem nebo tahačem primárně k přepravě zboží a které je vybaveno chladicí jednotkou;
28)
„technickým aerosolem“ aerosolový rozprašovač používaný pro údržbu, opravy, čištění, testování, dezinsekci a výrobu výrobků a zařízení, instalaci zařízení a pro jiné aplikace;
29)
„systémem detekce úniků“ kalibrované mechanické, elektrické nebo elektronické zařízení pro zjišťování úniků fluorovaných skleníkových plynů, které provozovatele při zjištění úniku varuje;
30)
„podnikem“ fyzická nebo právnická osoba, která:
a)
vyrábí, používá, znovuzískává, sbírá, recykluje, regeneruje nebo zneškodňuje fluorované skleníkové plyny;
b)
dováží nebo vyváží fluorované skleníkové plyny nebo výrobky a zařízení obsahující tyto plyny;
c)
uvádí na trh fluorované skleníkové plyny nebo výrobky a zařízení, které tyto plyny obsahují nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý;
d)
provádí instalaci, servis, údržbu, opravy, kontroly těsnosti nebo vyřazení z provozu zařízení, která obsahují fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý;
e)
je provozovatelem zařízení, které obsahuje fluorované skleníkové plyny nebo jehož provoz je na těchto plynech závislý;
f)
vyrábí, dováží, vyváží, uvádí na trh nebo zneškodňuje plyny uvedené v příloze II;
g)
uvádí na trh výrobky nebo zařízení obsahující plyny uvedené v příloze II;
31)
„vstupní surovinou“ jakýkoli fluorovaný skleníkový plyn nebo látka uvedená v příloze II, jež jsou předmětem chemické transformace v procesu, při kterém jsou zcela změněny proti svému původnímu složení, a jejichž emise jsou zanedbatelné;
32)
„komerčním využitím“ použití ke skladování, prezentaci nebo šíření výrobků, k prodeji konečným uživatelům, v maloobchodě a stravovacích službách;
33)
„protipožárním zařízením“ zařízení a systémy používané k protipožární ochraně, včetně hasicích přístrojů;
34)
„organickým Rankinovým cyklem“ cyklus obsahující kondenzovatelný fluorovaný skleníkový plyn, při němž se teplo z tepelného zdroje přeměňuje a vytváří elektrickou nebo mechanickou energii;
35)
„vojenským zařízením“ zbraně, střelivo a válečný materiál určené výhradně pro vojenské účely, které jsou nezbytné k ochraně podstatných bezpečnostních zájmů členských států;
36)
„elektrickým spínacím zařízením“ spínací zařízení a jejich kombinace se souvisejícím ovládacím, měřicím, ochranným a regulačním zařízením a soubory těchto přístrojů a zařízení se souvisejícími propojeními, příslušenstvími, zapouzdřeními a podpůrnými strukturami určená k použití v souvislosti s výrobou, přenosem, rozvodem a přeměnou elektrické energie;
37)
„sdruženými centrálními chladicími systémy“ systémy dvou či více kompresorů se souběžným chodem, které jsou propojeny s jedním nebo více společnými kondenzátory a s řadou chladicích zařízení, jako jsou chladicí vitríny, skříně, mrazicí boxy, nebo s chlazenými skladovacími prostorami;
38)
„primárním chladicím okruhem kaskádních systémů“ primární okruh nepřímých systémů pro středně vysoké teploty se sériovým zapojením dvou či více samostatných chladicích okruhů tak, že primární okruh pohlcuje teplo z kondenzátoru ze sekundárního okruhu pro středně vysoké teploty;
39)
„dělenými klimatizačními systémy s jednou vnitřní jednotkou“ systémy pro pokojovou klimatizaci sestávající z jedné vnější jednotky a jedné vnitřní jednotky, které jsou propojeny chladicím potrubím, a vyžadující instalaci na místě použití.
KAPITOLA II
OMEZOVÁNÍ ÚNIKŮ
Článek 3
Prevence vzniku emisí fluorovaných skleníkových plynů
1. Úmyslné vypouštění fluorovaných skleníkových plynů do atmosféry je zakázáno, pokud toto vypouštění není technicky nezbytné pro určené použití.
2. Provozovatelé zařízení, která obsahují fluorované skleníkové plyny, přijmou preventivní opatření, aby zabránili jejich neúmyslnému vypouštění (dále jen „únik“). Přijmou veškerá technicky a ekonomicky proveditelná opatření za účelem minimalizace úniků fluorovaných skleníkových plynů.
3. Je-li zjištěn únik fluorovaných skleníkových plynů, provozovatelé zajistí, aby bylo zařízení bez zbytečného prodlení opraveno.
Pokud je zařízení předmětem kontroly těsnosti podle čl. 4 odst. 1 a netěsnost byla u tohoto zařízení opravena, provozovatelé zajistí, aby toto zařízení do jednoho měsíce po jeho opravě zkontrolovaly certifikované fyzické osoby, které ověří, zda byla oprava účinná.
4. Fyzické osoby provádějící úkoly uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. a) až c) musí být certifikovány v souladu s čl. 10 odst. 4 a 7 a provádějí preventivní opatření k zamezení úniku fluorovaných skleníkových plynů.
Podniky provádějící instalaci, servis, údržbu, opravu nebo vyřazení z provozu zařízení uvedeného v čl. 4 odst. 2 prvním pododstavci písm. a) až d) musí být certifikovány v souladu s čl. 10 odst. 6 a 7 a přijmou preventivní opatření k zamezení úniku fluorovaných skleníkových plynů.
Článek 4
Kontrola těsnosti
1. Provozovatelé zařízení, které obsahuje fluorované skleníkové plyny v množství 5 tun ekvivalentu CO2 nebo větším v jiné než pěnové formě, zajistí u tohoto zařízení kontroly těsnosti.
Na hermeticky uzavřené zařízení, které obsahuje fluorované skleníkové plyny v množství nižším než 10 tun ekvivalentu CO2, se kontroly těsnosti podle tohoto článku nevztahují, pokud je toto zařízení označeno jako hermeticky uzavřené.
Kontroly těsnosti podle tohoto článku se nevztahují na elektrické spínací zařízení, pokud splňuje jednu z těchto podmínek:
a)
má podle technické specifikace prověřenou míru úniku nižší než 0,1 % za rok a je příslušně označeno;
b)
je vybaveno přístrojem pro sledování tlaku či hustoty; nebo
c)
obsahuje méně než 6 kg fluorovaných skleníkových plynů.
2. Odstavec 1 se vztahuje na provozovatele následujících zařízení, která obsahují fluorované skleníkové plyny:
a)
stacionární chladicí zařízení;
b)
stacionární klimatizační zařízení;
c)
stacionární tepelná čerpadla;
d)
stacionární protipožární zařízení;
e)
chladicí jednotky chladírenských nákladních vozidel a přívěsů;
f)
elektrická spínací zařízení;
g)
organické Rankinovy cykly.
Pokud jde o zařízení uvedená v prvním pododstavci písm. a) až e), provádějí kontroly fyzické osoby certifikované v souladu s pravidly stanovenými v článku 10.
Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce se požadavky na kontrolu těsnosti nevztahují do 31. prosince 2016 na zařízení obsahující méně než 3 kg fluorovaných skleníkových plynů nebo hermeticky uzavřená zařízení, která jsou příslušně označena a obsahují méně než 6 kg fluorovaných skleníkových plynů.
3. Kontroly těsnosti podle odstavce 1 se provádějí v následujících intervalech:
a)
u zařízení obsahujících fluorované skleníkové plyny v množství 5 tun ekvivalentu CO2 nebo větším, ale menším než 50 tun ekvivalentu CO2: nejméně jednou za 12 měsíců, nebo nejméně jednou za 24 měsíců, pokud je na zařízení instalován systém detekce úniků;
b)
u zařízení obsahujících fluorované skleníkové plyny v množství 50 tun ekvivalentu CO2 nebo větším, ale menším než 500 tun ekvivalentu CO2: nejméně jednou za šest měsíců, nebo nejméně jednou za 12 měsíců, pokud je na zařízení instalován systém detekce úniků;
c)
u zařízení obsahujících fluorované skleníkové plyny v množství 500 tun ekvivalentu CO2 nebo větším: nejméně jednou za tři měsíce, nebo nejméně jednou za šest měsíců, pokud je na zařízení instalován systém detekce úniků.
4. Pokud jde o protipožární zařízení uvedená v odst. 2 prvním pododstavci písm. d), má se za to, že povinnosti stanovené odstavcem 1 jsou splněny, pokud jsou dodrženy tyto dvě podmínky:
a)
zavedený systém inspekcí splňuje normy ISO 14520 nebo EN 15004 a
b)
inspekce protipožárního zařízení se provádějí tak často, jak vyžaduje odstavec 3.
5. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů vymezit požadavky na kontroly těsnosti, jež mají být prováděny podle odstavce 1 tohoto článku, pro každý typ zařízení uvedený v daném odstavci, určit ty části zařízení, u kterých je únik nejpravděpodobnější, a zrušit akty přijaté podle čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 842/2006. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24 tohoto nařízení.
Článek 5
Systémy detekce úniků
1. Provozovatelé zařízení uvedeného v čl. 4 odst. 2 písm. a) až d) a obsahujícího fluorované skleníkové plyny v množství 500 tun ekvivalentu CO2 nebo větším zajistí, aby toto zařízení bylo vybaveno systémem detekce úniků, které na jakýkoli únik upozorní provozovatele nebo společnost zajišťující servis.
2. Provozovatelé zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. f) a g) a obsahujících fluorované skleníkové plyny v množství 500 tun ekvivalentu CO2 nebo větším, která byla instalována po 1. lednu 2017, zajistí, aby tato zařízení byla vybavena systémem detekce úniků, který na jakýkoli únik upozorní provozovatele nebo společnost zajišťující servis.
3. Provozovatelé zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. a) až d) a g), na které se vztahuje odstavec 1 nebo 2 tohoto článku, zajistí, aby systémy detekce úniků byly kontrolovány nejméně jednou za dvanáct měsíců, aby bylo zajištěno jejich řádné fungování.
4. Provozovatelé zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. f), na které se vztahuje odstavec 2 tohoto článku, zajistí, aby systémy detekce úniků byly kontrolovány nejméně jednou za šest let, aby bylo zajištěno jejich řádné fungování.
Článek 6
Vedení záznamů
1. Provozovatelé zařízení, u něhož je třeba provádět kontrolu těsnosti podle čl. 4 odst. 1, zřídí a vedou o každém z těchto zařízení záznamy uvádějící tyto informace:
a)
množství a typ instalovaných fluorovaných skleníkových plynů;
b)
množství fluorovaných skleníkových plynů doplněných v průběhu instalace, údržby či servisu, nebo v důsledku úniku;
c)
zda byla daná množství instalovaných fluorovaných skleníkových plynů recyklována nebo regenerována, včetně názvu a adresy recyklačního nebo regeneračního zařízení a případně čísla certifikátu;
d)
množství znovuzískaných fluorovaných skleníkových plynů;
e)
identifikační údaje podniku, který provedl instalaci, servis, údržbu a případně opravu nebo vyřazení z provozu daného zařízení, v příslušných případech včetně čísla jeho certifikátu;
f)
termíny a výsledky kontrol prováděných podle čl. 4 odst. 1 až 3;
g)
pokud bylo zařízení vyřazeno z provozu, opatření podniknutá k znovuzískání a likvidaci fluorovaných skleníkových plynů.
2. Nejsou-li záznamy uvedené v odstavci 1 uchovávány v databázi zřízené příslušnými orgány členských států, použijí se tato pravidla:
a)
provozovatelé uvedení v odstavci 1 vedou záznamy zmíněné v uvedeném odstavci nejméně po dobu pěti let;
b)
podniky vykonávající pro provozovatele činnosti uvedené v odst. 1 písm. e) uchovávají kopie záznamů uvedených v odstavci 1 nejméně po dobu pěti let.
Záznamy uvedené v odstavci 1 se na vyžádání zpřístupní příslušnému orgánu dotčeného členského státu nebo Komisi. V rozsahu, v jakém tyto záznamy obsahují informace o životním prostředí, se použije případně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (18) nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 (19).
3. Pro účely čl. 11 odst. 4 podniky dodávající fluorované skleníkové plyny vedou záznamy příslušných informací týkajících se osob, které fluorované skleníkové plyny nakupují, zejména:
a)
čísla certifikátů osob nakupujících uvedené plyny a
b)
zakoupená množství fluorovaných skleníkových plynů.
Podniky dodávající fluorované skleníkové plyny uchovávají tyto záznamy nejméně po dobu pěti let.
Podniky dodávající fluorované skleníkové plyny na vyžádání zpřístupní záznamy příslušnému orgánu dotčeného členského státu nebo Komisi. V rozsahu, v jakém tyto záznamy obsahují informace o životním prostředí, se použije směrnice 2003/4/ES nebo případně nařízení (ES) č. 1367/2006.
4. Komise může prostřednictvím prováděcího aktu určit formát záznamů uvedených v odstavcích 1 a 3 tohoto článku a upřesnit způsob jejich zřízení a vedení. Tento prováděcí akt se přijme přezkumným postupem podle článku 24.
Článek 7
Emise fluorovaných skleníkových plynů týkající se výroby
1. Výrobci fluorovaných sloučenin přijmou veškerá nezbytná preventivní opatření k tomu, aby byly v největším možném rozsahu omezeny emise fluorovaných skleníkových plynů během:
a)
výroby,
b)
přepravy a
c)
skladování.
Tento článek se použije i v případě, že fluorované skleníkové plyny vznikají jako vedlejší produkty.
2. Aniž je dotčen čl. 11 odst. 1, je zakázáno uvádět na trh fluorované skleníkové plyny a plyny uvedené v příloze II, ledaže výrobci nebo dovozci v příslušných případech při uvedení těchto plynů na trh doloží, že trifluormethan (HFC-23) vznikající jako vedlejší produkt během výrobního procesu, a to i během výroby vstupních surovin pro vlastní výrobu, byl v souladu s nejlepšími dostupnými technikami zneškodněn nebo znovuzískán pro další použití.
Tento požadavek se použije od 11. června 2015.
Článek 8
Znovuzískávání
1. Provozovatelé stacionárních zařízení nebo chladících jednotek chladírenských nákladních vozidel a přívěsů, které obsahují fluorované skleníkové plyny v jiné než pěnové formě, zajistí, aby znovuzískání těchto plynů prováděly fyzické osoby, které jsou držiteli příslušných certifikátů stanovených v článku 10, aby tyto plyny byly recyklovány, regenerovány nebo zneškodněny.
Tato povinnost se vztahuje na provozovatele kteréhokoli z těchto zařízení:
a)
chladicích okruhů stacionárních chladicích a klimatizačních zařízení a stacionárních tepelných čerpadel;
b)
chladicích okruhů chladicích jednotek nebo chladírenských nákladních vozidel a přívěsů;
c)
stacionárních zařízení, která obsahují rozpouštědla na bázi fluorovaných skleníkových plynů;
d)
stacionárních protipožárních zařízení;
e)
stacionárních elektrických spínacích zařízení.
2. Podnik, který používá nádobu na fluorovaný skleníkový plyn bezprostředně před její likvidací, zařídí znovuzískání jakýchkoli zbytkových plynů, aby se zajistila jejich recyklace, regenerace nebo zneškodnění.
3. Provozovatelé výrobků a zařízení, jež nejsou uvedeny v odstavci 1, včetně mobilních zařízení, a které obsahují fluorované skleníkové plyny, zařídí znovuzískání těchto plynů v rozsahu, který je technicky proveditelný a nevyžaduje nepřiměřené náklady, prostřednictvím příslušně kvalifikované fyzické osoby tak, aby byly recyklovány, regenerovány či zneškodněny, nebo zařídí jejich zneškodnění bez předchozího znovuzískání.
Znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů z klimatizačních zařízení silničních vozidel nespadajících do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/40/ES (20) provádějí příslušně kvalifikované fyzické osoby.
V případě znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů z klimatizačních systémů motorových vozidel spadajících do oblasti působnosti směrnice 2006/40/ES se za příslušně kvalifikovanou osobu považuje pouze fyzická osoba, která je alespoň držitelem osvědčení o školení podle čl. 10 odst. 2.
Článek 9
Režimy odpovědnosti výrobce
Aniž jsou dotčeny stávající právní předpisy Unie, členské státy podporují vytvoření režimů odpovědnosti výrobce, pokud jde o znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů a jejich recyklaci, regeneraci nebo zneškodnění.
Členské státy informují Komisi o opatřeních přijatých podle prvního pododstavce.
Článek 10
Školení a certifikace
1. Členské státy na základě minimálních požadavků uvedených v odstavci 5 zavedou nebo upraví certifikační programy včetně procesů hodnocení. Členské státy zajistí dostupnost školení pro fyzické osoby provádějící tyto úkoly:
a)
instalace, servis, údržba, oprava nebo vyřazení z provozu zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. a) až f);
b)
kontroly těsnosti zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2 písm. a) až e), jak je uvedeno v čl. 4 odst. 1;
c)
znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů podle čl. 8 odst. 1.
2. Členské státy zajistí, aby byly k dispozici školicí programy pro fyzické osoby provádějící znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů z klimatizačních zařízení v motorových vozidlech, spadajících do oblasti působnosti směrnice 2006/40/ES, a to na základě minimálních požadavků uvedených v odstavci 5.
3. Certifikační programy a školení stanovené v odstavcích 1 a 2 musí zahrnovat:
a)
platné předpisy a technické normy;
b)
prevenci vzniku emisí;
c)
znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů;
d)
bezpečné nakládání se zařízením typu a velikosti, na které se vztahuje certifikát;
e)
informace o příslušných technologiích nahrazování nebo omezování použití fluorovaných skleníkových plynů a bezpečném nakládání s těmito plyny.
4. Certifikáty podle certifikačních programů stanovených v odstavci 1 se vydávají za podmínky, že žadatel úspěšně absolvuje proces hodnocení zavedený podle odstavců 1, 3 a 5.
5. Minimální požadavky pro certifikační programy jsou stanoveny v nařízeních (ES) č. 303/2008 až (ES) č. 306/2008 a v odstavci 12. Minimální požadavky pro osvědčení o školení jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 307/2008 a v odstavci 12. Uvedené minimální požadavky stanoví pro každý typ zařízení podle odstavců 1 a 2 potřebné praktické dovednosti a teoretické znalosti, rozdělené případně podle jednotlivých činností, které je třeba pokrýt, jakož i podmínky pro vzájemné uznávání certifikátů a osvědčení o školení.
6. Členské státy na základě minimálních požadavků uvedených v odstavci 5 zavedou nebo upraví certifikační programy pro podniky provádějící instalaci, servis, údržbu, opravu nebo vyřazení z provozu v případě zařízení uvedeného v čl. 4. odst. 2 písm. a) až d) pro třetí strany.
7. Stávající certifikáty a osvědčení o školení vydaná v souladu s nařízením (ES) č. 842/2006 zůstávají v platnosti v souladu s podmínkami, za nichž byly původně vydány.
8. Členské státy zajistí, aby všechny fyzické osoby, které jsou držiteli certifikátů podle certifikačních programů uvedených v odstavcích 1 a 7, měly přístup k informacím souvisejícím s:
a)
technologiemi podle odst. 3 písm. e) a
b)
stávajícími regulačními požadavky pro práci se zařízením obsahujícím jiná chladiva, než jsou fluorované skleníkové plyny.
9. Členské státy zajistí dostupnost školení pro fyzické osoby, které si chtějí doplnit znalosti související se záležitostmi uvedenými v odstavci 3.
10. Do 1. ledna 2017 členské státy oznámí Komisi certifikační a školicí programy.
Členské státy uznávají certifikáty a osvědčení o školení vydaná jiným členským státem v souladu s tímto článkem. Neomezují volný pohyb služeb ani svobodu usazování z důvodu, že byl certifikát vydán v jiném členském státě.
11. Každý podnik, který svěřuje úkol uvedený v odstavci 1 jinému podniku, přijme přiměřené kroky k tomu, aby zajistil, že tento druhý podnik je pro požadované úkoly držitelem nezbytných certifikátů podle tohoto článku.
12. Pokud se zdá být nutné stanovit pro účely uplatňování tohoto článku harmonizovanější přístup ke školení a certifikaci, Komise prostřednictvím prováděcích aktů upraví a aktualizuje minimální požadavky týkající se dovedností a znalostí, které je třeba pokrýt, vymezí způsoby certifikace nebo potvrzování a podmínky pro vzájemné uznávání a zruší akty přijaté podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 842/2006. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24 tohoto nařízení. Při výkonu pravomocí, které jí svěřuje tento odstavec, Komise zohlední příslušné stávající kvalifikační nebo certifikační systémy.
13. Komise může pomocí prováděcích aktů stanovit formát oznámení uvedeného v odstavci 10 tohoto článku a může zrušit akty přijaté podle čl. 5 odst. 5 nařízení (ES) č. 842/2006. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24 tohoto nařízení.
14. Pokud by povinnosti podle tohoto článku v souvislosti s certifikací a školením znamenaly pro některý členský stát nepřiměřenou zátěž z důvodu malého počtu obyvatel a z něho vyplývající nedostatečné poptávky po těchto školeních a certifikacích, lze souladu s předpisy dosáhnout uznáním certifikátů vydaných v jiných členských státech.
Členské státy uplatňující tento odstavec informují Komisi a ta informuje ostatní členské státy.
15. Nic v tomto článku nebrání členským státům v zavádění dalších certifikačních a školicích programů týkajících se jiných zařízení, než která jsou uvedena v odstavci 1.
KAPITOLA III
UVÁDĚNÍ NA TRH A KONTROLA POUŽITÍ
Článek 11
Omezení pro uvádění na trh
1. Uvádění výrobků a zařízení uvedených v příloze III na trh, s výjimkou vojenského zařízení, se zakazuje od data uvedeného v této příloze, případně s rozlišením podle typu nebo potenciálu globálního oteplování obsaženého fluorovaného skleníkového plynu.
2. Zákaz uvedený v odstavci 1 se nevztahuje na zařízení, u kterého bylo v požadavcích na ekodesign přijatých podle směrnice 2009/125/ES stanoveno, že v důsledku vyšší energetické účinnosti během jeho provozu by jeho emise vyjádřené ekvivalentem CO2 vznikající během životního cyklu byly nižší než tyto emise vznikající během životního cyklu rovnocenného zařízení, které splňuje příslušné požadavky na ekodesign a neobsahuje částečně fluorované uhlovodíky.
3. Ve výjimečných případech může Komise při zohlednění cílů tohoto nařízení a na odůvodněnou žádost příslušného orgánu členského státu povolit prostřednictvím prováděcích aktů dočasnou výjimku v trvání maximálně čtyř let umožňující uvádět na trh výrobky a zařízení uvedené v příloze III, které obsahují fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý, pokud je prokázáno, že:
a)
pro určitý výrobek nebo zařízení nebo pro určitou kategorii výrobků nebo zařízení nejsou k dispozici alternativy, nebo je nelze z technických či bezpečnostních důvodů použít, nebo
b)
použití technicky proveditelných a bezpečných alternativ by vyžadovalo nepřiměřené náklady.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
4. Pro účely instalace, servisu, údržby nebo opravy zařízení, které obsahuje fluorované skleníkové plyny nebo jehož provoz je na těchto plynech závislý, k nimž je podle článku 10 vyžadován certifikát či osvědčení, jsou fluorované skleníkové plyny prodávány pouze podnikům, které jsou držiteli příslušného certifikátu či osvědčení v souladu s článkem 10 nebo které zaměstnávají osoby, jež jsou držiteli certifikátu či osvědčení o školení podle čl. 10 odst. 2 a 5, a pouze takové podniky mohou uvedené plyny nakupovat. Tento odstavec nebrání necertifikovaným podnikům, které neprovádějí činnosti uvedené v první větě tohoto odstavce, ve sběru, přepravě či dodávání fluorovaných skleníkových plynů.
5. Nehermeticky uzavřená zařízení plněná fluorovanými skleníkovými plyny jsou prodávána konečnému uživateli pouze tehdy, je-li doloženo, že instalaci provede podnik certifikovaný v souladu s článkem 10.
6. Komise na základě údajů poskytnutých členskými státy shromažďuje informace o vnitrostátních kodexech, normách nebo právních předpisech členských států, pokud jde o náhradní technologie využívající v chladicích a klimatizačních zařízeních, tepelných čerpadlech a pěnách alternativy k fluorovaným skleníkovým plynům.
Komise zveřejní do 1. ledna 2017 souhrnnou zprávu o informacích shromážděných podle prvního pododstavce.
Článek 12
Označování a informace o výrobku a zařízení
1. Výrobky a zařízení, jež obsahují fluorované skleníkové plyny nebo jejichž provoz je na těchto plynech závislý, nesmějí být uváděny na trh bez označení. Jedná se o tyto výrobky a zařízení:
a)
chladicí zařízení;
b)
klimatizační zařízení;
c)
tepelná čerpadla;
d)
protipožární zařízení;
e)
elektrická spínací zařízení;
f)
aerosolové rozprašovače, které obsahují fluorované skleníkové plyny, s výjimkou inhalátorů odměřených dávek pro podávání složek léčivých přípravků;
g)
všechny nádoby na fluorované skleníkové plyny;
h)
rozpouštědla na bázi fluorovaných skleníkových plynů;
i)
organické Rankinovy cykly.
2. U výrobků nebo zařízení, na něž se vztahuje výjimka podle čl. 11 odst. 3, se tato skutečnost označí na štítku a v označení se uvede, že tyto výrobky a zařízení lze použít pouze pro účely, k nimž je udělena výjimka podle uvedeného článku.
3. Na štítku požadovaném podle odstavce 1 jsou uvedeny tyto informace:
a)
skutečnost, že výrobek nebo zařízení obsahuje fluorované skleníkové plyny nebo že jejich provoz je na těchto plynech závislý;
b)
název fluorovaných skleníkových plynů za použití uznávaného průmyslového označení, nebo není-li toto označení k dispozici, chemického názvu;
c)
od 1. ledna 2017 množství fluorovaných skleníkových plynů obsažených ve výrobku nebo zařízení nebo množství fluorovaných skleníkových plynů, pro jaké je zařízení určeno, vyjádřené hmotností a ekvivalentem CO2, a potenciál globálního oteplování těchto plynů.
Na štítku vyžadovaném podle odstavce 1 jsou případně uvedeny tyto informace:
a)
skutečnost, že jsou fluorované skleníkové plyny obsaženy v hermeticky uzavřeném zařízení;
b)
skutečnost, že prověřená míra úniku elektrického spínacího zařízení uvedená v technické specifikaci od výrobce je nižší než 0,1 % za rok.
4. Štítek musí být jasně čitelný a nesmazatelný a musí být upevněn:
a)
v blízkosti obslužných míst pro plnění nebo znovuzískávání fluorovaných skleníkových plynů, nebo
b)
na té části výrobku či zařízení, která fluorovaný skleníkový plyn obsahuje.
Štítek je v úředních jazycích členského státu, v němž má být uváděn na trh.
5. Pěny a předem smíšené polyoly, které obsahují fluorované skleníkové plyny, se nesmějí uvádět na trh, pokud nejsou fluorované skleníkové plyny označeny štítkem s uznávaným průmyslovým označením nebo, není-li toto označení k dispozici, chemickým názvem. Na štítku musí být jasně uvedeno, že pěna nebo předem smíšené polyoly obsahují fluorované skleníkové plyny. V případě pěnových desek musí být tato informace na deskách uvedena jasným a nesmazatelným způsobem.
6. Regenerované nebo recyklované fluorované skleníkové plyny jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že daná látka byla regenerována nebo recyklována, a údaji o čísle šarže a názvu a adrese regeneračního nebo recyklačního zařízení.
7. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh za účelem zneškodnění jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby je určen pouze ke zneškodnění.
8. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh za účelem přímého vývozu jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby je určen pouze k přímému vývozu.
9. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh za účelem použití ve vojenském zařízení jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby lze použít pouze k tomuto účelu.
10. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh za účelem leptání polovodičového materiálu nebo čištění komor pro chemické pokovování srážením kovových par v odvětví výroby polovodičů jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby lze použít pouze k tomuto účelu.
11. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh jako vstupní surovina jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby lze použít pouze jako vstupní surovinu.
12. Fluorované skleníkové plyny uvedené na trh za účelem výroby inhalátorů odměřených dávek pro podávání složek léčivých přípravků jsou označeny štítkem, na němž je uvedeno, že obsah nádoby lze použít pouze k tomuto účelu.
13. Informace uvedené v odstavcích 3 a 5 musí být obsaženy v návodech k použití těchto výrobků a zařízení.
V případě výrobků a zařízení obsahujících fluorované skleníkové plyny s potenciálem globálního oteplování 150 nebo vyšším musí být tyto informace rovněž obsaženy v popisech používaných k reklamě.
14. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit formát štítků uvedených v odstavci 1 a odstavcích 4 až 12 tohoto článku a může zrušit akty přijaté podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 842/2006. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24 tohoto nařízení.
15. Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 22, kterými s ohledem na obchodní nebo technický vývoj podle potřeby změní požadavky na označování stanovené v odstavcích 4 až 12 tohoto článku.
Článek 13
Kontrola použití
1. Použití fluoridu sírového při tlakovém lití hořčíku a při recyklaci tlakově litých hořčíkových slitin je zakázáno.
V případě zařízení používajících fluorid sírový v množství nižším než 850 kg za rok, v souvislosti s tlakovým litím hořčíku a při recyklaci tlakově litých hořčíkových slitin, se tento zákaz použije od 1. ledna 2018.
2. Použití fluoridu sírového při plnění pneumatik vozidel se zakazuje.
3. Od 1. ledna 2020 je zakázáno použití fluorovaných skleníkových plynů s potenciálem globálního oteplování 2 500 nebo vyšším při servisu nebo údržbě chladicích zařízení s velikostí náplně 40 tun ekvivalentu CO2 nebo více.
Tento odstavec se nevztahuje na vojenská zařízení nebo zařízení určená pro aplikace, které jsou určeny k chlazení produktů při teplotách nižších než - 50 °C.
Zákaz uvedený v prvním pododstavci se do 1. ledna 2030 nepoužije na tyto kategorie fluorovaných skleníkových plynů:
a)
regenerované fluorované skleníkové plyny, jejichž potenciál globálního oteplování je 2 500 nebo více a které se používají při údržbě nebo servisu stávajícího chladicího zařízení, pod podmínkou, že byly označeny v souladu s čl. 12 odst. 6;
b)
recyklované fluorované skleníkové plyny, jejichž potenciál globálního oteplování je 2 500 nebo více a které se používají při údržbě nebo servisu stávajícího chladicího zařízení, pod podmínkou, že byly z daného zařízení znovuzískány. Tyto recyklované plyny může použít pouze podnik, který je znovuzískal v rámci údržby nebo servisu, nebo podnik, pro nějž byly v rámci údržby nebo servisu znovuzískány.
Zákaz uvedený v prvním pododstavci se nepoužije na chladicí zařízení, v jehož případě byla povolena výjimka podle čl. 11 odst. 3.
Článek 14
Plnění zařízení částečně fluorovanými uhlovodíky předem
1. Od 1. ledna 2017 se chladicí a klimatizační zařízení a tepelná čerpadla plněná částečně fluorovanými uhlovodíky nesmějí uvádět na trh, pokud částečně fluorované uhlovodíky, jimiž je dané zařízení naplněno, nejsou započítány do systému kvót uvedeného v kapitole IV.
2. Při uvádění předem naplněného zařízení uvedeného v odstavci 1 na trh výrobci a dovozci zařízení zajistí, aby byl řádně doložen soulad s odstavcem 1, a vypracují v tomto ohledu prohlášení o shodě.
Pokud částečně fluorované uhlovodíky obsažené v zařízení nebyly uvedeny na trh Unie před naplněním zařízení, od 1. ledna 2018 dovozci zařízení zajistí, aby byla každý rok do 31. března ověřena správnost dokumentace a prohlášení o shodě za předchozí kalendářní rok nezávislým auditorem. Auditor musí být:
a)
akreditován podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (21) nebo
b)
akreditován k ověřování finančních výkazů v souladu s právními předpisy dotčených členských států.
Výrobci a dovozci zařízení uvedeného v odstavci 1 uchovávají dokumentaci a prohlášení o shodě po dobu nejméně pěti let po uvedení zařízení na trh. Dovozci zařízení uvádějící na trh předem naplněná zařízení, pokud částečně fluorované uhlovodíky obsažené v těchto zařízeních nebyly uvedeny na trh Unie před naplněním zařízení, zajistí, aby byli zapsáni v rejstříku podle čl. 17 odst. 1 písm. e).
3. Vypracováním prohlášení o shodě výrobci a dovozci zařízení uvedeného v odstavci 1 přebírají odpovědnost za dodržení souladu s odstavci 1 a 2.
4. Komise pomocí prováděcích aktů stanoví podrobná pravidla související s prohlášením o shodě a ověřením nezávislým auditorem podle odst. 2 druhého pododstavce tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
KAPITOLA IV
SNIŽOVÁNÍ MNOŽSTVÍ ČÁSTEČNĚ FLUOROVANÝCH UHLOVODÍKŮ UVÁDĚNÝCH NA TRH
Článek 15
Snižování množství částečně fluorovaných uhlovodíků uváděných na trh
1. Komise zajistí, aby množství částečně fluorovaných uhlovodíků, které mají výrobci a dovozci právo každoročně uvést na trh v Unii, nepřekročilo maximální množství vypočítané pro příslušný rok podle přílohy V.
Výrobci a dovozci zajistí, aby množství částečně fluorovaných uhlovodíků vypočítané podle přílohy V, které každý z nich uvede na trh, nepřekročilo kvótu, jež jim byla přidělena podle čl. 16 odst. 5 nebo převedena podle článku 18.
2. Tento článek se nepoužije na výrobce ani dovozce menšího množství částečně fluorovaných uhlovodíků než 100 tun ekvivalentu CO2 ročně.
Tento článek se dále nepoužije na tyto kategorie částečně fluorovaných uhlovodíků:
a)
částečně fluorované uhlovodíky dovezené do Unie za účelem zneškodnění;
b)
částečně fluorované uhlovodíky používané výrobcem jako vstupní suroviny nebo dodávané přímo výrobcem nebo dovozcem podnikům k použití jako vstupní suroviny;
c)
částečně fluorované uhlovodíky, které jsou dodávány přímo výrobcem nebo dovozcem podnikům a určeny k vývozu z Unie, pokud tyto uhlovodíky nejsou následně poskytnuty před vývozem jiné straně v Unii;
d)
částečně fluorované uhlovodíky, které jsou dodávány přímo výrobcem nebo dovozcem pro použití ve vojenském zařízení;
e)
částečně fluorované uhlovodíky, které jsou dodávány přímo výrobcem nebo dovozcem podniku, který je používá k leptání polovodičového materiálu nebo čištění komor pro chemické pokovování srážením kovových par v odvětví výroby polovodičů;
f)
od 1. ledna 2018 částečně fluorované uhlovodíky, které jsou dodávány přímo výrobcem nebo dovozcem podniku vyrábějícímu inhalátory odměřených dávek pro podávání složek léčivých přípravků.
3. Tento článek a články 16, 18, 19 a 25 se rovněž vztahují na částečně fluorované uhlovodíky obsažené v předem smíšených polyolech.
4. Ve výjimečných případech může Komise při zohlednění cílů tohoto nařízení a na odůvodněnou žádost příslušného orgánu členského státu povolit prostřednictvím prováděcích aktů výjimku v trvání až čtyř let, kterou se z požadavku na kvóty podle odstavce 1 vyjmou částečně fluorované uhlovodíky pro použití v určitých aplikacích nebo určitých kategoriích výrobků nebo zařízení, pokud je prokázáno, že:
a)
pro tyto konkrétní aplikace, výrobky nebo zařízení nejsou k dispozici alternativy, nebo je nelze z technických či bezpečnostních důvodů použít; a
b)
dostatečné dodávky částečně fluorovaných uhlovodíků nelze zajistit, aniž by to vyžadovalo nepřiměřené náklady.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
Článek 16
Přidělování kvót pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh
1. Do 31. října 2014 Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví pro každého výrobce a dovozce, který oznámí údaje podle článku 6 nařízení (ES) č. 842/206, referenční hodnotu na základě ročního průměru množství částečně fluorovaných uhlovodíků, která výrobce nebo dovozce oznámil jako uvedená na trh od roku 2009 do roku 2012. Referenční hodnoty se vypočítají podle přílohy V tohoto nařízení.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24 tohoto nařízení.
2. Výrobci a dovozci, kteří neoznámili uvedení na trh částečně fluorovaných uhlovodíků podle článku 6 nařízení (ES) č. 842/2006 za referenční období uvedené v odstavci 1 tohoto článku, mohou formou prohlášení oznámit svůj záměr uvádět částečně fluorované uhlovodíky na trh v následujícím roce.
V tomto prohlášení, které se zasílá Komisi, musí být uvedeny typy částečně fluorovaných uhlovodíků, které mají být uvedeny na trh, a jejich předpokládaná množství.
Komise oznámí lhůtu pro předložení těchto prohlášení. Před předložením prohlášení podle odstavců 2 a 4 tohoto článku se podniky zaregistrují v rejstříku stanoveném v článku 17 tohoto nařízení.
3. Komise do 31. října 2017 a poté jednou za tři roky přepočítá referenční hodnoty pro výrobce a dovozce uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku na základě ročního průměru množství částečně fluorovaných uhlovodíků zákonně uvedených na trh od 1. ledna 2015 a oznámených podle článku 19 pro roky, pro něž jsou k dispozici. Komise tyto referenční hodnoty stanoví prostřednictvím prováděcích aktů.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
4. Výrobci a dovozci, pro které byly stanoveny referenční hodnoty, mohou formou prohlášení oznámit další předpokládaná množství postupem stanoveným v odstavci 2.
5. Komise přidělí každému výrobci a dovozci kvóty pro uvedení částečně fluorovaných uhlovodíků na trh v každém roce počínaje rokem 2015, k čemuž použije mechanismus přidělování stanovený v příloze VI.
Kvóty se přidělují pouze výrobcům nebo dovozcům, kteří jsou usazeni v Unii nebo kteří zmocnili výhradního zástupce usazeného v Unii pro účely dodržování požadavků tohoto nařízení. Uvedený výhradní zástupce může být tentýž, který byl zmocněn podle článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 (22).
Výhradní zástupce musí plnit všechny povinnosti výrobců a dovozců podle tohoto nařízení.
Článek 17
Rejstřík
1. Komise do 1. ledna 2015 zřídí elektronický rejstřík kvót pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh (dále jen „rejstřík“) a zajistí jeho provoz.
Registrace v rejstříku je povinná pro:
a)
výrobce a dovozce, kterým byla přidělena kvóta částečně fluorovaných uhlovodíků pro uvedení na trh podle čl. 16 odst. 5;
b)
podniky, kterým je převedena kvóta podle článku 18;
c)
výrobce a dovozce oznamující svůj záměr předložit prohlášení podle čl. 16 odst. 2;
d)
výrobce a dovozce dodávající nebo podniky přijímající částečně fluorované uhlovodíky pro účely uvedené v čl. 15 odst. 2 druhém pododstavci písm. a) až f);
e)
dovozce zařízení uvádějící na trh předem naplněná zařízení, pokud částečně fluorované uhlovodíky obsažené v těchto zařízeních nebyly uvedeny na trh Unie před naplněním tohoto zařízení podle článku 14.
Registrace probíhá na základě žádosti předložené Komisi v souladu s postupy stanovenými Komisí.
2. Komise může v nezbytném rozsahu prostřednictvím prováděcích aktů zajistit bezproblémové fungování rejstříku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
3. Komise zajistí, aby zaregistrovaní výrobci a dovozci byli prostřednictvím tohoto rejstříku informováni o přidělené kvótě a o všech jejích změnách během období přidělování.
4. Příslušné orgány členských států, včetně celních orgánů, mají do rejstříku přístup pro informační účely.
Článek 18
Převod kvót a povolení využívat kvóty pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků v dovezeném zařízení na trh
1. Výrobce nebo dovozce, pro nějž byla stanovena referenční hodnota podle čl. 16 odst. 1 nebo 3 a kterému byla přidělena kvóta podle čl. 16 odst. 5, smí tuto kvótu na všechna nebo libovolná množství převést v rejstříku podle čl. 17 odst. 1 jinému výrobci nebo dovozci v Unii nebo jinému výrobci nebo dovozci, kterého v Unii zastupuje výhradní zástupce uvedený v čl. 16 odst. 5 druhém a třetím pododstavci.
2. Výrobce nebo dovozce, který získal kvótu podle čl. 16 odst. 1 a 3 nebo jemuž byla kvóta převedena podle odstavce 1 tohoto článku, může oprávnit jiný podnik, aby jeho kvótu použil pro účely článku 14.
Výrobce nebo dovozce, který získal kvótu výhradně na základě prohlášení podle čl. 16 odst. 2, může oprávnit jiný podnik, aby použil jeho kvótu pro účely článku 14 pouze tehdy, dodá-li opravňující výrobce nebo dovozce fyzicky odpovídající množství částečně fluorovaných uhlovodíků.
Pro účely článků 15 a 16 a čl. 19 odst. 1 a 6 se předpokládá, že příslušná množství částečně fluorovaných uhlovodíků jsou uvedena na trh opravňujícím výrobcem nebo dovozcem v okamžiku oprávnění. Komise může požádat opravňujícího výrobce nebo dovozce o předložení důkazu o aktivní činnosti, pokud jde o dodávky částečně fluorovaných uhlovodíků.
KAPITOLA V
PODÁVÁNÍ ZPRÁV
Článek 19
Podávání zpráv o výrobě, dovozu, vývozu, používání vstupních surovin a zneškodňování látek uvedených v přílohách I a II
1. Každý výrobce, dovozce a vývozce, který během předchozího kalendářního roku vyrobil, dovezl nebo vyvezl nejméně jednu metrickou tunu nebo 100 tun ekvivalentu CO2 fluorovaných skleníkových plynů a plynů uvedených v příloze II, oznámí do 31. března 2015 a následně každý rok Komisi údaje uvedené v příloze VII ke každé z těchto látek za daný kalendářní rok. Tento odstavec se použije rovněž na podniky získávající kvótu podle čl. 18 odst. 1.
2. Každý podnik, který během předchozího kalendářního roku zneškodnil nejméně jednu metrickou tunu nebo 1 000 tun ekvivalentu CO2 fluorovaných skleníkových plynů a plynů uvedených v příloze II, oznámí do 31. března 2015 a následně každý rok Komisi údaje uvedené v příloze VII ke každé z těchto látek za daný kalendářní rok.
3. Každý podnik, který během předchozího kalendářního roku použil jako vstupní surovinu nejméně 1 000 tun ekvivalentu CO2 fluorovaných skleníkových plynů, oznámí do 31. března 2015 a následně každý rok Komisi údaje uvedené v příloze VII ke každé z těchto látek za daný kalendářní rok.
4. Každý podnik, který během předchozího kalendářního roku uvedl na trh nejméně 500 tun ekvivalentu CO2 fluorovaných skleníkových plynů a plynů uvedených v příloze II obsažených ve výrobcích či v zařízení, oznámí do 31. března 2015 a následně každý rok Komisi údaje uvedené v příloze VII ke každé z těchto látek za daný kalendářní rok.
5. Každý dovozce zařízení uvádějící na trh předem naplněná zařízení, pokud částečně fluorované uhlovodíky obsažené v těchto zařízeních nebyly uvedeny na trh Unie před naplněním zařízení, předloží Komisi ověřovací dokument vydaný podle čl. 14 odst. 2.
6. Každý podnik, který je povinen podle odstavce 1 oznámit uvedení nejméně 10 000 tun ekvivalentu CO2 částečně fluorovaných uhlovodíků na trh během předchozího kalendářního roku, musí do 30. června 2015 a následně každý rok navíc zajistit, aby přesnost údajů ověřil nezávislý auditor. Auditor musí být:
a)
akreditován podle směrnice 2003/87/ES; nebo
b)
akreditován pro ověřování finančních výkazů podle právních předpisů dotyčného členského státu.
Podnik ověřovací zprávu uchovává nejméně po dobu pěti let. Ověřovací zpráva musí být na vyžádání zpřístupněna příslušnému orgánu dotyčného členského státu a Komisi.
7. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit formát a způsoby předkládání zpráv uvedených v tomto článku.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 24.
8. Komise přijme příslušná opatření k ochraně důvěrnosti informací předložených podle tohoto článku.
Článek 20
Shromažďování údajů o emisích
Členské státy zavedou pro příslušné oblasti uvedené v tomto nařízení systémy podávání zpráv s cílem získávat v možné míře údaje o emisích.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 21
Přezkum
1. Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 22, kterými aktualizuje přílohy I, II a IV na základě nových hodnotících zpráv panelu přijatých Mezivládním panelem pro změnu klimatu nebo nových zpráv panelu pro vědecká hodnocení zřízeného Montrealským protokolem, týkajících se potenciálu globálního oteplování látek uvedených na seznamu.
2. Komise sleduje uplatňování a účinky tohoto nařízení na základě informací o uvádění plynů uvedených v přílohách I a II na trh, které jí jsou oznamovány podle článku 19, a o emisích fluorovaných skleníkových plynů zpřístupněných podle článku 20 a na základě veškerých příslušných informací získaných od členských států.
Komise zveřejní do 31. prosince 2020 zprávu o dostupnosti částečně fluorovaných uhlovodíků na trhu Unie.
Do 31. prosince 2022 zveřejní komplexní zprávu o účincích tohoto nařízení obsahující zejména:
a)
prognózy další poptávky po částečně fluorovaných uhlovodících do roku 2030 a v dalších letech;
b)
posouzení potřeby dalších opatření Unie a členských států s ohledem na stávající a nové mezinárodní závazky, které se týkají snižování emisí fluorovaných skleníkových plynů;
c)
přehledu evropských a mezinárodních norem, vnitrostátních bezpečnostních předpisů a stavebních předpisů členských států, které se týkají přechodu na alternativní chladiva;
d)
přezkumu dostupnosti technicky proveditelných a nákladově efektivních alternativ k výrobkům a zařízením obsahujícím fluorované skleníkové plyny pro výrobky a zařízení, které nejsou uvedeny v příloze III, a to s ohledem na energetickou účinnost.
3. Do 1. července 2017 zveřejní Komise zprávu posuzující zákaz podle bodu 13 přílohy III, v níž zváží zejména dostupnost nákladově efektivních, technicky proveditelných, energeticky účinných a spolehlivých alternativ ke sdruženým centrálním chladicím systémům uvedeným v daném ustanovení. S ohledem na tuto zprávu Komise případně předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na změnu bodu 13 přílohy III.
4. Do 1. července 2020 zveřejní Komise zprávu posuzující, zda existují nákladově efektivní, technicky proveditelné, energeticky účinné a spolehlivé alternativy, které umožňují nahrazení fluorovaných skleníkových plynů v nových druhotných spínacích zařízeních středního napětí a nových malých dělených klimatizačních systémech s jednou vnitřní jednotkou, a případně předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na změnu seznamu uvedeného v příloze III.
5. Do 1. července 2017 zveřejní Komise zprávu posuzující způsob přidělování kvót, včetně dopadu přidělování kvót zdarma, náklady na provádění tohoto nařízení v členských státech a případně možnou mezinárodní dohodu o částečně fluorovaných uhlovodících. S ohledem na tuto zprávu Komise případně předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh za účelem:
a)
změny způsobu přidělování kvót;
b)
stanovení vhodného způsobu rozdělování jakýchkoli případných příjmů.
6. Do 1. ledna 2017 zveřejní Komise zprávu o přezkumu právních předpisů Unie týkajících se školení fyzických osob, pokud jde o bezpečné nakládání s alternativními chladivy, která mají nahradit nebo omezit používání fluorovaných skleníkových plynů, a případně předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na změnu příslušných právních předpisů Unie.
Článek 22
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 12 odst. 15 a čl. 21 odst. 1 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 10. června 2014. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o další pětiletá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomocí uvedená v čl. 12 odst. 15 a čl. 21 odst. 1 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 12 odst. 15 a čl. 21 odst. 1 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 23
Konzultační fórum
Při provádění tohoto nařízení zajistí Komise vyváženou účast zástupců členských států, zástupců občanské společnosti, včetně environmentálních organizací, zástupců výrobců, provozovatelů a certifikovaných osob. Za tímto účelem zřídí konzultační fórum, v rámci něhož by se tyto strany setkávaly a poskytovaly Komisi poradenství a odborné znalosti v souvislosti s prováděním tohoto nařízení, zejména pokud jde o dostupnost alternativ k fluorovaným skleníkovým plynům, včetně environmentálních, technických, ekonomických a bezpečnostních aspektů jejich používání. Jednací řád konzultačního fóra stanoví Komise a zveřejní jej.
Článek 24
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 25
Sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy tato ustanovení oznámí Komisi do 1. ledna 2017 a neprodleně jí oznámí veškeré následné změny, které se jich týkají.
2. Podnikům, které překročily své kvóty pro uvádění částečně fluorovaných uhlovodíků na trh přidělené podle čl. 16 odst. 5 nebo převedené podle článku 18, lze poté, co bylo překročení zjištěno, kromě uložení sankcí uvedených v odstavci 1 tohoto článku rovněž přidělit pouze sníženou kvótu na období přidělování.
Snížené množství je vypočteno jako 200 % množství, o které byla kvóta překročena. Je-li snížené množství vyšší než množství, jež má být podle čl. 16 odst. 5 přiděleno jako kvóta na období přidělování poté, co bylo překročení zjištěno, není na dané období přidělování přidělena žádná kvóta a kvóta na následující období přidělování je obdobně snižována tak dlouho, dokud není odečteno celé množství.
Článek 26
Zrušení
Nařízení (ES) č. 842/2006 se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2015, aniž je dotčeno dodržování požadavků uvedeného nařízení v souladu s harmonogramem v něm stanoveným.
Nařízení (ES) č. 1493/2007, (ES) č. 1494/2007, (ES) č. 1497/2007, (ES) č. 1516/2007, (ES) č. 303/2008, (ES) č. 304/2008, (ES) č. 305/2008, (ES) č. 306/2008, (ES) č. 307/2008 a (ES) č. 308/2008 však zůstávají v platnosti a nadále se používají, pokud a dokud nejsou zrušena prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů Komise přijatých v souladu s tímto nařízením.
Odkazy na nařízení (ES) č. 842/2006 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VIII.
Článek 27
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
REGLAMENTO (UE) No 517/2014 DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 16 de abril de 2014
sobre los gases fluorados de efecto invernadero y por el que se deroga el Reglamento (CE) no 842/2006
(Texto pertinente a efectos del EEE)
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 192, apartado 1,
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Previa transmisión del proyecto de acto legislativo a los Parlamentos nacionales,
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (1),
Previa consulta al Comité de las Regiones,
De conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (2),
Considerando lo siguiente:
(1)
El cuarto informe de evaluación del Grupo Intergubernamental de Expertos sobre el Cambio Climático (IPCC) de la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climático (CMNUCC), en la que es Parte la Unión (3), indicaba que, sobre la base de los datos científicos existentes, los países desarrollados deberían reducir para 2050 las emisiones de gases de efecto invernadero entre un 80 y un 95 % por debajo de los niveles de 1990, a fin de limitar el cambio climático a un aumento de la temperatura de 2 °C y, de ese modo, evitar efectos climáticos indeseables.
(2)
Para alcanzar este objetivo, la Comisión Europea ha adoptado una Hoja de ruta hacia una economía hipocarbónica competitiva en 2050, de la que el Consejo tomó nota en sus conclusiones de 17 de mayo de 2011, y que recibió la aprobación del Parlamento Europeo en su resolución de 15 de marzo de 2012. En esa Hoja de ruta, la Comisión expuso una vía rentable para lograr la necesaria reducción de las emisiones totales de la Unión de aquí a 2050. Dicha Hoja de ruta establece las contribuciones necesarias en seis ámbitos sectoriales. Las emisiones distintas del CO2 (incluidos los gases fluorados de efecto invernadero, pero con exclusión de las emisiones que no son de CO2 procedentes de la agricultura) deben reducirse en un 72-73 % de aquí a 2030 y en un 70-78 % de aquí a 2050, respecto a los niveles de 1990. Basándose en el año de referencia de 2005, es necesario conseguir una reducción de las emisiones distintas del CO2, excepto las procedentes de la agricultura, del 60-61 % para 2030. Se estimó que en 2005 las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero fueron de 90 millones de toneladas (Mt) equivalentes de CO2. Una reducción del 60 % significa que las emisiones deberían reducirse a aproximadamente 35 Mt equivalentes de CO2 de aquí a 2030. Habida cuenta de que, sobre la base de la plena aplicación de la legislación vigente de la Unión, se estima que las emisiones de 2030 serían de 104 Mt equivalentes de CO2, sería necesaria una disminución adicional de aproximadamente 70 Mt equivalentes de CO2.
(3)
El informe de la Comisión de 26 de septiembre de 2011 sobre la aplicación, los efectos y la adecuación del Reglamento (CE) no 842/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (4) concluía que las actuales medidas de contención, si se aplican plenamente, tienen potencial para reducir las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero. En consecuencia, estas medidas deben mantenerse y clarificarse sobre la base de la experiencia adquirida en su aplicación. Algunas medidas deberían ampliarse también a otros equipos en que se usan cantidades sustanciales de gases fluorados de efecto invernadero, tales como los camiones y remolques frigoríficos. La obligación de establecer y mantener registros de los aparatos que contienen dichos gases debe abarcar también la aparamenta eléctrica. Dada la importancia de las medidas de contención al final de la vida útil de los productos y equipos que contienen gases fluorados de efecto invernadero, los Estados miembros deben tener en cuenta el valor de los sistemas de responsabilidad del productor y fomentar su instauración, atendiendo a las mejores prácticas existentes.
(4)
Dicho informe también llegaba a la conclusión de que se puede hacer más para reducir las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero de la Unión, en particular evitando el uso de esos gases cuando existan tecnologías alternativas seguras y eficientes desde el punto de vista energético con un impacto nulo o menor sobre el clima. Es rentable una disminución para 2030 de hasta dos tercios de las emisiones de 2010 porque en numerosos sectores se dispone de alternativas comprobadas.
(5)
La Resolución del Parlamento Europeo, de 14 de septiembre de 2011, sobre un enfoque global con respecto a las emisiones antropogénicas de gases distintos al CO2 que afectan al clima acogió favorablemente el compromiso de la Unión de apoyar las medidas relativas a los hidrofluorocarburos en el marco del Protocolo de Montreal relativo a las sustancias que agotan la capa de ozono («Protocolo de Montreal») como un ejemplo excelente de un enfoque no basado en el mercado para reducir las emisiones de gases de efecto invernadero. Dicha Resolución pedía igualmente que se estudiase la manera de promover una reducción gradual inmediata de los hidrofluorocarburos a escala internacional por medio del Protocolo de Montreal.
(6)
Con el fin de fomentar la utilización de tecnologías con un impacto reducido o nulo sobre el clima, la formación de las personas físicas que lleven a cabo actividades en relación con gases fluorados de efecto invernadero debe incluir información sobre las tecnologías que sirvan para sustituir y reducir el uso de gases fluorados de efecto invernadero. Puesto que ciertos sustitutos de gases fluorados de efecto invernadero empleados en productos y aparatos para sustituir y reducir el uso de dichos gases pueden ser tóxicos o inflamables, o presentarse en alto grado de presurización, la Comisión debe estudiar la legislación existente de la Unión que trate de la formación de personas físicas a efectos de manipulación segura de refrigerantes alternativos y, en su caso, presentar al Parlamento Europeo y al Consejo una propuesta legislativa que modifique la legislación pertinente de la Unión.
(7)
Los programas de certificación y formación deben establecerse o adaptarse teniendo en cuenta los ya establecidos con arreglo al Reglamento (CE) no 842/2006 y podrían integrarse en los sistemas de formación profesional.
(8)
Para garantizar la coherencia con los requisitos de supervisión y de presentación de informes en el marco de la CMNUCC y con la Decisión 4/CMP.7 de la Conferencia de las Partes en calidad de reunión de las Partes del Protocolo de Kioto de la CMNUCC, adoptado por la 7a Conferencia de las Partes contratantes de la CMNUCC, celebrada en Durban el 11 de diciembre de 2011, los potenciales de calentamiento atmosférico deben calcularse en términos del potencial de calentamiento atmosférico a lo largo de cien años de un kilogramo de gas en relación con un kilogramo de CO2. Siempre que sea posible, el cálculo debe basarse en el cuarto informe de evaluación adoptado por el IPCC.
(9)
El control efectivo de las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero resulta fundamental para hacer un seguimiento de los avances hacia la consecución de los objetivos de reducción de emisiones así como para evaluar los efectos del presente Reglamento. La utilización de datos coherentes y de alta calidad al notificar las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero es esencial para garantizar la calidad de la notificación de esas emisiones. El establecimiento por los Estados miembros de sistemas de notificación de emisiones de gases fluorados de efecto invernadero permitiría asegurar la coherencia con el Reglamento (UE) no 525/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo (5). Los datos relativos a las fugas de gases fluorados de efecto invernadero de aparatos recogidos por las empresas con arreglo al presente Reglamento podrían servir para mejorar sustancialmente dichos sistemas de notificación de emisiones. En ese sentido, debería ser posible controlar la coherencia de los datos empleados para derivar las emisiones y mejorar los enfoques basados en cálculos, consiguiéndose así, en los inventarios nacionales de gases de efecto invernadero, una mejor estimación de las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero.
(10)
Dado que existen alternativas adecuadas, la actual prohibición del uso de hexafluoruro de azufre para la fundición de magnesio y el reciclado de aleaciones de fundición de magnesio deben ampliarse a las instalaciones que usan menos de 850 kg de hexafluoruro de azufre al año. Del mismo modo, con un período de transición adecuado, debe prohibirse el uso de refrigerantes con muy alto potencial de calentamiento atmosférico de 2 500 o más, para la revisión o el mantenimiento de aparatos de refrigeración con una carga igual o superior a 40 toneladas equivalentes de CO2.
(11)
En los casos en que se disponga de alternativas adecuadas para el uso de determinados gases fluorados de efecto invernadero, deben introducirse prohibiciones a la comercialización de nuevos aparatos de refrigeración, aire acondicionado y protección contra incendios que contengan dichas sustancias o cuyo funcionamiento dependa de ellas. Cuando no haya alternativas técnicas viables o no pueda recurrirse a ellas por motivos técnicos o de seguridad, o cuando el recurso a dichas alternativas pueda acarrear costes desproporcionados, la Comisión debe estar facultada para autorizar que se levante una prohibición, a fin de permitir la comercialización de tales productos y aparatos durante un período limitado. A la luz de la futura evolución técnica, conviene que la Comisión siga evaluando las prohibiciones relativas a la comercialización de nuevos equipos de aparamenta de media tensión para distribución secundaria y para nuevos sistemas partidos individuales y pequeños de aire acondicionado.
(12)
Debe permitirse que se comercialicen los aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero si sus emisiones totales de gases de efecto invernadero, teniendo en cuenta índices realistas de fugas y recuperación, son inferiores, durante su ciclo de vida, a las que se producirían a partir de un aparato equivalente sin gases fluorados de efecto invernadero que tenga el mayor consumo de energía permitido según las medidas pertinentes de aplicación adoptadas en el ámbito de la Directiva 2009/125/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (6). La revisión periódica y oportuna de dichas medidas de aplicación, en consonancia con lo indicado en esa Directiva, ayudaría a garantizar que tales medidas sigan siendo eficaces y apropiadas.
(13)
Se ha señalado que la reducción gradual de las cantidades de hidrofluorocarburos que pueden comercializarse es la forma más efectiva y rentable de reducir las emisiones de estas sustancias a largo plazo.
(14)
A fin de aplicar la reducción progresiva de las cantidades de hidrofluorocarburos que pueden comercializarse en la Unión, la Comisión debe asignar cuotas individuales a los distintos productores e importadores para comercializar hidrofluorocarburos, a fin de que no se supere el límite cuantitativo general de comercialización de hidrofluorocarburos. A fin de proteger la integridad de la reducción gradual de las cantidades de hidrofluorocarburos comercializadas, deben computarse, a efectos del sistema de cuotas de la Unión, los hidrofluorocarburos contenidos en aparatos. Cuando los hidrofluorocarburos contenidos en aparatos no hayan sido comercializados antes de la carga de los aparatos, se debe exigir una declaración de conformidad a fin de acreditar que tales hidrofluorocarburos se computan a efectos del sistema de cuotas de la Unión.
(15)
En un principio, el cálculo de los valores de referencia y la asignación de cuotas a cada uno de los productores e importadores debe basarse en las cantidades de hidrofluorocarburos comercializadas que hayan notificado durante el período de referencia comprendido entre 2009 y 2012. No obstante, para no excluir a los pequeños operadores, el 11 % del límite cuantitativo general debe reservarse a los importadores y productores que no hayan comercializado una cantidad igual o superior a una tonelada de gases fluorados de efecto invernadero en el período de referencia.
(16)
La Comisión debe recalcular periódicamente los valores de referencia y las cuotas, para garantizar que se permite a las empresas continuar sus actividades sobre la base de los volúmenes medios que hayan comercializado en los últimos años.
(17)
El proceso de fabricación de algunos gases fluorados puede generar importantes emisiones de otros gases fluorados de efecto invernadero producidas como subproductos. Dichas emisiones de subproductos deben eliminarse o recuperarse para un uso subsiguiente, como condición para comercializar gases fluorados de efecto invernadero.
(18)
La Comisión debe garantizar que esté establecido un registro electrónico para gestionar las cuotas, la comercialización de hidrofluorocarburos y la presentación de informes, incluidos los relativos a aparatos comercializados, en particular, cuando estos hayan sido precargados con hidrofluorocarburos que no se hayan comercializado antes de la carga, y que por tanto requieren una comprobación, mediante una declaración de conformidad y una comprobación subsiguiente por terceros, de que las cantidades de hidrofluorocarburos se computan con arreglo al sistema de cuotas de la Unión.
(19)
Para mantener la flexibilidad del mercado de hidrofluorocarburos a granel, debe existir la posibilidad de transferir cuotas asignadas sobre la base de valores de referencia a otro productor o importador en la Unión o a otro productor o importador representado en la Unión por un representante exclusivo.
(20)
A fin de hacer posible la supervisión de la efectividad del presente Reglamento, el ámbito de aplicación de las actuales obligaciones de notificación debe hacerse extensivo a otras sustancias fluoradas que tengan un considerable potencial de calentamiento atmosférico o que puedan sustituir a los gases fluorados de efecto invernadero que figuran en el anexo I. Por la misma razón, deben notificarse asimismo la destrucción de gases fluorados de efecto invernadero y la importación en la Unión de estos gases cuando estén contenidos en productos y aparatos. Conviene fijar umbrales mínimos a fin de evitar una carga administrativa desproporcionada, en particular para las pequeñas y medianas empresas y las microempresas.
(21)
La Comisión debe hacer un seguimiento continuo de los efectos de la reducción de las cantidades de hidrofluorocarburos comercializadas, incluidos sus efectos en la oferta de aparatos en que el uso de hidrofluorocarburos se traduciría en unas emisiones del ciclo de vida menores que si se utilizara una tecnología alternativa. La Comisión debe elaborar, antes de 2020, un informe sobre la disponibilidad de los hidrofluorocarburos en el mercado de la Unión. La Comisión debe llevar a cabo una revisión completa antes de 2022, a tiempo para adaptar las disposiciones del presente Reglamento, a la luz de su aplicación y de las novedades y compromisos internacionales que surjan, y proponer, en su caso, nuevas medidas de reducción.
(22)
A fin de garantizar condiciones uniformes de ejecución del presente Reglamento, deben conferirse a la Comisión competencias de ejecución. Dichas competencias deben ejercerse de conformidad con el Reglamento (UE) no 182/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (7).
(23)
A fin de modificar algunos elementos no esenciales del presente Reglamento, deben delegarse en la Comisión los poderes para adoptar actos con arreglo al artículo 290 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea («TFUE»). Reviste especial importancia que la Comisión lleve a cabo las consultas oportunas durante la fase preparatoria, en particular con expertos. Al preparar y redactar los actos delegados, la Comisión debe garantizar que los documentos pertinentes se transmitan al Parlamento Europeo y al Consejo de manera simultánea, oportuna y adecuada.
(24)
Dado que el presente Reglamento se adopta de conformidad con el artículo 192, apartado 1, del TFUE, no impide a los Estados miembros mantener o adoptar medidas protectoras más estrictas que sean compatibles con el TFUE. Con arreglo al artículo 193 del TFUE los Estados miembros han de notificar a la Comisión cualquiera de estas medidas.
(25)
El presente Reglamento modifica y complementa el objeto del Reglamento (CE) no 842/2006, que, por tanto, debe ser derogado. No obstante, a fin de garantizar una fácil transición del antiguo al nuevo sistema, procede disponer que los Reglamentos (CE) no 1493/2007 (8), (CE) no 1494/2007 (9), (CE) no 1497/2007 (10), (CE) no 1516/2007 (11), (CE) no 303/2008 (12), (CE) no 304/2008 (13), (CE) no 305/2008 (14), (CE) no 306/2008 (15), (CE) no 307/2008 (16) y (CE) no 308/2008 (17) de la Comisión se mantengan en vigor y sigan aplicándose, a menos que se deroguen mediante actos delegados o de ejecución adoptados por la Comisión con arreglo al presente Reglamento.
(26)
Dado que los objetivos del presente Reglamento no pueden ser alcanzados de manera suficiente por los Estados miembros, sino que, debido a la naturaleza transfronteriza de los problemas medioambientales abordados y los efectos del presente Reglamento en el comercio interior de la Unión y el exterior, pueden lograrse mejor a escala de la Unión, esta puede adoptar medidas, de acuerdo con el principio de subsidiariedad establecido en el artículo 5 del Tratado de la Unión Europea. De conformidad con el principio de proporcionalidad establecido en el mismo artículo, el presente Reglamento no excede de lo necesario para alcanzar dichos objetivos.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
CAPÍTULO I
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 1
Objeto
El objetivo del presente Reglamento es proteger el medio ambiente mediante la reducción de las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero. En consecuencia, el presente Reglamento:
a)
establece normas sobre contención, uso, recuperación y destrucción de gases fluorados de efecto invernadero, así como sobre las medidas de acompañamiento conexas;
b)
establece condiciones a la comercialización de productos y aparatos específicos que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos;
c)
establece condiciones a usos específicos de gases fluorados de efecto invernadero, y
d)
fija límites cuantitativos para la comercialización de hidrofluorocarburos.
Artículo 2
Definiciones
A efectos del presente Reglamento se aplicarán las siguientes definiciones:
1) «gases fluorados de efecto invernadero»: hidrofluorocarburos, perfluorocarburos, hexafluoruro de azufre y otros gases de efecto invernadero que contienen flúor, enumerados en el anexo I, o mezclas que contengan cualquiera de esas sustancias;
2) «hidrofluorocarburos» o «HFC»: sustancias enumeradas en la sección 1 del anexo I, o mezclas que contengan alguna de esas sustancias;
3) «perfluorocarburos» o «PFC»: sustancias enumeradas en la sección 2 del anexo I, o mezclas que contengan alguna de esas sustancias;
4) «hexafluoruro de azufre» o «SF6»: sustancia enumerada en la sección 3 del anexo I, o mezclas que contengan esa sustancia;
5) «mezcla»: un fluido compuesto de dos o más sustancias, de las cuales al menos una es una sustancia enumerada en el anexo I o en el anexo II;
6) «potencial de calentamiento atmosférico» o «PCA»: potencial de calentamiento climático de un gas de efecto invernadero respecto al del dióxido de carbono (CO2), calculado en términos de potencial de calentamiento a lo largo de 100 años de un kilogramo de gas de efecto invernadero respecto al de un kilogramo de CO2, según lo dispuesto en los anexos I, II y IV, o, por lo que respecta a las mezclas, calculado según lo dispuesto en el anexo IV;
7) «tonelada o toneladas equivalentes de CO2»: cantidad de gases de efecto invernadero, expresada como el resultado del producto del peso de los gases de efecto invernadero en toneladas métricas por su potencial de calentamiento atmosférico;
8) «operador»: la persona física o jurídica que ejerza un poder real sobre el funcionamiento técnico de los productos y aparatos cubiertos por el presente Reglamento; un Estado miembro podrá, en situaciones específicas definidas, designar al propietario como responsable de las obligaciones que incumben al operador;
9) «uso»: utilización de gases fluorados de efecto invernadero en la producción, el mantenimiento o la revisión de productos y aparatos, incluida su recarga, o en otros procesos a los que se hace referencia en el presente Reglamento;
10) «comercialización»: suministro o puesta a disposición de terceros por primera vez en la Unión, mediante pago o gratuitamente, o bien uso por cuenta propia en el caso de un productor, e incluye el despacho aduanero para libre circulación en la Unión;
11) «aparato sellado herméticamente»: aparato en el que todas las partes que contengan gases fluorados de efecto invernadero estén sujetas mediante soldaduras, abrazaderas o una conexión permanente similar, la cual podrá contar con válvulas protegidas u orificios de salida protegidos que permitan una reparación o eliminación adecuadas y cuyo índice de fugas, determinado mediante ensayo, sea inferior a 3 gramos al año bajo una presión equivalente como mínimo al 25 % de la presión máxima permitida;
12) «recipiente»: producto concebido principalmente para transportar o almacenar gases fluorados de efecto invernadero;
13) «recipiente no recargable»: recipiente que no puede recargarse sin ser adaptado para ese fin, o que se comercializa sin que esté prevista su devolución para recargarse;
14) «recuperación»: recogida y almacenamiento de gases fluorados de efecto invernadero de los productos, incluidos los recipientes, y aparatos durante el mantenimiento o la revisión o antes de la eliminación de los productos o aparatos;
15) «reciclado»: uso de gases fluorados de efecto invernadero recuperados tras un procedimiento básico de limpieza;
16) «regeneración»: nuevo procesado de un gas fluorado de efecto invernadero recuperado para que presente un comportamiento equivalente al de una sustancia virgen, teniendo en cuenta su uso previsto;
17) «destrucción»: proceso de transformación o descomposición permanente de la totalidad o de la mayor parte de un gas fluorado de efecto invernadero en una o más sustancias estables que no sean gases fluorados de efecto invernadero;
18) «desmontaje»: parada y retirada definitivas de funcionamiento o utilización de un producto o parte de aparato que contenga gases fluorados de efecto invernadero;
19) «reparación»: restauración de productos o aparatos estropeados o con fugas, que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos, que incluyan una parte que contenga o se haya diseñado para contener dichos gases;
20) «instalación»: unión de al menos dos partes de aparato o de circuitos que contengan o se hayan diseñado para contener gases fluorados de efecto invernadero con el fin de montar un sistema en su lugar de funcionamiento, que implique unir conductos de gas de un sistema a fin de completar un circuito, independientemente de que sea necesario o no cargar el sistema tras el montaje;
21) «mantenimiento o revisión»: todas las actividades, excepto la recuperación con arreglo al artículo 8 y el control de fugas con arreglo al artículo 4 y al artículo 10, apartado 1, letra b), del presente Reglamento, que supongan acceder a los circuitos que contengan, o se hayan diseñado para contener, gases fluorados de efecto invernadero y, en particular, suministrar al sistema gases fluorados de efecto invernadero, retirar una o varias partes del circuito o aparato, volver a montar dos o más partes del circuito o aparato, así como reparar fugas;
22) «sustancia virgen»: sustancia que no ha sido utilizada previamente;
23) «fijo»: que normalmente no está en tránsito durante su funcionamiento e incluye aparatos portátiles de aire acondicionado para espacios cerrados;
24) «móvil»: que se encuentra normalmente en tránsito durante su funcionamiento;
25) «espuma monocomponente»: composición espumosa contenida en un único difusor de aerosol, en estado líquido, sin reaccionar o habiendo reaccionado solo parcialmente, y que se expande y endurece cuando sale del recipiente difusor;
26) «camión frigorífico»: vehículo de motor con una masa superior a 3,5 toneladas, diseñado y construido principalmente para el transporte de mercancías y equipado con una unidad refrigeradora;
27) «remolque frigorífico»: vehículo diseñado y construido para ser remolcado por un tractor o un camión, destinado principalmente al transporte de mercancías y equipado con una unidad refrigeradora;
28) «aerosol técnico»: difusor de aerosol utilizado para mantenimiento, reparación, limpieza, ensayo, desinsectación y fabricación de productos y aparatos, instalación de aparatos, y para otras aplicaciones;
29) «sistema de detección de fugas»: dispositivo calibrado mecánico, eléctrico o electrónico para la detección de fugas de gases fluorados de efecto invernadero que, en caso de detección, alerte al operador;
30) «empresa»: cualquier persona física o jurídica que:
a)
produce, usa, recupera, recoge, recicla, regenera o destruye gases fluorados de efecto invernadero;
b)
importa o exporta gases fluorados de efecto invernadero o productos y aparatos que contengan tales gases;
c)
comercializa gases fluorados de efecto invernadero o productos y aparatos que contengan tales gases o cuyo funcionamiento dependa de ellos;
d)
instala, revisa, mantiene, repara, realiza controles de fugas o desmonta aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos;
e)
es el operador de aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos;
f)
produce, importa, exporta, comercializa o destruye gases enumerados en el anexo II;
g)
comercializa productos o aparatos que contengan gases enumerados en el anexo II;
31) «materia prima»: todo gas fluorado de efecto invernadero o sustancia enumerada en el anexo II que sufra una transformación química en un proceso que cambie completamente su composición original y cuyas emisiones sean insignificantes;
32) «uso comercial»: uso a efectos de almacenamiento, exposición o distribución de productos, para su venta a usuarios finales, en venta al por menor y servicios alimentarios;
33) «aparato de protección contra incendios»: aparatos y sistemas utilizados en dispositivos de prevención o extinción de incendios, incluidos los extintores;
34) «ciclo Rankine con fluido orgánico»: ciclo que contiene gases fluorados de efecto invernadero condensables que convierten el calor de una fuente calorífica en energía para generar electricidad o energía mecánica;
35) «equipo militar»: armas, municiones y material de guerra destinados específicamente a fines militares, que resultan necesarios para la protección de intereses fundamentales de seguridad de los Estados miembros;
36) «aparamenta eléctrica»: aparatos de conexión y su combinación con los aparatos asociados de mando, medida, protección y regulación, así como conjuntos de dichos dispositivos y aparatos con las conexiones, accesorios, envolventes y soportes correspondientes, destinados a su uso en la generación, transporte, distribución y conversión de energía eléctrica;
37) «centrales frigoríficas multicompresor compactas»: sistemas con dos o más compresores que funcionan en paralelo y están conectados a uno o varios condensadores comunes y a un cierto número de dispositivos de refrigeración, como expositores, muebles frigoríficos, congeladores o a cámaras frigoríficas de conservación;
38) «circuito refrigerante primario de sistemas en cascada»: circuito primario de sistemas indirectos de temperatura media, en los que la combinación de dos o más circuitos separados de refrigeración se conecta en series de modo que el circuito primario absorbe el calor del condensador del circuito secundario para la temperatura intermedia;
39) «sistemas partidos simples de aire acondicionado»: sistemas para aire acondicionado en espacios cerrados que se componen de una unidad exterior y otra interior, conectadas por tubería de refrigeración y necesitan instalación en el lugar de uso.
CAPÍTULO II
CONTENCIÓN
Artículo 3
Prevención de las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero
1. Estará prohibida la liberación intencional de gases fluorados de efecto invernadero a la atmósfera cuando no sea técnicamente necesaria para el uso previsto.
2. Los operadores de aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero deberán tomar precauciones para evitar la liberación no intencional (en lo sucesivo, «fuga») de dichos gases. Deberán adoptar todas las medidas técnica y económicamente viables para minimizar las fugas de gases fluorados de efecto invernadero.
3. Cuando se detecte una fuga de gases fluorados de efecto invernadero, los operadores velarán por que los aparatos se reparen sin demora injustificada.
Cuando un aparato deba someterse a control de fugas según lo dispuesto en el artículo 4, apartado 1, y se haya reparado una fuga en el aparato, los operadores velarán por que el aparato sea revisado por personas físicas certificadas, en el plazo de un mes tras la reparación, a fin de verificar que esta ha sido efectiva.
4. Las personas físicas que lleven a cabo las tareas a que se refiere el artículo 10, apartado 1, letras a) a c), estarán certificadas de conformidad con el artículo 10, apartados 4 y 7, y adoptarán medidas preventivas para evitar las fugas de gases fluorados de efecto invernadero.
Las empresas que lleven a cabo la instalación, revisión, mantenimiento, reparación o desmontaje de los aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras a) a d), estarán certificadas de conformidad con el artículo 10, apartados 6 y 7, y adoptarán medidas preventivas para evitar las fugas de gases fluorados de efecto invernadero.
Artículo 4
Control de fugas
1. Los operadores de aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades equivalentes a 5 toneladas de CO2 o más no incluidos en espumas velarán por que dichos equipos sean objeto de control de fugas.
No estarán sujetos a control de fugas, de conformidad con el presente artículo, los aparatos, sellados herméticamente que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades inferiores a 10 toneladas equivalentes de CO2, siempre que tales aparatos lleven etiquetas que indiquen que están sellados herméticamente.
La aparamenta eléctrica no estará sujeta a control de fugas, de conformidad con el presente artículo, siempre que cumpla una de las siguientes condiciones:
a)
que presente un índice de fugas, determinado mediante ensayo, inferior a un 0,1 % al año, según la especificación técnica del fabricante, y esté etiquetada en consecuencia;
b)
que esté equipada de un dispositivo de control de la presión o la densidad, o
c)
que contenga menos de 6 kg de gases fluorados de efecto invernadero.
2. El apartado 1 se aplicará a los operadores de los siguientes aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero:
a)
aparatos fijos de refrigeración;
b)
aparatos fijos de aire acondicionado;
c)
bombas de calor fijas;
d)
aparatos fijos de protección contra incendios;
e)
unidades de refrigeración de camiones y remolques frigoríficos;
f)
aparamenta eléctrica;
g)
ciclos Rankine con fluido orgánico.
Por lo que respecta a los aparatos a que se refiere el párrafo primero, letras a) a e), los controles serán efectuados por personas físicas certificadas con arreglo a las normas previstas en el artículo 10.
Como excepción a lo dispuesto en el párrafo primero del apartado 1, hasta el 31 de diciembre de 2016 no estarán sujetos a control de fugas los aparatos que contengan menos de 3 kg de gases fluorados de efecto invernadero o los aparatos sellados herméticamente que estén etiquetados en consecuencia y contengan menos de 6 kg de gases fluorados de efecto invernadero.
3. Los controles de fugas contemplados en el apartado 1 se efectuarán con las siguientes frecuencias:
a)
los aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades de 5 toneladas equivalentes de CO2 o más, pero de menos de 50 toneladas equivalentes de CO2, al menos cada doce meses, o, cuando se haya instalado en ellos un sistema de detección de fugas, al menos cada veinticuatro meses;
b)
los aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades de 50 toneladas equivalentes de CO2 o más, pero de menos de 500 toneladas equivalentes de CO2, al menos cada seis meses, o, cuando se haya instalado en ellos un sistema de detección de fugas, al menos cada doce meses;
c)
los aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades de 500 toneladas equivalentes de CO2 o más, al menos cada tres meses, o, cuando se haya instalado en ellos un sistema de detección de fugas, al menos cada seis meses.
4. Se considerará que se cumplen las obligaciones establecidas en el apartado 1, en relación con los aparatos de protección contra incendios a que se refiere el apartado 2, letra d), siempre que se satisfagan las dos condiciones siguientes:
a)
el régimen de inspecciones implantado cumple la norma ISO 14520 o la norma EN 15004, y
b)
el aparato de protección contra incendios se inspecciona con la frecuencia requerida en el apartado 3.
5. La Comisión podrá especificar, mediante actos de ejecución, los requisitos de los controles de fugas que deben llevarse a cabo de conformidad con el apartado 1 del presente artículo en lo que se refiere a cada tipo de aparatos contemplados en dicho apartado, determinar las partes del aparato que puedan sufrir fugas con mayor probabilidad y derogar los actos adoptados con arreglo al artículo 3, apartado 7, del Reglamento (CE) no 842/2006. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
Artículo 5
Sistemas de detección de fugas
1. Los operadores de los aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras a) a d), y que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades de 500 toneladas equivalentes de CO2 o más velarán por que el aparato se cuente con un sistema de detección de fugas que alerte al operador o a una empresa de mantenimiento de las eventuales fugas.
2. Los operadores de los aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras f) y g), y que contengan gases fluorados de efecto invernadero en cantidades de 500 toneladas equivalentes de CO2 o más, e instalados a partir del 1 de enero de 2017, velarán por que el aparato cuente con un sistema de detección de fugas que alerte al operador o a una empresa de mantenimiento de las eventuales fugas.
3. Los operadores de aquellos aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras a) a d) y g), que estén sujetos a los apartados 1 o 2 del presente artículo, velarán por que dichos sistemas de detección de fugas sean objeto de control al menos cada doce meses para garantizar su funcionamiento adecuado.
4. Los operadores de aquellos aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letra f), que estén sujetos al apartado 2 del presente artículo, velarán por que dichos sistemas de detección de fugas sean objeto de control al menos cada seis meses para garantizar su funcionamiento adecuado.
Artículo 6
Registros
1. Los operadores de aquellos aparatos que deban someterse a control de fugas con arreglo al artículo 4, apartado 1, establecerán y mantendrán respecto a cada parte de dichos aparatos un registro que especifique los siguientes datos:
a)
la cantidad y el tipo de los gases fluorados de efecto invernadero instalados;
b)
las cantidades de gases fluorados de efecto invernadero que se hayan añadido durante la instalación, el mantenimiento o la revisión o que se deban a fugas;
c)
si las cantidades de gases fluorados de efecto invernadero instalados han sido recicladas o regeneradas, incluyendo el nombre y la dirección del centro de reciclado o regeneración y, en su caso, el número de certificado;
d)
la cantidad de gases fluorados de efecto invernadero recuperados;
e)
la identidad de la empresa que haya instalado, revisado, efectuado el mantenimiento y, en su caso, las reparaciones o el desmontaje de los aparatos, incluyendo en su caso el número de su certificado;
f)
las fechas y resultados de los controles que se lleven a cabo con arreglo al artículo 4, apartados 1 a 3;
g)
si los aparatos se han desmontado, las medidas tomadas para recuperar y eliminar los gases fluorados de efecto invernadero.
2. A menos que los registros a que se refiere el apartado 1 se almacenen en una base de datos creada por las autoridades competentes de los Estados miembros, se aplicará lo siguiente:
a)
los operadores contemplados en el apartado 1 conservarán los registros que se mencionan en dicho apartado durante al menos cinco años;
b)
las empresas que lleven a cabo las actividades mencionadas en el apartado 1, letra e), por cuenta de los operadores deberán conservar copia de los registros que se mencionan en dicho apartado durante al menos cinco años.
La autoridad competente del Estado miembro interesado o la Comisión podrán acceder, previa solicitud, a los registros a que se refiere el apartado 1. En la medida en que dichos registros contengan información medioambiental, se aplicará, según corresponda, la Directiva 2003/4/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (18) o el Reglamento (CE) no 1367/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (19).
3. A efectos de lo dispuesto en el artículo 11, apartado 4, las empresas que suministren gases fluorados de efecto invernadero establecerán registros con la información pertinente de los compradores de gases fluorados de efecto invernadero, incluyendo los datos siguientes:
a)
número de los certificados de los compradores, y
b)
las respectivas cantidades compradas de gases fluorados de efecto invernadero.
Las empresas que suministren gases fluorados de efecto invernadero conservarán dichos registros durante al menos cinco años.
Las empresas que suministren gases fluorados de efecto invernadero pondrán dichos registros a disposición de la autoridad competente del Estado miembro interesado o de la Comisión, previa solicitud. En la medida en que los registros contengan información medioambiental, se aplicará, según proceda, la Directiva 2003/4/CE o el Reglamento (CE) no 1367/2006.
4. La Comisión podrá determinar, mediante actos de ejecución, el formato de los registros a que se refieren los apartados 1 y 3 del presente artículo y especificar cómo deben establecerse y mantenerse. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
Artículo 7
Emisiones de gases fluorados de efecto invernadero en relación con la producción
1. Los productores de compuestos fluorados adoptarán todas las precauciones necesarias para limitar las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero, en la mayor medida posible, durante
a)
la producción,
b)
el transporte, y
c)
el almacenamiento.
El presente artículo se aplicará asimismo en caso de producción de gases fluorados de efecto invernadero como subproductos.
2. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 11, apartado 1, se prohibirá la comercialización de los gases fluorados de efecto invernadero y de los gases enumerados en el anexo II, a menos que los productores o importadores, según corresponda, aporten en el momento de la comercialización pruebas de que el trifluorometano producido como subproducto durante el proceso de fabricación, incluso durante la fabricación de las materias primas para su producción, ha sido destruido o recuperado para un uso subsiguiente, con arreglo a las mejores técnicas disponibles.
Este requisito se empezará a aplicar a partir del 11 de junio de 2015.
Artículo 8
Recuperación
1. Los operadores de aparatos fijos o unidades de refrigeración en camiones y remolques frigoríficos, que contengan gases fluorados de efecto invernadero no contenidos en espumas velarán por que la recuperación de esos gases sea realizada por personas físicas que sean titulares de los certificados pertinentes contemplados en el artículo 10, de modo que estos gases sean reciclados, regenerados o destruidos.
Esta obligación se aplicará a los operadores de cualquiera de los aparatos siguientes:
a)
circuitos de refrigeración de los aparatos de refrigeración, aire acondicionado y bomba de calor fijos;
b)
circuitos de refrigeración de las unidades de refrigeración de camiones y remolques frigoríficos;
c)
aparatos fijos que contengan disolventes a base de gases fluorados de efecto invernadero;
d)
aparatos fijos de protección contra incendios;
e)
conmutadores eléctricos fijos.
2. La empresa que utilice un recipiente de un gas fluorado de efecto invernadero dispondrá, justo antes de eliminar dicho recipiente, lo necesario para la recuperación de los eventuales gases residuales con el fin de garantizar su reciclado, regeneración o destrucción.
3. Los operadores de los productos y aparatos no enumerados en el apartado 1 que contengan gases fluorados de efecto invernadero, incluyendo los aparatos móviles, dispondrán lo necesario para que, en la medida en que sea técnicamente factible y que no genere costes desproporcionados, personas físicas debidamente cualificadas recuperen los gases, de modo que sean reciclados, regenerados o destruidos, o dispondrán lo necesario para la destrucción de los mismos sin recuperación previa.
La recuperación de los gases fluorados de efecto invernadero de aparatos de aire acondicionado de vehículos de carretera ajenos al ámbito de aplicación de la Directiva 2006/40/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (20) será llevada a cabo por personas físicas debidamente cualificadas.
Para la recuperación de gases fluorados de efecto invernadero de aparatos de aire acondicionado de vehículos de motor cubiertos por la Directiva 2006/40/CE, se considerará que están debidamente cualificadas solo aquellas personas físicas que posean un certificado de formación con arreglo al artículo 10, apartado 2.
Artículo 9
Sistemas de responsabilidad de los productores
Sin perjuicio de la legislación vigente de la Unión, los Estados miembros fomentarán el desarrollo de sistemas de responsabilidad de los productores a efectos de la recuperación de los gases fluorados de efecto invernadero y de su reciclado, regeneración o destrucción.
Los Estados miembros facilitarán información a la Comisión sobre las acciones emprendidas en virtud del párrafo primero.
Artículo 10
Formación y certificación
1. Los Estados miembros establecerán o adaptarán, sobre la base de los requisitos mínimos contemplados en el apartado 5, programas de certificación que incluyan procesos de evaluación. Los Estados miembros velarán por que se ofrezca formación a las personas físicas que desempeñen las siguientes tareas:
a)
instalación, revisión, mantenimiento, reparación o desmontaje de los aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras a) a f);
b)
controles de fugas de los aparatos a que se refiere el artículo 4, apartado 2, letras a) a e), tal como se establece en el artículo 4, apartado 1;
c)
recuperación de gases fluorados de efecto invernadero con arreglo al artículo 8, apartado 1.
2. Los Estados miembros velarán por que se ofrezcan programas de formación a las personas físicas que se encarguen de la recuperación de los gases fluorados de efecto invernadero de los aparatos de aire acondicionado de los vehículos de motor cubiertos por la Directiva 2006/40/CE, sobre la base de los requisitos mínimos contemplados en el apartado 5.
3. Los programas de certificación y la formación contemplados en los apartados 1 y 2 incluirán los elementos siguientes:
a)
reglamentación y normas técnicas aplicables;
b)
prevención de las emisiones;
c)
recuperación de los gases fluorados de efecto invernadero;
d)
manipulación segura de los aparatos del tipo y tamaño correspondientes al certificado;
e)
información sobre las tecnologías pertinentes para sustituir o reducir el uso de gases fluorados de efecto invernadero y la manera segura de manipularlos.
4. Los certificados según los programas de certificación contemplados en el apartado 1 se expedirán a condición de que los solicitantes hayan completado con éxito un proceso de evaluación establecido de conformidad con los apartados 1, 3 y 5.
5. Los requisitos mínimos de los programas de certificación serán los establecidos en los Reglamentos (CE) no 303/2008 a (CE) no 306/2008 y los contemplados en el apartado 12. Los requisitos mínimos de las certificaciones de formación serán los establecidos en el Reglamento (CE) no 307/2008 y los contemplados en el apartado 12. Estos requisitos mínimos especificarán, para cada tipo de aparato contemplado en los apartados 1 y 2, las competencias prácticas y los conocimientos teóricos exigibles, según el caso, diferenciando las distintas actividades de que se trate, así como las condiciones para el reconocimiento mutuo de certificados y de certificaciones de formación.
6. Los Estados miembros establecerán o adaptarán programas de certificación, sobre la base de los requisitos mínimos contemplados en el apartado 5, para las personas jurídicas que lleven a cabo la instalación, revisión, mantenimiento, reparación o desmontaje de los aparatos enumerados en el artículo 4, apartado 2, letras a) a d), por cuenta de terceros.
7. Los certificados y las certificaciones de formación existentes, expedidos según lo dispuesto en el Reglamento (CE) no 842/2006, mantendrán su validez con arreglo a las condiciones conforme a las cuales fueron originalmente expedidos.
8. Los Estados miembros velarán por que todas las personas físicas que sean titulares de certificados expedidos en el marco de los programas de certificación contemplados en los apartados 1 y 7 tengan acceso a la información relativa a cada uno de los extremos siguientes:
a)
tecnologías a que se refiere el apartado 3, letra e), y
b)
requisitos reglamentarios existentes para trabajar con aparatos que contengan refrigerantes alternativos a los gases fluorados de efecto invernadero.
9. Los Estados miembros velarán por que se ofrezca formación a las personas físicas que deseen actualizar sus conocimientos en relación con las materias a que se refiere el apartado 3.
10. El 1 de enero de 2017 a más tardar, los Estados miembros notificarán a la Comisión sus programas de certificación y formación.
Los Estados miembros reconocerán los certificados y certificaciones de formación expedidos en los demás Estados miembros con arreglo al presente artículo. No limitarán la libertad de prestación de servicios ni la libertad de establecimiento porque un certificado haya sido expedido en otro Estado miembro.
11. Toda empresa que asigne una tarea de las contempladas en el apartado 1, a otra empresa, adoptará las medidas oportunas para cerciorarse de que esta última posee los certificados necesarios para las tareas de que se trate con arreglo a lo dispuesto en el presente artículo.
12. Si, a efectos de la aplicación del presente artículo, resultara necesario dar un enfoque más armonizado a la formación y a la certificación, la Comisión, mediante actos de ejecución, adaptará y actualizará los requisitos mínimos en lo que respecta a las cualificaciones y conocimientos de que se trate, especificará las modalidades de certificación o acreditación y las condiciones para el reconocimiento mutuo y derogará los actos adoptados con arreglo al artículo 5, apartado 1, del Reglamento (CE) no 842/2006. Dichos actos de ejecución se adoptarán con arreglo al procedimiento de examen contemplado en el artículo 24. Al ejercer la facultad que le confiere el presente apartado, la Comisión tendrá en cuenta los correspondientes sistemas de cualificación o certificación existentes.
13. La Comisión podrá, mediante actos de ejecución, determinar el formato de la notificación a que se refiere el apartado 10 del presente artículo y podrá derogar actos adoptados con arreglo al artículo 5, apartado 5, del Reglamento (CE) no 842/2006. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
14. Cuando las obligaciones previstas en el presente artículo en relación con la expedición de certificaciones y la impartición de formación impliquen cargas desproporcionadas para un Estado miembro en razón de la pequeña magnitud de su población y de la consiguiente falta de demanda de dichas certificación y formación, el cumplimiento de esas obligaciones podrá efectuarse mediante el reconocimiento de certificados expedidos por otros Estados miembros.
Los Estados miembros que apliquen el presente apartado informarán a la Comisión, la cual informará a los demás Estados miembros.
15. Nada de lo previsto en el presente artículo impedirá que los Estados miembros establezcan nuevos programas de certificación y formación para aparatos distintos de los contemplados en el apartado 1.
CAPÍTULO III
COMERCIALIZACIÓN Y CONTROL DEL USO
Artículo 11
Restricciones de comercialización
1. La comercialización de productos y aparatos enumerados en el anexo III, a excepción de los equipos militares, estará prohibida a partir de la fecha especificada en dicho anexo, diferenciando, cuando proceda, según el tipo o el potencial de calentamiento atmosférico de los gases fluorados de efecto invernadero que contengan.
2. La prohibición establecida en el apartado 1 no se aplicará a los aparatos respecto de los cuales se haya establecido, en los requisitos de diseño ecológico adoptados en virtud de la Directiva 2009/125/CE, que, debido a la mayor eficiencia energética durante su funcionamiento, las emisiones equivalentes de CO2 durante su ciclo de vida serían inferiores a las derivadas de aparatos equivalentes que cumplieran los requisitos pertinentes de diseño ecológico y no contuvieran hidrofluorocarburos.
3. Previa solicitud motivada de una autoridad competente de un Estado miembro y teniendo en cuenta los objetivos del presente Reglamento, la Comisión podrá autorizar de modo excepcional, mediante actos de ejecución, una exención de hasta cuatro años, para permitir la comercialización de los productos y aparatos enumerados en el anexo III que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos, en caso de que se haya demostrado que:
a)
para un producto específico o una parte de aparato, o para una categoría específica de productos o aparatos, no se dispone de alternativas o no se puede recurrir a ellas por motivos técnicos o de seguridad, o
b)
el uso de alternativas técnicamente viables y seguras genera costes desproporcionados.
Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
4. A efectos de realizar la instalación, la revisión, el mantenimiento o la reparación de aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de estos gases y que requieran alguno de los tipos de certificación del artículo 10, los gases fluorados de efecto invernadero solo podrán venderse a empresas que dispongan de las certificaciones correspondientes de conformidad con el artículo 10, y solo estas empresas podrán comprarlos, o bien podrán venderse a empresas que empleen a personas titulares de un certificado o de una certificación de formación con arreglo al artículo 10, apartados 2 y 5, y solo estas empresas podrán comprarlos. El presente apartado no impedirá que empresas sin certificado que no desempeñen las actividades recogidas en el la primera frase de presente apartado puedan recoger, transportar o entregar gases fluorados de efecto invernadero.
5. Los aparatos que no estén herméticamente sellados y que estén cargados con gases fluorados de efecto invernadero solo podrán venderse al usuario final cuando se aporten pruebas de que la instalación será realizada por una empresa certificada con arreglo a lo dispuesto en el artículo 10.
6. Basándose en los datos disponibles de los Estados miembros, la Comisión recabará información sobre códigos, normas o legislación internos de los Estados miembros referentes a tecnologías de sustitución que utilicen alternativas a los gases fluorados de efecto invernadero en aparatos de refrigeración, aire acondicionado y bombas de calor, y en espumas.
La Comisión publicará un informe de síntesis relativo a la información recogida con arreglo al párrafo primero, a más tardar el 1 de enero de 2017.
Artículo 12
Etiquetado e información sobre el producto y el aparato
1. Los productos y aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero o cuyo funcionamiento dependa de ellos no se comercializarán si no han sido etiquetados. Este precepto se aplicará solamente a:
a)
aparatos de refrigeración;
b)
aparatos de aire acondicionado;
c)
bombas de calor;
d)
aparatos de protección contra incendios;
e)
aparamenta eléctrica;
f)
difusores de aerosol que contengan gases fluorados de efecto invernadero, a excepción de los inhaladores dosificadores destinados a suministro de ingredientes farmacéuticos;
g)
todos los recipientes de gases fluorados de efecto invernadero;
h)
disolventes a base de gases fluorados de efecto invernadero;
i)
ciclos Rankine con fluido orgánico.
2. Los productos o aparatos sujetos a una exención con arreglo al artículo 11, apartado 3, llevarán etiquetas que lo indiquen y que informen de que solo pueden utilizarse para los fines para los cuales se ha obtenido la exención en virtud de dicho artículo.
3. La etiqueta exigida con arreglo al apartado 1 deberá contener la información siguiente:
a)
información de que el producto o aparato contiene gases fluorados de efecto invernadero o de que su funcionamiento depende de ellos;
b)
la designación industrial aceptada de los gases fluorados de efecto invernadero o, si no se dispone de tal designación, la denominación química;
c)
a partir del 1 de enero de 2017, la cantidad de gases fluorados de efecto invernadero incluidos en el producto o aparato, expresada en peso y en equivalente de CO2, o la cantidad de gases fluorados de efecto invernadero para la cual haya sido diseñado el aparato, y el potencial de calentamiento atmosférico de esos gases.
La etiqueta exigida con arreglo al apartado 1 deberá contener la información siguiente, según proceda:
a)
una referencia a que los gases fluorados de efecto invernadero están contenidos en un aparato sellado herméticamente;
b)
una referencia a que la aparamenta eléctrica presenta un índice de fugas, determinado mediante ensayo, inferior a un 0,1 % al año, según lo indicado en la especificación técnica del fabricante.
4. La etiqueta será claramente legible e indeleble y deberá colocarse:
a)
junto a los orificios de salida para recarga o recuperación de los gases fluorados de efecto invernadero, o
b)
sobre la parte de los productos o aparatos que contenga los gases fluorados de efecto invernadero.
La etiqueta estará escrita en las lenguas oficiales del Estado miembro en que vaya a comercializarse el producto o aparato.
5. No se comercializarán las espumas ni los polioles premezclados que contengan gases fluorados de efecto invernadero a menos que estos gases estén identificados con una etiqueta que utilice la designación industrial aceptada o, si no se dispone de tal designación, la denominación química. La etiqueta indicará con claridad que la espuma o los polioles premezclados contienen gases fluorados de efecto invernadero.
En el caso de los paneles de espuma aislante, esta información figurará de forma clara e indeleble en la superficie de los mismos.
6. Los gases fluorados de efecto invernadero regenerados o reciclados se etiquetarán con la indicación de que la sustancia ha sido regenerada o reciclada, la información sobre el número de lote y el nombre y la dirección del centro de regeneración o reciclado.
7. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para su destrucción se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a su destrucción.
8. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para su exportación directa se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a la exportación directa.
9. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para ser usados en equipos militares se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a ese fin.
10. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para mordentado de material semiconductor o para limpieza de cámaras de deposición química en fase de vapor en el sector de fabricación de semiconductores se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a ese fin.
11. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para ser usados como materia prima se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a ser usado como materia prima.
12. Los gases fluorados de efecto invernadero comercializados para producir inhaladores dosificadores para el suministro de ingredientes farmacéuticos se etiquetarán con la indicación de que el contenido del recipiente está exclusivamente destinado a ese fin.
13. La información mencionada en los apartados 3 y 5 se incluirá en los manuales de instrucciones de los productos y aparatos de que se trate.
En el caso de los productos y aparatos que contengan gases fluorados de efecto invernadero con un potencial de calentamiento atmosférico igual o superior a 150, esta información también deberá incluirse en las descripciones utilizadas para la publicidad.
14. La Comisión podrá determinar, mediante actos de ejecución, el formato de las etiquetas a las que se hace referencia en los apartados 1 y 4 a 12 y podrá derogar actos adoptados con arreglo al artículo 7, apartado 3, del Reglamento (CE) no 842/2006. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
15. La Comisión estará facultada para adoptar actos delegados, de conformidad con el artículo 22, por los que se modifiquen los requisitos de etiquetado establecidos en los apartados 4 a 12, cuando proceda, a la vista de la evolución comercial o tecnológica.
Artículo 13
Control del uso
1. Estará prohibido el uso de hexafluoruro de azufre en la fundición de magnesio y en el reciclado de aleaciones de fundición de magnesio.
En lo que respecta a las instalaciones que usen una cantidad de hexafluoruro de azufre inferior a 850 kg al año, en lo que atañe a la fundición de magnesio y en el reciclado de aleaciones de fundición de magnesio, esta prohibición solo se aplicará a partir del 1 de enero de 2018.
2. Estará prohibido el uso de hexafluoruro de azufre para llenar los neumáticos de los vehículos.
3. Quedará prohibido a partir del 1 de enero de 2020 el uso de gases fluorados de efecto invernadero con un potencial de calentamiento atmosférico igual o superior a 2 500, para revisar o efectuar el mantenimiento de aparatos de refrigeración con un tamaño de carga de 40 toneladas equivalentes de CO2 o más.
El presente apartado no se aplicará a equipos militares ni a aparatos destinados a enfriar productos a temperaturas por debajo de - 50 °C.
Hasta el 1 de enero de 2030, la prohibición contemplada en el párrafo primero no se aplicará a las dos categorías de gases fluorados de efecto invernadero siguientes:
a)
los gases fluorados de efecto invernadero regenerados, con un potencial de calentamiento atmosférico igual o superior a 2 500, usados para el mantenimiento o la revisión de aparatos de refrigeración existentes, siempre que dichos gases hayan sido etiquetados de conformidad con lo dispuesto en el artículo 12, apartado 6;
b)
los gases fluorados de efecto invernadero reciclados, con un potencial de calentamiento atmosférico igual o superior a 2 500, usados para el mantenimiento o la revisión de aparatos de refrigeración existentes, siempre que dichos gases se hayan recuperado de tales aparatos. Estos gases reciclados solo podrán ser usados por la empresa que haya realizado la recuperación como parte del mantenimiento o la revisión, o por la empresa para la que se haya realizado la recuperación como parte del mantenimiento o la revisión.
La prohibición contemplada en el párrafo primero no se aplicará a aparatos de refrigeración para los cuales se haya autorizado una exención con arreglo a lo dispuesto en el artículo 11, apartado 3.
Artículo 14
Precarga de aparatos con hidrofluorocarburos
1. Desde el 1 de enero de 2017, los aparatos de refrigeración, aire acondicionado y bombas de calor cargados con hidrofluorocarburos no serán comercializados salvo que los hidrofluorocarburos cargados en estos aparatos se computen dentro del sistema de cuota a que hace referencia el capítulo IV.
2. Al comercializar los aparatos precargados a que se refiere el apartado 1, los fabricantes e importadores de aparatos se asegurarán de que el cumplimiento de lo dispuesto en el apartado 1 esté plenamente documentado, y emitirán una declaración de conformidad a este respecto.
A partir del 1 de enero de 2018, en caso de que los hidrofluorocarburos contenidos en los aparatos no hayan sido comercializados antes de la carga de los aparatos, los importadores de esos aparatos se asegurarán de que la exactitud de la documentación y de la declaración de conformidad sea verificada anualmente a más tardar a 31 de marzo para el año civil anterior, por un auditor independiente. Dicho auditor estará:
a)
acreditado con arreglo a la Directiva 2003/87/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (21), o
b)
acreditado para verificar los estados financieros con arreglo a la legislación del Estado miembro de que se trate.
Los fabricantes e importadores de los aparatos a que se refiere el apartado 1 guardarán la documentación y la declaración de conformidad durante un período de al menos cinco años después de la comercialización de dicho aparato. Los importadores de aparatos que comercialicen aparatos precargados, en caso de que los hidrofluorocarburos contenidos en ellos no hayan sido comercializados antes de la carga del aparato, se asegurarán de estar registrados con arreglo a lo dispuesto en el artículo 17, apartado 1, letra e).
3. Al emitir la declaración de conformidad, los fabricantes e importadores de los aparatos a que se refiere el apartado 1 asumirán la responsabilidad del cumplimiento de lo dispuesto en los apartados 1 y 2.
4. La Comisión, mediante actos de ejecución, determinará las reglas concretas sobre la declaración de conformidad y la verificación por el auditor independiente a que se hace referencia en el apartado 2, párrafo segundo, del presente artículo. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
CAPÍTULO IV
REDUCCIÓN DE LA CANTIDAD DE HIDROFLUOROCARBUROS COMERCIALIZADOS
Artículo 15
Reducción de la cantidad de hidrofluorocarburos comercializados
1. La Comisión velará por que la cantidad de hidrofluorocarburos que los productores e importadores tengan derecho a comercializar en la Unión cada año no supere la cantidad máxima para el año en cuestión, calculada de conformidad con el anexo V.
Los productores e importadores velarán por que la cantidad de hidrofluorocarburos calculada de conformidad con el anexo V que cada uno de ellos comercialice no exceda de la cuota que le haya sido asignada respectivamente de conformidad con el artículo 16, apartado 5, o transferida de conformidad con el artículo 18.
2. El presente artículo no se aplicará a los productores o importadores de menos de 100 toneladas equivalentes de CO2 de hidrofluorocarburos al año.
El presente artículo no se aplicará tampoco a las categorías de hidrofluorocarburos siguientes:
a)
hidrofluorocarburos importados en la Unión para ser destruidos;
b)
hidrofluorocarburos usados por un productor en aplicaciones como materia prima o directamente suministrados por un productor o un importador a empresas para ser usados en aplicaciones como materia prima;
c)
hidrofluorocarburos directamente suministrados por un productor o importador a empresas para ser exportados fuera de la Unión, siempre que tales hidrofluorocarburos no sean puestos después a disposición de ningún tercero dentro de la Unión, antes de la exportación;
d)
hidrofluorocarburos directamente suministrados por un productor o importador para uso en equipos militares;
e)
hidrofluorocarburos directamente suministrados por un productor o importador a una empresa que los use para el mordentado de material semiconductor o la limpieza de cámaras de deposición química en fase de vapor en el sector de la fabricación de semiconductores;
f)
desde el 1 de enero de 2018 en adelante, hidrofluorocarburos directamente suministrados por un productor o importador a una empresa que produzca inhaladores dosificadores para suministro de ingredientes farmacéuticos.
3. El presente artículo y los artículos 16, 18, 19 y 25 serán aplicables también a los hidrofluorocarburos contenidos en polioles premezclados.
4. Previa solicitud motivada de una autoridad competente de un Estado miembro y teniendo en cuenta los objetivos del presente Reglamento, la Comisión podrá, con carácter excepcional, autorizar, mediante actos de ejecución, una exención temporal de hasta cuatro años para excluir del requisito de cuota previsto en el apartado 1 los hidrofluorocarburos que vayan a ser usados en aplicaciones específicas, o a categorías específicas de productos o aparatos, cuando se haya demostrado que:
a)
para esas aplicaciones, productos o aparatos en particular, no se dispone de alternativas o no puede recurrirse a ellas por motivos técnicos o de seguridad, y
b)
no puede asegurarse un suministro suficiente de hidrofluorocarburos sin que ello genere costes desproporcionados.
Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
Artículo 16
Asignación de cuotas de comercialización de hidrofluorocarburos
1. A más tardar el 31 de octubre de 2014, la Comisión determinará, mediante actos de ejecución, respecto a cada productor o importador que haya notificado datos con arreglo al artículo 6 del Reglamento (CE) no 842/2006, un valor de referencia basado en la media anual de las cantidades de hidrofluorocarburos que el productor o importador haya notificado haber comercializado entre 2009 y 2012. Los valores de referencia se calcularán de conformidad con el anexo V del presente Reglamento.
Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
2. Los productores e importadores que no hayan notificado ninguna comercialización con hidrofluorocarburos, de conformidad con el artículo 6 del Reglamento (CE) no 842/2006 respecto al período de referencia contemplado en el apartado 1 podrán declarar su intención de comercializar hidrofluorocarburos en el año siguiente.
La declaración deberá dirigirse a la Comisión, especificando los tipos de hidrofluorocarburos y las cantidades que se prevé comercializar.
La Comisión publicará un anuncio de la fecha límite para la presentación de estas declaraciones. Antes de presentar una declaración con arreglo a lo dispuesto en los apartados 2 y 4 del presente artículo, las empresas se inscribirán en el registro contemplado en el artículo 17.
3. A más tardar el 31 de octubre de 2017, y posteriormente cada tres años, la Comisión recalculará los valores de referencia de los productores e importadores a que se refieren los apartados 1 y 2, del presente artículo sobre la base de la media anual de las cantidades de hidrofluorocarburos legalmente comercializadas desde el 1 de enero de 2015, según se hayan notificado con arreglo al artículo 19 para los años disponibles. La Comisión determinará esos valores de referencia mediante actos de ejecución.
Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
4. Los productores e importadores respecto a los que se hayan determinado valores de referencia podrán declarar cantidades adicionales previstas con arreglo al procedimiento establecido en el apartado 2.
5. La Comisión asignará cuotas de comercialización de hidrofluorocarburos a cada productor e importador para cada año a partir del año 2015, aplicando el mecanismo de asignación establecido en el anexo VI.
Solo se asignarán cuotas a los productores e importadores que estén establecidos dentro de la Unión o que hayan otorgado mandato a un representante exclusivo establecido dentro de la Unión a efectos del cumplimiento de los requisitos del presente Reglamento. El representante exclusivo podrá ser el mismo que el designado con arreglo al artículo 8 del Reglamento (CE) no 1907/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (22).
El representante exclusivo cumplirá todas las obligaciones previstas para productores e importadores en el presente Reglamento.
Artículo 17
Registro
1. A más tardar el 1 de enero de 2015, la Comisión creará un registro electrónico de cuotas de comercialización de hidrofluorocarburos, y garantizará su funcionamiento («el registro»).
La inscripción en el registro será obligatoria para:
a)
los productores e importadores a los que se haya asignado una cuota de comercialización de hidrofluorocarburos de conformidad con el artículo 16, apartado 5;
b)
las empresas a las que se transfiera una cuota de conformidad con el artículo 18;
c)
los productores e importadores que declaren su intención de presentar una declaración con arreglo al artículo 16, apartado 2;
d)
los productores e importadores que suministren hidrofluorocarburos a los efectos enumerados en el artículo 15, apartado 2, párrafo segundo, letras a) a f), o las empresas que los reciban a estos mismos efectos;
e)
los importadores de aparatos que comercialicen aparatos precargados, en caso de que los hidrofluorocarburos contenidos en ellos no hayan sido comercializados en el mercado de la Unión antes de la carga de dicho aparato, con arreglo a lo dispuesto en el artículo 14.
La inscripción se efectuará previa petición a la Comisión, con arreglo a los procedimientos que debe establecer la Comisión.
2. La Comisión podrá velar, en la medida de lo necesario y mediante actos de ejecución, por el buen funcionamiento del registro. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
3. La Comisión velará por que los productores e importadores registrados sean informados a través de dicho registro sobre la cuota asignada, así como sobre las eventuales modificaciones de la misma durante el período de asignación.
4. Las autoridades competentes de los Estados miembros, incluidas las autoridades aduaneras, tendrán acceso al registro con fines de información.
Artículo 18
Transferencia de cuotas y autorización de utilizar las cuotas para la comercialización de hidrofluorocarburos en aparatos importados
1. Todo productor o importador respecto al que se haya determinado un valor de referencia de conformidad con el artículo 16, apartados 1 o 3, y al que se haya asignado una cuota de conformidad con el artículo 16, apartado 5, podrá transferir dicha cuota, en el registro a que se refiere el artículo 17, apartado 1, en relación con la totalidad o una parte de las cantidades, a otro productor o importador de la Unión o a otro productor o importador que esté representado en la Unión por un representante exclusivo, tal como contempla el artículo 16, apartado 5, párrafos segundo y tercero.
2. Todo productor o importador que haya recibido su cuota con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16, apartados 1 y 3, o a quien se haya transferido una cuota con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del presente artículo, podrá autorizar a otra empresa a utilizar su cuota a los efectos del artículo 14.
Todo productor o importador que haya recibido su cuota exclusivamente sobre la base de una declaración con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16, apartado 2, únicamente podrá autorizar a otra empresa a utilizar su cuota a los efectos del artículo 14 si las cantidades correspondientes de hidrofluorocarburos son físicamente suministradas por el productor o importador que da la autorización.
A los efectos de los artículos 15 y 16 y del artículo 19, apartados 1 y 6, se considerará que el productor o importador que da la autorización ya ha comercializado las cantidades respectivas de hidrofluorocarburos en el momento de la autorización. La Comisión podrá exigir que el productor o importador que da la autorización demuestre que opera realmente en el suministro de hidrofluorocarburos.
CAPÍTULO V
PRESENTACIÓN DE INFORMES
Artículo 19
Notificación de la producción, importación, exportación, uso como materia prima y destrucción de sustancias enumeradas en los anexos I y II
1. A más tardar el 31 de marzo de 2015 y anualmente en lo sucesivo, cada productor, importador y exportador que haya producido, importado o exportado una cantidad igual o superior a una tonelada métrica o 100 toneladas equivalentes de CO2 de gases fluorados de efecto invernadero y gases enumerados en el anexo II durante el año civil precedente notificará a la Comisión los datos que se especifican en el anexo VII en relación con cada una de esas sustancias y ese año civil. El presente apartado se aplicará igualmente a las empresas que reciban cuota con arreglo a lo dispuesto en el artículo 18, apartado 1.
2. A más tardar el 31 de marzo de 2015 y anualmente en lo sucesivo, cada empresa que haya destruido durante el año civil precedente una cantidad igual o superior a una tonelada métrica o 1 000 toneladas equivalentes de CO2 de gases fluorados de efecto invernadero y gases enumerados en el anexo II notificará a la Comisión los datos que se especifican en el anexo VII en relación con cada una de esas sustancias y ese año civil.
3. A más tardar el 31 de marzo de 2015 y anualmente en lo sucesivo, cada empresa que haya usado una cantidad igual o superior a 1 000 toneladas equivalentes de CO2 de gases fluorados de efecto invernadero como materia prima durante el año civil precedente notificará a la Comisión los datos que se especifican en el anexo VII en relación con cada una de esas sustancias y ese año civil.
4. A más tardar el 31 de marzo de 2015 y anualmente en lo sucesivo, cada empresa que haya comercializado una cantidad igual o superior a 500 toneladas equivalentes de CO2 de gases fluorados de efecto invernadero y gases enumerados en el anexo II, contenidos en productos o aparatos, durante el año civil precedente notificará a la Comisión los datos que se especifican en el anexo VII en relación con cada una de esas sustancias y ese año civil.
5. Cada importador de aparatos que comercialice aparatos precargados, en caso de que los hidrofluorocarburos contenidos en ellos no hayan sido comercializados en el mercado de la Unión antes de la carga del aparato, presentará a la Comisión un documento de verificación expedido con arreglo a lo dispuesto en el artículo 14, apartado 2.
6. A más tardar el 30 de junio de 2015 y anualmente en lo sucesivo, cada empresa que, de conformidad con el apartado 1, deba notificar la comercialización de una cantidad igual o superior a 10 000 toneladas equivalentes de CO2 de hidrofluorocarburos durante el año civil precedente deberá asegurarse, además, de que la exactitud de los datos sea verificada por un auditor independiente. Dicho auditor estará:
a)
acreditado con arreglo a la Directiva 2003/87/CE, o
b)
acreditado para verificar estados financieros de acuerdo con la legislación del Estado miembro de que se trate.
La empresa deberá conservar el informe de verificación durante al menos cinco años. El informe de verificación se pondrá a disposición de la autoridad competente del Estado miembro interesado y de la Comisión, previa solicitud.
7. La Comisión podrá determinar, mediante actos de ejecución, el formato y los medios de transmisión de los informes a que se refiere el presente artículo.
Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 24.
8. La Comisión adoptará las medidas oportunas para proteger el carácter confidencial de los datos que le sean comunicados de conformidad con el presente artículo.
Artículo 20
Recopilación de datos sobre emisiones
Los Estados miembros establecerán sistemas de presentación de informes para los sectores pertinentes contemplados en el presente Reglamento, con el objetivo de obtener, en la medida de lo posible, datos sobre emisiones.
CAPÍTULO VI
DISPOSICIONES FINALES
Artículo 21
Revisión
1. La Comisión estará facultada para adoptar actos delegados, de conformidad con el artículo 22, con el fin de actualizar los anexos I, II y IV sobre la base de nuevos Informes de evaluación del IPCC adoptados por el Grupo Intergubernamental de Expertos sobre el Cambio Climático o de nuevos informes del Comité de Evaluación Científica (CEC) del Protocolo de Montreal sobre el potencial de calentamiento atmosférico de dichas sustancias.
2. La Comisión supervisará la aplicación y los efectos del presente Reglamento teniendo en cuenta la información relativa a la comercialización de los gases recogidos en los anexos I y II, notificada de conformidad con el artículo 19, y la relativa a las emisiones de gases fluorados de efecto invernadero, disponible de conformidad con el artículo 20, así como cualquier otra información pertinente que le remitan los Estados miembros.
A más tardar el 31 de diciembre de 2020, la Comisión publicará un informe sobre la disponibilidad de hidrofluorocarburos en el mercado de la Unión.
A más tardar el 31 de diciembre de 2022, la Comisión publicará un informe completo sobre los efectos del presente Reglamento, incluyendo en particular:
a)
una previsión de la demanda continua de hidrofluorocarburos hasta y después de 2030;
b)
una evaluación de la necesidad de una actuación ulterior por parte de la Unión y sus Estados miembros a la vista de los compromisos internacionales ya existentes y nuevos en relación con la reducción de emisiones de gases fluorados de efecto invernadero;
c)
un panorama de las normas europeas e internacionales, de la legislación interna sobre seguridad y de los códigos nacionales sobre construcción de los Estados miembros en relación con la transición a refrigerantes alternativos;
d)
una revisión de la disponibilidad de alternativas técnicamente viables y rentables a los productos y aparatos que contienen gases fluorados de efecto invernadero para productos y aparatos no enumerados en el anexo III, teniendo en cuenta la eficiencia energética.
3. A más tardar el 1 de julio de 2017, la Comisión publicará un informe de evaluación de la prohibición contemplada en el anexo III, punto 13, en que considere en particular la disponibilidad de alternativas, rentables, técnicamente viables, energéticamente eficaces y fiables a los centrales frigoríficas multicompresor compactas, múltiples a que se refiere dicha disposición. A la luz de este informe, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, si procede, una propuesta legislativa con objeto de modificar la disposición contemplada en el anexo III, punto 13.
4. A más tardar el 1 de julio de 2020, la Comisión publicará un informe en que evalúe si existen alternativas rentables, técnicamente viables, energéticamente eficientes y fiables que permitan sustituir los gases fluorados de efecto invernadero en los nuevos equipos de aparamenta de media tensión para distribución secundaria y en los nuevos sistemas partidos simples de aire acondicionado y presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, si procede, una propuesta legislativa con objeto de modificar la lista que figura en el anexo III.
5. A más tardar el 1 de julio de 2017, la Comisión publicará un informe en que evalúe el método de asignación de cuotas y trate en particular de los efectos de una asignación gratuita de cuotas, de los costes de la aplicación del presente Reglamento en los Estados miembros y de un posible acuerdo internacional, sobre hidrofluorocarburos, si procede. A la luz de dicho informe, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, si procede, una propuesta legislativa con objeto de:
a)
modificar el método de asignación de cuotas;
b)
establecer un método adecuado de distribución de posibles ingresos.
6. A más tardar el 1 de enero de 2017, la Comisión publicará un informe en que examine la legislación de la Unión relativa a la formación de personas físicas para el manejo seguro de refrigerantes alternativos a fin de sustituir o reducir el uso de gases fluorados de efecto invernadero y presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, si procede, una propuesta legislativa con objeto de modificar la legislación pertinente de la Unión.
Artículo 22
Ejercicio de la delegación
1. Se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados en las condiciones establecidas en el presente artículo.
2. Los poderes para adoptar actos delegados mencionados en el artículo 12, apartado 15, y el artículo 21, apartado 1, se otorgan a la Comisión por un período de cinco años a partir del 10 de junio de 2014. La Comisión elaborará un informe sobre la delegación de poderes a más tardar nueve meses antes de que finalice el período de cinco años. La delegación de poderes se prorrogará tácitamente por nuevos períodos de cinco años, excepto si el Parlamento Europeo o el Consejo se oponen a dicha prórroga a más tardar tres meses antes del final de cada período.
3. La delegación de poderes mencionada en el artículo 12, apartado 15, y el artículo 21, apartado 1, podrá ser revocada en cualquier momento por el Parlamento Europeo o por el Consejo. La decisión de revocación pondrá término a la delegación de los poderes que en ella se especifiquen. La decisión surtirá efecto al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea o en una fecha posterior indicada en la misma. No afectará a la validez de los actos delegados que ya estén en vigor.
4. Tan pronto como la Comisión adopte un acto delegado lo notificará simultáneamente al Parlamento Europeo y al Consejo.
5. Los actos delegados adoptados en virtud del artículo 12, apartado 15, y del artículo 21, apartado 1, entrarán en vigor únicamente si, en un plazo de dos meses desde su notificación al Parlamento Europeo y al Consejo, ni el Parlamento Europeo ni el Consejo formulan objeciones o si, antes del vencimiento de dicho plazo, tanto el uno como el otro informan a la Comisión de que no las formularán. El plazo se prorrogará dos meses a iniciativa del Parlamento Europeo o del Consejo.
Artículo 23
Foro consultivo
Al aplicar el presente Reglamento, la Comisión velará por asegurar una participación equilibrada de los representantes de los Estados miembros y los representantes de la sociedad civil, incluyendo organizaciones de protección del medio ambiente, representantes de fabricantes, operadores y personas certificadas. Con ese fin, la Comisión establecerá un Foro consultivo en que dichas partes se darán cita y ofrecerán a la Comisión su asesoramiento y experiencia respecto de la aplicación del presente Reglamento, en particular en lo referente a la disponibilidad de alternativas a los gases fluorados de efecto invernadero, incluyendo los aspectos medioambientales, técnicos, económicos y de seguridad de su uso. La Comisión establecerá y publicará el reglamento interno del Foro consultivo.
Artículo 24
Procedimiento de comité
1. La Comisión estará asistida por un comité. Dicho comité será un comité en el sentido del Reglamento (UE) no 182/2011.
2. En los casos en que se haga referencia al presente apartado, será de aplicación el artículo 5 del Reglamento (UE) no 182/2011. Si el comité no emite dictamen, la Comisión no adoptará el proyecto de acto de ejecución y se aplicará el artículo 5, apartado 4, párrafo tercero, del Reglamento (UE) no 182/2011.
Artículo 25
Sanciones
1. Los Estados miembros establecerán las normas relativas al régimen de sanciones aplicables en caso de infracción del presente Reglamento, y tomarán todas las medidas necesarias para garantizar su aplicación. Las sanciones previstas deberán ser eficaces, proporcionadas y disuasorias.
Los Estados miembros notificarán tales normas a la Comisión a más tardar el 1 de enero de 2017, así como cualquier modificación ulterior de las mismas en el plazo más breve posible.
2. Además de las sanciones a que se refiere el apartado 1, las empresas que hayan comercializado hidrofluorocarburos rebasando su cuota, que les hubiera sido asignada de conformidad con el artículo 16, apartado 5, o transferida de conformidad con el artículo 18, solo podrán recibir la asignación de una cuota reducida para el período de asignación siguiente a aquel en que se haya detectado el rebasamiento.
La cuantía de la reducción se calculará como el 200 % de la cuantía en la que se haya rebasado la cuota. Si la cuantía de la reducción es superior a la cuantía que se debería asignar con arreglo al artículo 16, apartado 5, como cuota para el período de asignación siguiente a aquel en que se haya detectado el rebasamiento, no se asignará ninguna cuota para ese período de asignación y las cuotas de los siguientes períodos de asignación se reducirán análogamente hasta que se haya deducido la cuantía total.
Artículo 26
Derogación
Queda derogado el Reglamento (CE) no 842/2006, con efecto a partir del 1 de enero de 2015, sin perjuicio del cumplimiento de los requisitos de dicho Reglamento con arreglo al calendario en él establecido.
No obstante, los Reglamentos (CE) no 1493/2007, (CE) no 1494/2007, (CE) no 1497/2007, (CE) no 1516/2007, (CE) no 303/2008, (CE) no 304/2008, (CE) no 305/2008, (CE) no 306/2008, (CE) no 307/2008 y (CE) no 308/2008 se mantendrán en vigor y seguirán aplicándose a menos que se deroguen mediante actos delegados o de ejecución adoptados por la Comisión en virtud del presente Reglamento.
Las referencias al Reglamento (CE) no 842/2006 se entenderán hechas al presente Reglamento y se leerán con arreglo a la tabla de correspondencias que figura en el anexo VIII.
Artículo 27
Entrada en vigor y fecha de aplicación
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable a partir del 1 de enero de 2015.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Estrasburgo, el 16 de abril de 2014.