ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 17. prosince 2012
o přistoupení Evropské unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží
(2013/5/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním, která byla následně přejmenována na Úmluvu o ochraně mořského prostředí a pobřežní oblasti Středomoří (dále jen „Barcelonská úmluva“), byla jménem Evropského společenství uzavřena rozhodnutím Rady 77/585/EHS (2) a změny Barcelonské úmluvy byly přijaty rozhodnutím Rady 1999/802/ES (3).
(2)
V souladu s článkem 7 Barcelonské úmluvy smluvní strany přijímají veškerá vhodná opatření, jejichž cílem je předcházet, snižovat, potírat a co možná nejúplněji odstranit znečišťování oblasti Středozemního moře působené průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží.
(3)
Jeden z protokolů k Barcelonské úmluvě se týká ochrany Středozemního moře před znečišťováním způsobeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží („Protokol o ochraně pobřežních oblastí“ (Offshore Protocol)). Vstoupil v platnost dne 24. března 2011. Dosud ho ratifikovaly Albánie, Libye, Kypr, Maroko, Sýrie a Tunisko. Kromě Kypru projevily záměr ratifikovat tento protokol nedávno také některé jiné členské státy, které jsou smluvními stranami Barcelonské úmluvy.
(4)
Odhaduje se, že ve Středomoří existuje více než 200 aktivních námořních plovoucích plošin, a další zařízení se zvažují. Očekává se, že po objevení velkých zásob fosilních paliv ve Středozemním moři se průzkum a těžba uhlovodíků zvýší. Vzhledem k polouzavřenému charakteru a zvláštním hydrodynamickým vlastnostem Středozemního moře by havárie takového druhu, jaká postihla v roce 2010 Mexický záliv, mohla mít okamžité nepříznivé přeshraniční důsledky pro středomořské hospodářství a pro křehké mořské a pobřežní ekosystémy. Je pravděpodobné, že ve střednědobém výhledu se průzkumné a těžební činnosti zaměří na další nerostné zdroje na širém moři, v pobřežním šelfu a jeho podloží.
(5)
Pokud by se účinně nereagovalo na rizika plynoucí z takových činností, mohlo by to vážně ohrozit snahy všech členských států, které mají povinnost učinit nezbytná opatření k dosažení a zachování dobrého stavu prostředí svých mořských vod ve Středomoří, jak to požaduje rámcová směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (4). Přijetí nezbytných kroků by také přispělo ke splnění a dodržení závazků a povinností, ke kterým se Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Kypr, Malta, Slovinsko a samotná Unie zavázaly jako smluvní strany Barcelonské úmluvy.
(6)
Protokol o ochraně pobřežních oblastí zahrnuje řadu opatření, která bude nutno provést na různých úrovních správy. Unie by měla podporovat bezpečnost průzkumu a těžby v pobřežních vodách s tím, že je mimo jiné nutno přihlížet k tomu, že ekologické problémy spojené s takovými aktivitami mají s vysokou pravděpodobností přeshraniční důsledky. Členské státy a jejich dotyčné příslušné orgány by však měly být odpovědné za některá podrobná opatření stanovená v Protokolu o ochraně pobřežních oblastí.
(7)
Sdělení Komise „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“, přijaté dne 12. října 2010, poukazuje na potřebu mezinárodní spolupráce na podporu bezpečnosti v pobřežních vodách a schopnosti reakce na celém světě a jedním z opatření, jež s tím souvisejí, je prozkoumání možností regionálních úmluv. Sdělení doporučuje opětovně zahájit proces vedoucí ke vstupu Protokolu o ochraně pobřežních oblastí v platnost, a to ve spolupráci s dotčenými členskými státy.
(8)
Rada ve svých závěrech o bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách, přijatých dne 3. prosince 2010, prohlásila, že Unie a její členské státy by měly i nadále hrát významnou úlohu v úsilí o co nejvyšší bezpečnostní standardy v rámci mezinárodních iniciativ a na mezinárodních fórech a v rámci regionální spolupráce, například spolupráce ve Středomoří. Rada také vyzvala Komisi a členské státy, aby co nejvíce využívaly stávajících mezinárodních úmluv.
(9)
Evropský parlament v usnesení ze dne 13. září 2011 zdůraznil, že je nutné, aby neratifikovaný Protokol o ochraně pobřežních oblastí, jehož cílem je ochrana proti znečištění v důsledku průzkumu a využívání pevninského šelfu, začal plně platit.
(10)
Jedním z cílů politiky Unie v oblasti životního prostředí je podporovat opatření na mezinárodní úrovni, jež umožní řešit regionální problémy životního prostředí. V souvislosti s Protokolem o ochraně pobřežních oblastí je obzvláště důležité přihlížet k tomu, že v polouzavřeném moři, jako je Středozemní moře, mají případné havárie s vysokou pravděpodobností přeshraniční ekologické dopady. Je proto vhodné, aby Unie přijala všechna nezbytná opatření na podporu bezpečnosti průzkumu a těžby v pobřežních vodách a na ochranu mořského životního prostředí ve Středozemním moři.
(11)
Komise také předkládá návrh nařízení o bezpečnosti při vyhledávání, průzkumu a těžbě ropy a zemního plynu v pobřežních vodách (dále jen „navrhované nařízení“).
(12)
Protokol o ochraně pobřežních oblastí se týká oblasti, jež je v široké míře upravena právem Unie. Zahrnuje například prvky, jako je ochrana mořského prostředí, posuzování vlivů na životní prostředí a odpovědnost za životní prostředí. S výhradou konečného rozhodnutí zákonodárců o navrhovaném nařízení je Protokol o ochraně pobřežních oblastí dále v souladu s cíli navrhovaného nařízení, a to včetně cílů týkajících se povolování, posuzování vlivů na životní prostředí a technických a finančních možností provozovatelů.
(13)
Je nezbytné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a orgány Unie jak v procesu jednání a uzavření dohod, tak při plnění přijatých závazků. Tato povinnost spolupracovat vyplývá z požadavku jednotnosti mezinárodního zastupování Unie. Členské státy, které jsou smluvními stranami Barcelonské úmluvy a které tak dosud neučinily, by proto měly přijmout nezbytná opatření k dokončení postupů potřebných k ratifikaci Protokolu o ochraně pobřežních oblastí nebo přistoupení k němu.
(14)
Unie by tedy měla přistoupit k Protokolu o ochraně pobřežních oblastí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přistoupení Evropské unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží se schvaluje jménem Unie.
Znění Protokolu o ochraně pobřežních oblastí se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu nebo osoby zmocněné uložit jménem Unie listinu o schválení u španělské vlády, která plní podle čl. 32 odst. 2 Protokolu o ochraně pobřežních oblastí funkci depozitáře, vyjadřující souhlas Unie být Protokolem o ochraně pobřežních oblastí vázána (5).
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Bruselu dne 17. prosince 2012.
DECISIÓN DEL CONSEJO
de 17 de diciembre de 2012
sobre la adhesión de la Unión Europea al Protocolo para la protección del Mar Mediterráneo contra la contaminación resultante de la exploración y explotación de la plataforma continental, del fondo del mar y de su subsuelo
(2013/5/UE)
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 192, apartado 1, en relación con su artículo 218, apartado 6, letra a),
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Vista la aprobación del Parlamento Europeo (1),
Considerando lo siguiente:
(1)
El Convenio para la protección del mar Mediterráneo contra la contaminación, denominado posteriormente Convenio para la Protección del Medio Marino y de la Región Costera del Mediterráneo («el Convenio de Barcelona») se celebró en nombre de la Comunidad Europea mediante la Decisión 77/585/CEE del Consejo (2) y las enmiendas de dicho Convenio se aprobaron mediante la Decisión 1999/802/CE del Consejo (3).
(2)
Con arreglo al artículo 7 del Convenio de Barcelona, las Partes contratantes han de tomar todas las medidas apropiadas para prevenir, reducir, combatir y en la mayor medida de lo posible eliminar la contaminación de la zona del mar Mediterráneo resultante de la exploración y explotación de la plataforma continental, el lecho del mar y su subsuelo.
(3)
Uno de los Protocolos del Convenio de Barcelona («el Protocolo Offshore») contempla la protección del mar Mediterráneo contra la contaminación resultante de la exploración y explotación de la plataforma continental, del fondo del mar y de su subsuelo. Entró en vigor el 24 de marzo de 2011. Hasta la fecha lo han ratificado Albania, Chipre, Libia, Marruecos, Siria y Túnez. Además de Chipre, algunos Estados miembros que son Partes contratantes en el Convenio de Barcelona han anunciado recientemente su intención de ratificar también el Protocolo.
(4)
Se calcula que existen en el Mediterráneo más de 200 plataformas «Offshore», y se está estudiando instalar aún más. El descubrimiento de grandes reservas de combustibles fósiles en el Mediterráneo hace prever que aumenten las actividades de exploración y explotación de hidrocarburos. Debido al carácter semicerrado y las especiales características hidrodinámicas del mar Mediterráneo, un accidente como el ocurrido en el Golfo de México en 2010 tendría inmediatas consecuencias transfronterizas adversas para la economía mediterránea y los frágiles ecosistemas marinos y costeros. A medio plazo es probable que las actividades de exploración y explotación se amplíen a otros recursos minerales presentes en aguas profundas, el lecho marino y el subsuelo.
(5)
No gestionar eficazmente los riesgos derivados de estas actividades podría comprometer gravemente los esfuerzos de todos aquellos Estados miembros obligados a tomar las medidas necesarias por lograr y mantener el buen estado medioambiental de sus aguas marinas en el Mediterráneo, como exige la Directiva 2008/56/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 17 de junio de 2008, por la que se establece un marco de acción comunitaria para la política del medio marino (4). Además, la adopción de las medidas necesarias contribuiría al cumplimiento de los compromisos y a la observancia de las obligaciones que Grecia, España, Francia, Italia, Chipre, Malta, Eslovenia y la propia Unión han contraído como Partes contratantes en el Convenio de Barcelona.
(6)
El Protocolo Offshore abarca una amplia gama de disposiciones que los diferentes escalones de la administración deberán aplicar. Si bien procede que la Unión actúe en apoyo de la seguridad de las actividades de exploración y explotación en alta mar, habida cuenta, entre otras cosas, de la elevada probabilidad de los efectos transfronterizos derivados de los problemas medioambientales relacionados con dichas actividades, los Estados miembros y sus autoridades competentes deben encargarse de una serie de medidas concretas contempladas en el Protocolo Offshore.
(7)
La Comunicación de la Comisión «Hacer frente al reto de la seguridad de las actividades relacionadas con el petróleo y el gas en alta mar», adoptada el 12 de octubre de 2010, insiste en la necesidad de la cooperación internacional para fomentar la seguridad de las actividades en alta mar y las capacidades de respuesta a nivel mundial, y una de las medidas relacionadas es explorar el potencial de los convenios regionales. La Comunicación recomienda relanzar, en estrecha colaboración con los Estados miembros afectados, el proceso para poner en vigor el Protocolo Offshore.
(8)
El Consejo, en sus conclusiones sobre la seguridad de las actividades relacionadas con el petróleo y el gas en alta mar, adoptadas el 3 de diciembre de 2010, declaró que, en el esfuerzo por lograr unas pautas de seguridad más elevadas, la Unión y sus Estados miembros debían seguir desempeñando un papel destacado en el marco de las iniciativas o de los foros internacionales y de la cooperación regional, como la que se desarrolla en el Mediterráneo. El Consejo hizo asimismo un llamamiento a la Comisión y los Estados miembros para que hicieran un uso óptimo de los convenios internacionales vigentes.
(9)
El Parlamento Europeo, en su resolución de 13 de septiembre de 2011, subrayó la importancia de la plena entrada en vigor del Protocolo Offshore no ratificado, que se orienta a la protección contra la contaminación resultante de la exploración y la explotación.
(10)
Uno de los objetivos de la política de medio ambiente de la Unión es fomentar medidas en el ámbito internacional para resolver los problemas medioambientales regionales. En relación con el Protocolo Offshore, es de especial importancia tener presente la elevada probabilidad de efectos medioambientales transfronterizos en caso de accidente en un mar semicerrado como es el Mediterráneo. Por ello es conveniente que la Unión tome todas las medidas necesarias de apoyo a la seguridad de las actividades de exploración y explotación en alta mar y protección del medio ambiente marino en el mar Mediterráneo.
(11)
La Comisión también propone un Reglamento sobre seguridad de las actividades de prospección, exploración y producción de petróleo y gas en alta mar («el Reglamento propuesto»).
(12)
El Protocolo Offshore tiene un ámbito que en gran medida se contempla en el Derecho de la Unión. Es el caso, por ejemplo, de aspectos tales como la protección del medio ambiente marino, la evaluación del impacto medioambiental o la responsabilidad medioambiental. Además, y sin perjuicio de la decisión final de los legisladores respecto del Reglamento propuesto, el Protocolo Offshore es coherente con sus objetivos, incluidos los correspondientes a la autorización, la evaluación del impacto medioambiental y la capacidad técnica y financiera de los operadores.
(13)
Es fundamental garantizar una estrecha cooperación entre los Estados miembros y las instituciones de la Unión tanto en el proceso de negociación y celebración como en el cumplimiento de los compromisos asumidos. Esta obligación de cooperar se deriva de la exigencia de unidad en la representación internacional de la Unión. Por consiguiente, aquellos Estados miembros que sean Partes contratantes en el Convenio de Barcelona y aún no lo hayan hecho deben tomar las medidas necesarias para ratificar o adherirse al Protocolo Offshore.
(14)
La Unión, por lo tanto, debe adherirse al Protocolo Offshore.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
Se aprueba en nombre de la Unión la adhesión de la Unión Europea al Protocolo para la protección del mar Mediterráneo contra la contaminación resultante de la exploración y explotación de la plataforma continental, del fondo del mar y de su subsuelo.
El texto del Protocolo Offshore se adjunta a la presente Decisión.
Artículo 2
Se autoriza al Presidente del Consejo para que designe a la persona o personas facultadas para proceder, en nombre de la Unión, al depósito del instrumento de aprobación ante el Gobierno de España, que asume las funciones de Depositario en virtud del artículo 32, apartado 2, del Protocolo Offshore, a fin de expresar el consentimiento de la Unión en vincularse por dicho Protocolo (5).
Artículo 3
La presente Decisión entrará en vigor el día de su adopción.
Hecho en Bruselas, el 17 de diciembre de 2012.