ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/162
ze dne 9. července 2014
o státní podpoře SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), kterou poskytlo Lotyšsko společnosti Parex
(oznámeno pod číslem C(2014) 4550)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 Předchozí opatření ve prospěch společnosti Parex
(1)
Dne 10. listopadu 2008 oznámilo Lotyšsko Komisi soubor opatření státní podpory ve prospěch společnosti AS Parex banka (dále jen „Parex banka“), který měl podpořit stabilitu finančního systému. Komise tato opatření dne 24. listopadu 2008 dočasně schválila (2) (dále jen „první rozhodnutí o podpoře na záchranu“), a to na základě závazku Lotyšska, že do šesti měsíců předloží plán restrukturalizace společnosti Parex banka.
(2)
Na žádost Lotyšska schválila Komise dva soubory změn opatření podpory ve prospěch společnosti Parex banka, a to rozhodnutími ze dne 11. února 2009 (3) (dále jen „druhé rozhodnutí o podpoře na záchranu“) a 11. května 2009 (4) (dále jen „třetí rozhodnutí o podpoře na záchranu“).
(3)
Dne 11. května 2009 předložilo Lotyšsko plán restrukturalizace společnosti Parex banka. V rozhodnutí ze dne 29. června 2009 (5) dospěla Komise k předběžnému závěru, že oznámená restrukturalizační opatření představují státní podporu pro společnost Parex banka, a vyslovila pochybnosti o tom, zda lze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise se proto rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a požádala Lotyšsko, aby poskytlo informace, které jsou zapotřebí pro posouzení slučitelnosti podpory.
(4)
V období od 11. května 2009 do 15. září 2010 došlo mezi Lotyšskem a Komisí k řadě výměn informací a diskusí ohledně restrukturalizace společnosti Parex banka. V tomto období Lotyšsko několikrát plán restrukturalizace společnosti Parex banka aktualizovalo.
(5)
Plán restrukturalizace předpokládal rozdělení společnosti Parex banka na nově založenou tzv. „dobrou banku“ s názvem AS Citadele banka (dále jen „Citadele“), která převezme veškerá hlavní aktiva a některá nesouvisející aktiva (6), a tzv. „špatnou banku“ (dále jen „Reverta“ (7)), v níž zůstanou zbývající nesouvisející a nevýkonná aktiva. K tomuto rozdělení došlo dne 1. srpna 2010.
(6)
Rozhodnutím ze dne 15. září 2010 (8) (dále jen „konečné rozhodnutí o společnosti Parex“) schválila Komise plán restrukturalizace společnosti Parex banka, a to na základě závazků přijatých lotyšskými orgány, které byly předloženy dne 3. září 2010.
(7)
Rozhodnutím ze dne 10. srpna 2012 (dále jen „pozměňující rozhodnutí“) (9) schválila Komise na žádost Lotyšska změny tří závazků obsažených v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Tyto změny se týkaly: 1. prodloužení lhůty pro odprodej úvěrů v SNS (10) do dne 31. prosince 2014; 2. zvýšení limitu minimálních požadavků na kapitálovou přiměřenost vztahujících se na společnost Citadele na úrovni banky a skupiny a 3. povolení převodu maximálních částek poskytnutých úvěrů, které nebyly v předchozích letech využity, při současném dodržení původních omezení týkajících se podílu na trhu.
(8)
Komise bere na vědomí, že dne 5. června 2014 Lotyšsko výjimečně souhlasilo s tím, aby bylo toto rozhodnutí přijato v angličtině.
1.2 Formální vyšetřovací řízení
(9)
Dne 1. října 2013 požádalo Lotyšsko o další změnu konečného rozhodnutí o společnosti Parex, a to o odklad lhůty pro odprodej činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku (11). Při posuzování této žádosti o změnu Komise zjistila, že Lotyšsko poskytlo společnostem Parex a Citadele státní podporu přesahující opatření podpory, která Komise schválila.
(10)
V období od […] (12) do 4. března 2014 se mezi Lotyšskem a Komisí uskutečnila řada výměn informací ohledně těchto dodatečných opatření podpory. Lotyšsko poskytlo další informace a dokumenty dne 30. října 2013, 31. ledna 2014 a 4. března 2014 (včetně revidovaného plánu restrukturalizace společnosti Parex banka).
(11)
Ode dne 11. listopadu 2013 dostává Komise každý měsíc rovněž aktuální informace o pokroku Lotyšska při prodeji společnosti Citadele, který byl zahájen v říjnu 2013.
(12)
Rozhodnutím ze dne 16. dubna 2014 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) (13) Komise Lotyšsku sdělila, že se po posouzení informací, které lotyšské orgány předložily, rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). V rozhodnutí o zahájení řízení vyzvala Komise zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily, a v reakci na tuto výzvu obdržela dne 23. května 2014 jedno podání.
(13)
Lotyšsko Komisi informovalo, že kvůli naléhavosti výjimečně souhlasí s tím, aby bylo toto rozhodnutí přijato v angličtině.
2. POPIS
2.1 Dotčený podnik
(14)
Společnost Parex banka byla druhou největší bankou v Lotyšsku s celkovými aktivy k 31. prosinci 2008 ve výši 3,4 miliardy LVL (4,9 miliardy EUR). Společnost Parex banka byla založena v roce 1992. V listopadu 2008 získalo Lotyšsko od dvou největších akcionářů 84,83 % základního kapitálu banky za symbolickou celkovou kupní cenu ve výši 2 LVL (přibližně 3 EUR), což představuje opatření státní podpory, které Komise schválila v prvním a druhém rozhodnutí o podpoře na záchranu. Po rekapitalizaci, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu, Lotyšsko svůj podíl ve společnosti Parex banka dále navýšilo na přibližně 95 %, a to vložením dodatečné částky ve výši 140,75 milionu LVL v květnu 2009; toto opatření Komise schválila ve třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu.
(15)
V dubnu 2009 získala Evropská banka pro obnovu a rozvoj (dále jen „EBRD“) 25 % základního kapitálu společnosti Parex banka plus jednu akcii. Po rozdělení společnosti Parex banka na dobrou a špatnou banku v roce 2010 s následnými změnami vlastnické struktury jsou v současnosti akcionáři společnosti Citadele Lotyšsko (75 %) a EBRD (25 %), zatímco akcionáři společnosti Reverta jsou Lotyšsko (84,15 %), EBRD (12,74 %) a ostatní akcionáři (3,11 %).
(16)
Podrobný popis společnosti Parex banka do doby přijetí konečného rozhodnutí o společnosti Parex je uveden v 11. až 15. bodě odůvodnění zmíněného rozhodnutí.
2.2 Opatření podpory, která byla schválena ve prospěch společností Citadele a Reverta
(17)
Ve prospěch společnosti Parex banka schválila Komise v prvním, druhém a třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu (dále jen „rozhodnutí o podpoře na záchranu“) a rovněž v konečném rozhodnutí o společnosti Parex řadu opatření podpory.
(18)
Plán restrukturalizace, který Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, předpokládal, že podpora na záchranu, kterou již Komise povolila, bude prodloužena do konce období restrukturalizace a rozdělena mezi společnosti Citadele a Reverta. V konečném rozhodnutí o společnosti Parex byla schválena rovněž další podpora na restrukturalizaci společností Reverta a Citadele. V rozhodnutí byl stanoven i mechanismus využití podpory, která byla předběžně schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu, po rozdělení společnosti Parex banka, pokud jde o:
a)
podporu likvidity ve formě státních vkladů ve prospěch společností Citadele a Reverta (14);
b)
státní záruky za závazky společností Citadele a Reverta (15);
c)
státní rekapitalizační opatření ve prospěch společností Reverta a Citadele (16) a
d)
opatření na záchranu aktiv ve prospěch společnosti Citadele (17).
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
3.1. Dodatečná opatření, která Lotyšsko provedlo ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta
(19)
Podle zprávy, kterou dne 29. srpna 2013 předložil kontrolní správce (18), a dokumentů a informací, jež Lotyšsko poskytlo od října 2013, se zdálo, že Lotyšsko provedlo bez předběžného oznámení Komisi tato opatření:
a)
dne 22. května 2009 poskytlo Lotyšsko společnosti AS Parex banka podřízený úvěr ve výši 50,27 milionu LVL (kvalifikovaný jako kapitál tier 2) se splatností sedm let, tj. do dne 21. května 2016 (dále jen „první opatření“). Splatnost tohoto podřízeného úvěru přesahovala splatnost nejvýše pět let, která byla stanovena v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu a potvrzena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex;
b)
dne 27. června 2013 povolilo Lotyšsko společnosti Citadele dodatečné osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti (dále jen „druhé opatření“) u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL (z celkové částky ve výši 45 milionů LVL, kterou Lotyšsko v té době drželo) (19). Lotyšsko prodloužení splatnosti podřízených úvěrů Komisi neoznámilo;
c)
od roku 2011 mimoto Lotyšsko poskytuje společnosti Reverta podporu likvidity přesahující maximální výši schválenou Komisí v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (dále jen „třetí opatření“), a to podle základního scénáře i pesimistického scénáře (20).
(20)
Na základě informací, které měla Komise v době vydání rozhodnutí o zahájení řízení k dispozici s ohledem na první a druhé opatření, měla Komise vážné pochybnosti, zda lze tato opatření považovat za slučitelná s vnitřním trhem, jelikož:
a)
v původním posouzení slučitelnosti podřízených úvěrů poskytnutých Lotyšskem se pětiletá doba splatnosti úvěrů považovala za nezbytné minimum, na jehož základě bylo možno úvěry pokládat za slučitelné, a
b)
nebyly předloženy žádné nové argumenty, které by odůvodňovaly, proč ve skutečnosti představuje naprosto nezbytné minimum delší doba splatnosti.
(21)
Stejně tak nebyly v době vydání rozhodnutí o zahájení řízení předloženy dostatečné argumenty, které by prokazovaly slučitelnost třetího opatření.
(22)
Z těchto důvodů zahájila Komise s ohledem na protiprávní podporu, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního, druhého a třetího opatření, jak bylo popsáno v 19. bodě odůvodnění, formální vyšetřovací řízení podle čl. 13 odst. 1 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (21).
3.2. Porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku
(23)
Lotyšsko nedodrželo rovněž závazek, který je uveden v konečném rozhodnutí o společnosti Parex a který se týká odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku do dne 30. června 2013 bez správce převodu, nebo do dne 31. prosince 2013 s pomocí správce převodu (dále jen „čtvrté opatření“) (22). Závazek týkající se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku v těchto lhůtách byl proto porušen.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že porušení závazku popsaného v 21. bodě odůvodnění představuje zneužití podpory. Komise se proto rozhodla zahájit s ohledem na zneužití podpory formální vyšetřovací řízení podle článku 16 nařízení (ES) č. 659/1999.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(25)
Po vydání rozhodnutí o zahájení řízení obdržela Komise připomínky od jedné fyzické osoby, která neposkytla údaje, jež by prokazovaly, že ji lze považovat za zúčastněnou stranu, tj. stranu, jejíž vlastní zájmy by mohly být ovlivněny opatřením (jako jsou například konkurenti nebo profesní sdružení (23)), nebo že jedná jménem zúčastněné strany.
(26)
Obdržené připomínky se týkaly údajné nezákonnosti s ohledem na společnost Parex banka a netýkaly se prvního, druhého a třetího opatření, jež Lotyšsko provedlo ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta, ani čtvrtého opatření. Připomínky se v zásadě týkaly skutečností a informací, které přímo nesouvisely s prosazováním pravidel státní podpory v dotyčném případě. Za účelem posouzení provedeného v tomto rozhodnutí byly proto zaevidovány a pokládány za obecné informace o trhu.
5. PŘIPOMÍNKY LOTYŠSKA K FORMÁLNÍMU VYŠETŘOVACÍMU ŘÍZENÍ
(27)
Po vydání rozhodnutí o zahájení řízení podalo Lotyšsko dne 26. května 2014 připomínky, které měly odstranit pochybnosti, jež Komise uvedla s ohledem na slučitelnost prvního, druhého a třetího opatření a porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku.
(28)
Dne 30. května 2014 předložilo Lotyšsko rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace, v němž byly zahrnuty informace a kompenzační opatření uvedená v oddílech 5.1 až 5.5 tohoto rozhodnutí.
(29)
Na základě žádosti Komise o informace poskytlo Lotyšsko dne 23. června 2014 další údaje týkající se druhého opatření.
5.1 Ohledně původní splatnosti podřízených úvěrů přesahující splatnost stanovenou v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (první opatření)
(30)
Ve svých připomínkách ze dne 26. května 2014 Lotyšsko uvedlo, že přijetí prvního opatření bylo nezbytné, aby mohla společnost Parex banka dodržet platné regulativní požadavky solventnosti a zabránit tak nenapravitelnému zhroucení nestabilního, do značné míry vzájemně propojeného a závislého lotyšského bankovního systému.
(31)
Lotyšsko uvedlo, že v době přijetí prvního rozhodnutí o podpoře na záchranu měly lotyšské orgány k dispozici jen omezené informace o skutečné finanční situaci společnosti Parex banka a o kvalitě jejích aktiv. V původní žádosti o schválení opatření státní podpory Komisí se proto Lotyšsko zavázalo poskytnout podřízené úvěry s pětiletou splatností, jelikož tato splatnost představovala minimální splatnost, která byla nezbytná, aby se podřízené úvěry považovaly podle příslušných ustanovení lotyšských právních předpisů za kapitál tier 2.
(32)
Lotyšsko rovněž uvedlo, že za účelem lepšího posouzení finanční situace společnosti Parex banka nařídilo společnosti PricewaterhouseCoopers, aby ve společnosti Parex banka provedla hloubkovou prověrku, která byla dokončena dne 26. ledna 2009, po přijetí prvního rozhodnutí o podpoře na záchranu.
(33)
Lotyšsko současně zdůraznilo skutečnost, že v letech 2008-2009 byla situace na trhu velmi dynamická a že se kvalita úvěrů zhoršovala rychleji, než se očekávalo. Tato zhoršující se situace se odrazila i v přijetí tří rozhodnutí o podpoře na záchranu společnosti Parex banka ze strany Komise a předložení několika verzí plánu restrukturalizace společnosti Parex banka Lotyšskem, přičemž poslední verze byla předložena dne 11. května 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z roku 2009“).
(34)
V této souvislosti Lotyšsko objasnilo, že předpoklady a výhledy uvedené v rozhodnutích o podpoře na záchranu rychle zastarávaly kvůli rychlým změnám ekonomického prostředí, jež byly způsobeny především světovou finanční krizí a snižující se důvěrou trhu ve společnost Parex banka. Lotyšsko proto dospělo k závěru, že pětiletá splatnost podřízených úvěrů, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, již k stabilizaci zranitelného lotyšského bankovního systému nepostačuje. Skutečně se ukázalo, že společnost Parex banka, která byla v té době systémovou bankou, potřebovala podřízené úvěry s delší splatností než pět let, aby mohla dodržet požadavky solventnosti, a zejména splnit platné požadavky na kapitálovou přiměřenost.
(35)
Podle regulačního rámce (založeného na normách Basel II (24)), který se na společnost Parex banka vztahoval v době poskytnutí podřízených úvěrů, by se za kapitál tier 2 považovalo pouze 80 % úvěrů s pětiletou splatností ve výši 50,27 milionu LVL (tj. pouze 40,22 milionu LVL). Pro regulační účely bylo nutno uplatnit na částku podřízených úvěrů každý rok kumulativní diskontní (nebo amortizační) faktor s cílem zohlednit klesající hodnotu těchto nástrojů jakožto kladných složek regulatorního kapitálu. Pro účely kapitálové přiměřenosti je proto úvěr s pětiletou splatností na počátku způsobilý pouze s ohledem na 80 % jeho výše; začátkem druhého roku s ohledem na 60 % atd.
(36)
Toto podání Lotyšsko doložilo srovnávacími výpočty, které prokazují, že pokud by Lotyšsko poskytlo podřízené úvěry pouze s pětiletou splatností, nebyly by od počátku plně způsobilé jako kapitál tier 2.
(37)
Stanovení splatnosti podřízených úvěrů, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, na sedm let se ukázalo jako nezbytné, aby se mohla celá částka podřízených úvěrů ve výši 50,27 milionu LVL, které stát poskytl, považovat v období 2009-2010 za kapitál tier 2, takže společnost Parex banka mohla splnit cílový ukazatel kapitálové přiměřenosti. V tabulce 1 jsou uvedeny částky způsobilého kapitálu tier 2, které společnost Parex banka držela na konci každého roku, a to podle splatnosti podřízených úvěrů ve výši 50,27 milionu LVL, jež byly poskytnuty v květnu 2009.
Tabulka 1
Splatnost podřízených úvěrů poskytnutých v květnu 2009 a jejich kvalifikace jako kapitálu tier 2 (v milionech LVL)
Splatnost
2009
2010
2011
Úvěr s pětiletou splatností
40,22
30,16
20,11
Úvěr s šestiletou splatností
50,27
40,22
30,16
Úvěr se sedmiletou splatností
50,27
50,27
40,22
Úvěr s osmiletou splatností
50,27
50,27
50,27
(38)
Lotyšsko uvedlo, že dne 9. června 2009 předložila společnost Nomura International (kterou Lotyšsko v březnu 2009 ustanovilo za účelem organizace prodeje společnosti Parex banka) lotyšským orgánům strategii prodeje společnosti Parex banka s velmi ambiciózním harmonogramem, podle něhož se dokončení prodeje plánovalo v roce 2010. Bylo proto nezbytné, aby společnost Parex banka plně dodržovala platné kapitálové požadavky nejméně do konce roku 2010.
(39)
Lotyšsko rovněž uvedlo, že pokud by byla splatnost podřízených úvěrů pouze pět let, musel by plán restrukturalizace z roku 2009 zahrnovat další opatření k posílení kapitálové přiměřenosti společnosti Parex banka jiným způsobem (např. vložení nového vlastního kapitálu, okamžité rozšíření podřízených úvěrů atd.). Pokud by taková opatření nebyla přijata, byli by vkladatelé ponecháni bez ochrany a stabilita lotyšského finančního systému by byla značně ohrožena.
5.2 Ohledně neoznámeného prodloužení splatnosti podřízených úvěrů (druhé opatření)
(40)
Co se týká druhého opatření, Lotyšsko uvedlo, že další prodloužení splatnosti podřízených úvěrů bylo nezbytné kvůli změnám právní úpravy, k nimž došlo v roce 2013. Dne 1. března 2013 lotyšská Komise pro finanční a kapitálový trh společnosti Citadele sdělila, že ukazatel kapitálové přiměřenosti skupiny musí do konce roku 2013 v absolutním vyjádření dosáhnout minimálně 10 %, zatímco doporučený kapitálový poměr k odstranění stávajících a potenciálních rizik činil […]. Do března 2013 činil minimální požadovaný ukazatel kapitálové přiměřenosti 8,4 %.
(41)
Lotyšsko uvedlo, že druhé opatření bylo přijato v dobré víře, jelikož se lotyšské orgány domnívaly, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a jelikož nevedlo k žádným finančním ztrátám pro stát.
(42)
Lotyšsko rovněž prohlásilo, že se v době přijetí druhého opatření spolu se společností Citadele v dobré víře domnívalo, že možnost prodloužení splatnosti dotyčných podřízených úvěrů byla stanovena v příslušných rozhodnutích Komise a v plánu restrukturalizace.
(43)
Lotyšsko tvrdilo, že by se tržní investor v postavení většinového akcionáře společnosti Citadele nejprve vynasnažil zachovat v možném rozsahu hodnotu své investice a že by přijal a provedl opatření, která jsou nezbytná, aby se zamezilo snížení účetní hodnoty jeho podílu v důsledku toho, že banka nesplňuje kapitálové požadavky. Pokud by společnost Citadele nesplňovala přísnější požadavky na kapitálovou přiměřenost, které v té době uložila Komise pro finanční a kapitálový trh, byla by ohrožena stabilita, životaschopnost a prodejnost banky, což by mělo nepříznivý dopad na možnost prodeje banky za dobrých finančních podmínek.
(44)
Lotyšsko předložilo rovněž hypotetický srovnávací scénář, podle něhož nebylo druhé opatření provedeno. Podle tohoto hypotetického srovnávacího scénáře by doporučený kapitálový poměr nebyl dodržen, jelikož by ukazatel kapitálové přiměřenosti k 31. prosinci 2013 klesl pod 9,3 % v porovnání s požadovaným minimem ve výši 10 %.
(45)
Lotyšsko rovněž tvrdilo, že alternativní opatření k posílení kapitálové přiměřenosti společnosti Citadele (tj. navýšení kapitálu nebo poskytnutí nových podřízených úvěrů) nebyla schůdná. Lotyšsko konkrétně uvedlo, že v roce 2013 nemohla společnost Citadele získat podřízené úvěry od třetích investorů vzhledem k závazku lotyšských orgánů prodat společnost Citadele v krátké době (tj. do 31. prosince 2014). Nejistota ohledně možného nabyvatele a jeho budoucí strategie by poskytovatele podřízených úvěrů přiměla k tomu, že by s ohledem na podřízený úvěr, který poskytli společnosti Citadele, požadovali prodejní opci (doložka o změně kontroly) (25). To by ve skutečnosti znamenalo, že by se splatnost těchto podřízených úvěrů při poskytnutí pokládala za kratší než pět let, a úvěry by tudíž nebyly kvalifikovány jako kapitál tier 2.
(46)
V reakci na žádost Komise o informace, zda se Lotyšsko s ohledem na možné prodloužení splatnosti podřízených úvěrů poskytnutých společnosti Citadele obrátilo na EBRD, předložily lotyšské orgány dne 23. června 2014 své podání. V něm potvrdily, že se před provedením druhého opatření neobrátily na EBRD, aby jí navrhly prodloužení splatnosti podřízených úvěrů, které drží. V této souvislosti lotyšské orgány zopakovaly, že druhé opatření muselo být přijato, aby se zabránilo porušení nových, přísnějších kapitálových požadavků ze strany společnosti Citadele.
(47)
Lotyšsko uvedlo, že k prodloužení splatnosti podřízeného dluhu, který drželo ve společnosti Citadele, muselo přikročit neprodleně a že nejednalo o srovnatelném prodloužení splatnosti rovněž u podřízeného dluhu v držení EBRD.
(48)
Lotyšsko uvedlo, že jeho rozhodnutí v tomto ohledu bylo ovlivněno těmito třemi skutečnostmi.
a)
Potřeba účinně řešit hrozící porušení nových kapitálových požadavků: společnost Citadele vypočítala své potřeby s ohledem na kapitál tier 2 a dospěla k závěru, že by na rozdíl od přijetí druhého opatření, které zahrnovalo prodloužení splatnosti o osmnáct měsíců, případná změna splatnosti u podřízeného dluhu, na němž by se podílela i EBRD, vyžadovala podstatně delší prodloužení splatnosti. Důvodem je skutečnost, že jistina u tohoto úvěru byla nižší, a její dopad na kapitálovou pozici společnosti Citadele by byl tudíž podstatně nižší. Lotyšsko rovněž uvedlo, že by prodloužení splatnosti u podřízeného dluhu v držení EBRD vyžadovalo jednání s EBRD v tomto ohledu. Vzhledem k rozdílům, pokud jde o rozhodné právo a celkovou potřebnou právní strukturu, kterou by bylo nutno zavést, by prodloužení splatnosti podřízeného úvěru, na němž by se podílela i EBRD, při současném prodloužení splatnosti u části podřízeného dluhu v držení Lotyšska vyžadovalo složitá právní ujednání.
b)
Lotyšsko zdůraznilo, že v době prodloužení splatnosti rovněž usuzovalo, že by prodloužení splatnosti u podřízeného dluhu v držení EBRD ztížilo prodej společnosti Citadele, jelikož by v době prodeje existovalo více vzájemně propojených smluv týkajících se podřízeného dluhu. Lotyšsko se domnívalo, že by tato možnost prodej společnosti Citadele zkomplikovala, jelikož by mohla mít dopady na podmínky prodeje a pravděpodobně by zvýšila příslušné transakční náklady.
c)
Lotyšsko mimoto podotklo, že postavení EBRD vůči společnosti Citadele mohlo znamenat, že by rozhodování EBRD o schválení prodloužení splatnosti bylo složitější. Ve svém podání ze dne 23. června 2014 Lotyšsko uvedlo, že je pevně přesvědčeno o tom, že by EBRD s prodloužením splatnosti u příslušného nástroje v zásadě souhlasila. Lotyšsko však rovněž uznalo, že se postavení EBRD liší od postavení Lotyšska, jelikož Lotyšsko je většinovým akcionářem společnosti Citadele, může tudíž mít na proces prodeje rozhodující vliv a sjednat s uchazeči různé možnosti, pokud jde o splacení podřízených úvěrů. Lotyšsko proto připustilo, že by nedostatečná kontrola EBRD nad procesem prodeje společnosti Citadele mohla EBRD od prodloužení splatnosti příslušného úvěru odradit, nebo by každopádně vedla k zdlouhavým jednáním.
5.3 Ohledně neoznámené podpory likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta (třetí opatření)
(49)
Lotyšsko a společnost Reverta uznaly, že od prosince 2010 přesahuje podpora likvidity, kterou Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka (a poté společnosti Reverta) povolenou výši likvidity, která byla stanovena v 55. bodě odůvodnění konečného rozhodnutí o společnosti Parex. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že k 31. prosinci 2013 činila nesplacená podpora likvidity poskytnutá společnosti Reverta 362,52 milionu LVL, což o 55,52 milionu LVL překračovalo maximální výši likvidity, která byla v případě „pesimistického scénáře“ stanovena na 307 milionů LVL.
(50)
Lotyšsko tvrdilo, že Komise v konečném rozhodnutí o společnosti Parex původně schválila přeměnu podpory likvidity poskytnuté společnosti Parex banka ve výši ve výši 218,7 milionu LVL na kapitál. Tato částka, která měla být přeměněna na kapitál, se posléze v pozměňujícím rozhodnutí snížila na 118,7 milionu LVL. Pokud by byla podpora likvidity ve výši 118,7 milionu LVL přeměněna na kapitál, výše této podpory by se snížila a byly by dodrženy povolené limity. Na kapitál však byla z celkové podpory likvidity ve výši 118,7 milionu LVL ve skutečnosti přeměněna pouze částka ve výši 49,5 milionu LVL. Tuto skutečnost uvedlo Lotyšsko jako hlavní příčinu nadměrné výše likvidity.
(51)
Lotyšsko rovněž tvrdilo, že nadměrná podpora byla zapříčiněna i prodlevami při tvorbě hotovosti v porovnání s úrovněmi, které se předpokládaly v době vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex. Kvůli pozdním platbám dlužníků neplnících řádně své povinnosti byla hotovost získána zpět přibližně o dva roky později. Lotyšsko se domnívá, že tento jev je dočasný, a očekává, že v roce 2015-2016 bude poskytování nadměrné podpory likvidity ukončeno.
(52)
Lotyšsko i společnost Reverta však uznávají odchylku od povolených částek podpory v důsledku potíží, jimž po přijetí pozměňujícího rozhodnutí čelily při náležitém rozdělení státní podpory mezi povolenou podporu likvidity a kapitálové příspěvky.
(53)
Lotyšské orgány rovněž objasnily, že v zájmu zachování bankovní licence společnosti Parex banka (nyní Reverta) muselo Lotyšsko vložit do společnosti Parex banka větší kapitál, než se předpokládalo původně (minimální výše kapitálu, jež se vyžadovala podle solventnostních pravidel, byla vyšší než maximální kapitálová podpora ve výši 218,7 milionu LVL, která byla schválena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex). Na základě původního plánu restrukturalizace, který byl Komisi předložen, by ekonomická hodnota získaná prodejem aktiv a přeměna částky ve výši 218,7 milionu LVL nepostačovaly k tomu, aby společnost Parex banka (Reverta) splňovala regulativní požadavky na kapitálovou přiměřenost.
(54)
Pokud měla být licence zachována, potřebovala tudíž společnost Parex banka (Reverta) dodatečný kapitál. Po odebrání bankovní licence by byla výše dodatečné podpory omezena na částku nezbytnou k likvidaci společnosti.
(55)
Podle Lotyšska již nebylo po 31. prosinci 2011 nutné přeměnit na kapitál další podporu likvidity, jelikož společnosti Reverta byla odebrána bankovní licence. O svém plánu nepřeměnit po 31. prosinci 2011 podporu likvidity na kapitál Lotyšsko Komisi vyrozumělo během výměn informací, které předcházely přijetí pozměňujícího rozhodnutí, ačkoli tento svůj záměr nepotvrdilo ani neurčilo technické důsledky nepřeměnění podpory na kapitál a nesdělilo je Komisi. Lotyšsko zejména nezmínilo, že se v důsledku „nepřeměnění“ na kapitál nebudou finanční prostředky, které již byly poskytnuty jako podpora likvidity, snižovat tak rychle, jak se požadovalo v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(56)
Jelikož do 31. prosince 2011 byla na kapitál přeměněna pouze podpora likvidity ve výši 49,5 milionu LVL a podpora likvidity ve výši 69,2 milionu LVL na kapitál přeměněna nebyla, byla podpora likvidity vyšší, než bylo schváleno, o přibližně stejnou částku.
(57)
Podle Lotyšska bylo zachování podpory likvidity a nepřeměnění této podpory na kapitál pro lotyšské orgány nejméně nevýhodným opatřením a ve skutečnosti omezilo státní podporu na nezbytné minimum.
(58)
Lotyšsko a společnost Reverta potvrdily, že společnost Reverta již nepotřebuje „nové finanční prostředky“. Vzhledem k nižší částce podpory likvidity, která byla přeměněna na kapitál, Lotyšsko u společnosti Reverta předpokládá na konci roku 2014 podporu likvidity ve výši [300-350] milionů LVL, na konci roku 2015 ve výši [250-300] milionů LVL a na konci roku 2016 a 2017 (po likvidaci společnosti Reverta) ve výši [200-250] milionů LVL. Podle Lotyšska tato podpora likvidity přesáhne původně schválenou výši, jelikož i) na kapitál byla přeměněna nižší částka podpory likvidity a ii) očekává se, že peněžní prostředky získané při likvidaci společnosti Reverta budou nižší, než se plánovalo původně.
(59)
Podle nových odhadů hotovosti, které zohledňují potíže při zpětném získávání aktiv, Lotyšsko očekává, že společnost Reverta bude mít na konci procesu likvidace (k 31. prosinci 2017) záporný kapitál ve výši [250-300] milionů LVL.
5.4 Ohledně závazku týkajícího se odprodeje činnosti v oblasti správy majetku (čtvrté opatření)
(60)
Lotyšsko zahájilo v roce 2011 proces prodeje společnosti Citadele, aby dodrželo závazky, které přijalo a které byly uvedeny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. První pokus o prodej se uskutečnil s pomocí společnosti Nomura International jakožto poradce, kvůli značným nepokojům v eurozóně, které byly způsobeny hospodářskou a finanční krizí v Řecku a rovněž pádem společností Snoras a Krajbanka v Litvě a Lotyšsku, však tento pokus nebyl úspěšný.
(61)
V únoru 2013 zadalo Lotyšsko nezávislému odborníkovi […] zvláštní studii, která se týkala mimo jiné dopadu odprodeje činnosti v oblasti správy majetku ke dni stanovenému v závazcích. Odborník prokázal, že hodnota dvou jednotlivých subjektů (činnost v oblasti správy majetku a zbývající část společnosti Citadele) je nižší než hodnota celé společnosti Citadele. Pokud by byla proto společnost Citadele připravena o činnost v oblasti správy majetku, snížilo by to účetní hodnotu banky, a tudíž znehodnotilo hodnotu podílů. Pomocí různých odhadů odborník prokázal, že bez činnosti v oblasti správy majetku by se „provozní zisk banky prudce snížil, […]“ a že […] by se dále zhoršilo.
(62)
Podle Lotyšska by na základě studie odborníka odprodej činnosti v oblasti správy majetku odděleně od zbývající části společnosti Citadele v roce 2013 poškodil životaschopnost společnosti Citadele, a tudíž její prodejnost. Tento prodej by významně omezil schopnost banky přilákat soukromé účastníky, aby do společnosti Citadele investovali za přiměřenou cenu. V roce 2013 byl proto zahájen druhý proces prodeje celé společnosti Citadele s pomocí společností Société Générale a Linklaters LLP jakožto externích poradců. V současnosti se zvažují dva způsoby prodeje, a to spojení a akvizice nebo primární veřejná nabídka akcií.
5.5 Kompenzační opatření navrhovaná Lotyšskem
(63)
K zajištění slučitelnosti dodatečné podpory ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního, druhého a třetího opatření, a neprovedení odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku ve stanovené lhůtě (čtvrté opatření) s vnitřním trhem podle pravidel Unie v oblasti státní podpory navrhlo Lotyšsko řadu závazků, které jsou uvedeny v 64. až 73. bodě odůvodnění.
5.5.1 Lhůta pro prodej společnosti Citadele a odprodej činnosti v oblasti správy majetku
(64)
Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že se všemožně vynasnaží získat co nejdříve, nejpozději však do […], závazné nabídky na odkup celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele (včetně činnosti v oblasti správy majetku). Prodej musí být dokončen nejpozději do […]. Rozhodnutí o vhodné struktuře a podmínkách prodeje (např. obchodní prodej nebo primární veřejná nabídka akcií) je ponecháno na uvážení Lotyšské republiky (a jejího poradce), pokud Lotyšská republika odprodá celý podíl ve společnosti Citadele nejpozději do […]. V případě primární veřejné nabídky akcií se Lotyšská republika zavazuje, že se s Komisí pro finanční a kapitálový trh dohodne na závazném prospektu do […].
(65)
Lotyšsko a společnost Citadele se rovněž zavazují jmenovat správce převodu, pokud nebudou do […] obdrženy závazné nabídky nebo pokud nebude v případě primární veřejné nabídky akcií za stejným účelem s Komisí pro finanční a kapitálový trh dohodnut prospekt. V tomto případě přijme Lotyšská republika potřebná opatření s cílem zajistit, aby byl správce převodu jmenován a zahájil svou činnost ke dni […]. Má se za to, že správcem převodu může být jmenován i finanční poradce při prodeji společnosti Citadele, a to k […]. Je-li jmenován správce převodu, Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že do […] obdrží závazné nabídky, které jsou pro všechny strany neodvolatelné, a že do […] uzavřou závaznou a nezrušitelnou smlouvu o prodeji celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele, který bude dokončen nejpozději ke dni […].
(66)
Lotyšsko a společnost Citadele se dále zavazují, že ke dni […] společnost Citadele […] novou oblast činnosti a zbývající činnost společnosti Citadele bude […], pokud Lotyšská republika neuzavře do […] závaznou a nezrušitelnou smlouvu předpokládající ukončení prodeje celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele do […], nebo pokud primární veřejná nabídka akcií Lotyšské republice neumožní prodat celý její podíl ve společnosti Citadele do […].
(67)
Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že transakci týkající se prodeje a koupě celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele ukončí do […]. Neuskuteční-li se prodej tohoto podílu do […], zavazují se, že společnost Citadele […] novou oblast činnosti a zbývající činnost společnosti Citadele bude […].
(68)
Je-li v kterémkoli z opatření uvedených v 64. až 67. bodě odůvodnění společnost Citadele […], mohou být části činnosti společnosti Citadele, o něž projeví zájem třetí strany, prodány a převedeny Lotyšskou republikou a/nebo společností Citadele na tuto třetí stranu (aniž jsou dotčeny zásady […] a bez poskytnutí nové státní podpory).
5.5.2 Další snížení výše povolených kapitálových příspěvků
(69)
Co se týká společnosti Reverta, v pozměňujícím rozhodnutí byla povolena přeměna státních vkladů a úroků (podpora likvidity) v celkové výši 118,7 milionu LVL na kapitál. Jelikož doposud byla na kapitál přeměněna pouze likvidní podpora ve výši 49,5 milionu LVL, navrhuje Lotyšsko snížit neprodleně a trvale maximální celkovou výši kapitálu, kterou může Lotyšsko poskytnout společnosti Reverta, na 49,5 milionu LVL, a to z předchozí částky ve výši 118,7 milionu LVL.
5.5.3 Závazky týkající se opatření k většímu sdílení nákladů, a to zabráněním odlivu hotovosti k podřízeným věřitelům společnosti Reverta pocházejícím z dřívější doby
(70)
Lotyšsko uznává, že k zajištění slučitelnosti prvního, druhého a třetího opatření s vnitřním trhem jsou zapotřebí opatření k většímu sdílení nákladů. Tato opatření mimo jiné zajistí, aby z dodatečné státní podpory poskytnuté společnostem Reverta a Citadele neměly nepatřičný prospěch třetí strany.
(71)
Za tímto účelem se Lotyšsko zavazuje, že zvýší předchozí závazky týkající se sdílení nákladů, a to rekapitalizací z vnitřních zdrojů od bývalých většinových akcionářů společnosti Parex banka, jejich přidružených podniků a ostatních věřitelů (dále jen „podřízení věřitelé z dřívější doby“), kteří poskytli podřízené úvěry (dále jen „podřízené úvěry z dřívější doby“).
(72)
Společnost Reverta překročila částky podpory likvidity, které byly povoleny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, částečně kvůli vyplácení úroků u podřízených úvěrů z dřívější doby. Pokud by společnost Reverta tyto úroky nevyplatila nebo pokud by byly podřízené úvěry z dřívější doby odepsány ihned po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex, nemuselo by Lotyšsko přijmout první, druhé a třetí opatření v rozsahu, v jakém byla tato opatření skutečně provedena.
(73)
Na základě výše uvedených skutečností Lotyšsko navrhlo, že objasní a posílí své závazky, pokud jde o jistinu a úroky splatné s ohledem na podřízené úvěry z dřívější doby:
a)
Společnosti Citadele a Reverta (bývalá Parex banka) a jejich přidružené podniky nevyplatí držitelům podřízeného dluhu nebo akcionářům s výjimkou lotyšského státu a EBRD úroky, dividendy ani kupóny ze stávajících kapitálových nástrojů (včetně prioritních akcií, akcií se zvláštním právem hlasování a nástrojů zahrnovaných do vyšší a nižší třídy tier 2) (splatné nebo vzniklé) ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto nástrojům, a to do doby splacení státní podpory poskytnuté společnosti Reverta a/nebo Citadele v plné výši, neexistuje-li právní povinnost tak učinit. Pokud existuje takováto právní povinnost, Lotyšsko se zavazuje, že ji co nejdříve zruší (každopádně nejpozději do 30. dubna 2015).
b)
Lotyšsko se rovněž zavazuje, že u podřízených úvěrů z dřívější doby nebude splácet (do splacení veškeré státní podpory poskytnuté společnostem Reverta/Citadele v plné výši) neuhrazený dluh (jistinu), který bude:
i)
předmětem závazného nařízení, že platby na základě podřízených úvěrů z dřívější doby nejsou splatné a vymahatelné, nebo
ii)
přeměněn na kapitál tier 1 bez hlasovacích práv, nebo
iii)
odepsán,
a to v rozsahu nezbytném k pokrytí záporné čisté hodnoty aktiv společnosti Reverta a pokud existuje náležitý právní základ.
c)
Lotyšsko se zavazuje, že přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistilo, že právní předpisy potřebné k splnění výše uvedených závazků budou přijaty nejpozději do 30. dubna 2015.
5.6 Reakce Lotyšska na připomínky třetí strany
(74)
Dne 6. června 2014 poskytlo Lotyšsko svou odpověď na připomínky třetí strany, které Komise obdržela. Lotyšsko uvedlo, že tvrzení uvedená v těchto připomínkách jsou nepodložená a s ohledem na rozhodnutí o zahájení řízení nemají žádný význam. Lotyšsko tvrzení třetí strany odmítlo a požadovalo, aby je Komise nebrala v potaz.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence státní podpory na základě nových opatření
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být kumulativně splněny tyto podmínky: a) opatření musí být financováno ze státních prostředků; b) musí poskytovat selektivní výhodu, která může zvýhodnit určité podniky nebo určitá odvětví výroby; c) opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.1 První opatření
(77)
Skutečnost, že poskytnutí podřízených úvěrů společnosti Parex banka ze strany Lotyšska představuje státní podporu, byla zjištěna v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu, v němž Komise schválila vydání podřízených dluhových nástrojů s pětiletou splatností jako slučitelné opatření podpory. Komise v té době rozhodla, že by investor v tržním hospodářství podřízený úvěr s pětiletou splatností neposkytl (26).
(78)
Podřízené úvěry, které Lotyšsko společnosti Parex banka skutečně poskytlo, byly totožné jako opatření, které Komise schválila, s výjimkou toho, že měly delší dobu splatnosti, což společnosti Parex banka poskytlo dodatečnou výhodu.
(79)
Podřízený dluh se sedmiletou splatností poskytne dlužníkovi větší výhodu než podřízený dluh s pětiletou splatností, jelikož se u jakékoli investice při prodloužení její splatnosti riziko pro investora zvyšuje. S ohledem na podřízený úvěr se sedmiletou splatností je ještě méně pravděpodobné, že by investor v tržním hospodářství poskytl podřízený úvěr s takovouto delší splatností, než v případě pětileté doby splatnosti. Z tohoto důvodu představuje delší splatnost podřízeného dluhu pro společnost Parex banka dodatečnou výhodu v porovnání s formou podřízeného dluhu, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Jelikož v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu již bylo konstatováno, že jsou splněny všechny ostatní požadavky na existenci státní podpory, představuje první opatření dodatečnou státní podporu.
6.1.2 Druhé opatření
(80)
Dne 27. června 2013 povolilo Lotyšsko společnosti Citadele dodatečné osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL (z celkové částky ve výši 45 milionů LVL, kterou Lotyšsko v té době drželo).
(81)
V rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise vzhledem k neexistenci dalších argumentů za to, že by toto prodloužení splatnosti investor v tržním hospodářství nepovolil, jelikož v porovnání s předchozí formou podřízených úvěrů představuje dodatečná rizika. Komise se proto domnívala, že delší splatnost podřízeného dluhu představuje dodatečnou výhodu, kterou stát poskytl společnosti Citadele, v porovnání s formou podřízeného dluhu, jež byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, představuje tudíž dodatečnou podporu.
(82)
Lotyšsko uvedlo, že by se tržní investor racionálně rozhodl přijmout zvláštní opatření k zachování kapitálové přiměřenosti banky, aby ochránil hodnotu své investice. Lotyšsko proto v podstatě tvrdí, že druhé opatření společnost Citadele nezvýhodnilo, jelikož poskytnutí dodatečné podpory bylo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(83)
Komise nezpochybňuje skutečnost, že se na transakci, jako je druhé opatření, vztahuje zásada investora v tržním hospodářství. Připomíná však, že soudy Unie zdůraznily, že pokud se členský stát během správního řízení dovolává uvedeného kritéria, má v případě pochybností povinnost jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných skutečností prokázat, že prováděné opatření vydal v postavení akcionáře, a že v tomto ohledu lzezejména vyžadovat důkazy, z nichž je patrné, že toto rozhodnutí vychází z hospodářských hodnocení srovnatelných s těmi, které by za okolností daného případu prováděl pro účely určení budoucí výnosnosti uvedené investice racionální soukromý investor v postavení co nejpodobnějším postavení uvedeného státu předtím, než takovou investici uskuteční (27).
(84)
V tomto kontextu se Komise domnívá, že tvrzení Lotyšska, že jednalo v souladu se zásadou subjektu v tržním hospodářství, nebylo doloženo příslušnými argumenty a podrobnou analýzou.
(85)
Komisi nebyly za prvé předloženy žádné důkazy, že současně s rozhodnutím o provedení druhého opatření provedlo Lotyšsko ocenění své investice do společnosti Citadele. Tržní investor v postavení akcionáře by stanovil hodnotu společnosti Citadele, aby určil současnou hodnotu své investice do této banky před provedením druhého opatření (tudíž bez opatření) a po provedení tohoto opatření, a tyto dvě hodnoty by porovnal. Komise se domnívá, že tržní investor, který je motivován ziskem, by nejprve stanovil současnou hodnotu své investice do banky a poté by zjistil, zda je současná hodnota této investice chráněna dodatečným prodloužením splatnosti podřízených úvěrů. Pokud by výsledek tohoto posouzení ukázal, že hodnotu lze ochránit či ji dokonce zvýšit, pak by tržní investor, který je motivován ziskem, ve druhém kroku porovnal alternativní náklady ochrany (či zvýšení) hodnoty a rozdíl v hodnotě.
(86)
Pokud Lotyšsko provedlo tuto analýzu, mělo by dokázat, že povolení delší splatnosti představovalo účinné opatření přinejmenším k ochraně hodnoty investice, a poté by mělo prokázat, že alternativní náklady provedení tohoto opatření byly nižší než nárůst hodnoty. Pouze v případě, jsou-li alternativní náklady povolení delší splatnosti nižší než ochrana hodnoty vyplývající z druhého opatření, může Komise souhlasit s tím, že Lotyšsko jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Lotyšsko však neposkytlo stanovení hodnoty investice ani analýzu, která prokazuje, že alternativní náklady povolení delší splatnosti byly nižší než ochrana hodnoty v důsledku provedení druhého opatření.
(87)
Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že nelze mít za to, že druhé opatření je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(88)
Stanovené principy použití zásady subjektu v tržním hospodářství za druhé každopádně vyžadují porovnání jednání racionálního soukromého investora v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu (28). Při stanovení hodnoty investice do společnosti Citadele mělo proto Lotyšsko vzít v úvahu závazky uvedené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, které se týkaly prodeje této společnosti. V červnu 2013, v době provedení druhého opatření, zahrnovaly tyto závazky povinnost prodat společnost Citadele do 31. prosince 2014 a rovněž povinnost prodat společnost Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku (jelikož činnost v oblasti správy majetku měla být odprodána zvlášť, pokud nebyla prodána do 30. června 2013). Jelikož dne 27. června 2013, kdy bylo prodloužení splatnosti povoleno, se pro činnost v oblasti správy majetku nenašel žádný kupující, závěr soukromého investora by byl ten, že činnost v oblasti správy majetku spolu se společností Citadele nelze prodat ve lhůtě, která byla v konečném rozhodnutí o společnosti Parex stanovena do dne 30. června 2013, a oba subjekty bylo proto nutno prodat samostatně.
(89)
Soukromý akcionář banky v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu by mimoto neměl důvod předpokládat, že od splnění těchto závazků bude upuštěno nebo že jejich splnění bude odloženo, jelikož veškeré tyto změny musela schválit Komise. Při stanovení hodnoty investice v červnu 2013 nebylo proto možno očekávat, že tyto povinnosti nebudou relevantní, jelikož nebylo možné předjímat, že Komise schválí změnu povinností před skončením období, v němž je mělo Lotyšsko splnit.
(90)
Za účelem rozhodnutí, zda prodloužení splatnosti povolit, či nikoli musely proto parametry pro stanovení hodnoty investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013 zahrnovat závazky, které byly uvedeny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Lotyšsko nepředložilo žádné důkazy, že vzalo všechny tyto parametry v úvahu nebo že tehdejší hodnota jeho investice, která by vyplývala z jejich zohlednění, je vyšší než alternativní náklady povolení prodloužení splatnosti. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, ženelze mít za to, že druhé opatření je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(91)
Za třetí, i kdyby Lotyšsko provedlo dostatečně podrobnou analýzu druhého opatření jakožto způsobu ochrany hodnoty jeho investice do společnosti Citadele v červnu 2013 a i kdyby vzalo při této analýze v úvahu omezení vyplývající z nadcházejícího prodeje společnosti Citadele a samostatného odprodeje činnosti v oblasti správy majetku, která by zohlednil subjekt v tržním hospodářství, tvrzení Lotyšska ohledně nákladů na druhé opatření a výše hodnoty investice do společnosti Citadele, která byla tímto opatřením údajně ochráněna, nejsou věrohodná.
(92)
Ačkoli Lotyšsko na straně jedné tvrdí, že druhé opatření neznamenalo pro stát žádné náklady, toto tvrzení není doloženo bližšími údaji či důkazy ohledně posouzení nákladů, které Lotyšsko provedlo v době přijetí druhého opatření. Tato analýza alternativních nákladů a veškerých dalších nákladů souvisejících s druhým opatřením by byla nezbytnou podmínkou pro soukromého investora, který se snaží racionálně rozhodnout, zda má povolit prodloužení splatnosti podřízeného úvěru. Neposouzení nákladů vede Komisi k závěru, že by soukromý investor nebyl schopen posoudit vhodnost druhého opatření z hlediska maximalizace zisku.
(93)
Ačkoli Lotyšsko na druhou stranu tvrdí, že druhé opatření ochránilo hodnotu investice Lotyšska do společnosti Citadele, toto tvrzení nedokládají charakteristiky investice členského státu do společnosti Citadele v červnu 2013. Komise podotýká, že u investora orientovaného na zisk závisí současná hodnota investice na vyhlídce na budoucí toky příjmů plynoucí z této investice (například v podobě dividend) ve spojení s kapitálovou hodnotou této investice v daném okamžiku (kterou lze odvodit například z ceny, kterou by za investici akcionáře kupující zaplatil v daném okamžiku, nebo z diskontované hodnoty ceny, kterou by za investici akcionáře kupující zaplatil v budoucnu). Všechny ukazatele, které má Komise k dispozici, naznačují, že hodnota investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013 byla nízká, pokud byla vůbec kladná.
(94)
Co se týká možných budoucích toků příjmů z investice Lotyšska do společnosti Citadele, nebyly předloženy žádné důkazy, které by prokazovaly, že v červnu 2013 mohli akcionáři od společnosti Citadele očekávat v dohledné době výplatu dividend. Posouzení provedené soukromým akcionářem banky v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu s ohledem na očekávané příjmy z výplaty dividend by bylo spojeno s povinností prodat společnost Citadele do 31. prosince 2014. Ve studii, která je popsána v 61. bodě odůvodnění, je mimoto zjištěno, že by společnost Citadele byla bez činnosti v oblasti správy majetku ztrátová, což je závěr, který vyhlídku na prospěch z případné výplaty dividend dále snižuje, jelikož dne 27. června 2013 by subjekt v tržním hospodářství musel předpokládat, že společnost Citadele a činnost v oblasti správy majetku budou prodány samostatně.
(95)
V době povolení prodloužení splatnosti neexistovaly žádné důkazy, že společnost Citadele bude schopna (vzhledem k očekávanému zisku a kapitálovému poměru) vyplatit dividendy do 31. prosince 2014, jelikož kapitálový poměr ve výši 10,3 %, jehož mělo být dosaženo do 31. prosince 2013, by jen nepatrně přesáhl požadovaný minimální kapitálový poměr ve výši 10 % a byl by podstatně nižší než kapitálový poměr ve výši […] %, který Komise pro finanční a kapitálový trh doporučila k odstranění stávajících a potenciálních rizik pro společnost Citadele. Soukromý investor by proto vzal v úvahu skutečnost, že v červnu 2013 existovala malá pravděpodobnost, že by akcionáři mohli v dohledné době od společnosti Citadele očekávat výplatu dividend.
(96)
Pokud jde o kapitálovou hodnotu investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013, studie předložená lotyšskými orgány, která je popsána v 61. bodě odůvodnění a která byla vypracována v únoru 2013, prokazuje, že by samostatný odprodej činnosti v oblasti správy majetku měl na společnost Citadele nepříznivý dopad. Soukromý investor v postavení co nejpodobnějším postavení Lotyšska v červnu 2013 by vzal v úvahu skutečnost, že přibližně o čtyři měsíce dříve nezávislý odborník zjistil, že prodejní hodnota společnosti Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku je nižší než prodejní hodnota obou subjektů společně. Takovýto soukromý investor by proto potřeboval pádné důvody z hlediska maximalizace návratnosti přizpůsobené riziku, aby převzal dodatečná rizika související s povolením prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů. Lotyšsko však nepředložilo žádné důkazy, pokud jde o takovéto pádné důvody k tomu, aby subjekt v tržním hospodářství v té době převzal tato dodatečná rizika. I když bylo prodloužení splatnosti povoleno, neexistovaly žádné důkazy, že by bylo možnospolečnost Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku prodat za […], což vede Komisi k závěru, že v červnu 2013 nemělo Lotyšsko […] s ohledem na ochranu své investice, což bylo […] pro provedení druhého opatření.
(97)
Tyto další důvody vedly Komisi rovněž k tomu, že usuzovala, že druhé opatření nelze pokládat za opatření, které je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(98)
Za čtvrté, Komise bere rovněž na vědomí, že EBRD, která byla v červnu 2013 kromě lotyšského státu jediným dalším akcionářem společnosti Citadele, splatnost podřízeného úvěru pro společnost Citadele neprodloužila, a že se Lotyšsko na EBRD neobrátilo, aby s ní projednalo účast na druhém opatření, jak je objasněno v 46. až 48. bodě odůvodnění. Nevynaložení jakékoli snahy o projednání sdílení nákladů na druhé opatření, pokud mělo toto opatření ochránit hodnotu investice do společnosti Citadele, je dalším signálem toho, že druhé opatření nebylo v souladu s požadavky zásady subjektu v tržním hospodářství.
(99)
Komise v této souvislosti za prvé připomíná, že podle dopisu Komise pro finanční a kapitálový trh měla společnost Citadele na splnění nového ukazatele kapitálové přiměřenosti deset měsíců (od 1. března do 31. prosince 2013). Komise se v tomto ohledu domnívá, že by většinový akcionář využil celé desetiměsíční období k tomu, aby s ohledem na splnění nového kapitálového požadavku našel vhodné řešení, které minimalizuje jeho vlastní náklady. Tvrzení Lotyšska ohledně usnadnění prodeje společnosti Citadele nevysvětluje, proč bylo druhé opatření přijato (aniž byl osloven menšinový akcionář společnosti Citadele) do čtyř měsíců od obdržení dopisu Komise pro finanční a kapitálový trh, místo aby bylo využito celé zbývající období.
(100)
I kdyby účast EBRD na prodloužení splatnosti znamenala opatření s odlišnými charakteristikami, než tomu bylo v případě druhého opatření, Lotyšsko nepředložilo žádné důkazy, že by toto odlišné opatření za účasti EBRD bylo méně účinné než druhé opatření nebo že by bylo pro většinového akcionáře v porovnání s náklady druhého opatření nákladnější.
(101)
Co se týká tvrzení Lotyšska, že by prodloužení splatnosti podřízeného úvěru ze strany EBRD znamenalo dodatečnou zátěž v době prodeje společnosti Citadele, lotyšské orgány nepředložily žádné údaje, které by prokazovaly, že by toto prodloužení skutečně vedlo k dodatečným nákladům. Nebyla provedena žádná konkrétní studie týkající se nákladů na prodej společnosti Citadele po provedení druhého opatření v porovnání s náklady na hypotetický prodej společnosti Citadele po prodloužení splatnosti, jehož se zúčastnila i EBRD, s cílem odůvodnit tvrzení Lotyšska, že by to představovalo dodatečnou zátěž. Komise se domnívá, že by soukromý subjekt zvažující možnosti ochrany hodnoty své investice do společnosti Citadele byl přinejmenším schopen odkázat na stanovení alternativních nákladů souvisejících s prodloužením splatnosti podřízených úvěrů poskytnutých bance ze strany menšinového akcionáře společnosti Citadele s ohledem na její následný prodej.
(102)
Jak je uvedeno v písm. c) 48. bodu odůvodnění, Lotyšsko uvedlo, že se domnívalo, že by EBRD byla ochotna prodloužit splatnost úvěrů, které poskytla společnosti Citadele. Komise se domnívá, že i kdyby účast EBRD znamenala větší složitost, soukromý většinový akcionář, který u svého stávajícího podřízeného dluhu zvažuje prodloužení splatnosti ve prospěch společnosti Citadele, by se přinejmenším obrátil na menšinového akcionáře, který byl rovněž držitelem podřízeného dluhu společnosti Citadele, aby zjistil, zda se tento i) bude podílet na nákladech na dodatečnou podporu pro společnost Citadele prodloužením splatnosti vlastních úvěrů, nebo ii) uzavře alternativní ujednání přímo s většinovým akcionářem s cílem uhradit většinovému akcionáři náklady na druhé opatření. S ohledem na použití zásady subjektu v tržním hospodářství nemůže Komise souhlasit s tím, že většinový akcionář společnosti převezme veškeré náklady spojené s ochranou hodnoty všech investic do této společnosti, a tím ochrání i hodnotu investice menšinového akcionáře, aniž by se na něj obrátil, aby jej požádal o příspěvek.
(103)
Vzhledem k těmto faktorům představuje skutečnost, že EBRD nebyla v období od 1. března 2013 do 27. června 2013 oslovena, další signál, že druhé opatření nebylo provedeno v souladu s požadavky zásady subjektu v tržním hospodářství.
(104)
U žádného ze čtyř důvodů uvedených v 85. až 103. bodě odůvodnění nebylo jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných důkazů zjištěno, že druhé opatření lze přičíst členskému státu v postavení soukromého akcionáře. Za této situace nemůže Komise souhlasit s tím, že společnost Citadele mohla za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, získat stejnou výhodu, jaká jí byla poskytnuta ze státních prostředků v podobě druhého opatření.
(105)
Lotyšsko provedlo druhé opatření ve prospěch společnosti Citadele, která působí a bude působit na trzích otevřených mezinárodní hospodářské soutěži. Jakákoli výhoda poskytnutá ze státních prostředků proto nepříznivě ovlivní hospodářskou soutěž v bankovním sektoru a má dopad na obchod uvnitř Unie. Opatření je rovněž selektivní, jelikož zvýhodňuje pouze společnost Citadele. Opatření je financováno ze státních prostředků. Jak Lotyšsko objasnilo v 45. bodě odůvodnění, v červnu 2013 by žádný třetí subjekt v tržním hospodářství neprovedl za srovnatelných podmínek opatření podobné druhému opatření. Komise proto potvrzuje své dřívější předběžné hodnocení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že druhé opatření představuje dodatečnou státní podporu.
6.1.3 Třetí opatření
(106)
Co se týká podpory likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta, ta byla původně povolena v rámci slučitelných opatření státní podpory, která byla schválena v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu, a to ve formě státních vkladů. Komise bere na vědomí, že společnost Parex banka tehdy postrádala likvidní kolaterál a že Lotyšsko vložilo finanční prostředky s přihlédnutím k potřebám banky v oblasti likvidity v době, kdy žádný tržní investor nebyl vzhledem k nestabilní situaci společnosti Parex banka ochoten likviditu poskytnout (29).
(107)
Po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex (a rozdělení na dobrou a špatnou banku) byla podpora likvidity následně převedena na společnosti Citadele a Reverta. Prvně uvedená společnost již svůj podíl na podpoře likvidity v plné výši splatila. Společnost Reverta musela omezit částky podpory likvidity, kterou obdržela, jak bylo uvedeno v písm. c) 19. bodu odůvodnění. Výše podpory likvidity, která byla společnosti Reverta skutečně poskytnuta, však přesahuje i částky, které se předpokládaly podle pesimistického scénáře, jenž byl schválen v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Tato další podpora likvidity poskytuje společnosti Reverta dodatečnou výhodu v porovnání s podporou, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Lotyšsko neuvedlo, že při poskytnutí této likvidity jednalo jako tržní půjčovatel, ani nepředložilo žádné údaje, které by Komisi umožnily dospět k závěru, že společnost Reverta mohla za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, získat stejnou výhodu, jaká ji byla poskytnuta za státních prostředků ve formě třetího opatření. Žádný z ostatních prvků podpory likvidity kromě její výše se nezměnil a Komise vyvozuje závěr, že opatření představuje státní podporu.
(108)
Na základě 106. a 107. bodu odůvodnění představuje vyšší podpora likvidity v porovnání se schválenými opatřeními podpory jednoznačně dodatečnou výhodu, jedná se tudíž o dodatečnou podporu (jelikož jsou i nadále splněna všechna ostatní kritéria podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy).
6.2 Právní základ slučitelnosti nové dodatečné podpory
(109)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, pokud mají „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“.
(110)
Vzhledem k systémovému významu společnosti Parex banka (která byla v Lotyšsku přední bankou) a významu jejích úvěrových činností pro lotyšské hospodářství v době schválení opatření podpory Komise uznala, že by neřešení potíží banky mělo pro lotyšské hospodářství vážné důsledky.
(111)
V rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex byla proto opatření podpory, která byla schválena pro společnost Parex banka, posouzena podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy a na základě sdělení (30), která byla přijata během finanční krize a která platila v době poskytnutí podpory.
(112)
Komise se domnívá, že se stejný právní základ vztahuje i na dodatečnou podporu, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního a druhého opatření, a to vzhledem k době, kdy byla provedena, a jejich podobným charakteristikám jako v případě schválených opatření podpory.
(113)
Co se týká třetího opatření, Komise musí provést posouzení slučitelnosti na základě aktualizovaných kritérií stanovených ve sdělení o bankovnictví z roku 2013 (31). Podpora, která byla zcela nebo částečně poskytnuta bez schválení Komisí (a tudíž v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy) po zveřejnění sdělení o bankovnictví z roku 2013 v Úředním věstníku Evropské unie, musí být posouzena na základě uvedeného sdělení. Jelikož je třetí opatření uplatňováno nepřetržitě od roku 2011 až do současnosti, lze vyvodit závěr, že podpora byla částečně poskytnuta po 1. srpnu 2013, tj. po datu zveřejnění sdělení o bankovnictví z roku 2013 v Úředním věstníku Evropské unie.
6.3. Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
6.3.1 S ohledem na první opatření
(114)
Podřízený úvěr, který Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, měl ode dne poskytnutí (22. května 2009) splatnost sedm let (tj. do 21. května 2016), která tudíž přesahovala maximální pětiletou splatnost, jež byla stanovena v prvním rozhodnutí o záchraně a posléze potvrzena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Opatření nebylo Komisi oznámeno.
(115)
Co se týká dodatečného opatření podpory, kterým je splatnost podřízených úvěrů přesahující splatnost stanovenou v rozhodnutích, Komise měla pochybnosti, zda bylo toto opatření omezeno na nezbytné minimum, a nemohla proto vyvodit závěr, že jsou splněna všechna kritéria slučitelnosti.
(116)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tudíž připomenula, že se v rozhodnutích o podpoře na záchranu mělo za to, že schválený podřízený úvěr pro společnost Parex banka s pětiletou splatností představuje úvěr, který je omezen na nezbytné minimum, pokud jde o jeho výši i splatnost. Na základě tohoto závěru se proto v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex považoval podřízený úvěr s pětiletou splatností za slučitelný.
(117)
Na základě tvrzení uvedených v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex a vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné nové argumenty, vyslovila Komise pochybnosti ohledně slučitelnosti prodloužené splatnosti podřízených úvěrů, které byly poskytnuty se sedmiletou splatností namísto původně schválené splatnosti v délce pěti let.
(118)
Vzhledem k novým argumentům, které Lotyšsko předložilo po přijetí rozhodnutí o zahájení řízení a které byly uvedeny v oddíle 5.1, Komise znovu posoudí, zda podřízené úvěry se sedmiletou splatností, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, splňují požadavek týkající se omezení podpory na nezbytné minimum, aby byla tato podpora slučitelná.
(119)
Podle sdělení o bankovnictví z roku 2008 musí být opatření podpory z hlediska výše i formy nezbytné k dosažení sledovaného cíle. To znamená, že kapitálová injekce musí být v minimální výši, která je nezbytná k dosažení cíle. Cílem poskytnutí podřízeného úvěru kvalifikovaného jako kapitál tier 2 společnosti Parex banka bylo umožnit této společnosti, aby i nadále splňovala ukazatel kapitálové přiměřenosti, a zajistit, aby měla k dispozici dostatečný kapitál, aby mohla lépe čelit potenciálním ztrátám, a to v zájmu zamezení vážné poruše v lotyšském hospodářství.
(120)
V prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu byly minimální požadavky nezbytné k tomu, aby byly podřízené úvěry způsobilé jako kapitál tier 2 společnosti Parex banka, které Komise vzala v úvahu, založeny na použitelných lotyšských právních předpisech, jež Lotyšsko oznámilo (32). Bylo tudíž konstatováno, že minimální splatnost, která je nezbytná k tomu, aby se podřízený úvěr považoval za kapitál tier 2, činí pět let. Toto hodnocení se v následných rozhodnutích nezměnilo.
(121)
Po přezkoumání doplňkových informací, které Lotyšsko poskytlo a které jsou zohledněny v 30. až 39. bodě odůvodnění, Komise uznává, že dodatečná omezení změnila charakteristiku podřízených úvěrů, která je nezbytná k tomu, aby se tyto úvěry považovaly až do roku 2010 plně za kapitál tier 2.
(122)
Komise zejména bere na vědomí, že při stanovení minimální původní splatnosti podřízených úvěrů představoval zásadní prvek dopad kritérií rámce Basel II na výši podřízených úvěrů, které společnost Parex banka obdržela v roce 2009 a které jsou způsobilé jako kapitál tier 2. K dosažení hlavního cíle opatření, a to zajistit dostatečnou kapitalizaci společnosti Parex banka a zamezit vážné poruše v lotyšském hospodářství, bylo v době poskytnutí prvního podřízeného úvěru nutné náležitě uvážit amortizační faktor rámce Basel II.
(123)
Komise se domnívá, že pokud by předpoklady a odhady, které Lotyšsko předložilo v době vydání rozhodnutí o podpoře na záchranu, náležitě a plně zohledňovaly amortizaci podřízených úvěrů podle pravidel Basel II, jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, vedlo by to k odlišnému hodnocení splatnosti podřízených úvěrů a k závěru, že nezbytná minimální doba splatnosti činí sedm let, a nikoli pět let.
(124)
Komise rovněž připomíná, že posouzení slučitelnosti podpory ve třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu bylo založeno mimo jiné na závazku lotyšských orgánů, že své podíly ve společnosti Parex banka prodají co nejdříve, nejpozději však do tří let ode dne provedení prvních opatření na záchranu společnosti Parex banka (33), tj. nejpozději v roce 2011.
(125)
Na základě těchto okolností se Komise domnívá, že stanovení původní splatnosti v délce sedmi let lze považovat za nezbytné minimum, aby bylo možno podřízené úvěry, které Lotyšsko poskytlo, považovat plně za kapitál tier 2 a aby bylo zajištěno, že společnost Parex banka dosáhne cílového ukazatele kapitálové přiměřenosti, a to z důvodu zachování stability lotyšského bankovního systému a rovněž dodržení závazku týkajícího se prodeje banky.
6.3.2 S ohledem na neoznámené prodloužení splatnosti podřízených úvěrů (druhé opatření)
(126)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda lze dodatečnou podporu ve formě osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti podřízených úvěrů považovat za slučitelnou, jelikož stávající hodnocení bylo takové, že omezení podpory na nezbytné minimum zajišťuje pětiletá splatnost podřízeného dluhu, a k odůvodnění slučitelnosti nebyly předloženy žádné nové argumenty.
(127)
Vzhledem k informacím, které Lotyšsko poskytlo po vydání rozhodnutí o zahájení řízení, bere Komise na vědomí, že v roce 2013 (34) došlo s ohledem na minimální kapitálové požadavky ke změnám právní úpravy.
(128)
V této souvislosti byl Komisi předložen dopis Komise pro finanční a kapitálový trh ze dne 1. března 2013 určený společnosti Citadele. Dopis je reakcí bankovního regulačního orgánu na interní zprávu o hodnocení kapitálové přiměřenosti, kterou společnost Citadele předložila Komisi pro finanční a kapitálový trh s ohledem na svou finanční situaci k 30. červnu 2012.
(129)
Dopis ze dne 1. března 2013 upozorňuje za prvé na skutečnost, že podle politických dokumentů Komise pro finanční a kapitálový trh musí všechny banky udržovat ukazatel kapitálové přiměřenosti vyšší než 10 %. Poté se v něm jednoznačně uvádí, že „pokud ukazatel kapitálové přiměřenosti banky a konsolidační skupiny klesne pod 10 %, má se za to, že banka a konsolidační skupina nemají k dispozici dostatečný kapitál, a Komise pro finanční a kapitálový trh může uložit nápravná opatření, například omezit činnosti banky“. V případě společnosti Citadele a její konsolidační skupiny dopis dodává, že k pokrytí stávajících a potenciálních rizik vyplývajících z činnosti společnosti Citadele musí ukazatel kapitálové přiměřenosti skupiny do konce roku 2013 dosáhnout […] %.
(130)
Na základě tohoto dopisu Komise uznává, že společnost Citadele musela mít na konci roku 2013 ukazatel kapitálové přiměřenosti přinejmenším vyšší než 10 %, aby mohla v plném rozsahu pokračovat v činnosti.
(131)
Komise připomíná, že hlavním cílem poskytnutí státní podpory ve formě podřízených úvěrů, jak bylo stanoveno v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, bylo zajistit dostatečnou kapitalizaci společnosti Parex banka (Citadele po roce 2010), aby se zamezilo vážné poruše v lotyšském hospodářství.
(132)
Komise proto souhlasí s tím, že Lotyšsko muselo v červnu 2013 přijmout nápravná opatření, aby zamezilo rizikům vyplývajícím z nedodržení neočekávaného zvýšení požadavků orgánu dohledu ze strany společnosti Citadele. Aby se odstranil možný nedostatek kapitálu s ohledem na nové požadavky, bylo jedinou možností:
a)
vložení dodatečných finančních prostředků - buď jako kapitálu tier 1, nebo kapitálu tier 2 (např. poskytnutí nových podřízených úvěrů) -, nebo
b)
prodloužení splatnosti stávajících podřízených úvěrů s cílem změnit jejich míru amortizace a umožnit, aby ke kapitálu banky přispěl vyšší procentní podíl úvěrů.
(133)
Tabulka 2 odráží srovnávací scénář mezi situací, kdy je za předpokladu, že všechny ostatní parametry zůstanou stejné, splatnost podřízeného dluhu v roce 2013 prodloužena (jak k tomu došlo prostřednictvím druhého opatření), a situací, kdy je splatnost zachována za stejných podmínek, za nichž byly úvěry původně poskytnuty. Na základě výpočtu Komise konstatuje, že by zachování splatnosti podřízených úvěrů vedlo za předpokladu, že všechny ostatní faktory zůstanou stejné, k tomu, že by společnost Citadele nedosáhla na konci roku 2013 ukazatele kapitálové přiměřenosti ve výši 10 %.
Tabulka 2
Srovnání ukazatele kapitálové přiměřenosti při prodloužení splatnosti a bez prodloužení:
Ukazatel kapitálové přiměřenosti v %
31. prosinec 2013
Finanční výhledy před osmnáctiměsíčním prodloužením splatnosti (stanovené v červnu 2013)
9,75
Skutečné údaje k 31. prosinci 2013 včetně prodloužení splatnosti
10,30 (35)
Hypotetická situace bez osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti
9,30
(134)
Vzhledem k tomu, že:
a)
nový kapitálový požadavek musel být splněn do 31. prosince 2013;
b)
činnost v oblasti správy majetku bylo nutno odprodat do 31. prosince 2013 a
c)
kapitálový poměr přímo ovlivňuje amortizace podřízeného dluhu,
souhlasí Komise s tím, že druhé opatření představovalo účelné a účinné řešení k splnění nových požadavků na kapitálovou přiměřenost vztahujících se na společnost Citadele a že povolené prodloužení splatnosti představovalo nezbytné minimum k dosažení tohoto cíle. Toto řešení nevyžadovalo převod nové hotovosti (Lotyšsko se však muselo vzdát finančních prostředků, které by jinak musely být splaceny), přičemž se zabývalo žádostí orgánu dohledu, která vycházela z nutnosti zajistit finanční stabilitu.
(135)
Komise hodnotí kladně i skutečnost, že k 31. prosinci 2013 překračoval ukazatel kapitálové přiměřenosti společnosti Citadele mírně požadovanou minimální 10 % výši (36), což potvrzuje názor, že povolené osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti bylo omezeno na nezbytné minimum.
6.3.3 S ohledem na neoznámenou podporu likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta (třetí opatření)
(136)
Od roku 2011 poskytuje Lotyšsko společnosti Reverta podporu likvidity přesahující maximální výši, kterou Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, a to podle základního scénáře i pesimistického scénáře. Tyto maximální částky jsou uvedeny v tabulce 3 (37). Skutečné částky podpory likvidity, z nichž měla společnost Reverta prospěch (oznámené Lotyšskem v revidovaném plánu restrukturalizace, který byl předložen v lednu 2014), jak je uvedeno v tabulce 4, trvale překračovaly maximální částky stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex:
Tabulka 3
Omezení likvidity vztahující se na společnost Reverta podle konečného rozhodnutí o společnosti Parex:
V milionech LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Základní scénář
458
446
419
349
315
Optimistický scénář
458
446
419
356
322
Pesimistický scénář
458
446
419
344
307
Tabulka 4
Skutečné částky likvidity, z nichž měla společnost Reverta prospěch
V milionech LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Nesplacená podpora likvidity
446
446
428
385
363
(137)
Podpora likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta, byla původně schválena v rámci slučitelných opatření podpory, na něž se vztahovalo první rozhodnutí o podpoře na záchranu, a to ve formě státních vkladů.
(138)
Po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex (a rozdělení společnosti Parex banka na dobrou a špatnou banku) byla podpora likvidity následně převedena na společnosti Citadele a Reverta. Společnost Citadele již svůj podíl na podpoře likvidity splatila v plné výši, zatímco společnost Reverta musela omezit částky podpory likvidity, které obdržela. Výše podpory likvidity, kterou společnost Reverta skutečně obdržela, však přesahuje úrovně, které byly schváleny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(139)
Posouzení plánu restrukturalizace v konečném rozhodnutí o společnosti Parex vycházelo z předpokladů, které byly v té době předloženy s ohledem na očekávaný příliv likvidity do společnosti Reverta, což by jí umožnilo začít splácet podporu likvidity ve formě státních vkladů do výše stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (38).
(140)
Částky, které nebudou podle očekávání splaceny, jak bylo popsáno v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, byly v rozmezí od [0-100] milionů LVL (základní scénář) do [100-200] milionů LVL (pesimistický scénář). Podle nejnovějších odhadů peněžních toků, které Lotyšsko předložilo, má podpora likvidity přesahovat do roku 2017 výši stanovenou v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, jak je uvedeno v tabulce 5:
Tabulka 5
Nadměrné částky likvidity poskytnuté společnosti Reverta v porovnání s plánem restrukturalizace z roku 2010
V milionech LVL
31.12.2014
31.12.2015
31.12.2016
31.12.2017
Pesimistický scénář (původní plán restrukturalizace)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Odhadovaná podpora likvidity (aktualizace z roku 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Rozdíl
(…)
(…)
(…)
(…)
(141)
Komise má za to, že vzhledem k těmto potížím:
a)
nižší kvalita a hodnota aktiv v porovnání s předpoklady uvedenými v plánu restrukturalizace a
b)
pomalejší zpětné získávání kolaterálu a soudní spory s dlužníky,
došlo při získávání hotovosti k dvouleté prodlevě (jak je uvedeno v 45. bodě odůvodnění) v porovnání s tím, co se plánovalo v době přijetí konečného rozhodnutí o společnosti Parex. Tato prodleva si vyžádala vyšší státní podporu.
(142)
Důvodem dodatečné potřeby podpory likvidity bylo proto zhoršení finanční situace společnosti Reverta v porovnání s odhady uvedenými v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Komise podotýká, že se poskytovaná podpora likvidity v minulých letech postupně zvyšovala v souladu s potížemi společnosti Reverta při zpětném získávání aktiv.
(143)
Jak je uvedeno v 56. bodě odůvodnění, Lotyšsko tvrdí, že jelikož na kapitál byla z celkové částky podpory likvidity ve výši 118,7 milionu LVL přeměněna pouze částka ve výši 49,5 milionu LVL, měla zbývající částka podpory likvidity ve výši 69,2 milionu LVL za následek nadměrnou výši této podpory, a to přibližně o stejnou částku.
(144)
Komise však připomíná, že jak je uvedeno v písm. b) 63. bodu odůvodnění konečného rozhodnutí o společnosti Parex, na kapitál lze přeměnit pouze státní vklady. Komise se proto domnívá, že nižší úroveň likvidity, která byla přeměněna na kapitál, nevede automaticky k nadměrné podpoře likvidity.
(145)
Komise bere rovněž na vědomí, že v roce 2011 byla společnosti Reverta odebrána bankovní licence, což zamezilo nutnosti přeměnit na kapitál další likviditu, aby byl splněn regulatorní ukazatel likvidity. Komise proto uznává, že zánik kapitálových požadavků (39) umožnil Lotyšsku poskytnout společnosti Reverta nižší částku podpory na rekapitalizaci, než byla maximální částka této podpory, která byla schválena v rozhodnutích.
(146)
Vzhledem k potížím, kterým společnost Reverta čelila při zpětném získávání aktiv, a omezené výši kapitálu potřebného po odebrání bankovní licence vyvozuje Komise závěr, že podpora likvidity, kterou společnost Reverta obdržela, byla omezena na minimum nezbytné k řádnému řízení procesu likvidace.
(147)
Komise vyvozuje rovněž závěr, že dodatečná podpora likvidity je v souladu s požadavkem na sdílení nákladů, který je stanoven ve sdělení o bankovnictví z roku 2013. Komise zejména bere na vědomí, že v souladu s bodem 77 sdělení o bankovnictví z roku 2013 byl vlastní kapitál bývalých akcionářů společnosti Parex banka v plné výši odepsán a že se Lotyšsko nyní zavázalo zabránit poskytnutí další podpory ve prospěch držitelů podřízeného dluhu.
6.3.4 S ohledem na porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku (čtvrté opatření)
(148)
Lotyšské orgány uvedly, že vzhledem k stávajícím problematickým podmínkám na trhu nebylo Lotyšsko s to nalézt ve stanovené lhůtě kupující, kteří by měli zájem o činnost společnosti Citadele v oblasti správy majetku, a nebude s to tak učinit ani v dohledné době.
(149)
Lotyšské orgány připomenuly, že prodej společnosti Citadele byl spolu s jinými závazky určen jako klíčové opatření k odstranění narušení hospodářské soutěže, které bylo způsobeno opatřeními podpory. Vzhledem k zhoršující se finanční situaci společnosti Citadele v porovnání s předpokládanou situací v době vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex nelze společnost Citadele v dohledné době prodat.
(150)
Lotyšsko dále uvedlo, že by spojení prodeje činnosti v oblasti správy majetku se společností Citadele zvýšilo zájem trhu o společnost Citadele a že prodloužení lhůty pro prodej s větší pravděpodobností umožní opětovnou privatizaci této společnosti.
(151)
Komise uznává, že finanční situace společnosti Citadele je v porovnání se situací, která se předpokládala v původním plánu restrukturalizace, horší. Toto hodnocení potvrdil i kontrolní správce (40) a odráží se rovněž v ukazatelích uvedených v tabulce 6:
Tabulka 6
Srovnání hlavních finančních ukazatelů s plánem restrukturalizace
31. 12. 2013
Plán restrukturalizace
Skutečnost
Provozní výdaje/celkové příjmy
[50-60]
57,0 %
Znehodnocená aktiva/čisté úvěry
[0-5]
2,0 %
Čistý zisk (ztráta) v milionech LVL
[20-30]
10,8
Návratnost vlastního kapitálu v %
[20-30]
8,1 %
Vlastní kapitál/celková aktiva
[5-10]
6,9 %
Ukazatel kapitálové přiměřenosti
[10-20]
11,7 %
Vzhledem k nižší ziskovosti společnosti Citadele v porovnání s původním plánem restrukturalizace chápe Komise potíže při prodeji společnosti Citadele v krátké lhůtě.
(152)
Komise připomíná, že závazek týkající se odprodeje činnosti v oblasti správy majetku spolu se závazkem prodat samotnou společnost Citadele byl v konečném rozhodnutí o společnosti Parex stanoven s cílem omezit narušení hospodářské soutěže, jelikož tyto závazky konkurentům umožňují, aby se ucházeli o tyto podniky (41).
(153)
Komise hodnotí kladně, že po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex zahájila společnost Citadele proces prodeje s cílem ověřit zájem trhu a rovněž ustanovila nezávislého odborníka, aby navrhl nejlepší prodejní strategii, jak je uvedeno v 61. a 62. bodě odůvodnění, jednala proto v dobré víře s cílem tyto závazky dodržet.
(154)
Komise bere na vědomí, že Lotyšsko požaduje prodloužení lhůty pro dokončení prodeje činnosti v oblasti správy majetku v porovnání s lhůtami, k jejichž dodržení se zavázalo v roce 2009. Lotyšsko požaduje změnu konečného rozhodnutí o společnosti Parex týkající se odkladu původní lhůty pro odprodej činnosti v oblasti správy majetku za účelem jejího prodeje spolu se společností Citadele, a to na základě dodatečných závazků, které jsou stanoveny v 64. až 68. bodě odůvodnění.
6.3.5 Kompenzační opatření k zmírnění narušení hospodářské soutěže a většímu sdílení nákladů
(155)
Aby Komise schválila změny konečných rozhodnutí, musí být tyto změny založeny na nových závazcích, které lze považovat za rovnocenné závazkům, jež byly přijaty původně (42). V tomto případě by opatření podpory byla i nadále slučitelná podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy pouze tehdy, nezmění-li se celková rovnováha původního rozhodnutí. V zájmu zachování původní rovnováhy by pozměněné závazky neměly mít nepříznivý dopad na životaschopnost příjemce podpory a celkový soubor závazků musí být z hlediska sdílení nákladů a kompenzačních opatření přinejmenším rovnocenný s přihlédnutím k požadavkům použitelných sdělení Komise.
(156)
V této souvislosti hodnotí Komise soubor závazků, které Lotyšsko předložilo a které jsou uvedeny v 64. až 73. bodě odůvodnění, kladně, jelikož tyto závazky přispějí k odstranění možného narušení hospodářské soutěže v důsledku prvního, druhého, třetího a čtvrtého opatření a k zajištění náležitého sdílení nákladů ze strany akcionářů společností, které jsou příjemci podpory.
(157)
V oddíle 4 sdělení o restrukturalizaci se vyžaduje uplatňování účinných a přiměřených opatření k omezení narušení hospodářské soutěže.
(158)
Konečné rozhodnutí o společnosti Parex obsahovalo řadu takovýchto opatření, z nichž byl zásadní závazek Lotyšska prodat nebo zařídit prodej společnosti Citadele do 31. prosince 2015 (43). Komise považovala závazky týkající se prodeje společnosti Citadele v této lhůtě za dostačující a přiměřené, aby se zamezilo narušení hospodářské soutěže v důsledku státní podpory, která byla společnosti Parex banka poskytnuta, a to společně se zmenšením velikosti společnosti Citadele a omezením její přítomnosti na trhu.
(159)
V rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že původní delší splatnost podřízeného dluhu i osmnáctiměsíční prodloužení této splatnosti v roce 2013 poskytly společnosti Parex banka dodatečné výhody v porovnání s formou podřízeného dluhu, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(160)
Komise v této souvislosti vítá závazek Lotyšska přesunout lhůtu pro dokončení prodeje společnosti Citadele z 31. prosince 2015 na […] jako opatření kompenzující dodatečnou výhodu, která vyplývá z delší splatnosti podřízených úvěrů. Rychlejší prodej společnosti Citadele přispěje k zachování rovných podmínek.
(161)
Komise bere mimoto na vědomí, že Lotyšsko přijalo jednoznačný závazek […], nedojde-li k prodeji v této dřívější lhůtě. Tento závazek poskytuje dodatečnou záruku (jež nebyla v původním plánu restrukturalizace výslovně obsažena), která zajistí náležité zmírnění narušení hospodářské soutěže, jelikož dříve než […] bude společnost Citadele […]
(162)
Komise hodnotí kladně i skutečnost, že se Lotyšsko zavázalo dále snížit objem kapitálu, který mohou lotyšské orgány poskytnout společnosti Reverta, jak je uvedeno v 69. bodě odůvodnění.
(163)
V oddíle 3 sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že by banky a jejich akcionáři měli přispět na restrukturalizační náklady v maximální možné míře, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum, aby se odstranilo narušení hospodářské soutěže a omezil morální hazard.
(164)
V této souvislosti bere Komise na vědomí dodatečná kompenzační opatření, která Lotyšsko navrhlo s cílem zajistit, aby třetí strany neměly prospěch z dodatečné podpory, kterou společnost Reverta obdržela, a to závazek týkající se opatření k většímu sdílení nákladů, jak je popsáno v 70. až 73. bodě odůvodnění.
(165)
Lotyšsko se zavazuje, že společnosti Citadele a Reverta (bývalá Parex banka) a jejich přidružené podniky nevyplatí držitelům podřízeného dluhu nebo akcionářům s výjimkou lotyšského státu a EBRD úroky, dividendy ani kupóny ze stávajících kapitálových nástrojů (včetně prioritních akcií, akcií se zvláštním právem hlasování a nástrojů zahrnovaných do vyšší a nižší třídy tier 2) (splatné nebo vzniklé) ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto nástrojům, a to do doby splacení státní podpory poskytnuté společnosti Reverta a/nebo Citadele v plné výši, neexistuje-li právní povinnost tak učinit. Lotyšsko se v této souvislosti rovněž zavazuje, že takovéto právní povinnosti zruší co nejdříve, nejpozději však do 30. dubna 2015. Držitelé stávajících kapitálových nástrojů proto neobdrží žádnou platbu, jelikož tyto stávající kapitálové nástroje nenesou žádný povinný kupón a při likvidaci společnosti Reverta (k níž dojde do konce roku 2017) budou zařazeni za přednostní dluh. Jelikož má společnost Reverta záporný kapitál, bude pro držitele těchto kapitálových nástrojů prakticky nemožné získat jakoukoli platbu nebo úhradu.
(166)
Kromě závazků uvedených v 165. bodě odůvodnění se Lotyšsko rovněž zavazuje, že u podřízených úvěrů z dřívější doby nebude splácet neuhrazený dluh (jistinu), dokud nebude splacena v plné výši veškerá státní podpora pro společnosti Reverta/Citadele, a to v rozsahu nezbytném k pokrytí záporné čisté hodnoty aktiv společnosti Reverta a pokud existuje náležitý právní základ. Za tímto účelem bude neuhrazený dluh (jistina) u podřízených úvěrů z dřívější doby i) předmětem závazného nařízení, že platby na základě podřízených úvěrůz dřívější doby nejsou splatné a vymahatelné, nebo ii) přeměněn na kapitál tier 1 bez hlasovacích práv nebo iii) odepsán. Vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy v současnosti neposkytují vhodný právní základ, který by umožnil tento závazek dodržet, se Lotyšsko v této souvislosti dále zavazuje, že přijme veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby byly právní předpisy potřebné k dodržení tohoto závazku přijaty nejpozději do 30. dubna 2015.
(167)
Komise vítá závazky Lotyšska uvedené v 165. a 166. bodě odůvodnění, jelikož omezením splácení jistiny a úroků s ohledem na podřízené úvěry z dřívější doby a kapitálové nástroje společností Reverta a Citadele zajišťují dodatečné sdílení nákladů.
(168)
Komise proto konstatuje, že navrhovaná kompenzační opatření, která jsou uvedena v oddíle 5.5, lze považovat za přiměřená a rovnocenná (z hlediska účinnosti) závazkům, které Lotyšsko navrhlo dříve a které Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex ve znění pozměňujícího rozhodnutí. Navrhovaná kompenzační opatření sledují stejný cíl, kterým je omezení narušení hospodářské soutěže. Tato opatření jsou náležitě zacílená, jelikož mají omezit narušení hospodářské soutěže na trzích, na nichž společnost Citadele působí.
(169)
Komise proto vyvozuje závěr, že pozměněné závazky jsou rovnocenné původním závazkům, pokud jde o obnovení životaschopnosti, sdílení nákladů a zmírnění narušení hospodářské soutěže. Nahrazení původních závazků novými závazky nemění slučitelnost podpory s vnitřním trhem, jak bylo uvedeno v konečném rozhodnutí o společnosti Parex ve znění pozměňujícího rozhodnutí.
7. ZÁVĚR
(170)
Komise vyjadřuje politování nad tím, že Lotyšsko provedlo protiprávně první, druhé a třetí opatření v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy a že porušilo závazek týkající se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku ve lhůtě stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (čtvrté opatření).
(171)
Z výše uvedených důvodů a s ohledem na dodatečné závazky, které Lotyšsko a společnost Citadele přijaly, však
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Níže uvedená opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
poskytnutí podřízených úvěrů společnosti Parex banka s původní splatností delší, než bylo schváleno v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (první opatření);
b)
povolení dodatečného osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL společnosti Citadele (druhé opatření);
c)
poskytnutí podpory likvidity společnosti Reverta přesahující maximální výši schválenou Komisí v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (třetí opatření).
Článek 2
Opatření podpory uvedená v článku 1 jsou na základě závazků přijatých Lotyšskem, které jsou uvedeny v příloze I, slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
Článek 3
Lhůty pro odprodej činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku, a to do 30. června 2013 bez správce převodu, nebo do 31. prosince 2013 s pomocí správce převodu (čtvrté opatření), které byly uvedeny v 73. bodě odůvodnění opraveného rozhodnutí Komise ve věci K(2010) 6202 v konečném znění ze dne 15. září 2009 o státní podpoře C 26/09 (ex N 289/09), kterou zamýšlí poskytnout Lotyšsko na restrukturalizaci podniku AS Parex banka, jsou pozměněny v souladu se závazkem, který Lotyšsko přijalo a který je uveden v příloze II.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Lotyšské republice.
V Bruselu dne 9. července 2014.
DECISIÓN (UE) 2015/162 DE LA COMISIÓN
de 9 de julio de 2014
relativa a la ayuda estatal SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN) aplicada por Letonia en favor de Parex
[notificada con el número C(2014) 4550]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
1.1. Medidas anteriores en favor de Parex
(1)
El 10 de noviembre de 2008, Letonia notificó a la Comisión un conjunto de medidas de ayuda estatal en favor de AS Parex banka (en lo sucesivo denominado «Parex»), destinadas a apoyar la estabilidad del sistema financiero. La Comisión aprobó provisionalmente estas medidas el 24 de noviembre de 2008 (2) (en lo sucesivo denominadas «primera Decisión de salvamento») sobre la base del compromiso asumido por Letonia de presentar un plan de reestructuración para Parex en un plazo de seis meses.
(2)
A petición de Letonia, la Comisión aprobó dos conjuntos de enmiendas a las medidas de ayuda relativas a Parex mediante decisiones de 11 de febrero de 2009 (3) (en lo sucesivo denominada «la segunda Decisión de salvamento») y el 11 de mayo de 2009 (4) (en lo sucesivo denominada «la tercera Decisión de salvamento»).
(3)
El 11 de mayo de 2009, Letonia notificó un plan de reestructuración para Parex. Mediante Decisión de 29 de junio de 2009 (5), la Comisión concluyó preliminarmente que las medidas de reestructuración notificadas constituían ayuda estatal a Parex y expresó sus dudas en cuanto a que dicha ayuda pudiera considerarse compatible con el mercado interior. En consecuencia, la Comisión decidió incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado y pidió a Letonia que facilitase la información necesaria para evaluar la compatibilidad de la ayuda.
(4)
Entre el 11 de mayo de 2009 y el 15 de septiembre de 2010 se produjeron varios intercambios de información y discusiones entre Letonia y la Comisión en relación con la reestructuración de Parex. Durante ese tiempo Letonia actualizó el plan de reestructuración de Parex en varias ocasiones.
(5)
El plan de reestructuración preveía una división de Parex en un «banco bueno» de nueva creación denominado AS Citadele banka (en lo sucesivo denominado «Citadele»), que se haría cargo de todos los activos básicos y algunos de los no básicos (6), y un «banco malo» [en lo sucesivo denominado «Reverta» (7)], que conservaría los restantes activos no básicos y no rentables. Esta división se ejecutó el 1 de agosto de 2010.
(6)
Mediante Decisión de 15 de septiembre de 2010 (8) (en lo sucesivo denominada «Decisión final Parex»), la Comisión aprobó el plan de reestructuración de Parex sobre la base de los compromisos presentados por las autoridades letonas el 3 de septiembre de 2010.
(7)
Mediante Decisión de 10 de agosto de 2012 (en lo sucesivo denominada «Decisión de modificación») (9), la Comisión aprobó modificaciones de tres compromisos incluidos en la Decisión final Parex a raíz de una solicitud de Letonia. Dichas modificaciones: 1) ampliaron el plazo de cesión de los préstamos de la CEI (10) hasta el 31 de diciembre de 2014; 2) incrementaron el límite de los requisitos mínimos de solvencia permitidos para Citadele al nivel del banco y del grupo; y 3) permitieron prorrogar los límites máximos de los préstamos no utilizados de ejercicios anteriores, aunque respetando los límites iniciales de cuota de mercado.
(8)
La Comisión toma nota de que el 5 de junio de 2014 Letonia aceptó, excepcionalmente, que la presente Decisión sea adoptada en lengua inglesa.
1.2. Procedimiento de investigación formal
(9)
El 1 de octubre de 2013 Letonia notificó una solicitud de nueva modificación de la Decisión final Parex y solicitó la prórroga del plazo de cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele (11). En el curso de la evaluación de esta solicitud de modificación, la Comisión concluyó que Letonia había concedido ayudas estatales a Citadele y Parex más allá de las medidas de ayuda aprobadas por la Comisión.
(10)
Entre el […] (12) y el 4 de marzo de 2014 tuvieron lugar varios intercambios de información entre Letonia y la Comisión con respecto a las medidas de ayuda adicionales. Letonia presentó información y documentos el 30 de octubre de 2013 y el 31 de enero y el 4 de marzo de 2014 (incluido un plan revisado de reestructuración de Parex).
(11)
Desde el 11 de noviembre de 2013, la Comisión ha recibido también actualizaciones mensuales sobre los avances realizados por Letonia en la venta de Citadele, un proceso que comenzó en octubre de 2013.
(12)
Mediante Decisión de 16 de abril de 2014 (en lo sucesivo denominada «la Decisión de incoación»), la Comisión informó a Letonia de que, tras haber examinado la información facilitada por las autoridades letonas, había decidido incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE) (13). En la Decisión de incoación, la Comisión también invitaba a las partes interesadas a presentar sus observaciones sobre la ayuda; como respuesta a dicha invitación recibió una observación el 23 de mayo de 2014.
(13)
Letonia informó a la Comisión de que, por razones de urgencia, aceptaba excepcionalmente que la presente Decisión se adopte en lengua inglesa.
2. DESCRIPCIÓN
2.1. Empresa afectada
(14)
Parex era el segundo banco más grande de Letonia, con unos activos totales de 3 400 millones de lati letones (LVL) (4 900 millones EUR) a de 31 de diciembre de 2008. Parex fue fundado en 1992. En noviembre de 2008, Letonia adquirió el 84,83 % del capital social de la entidad a los dos mayores accionistas, por un precio total simbólico de 2 LVL (aproximadamente 3 EUR), una medida de ayuda estatal aprobada por la Comisión mediante la primera y segunda Decisiones de salvamento. Tras la recapitalización aprobada mediante las decisiones de salvamento, Letonia elevó su participación en Parex hasta cerca del 95 % mediante la inyección de otros 140,75 millones LVL en mayo de 2009, una medida aprobada por la Comisión mediante la tercera Decisión de salvamento.
(15)
En abril de 2009, el Banco Europeo de Reconstrucción y Desarrollo (BERD) adquirió el 25 % del capital social de Parex más una acción. A raíz de la división de Parex en un banco «bueno» y un banco «malo» en 2010, junto con los cambios en la estructura accionarial, los accionistas de Citadele son ahora Letonia (75 %) y el BERD (25 %), mientras que los accionistas de Reverta son Letonia (84,15 %), el BERD (12,74 %) y otros (3,11 %).
(16)
En los considerandos 11 a 15 de la Decisión puede encontrarse una descripción detallada de Parex hasta el momento de la Decisión final Parex.
2.2. Medidas de ayuda aprobadas para Citadele y Reverta
(17)
Parex había sido autorizado a beneficiarse de una serie de medidas de ayuda, aprobadas por la Comisión en la primera, segunda y tercera Decisiones de salvamento (en lo sucesivo denominadas «las Decisiones de salvamento»), así como en la Decisión final Parex.
(18)
El plan de reestructuración aprobado por la Comisión en la Decisión final Parex establecía que la ayuda de salvamento aprobada anteriormente por la Comisión debía prorrogarse hasta el final del período de reestructuración y ser dividida entre Citadele y Reverta. La Decisión final Parex también aprobó una ayuda adicional de reestructuración para Reverta y Citadele. Asimismo, estableció un mecanismo de utilización de las ayudas que habían sido aprobadas provisionalmente a través de las Decisiones de salvamento tras la división de Parex, en relación con:
a)
el aporte de liquidez en forma de depósitos estatales para Citadele y Reverta (14);
b)
las garantías estatales sobre los pasivos de Citadele y Reverta (15);
c)
una recapitalización estatal de Reverta y Citadele (16);
d)
una medida de rescate de activos para Citadele (17).
3. RAZONES PARA LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
3.1. Medidas adicionales aplicadas por Letonia para Parex, Citadele y Reverta
(19)
Basándose en el informe presentado el 29 de agosto de 2013 por el síndico encargado de la supervisión (18) y los documentos y la información presentados por Letonia desde octubre de 2013, se constató que Letonia había puesto en vigor las siguientes medidas sin notificación previa a la Comisión:
a)
el 22 de mayo de 2009, Letonia concedió a Parex un préstamo subordinado de 50,27 millones LVL (considerado como capital de nivel 2) con un vencimiento a siete años, es decir, hasta el 21 de mayo de 2016 (en lo sucesivo denominada «la primera medida»). El vencimiento de dicho préstamo subordinado supera el vencimiento máximo de cinco años fijado en la primera Decisión de salvamento y confirmado en la Decisión final Parex;
b)
el 27 de junio de 2013, Letonia concedió a Citadele una prórroga adicional del vencimiento de 18 meses (en lo sucesivo denominada «la segunda medida») de 37 millones LVL de préstamos subordinados (de un total de 45 millones LVL en poder de Letonia en ese momento) (19). Letonia no notificó a la Comisión la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados;
c)
además, desde 2011, Letonia ha facilitado a Reverta aporte de liquidez que supera los límites máximos aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex (en lo sucesivo denominada «la tercera medida»), tanto en lo que se refiere a la hipótesis de base como al peor escenario hipotético (20).
(20)
Sobre la base de la información de que disponía la Comisión en el momento de la Decisión de incoación, en lo que se refiere a la primera y la segunda medidas, la Comisión dudaba mucho que pudieran considerarse compatibles con el mercado interior, teniendo en cuenta que:
a)
en la evaluación original de la compatibilidad de los préstamos subordinados concedidos por Letonia, se consideró que un plazo de vencimiento de dichos préstamos de cinco años era el mínimo necesario y, por tanto, podría ser considerado compatible sobre esta base, y
b)
no se habían presentado nuevos argumentos para justificar por qué un vencimiento más largo era, de hecho, el mínimo estrictamente necesario.
(21)
Del mismo modo, en el momento de la Decisión de incoación no se presentaron argumentos suficientes en el sentido de demostrar la compatibilidad de la tercera medida.
(22)
En virtud de todo ello, la Comisión incoó el procedimiento de investigación formal con arreglo a lo dispuesto en el artículo 13, apartado 1, y en el artículo 4, apartado 4, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (21), en lo que respecta a la ayuda ilegal concedida a través de las primera, segunda y tercera medidas descritas en el considerando 19.
3.2. Incumplimiento del compromiso de cesión de las actividades de gestión de patrimonio de Citadele
(23)
Letonia también incumplió su compromiso, recogido en la Decisión final Parex, de ceder las actividades de gestión de patrimonio de Citadele, sin un síndico de las cesiones, a más tardar el 30 de junio de 2013, o antes del 31 de diciembre de 2013 con un síndico (en lo sucesivo denominado «la cuarta medida») (22). Por tanto, se ha violado el compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en tales plazos.
(24)
En la Decisión de incoación, la Comisión llegó a la conclusión de que la violación del compromiso descrito en el considerando 21 constituye un uso abusivo de la ayuda. Por tanto, la Comisión decidió incoar el procedimiento de investigación formal por uso abusivo de ayuda con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16 del Reglamento (CE) no 659/1999.
4. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(25)
A raíz de la Decisión de incoación del procedimiento, la Comisión recibió observaciones de una persona que no aportó elementos que demostrasen que dicha persona podía ser considerada como interesado, es decir, una parte cuyos intereses puedan verse afectados por la medida [por ejemplo, competidores o asociaciones comerciales (23)], o que actuase en nombre de una parte interesada.
(26)
Las observaciones recibidas se referían a supuestas ilegalidades de Parex y no estaban vinculadas a las primera, segunda y tercera medidas aplicadas por Letonia a Parex, Citadele y Reverta, ni a la cuarta medida. Esencialmente se referían a hechos e información no directamente relevantes para la aplicación de las normas sobre ayudas estatales en el asunto que nos ocupa. Por tanto, a efectos de la evaluación efectuada en el marco de la presente Decisión se han registrado y considerado como información genérica sobre el mercado.
5. OBSERVACIONES DE LETONIA SOBRE EL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
(27)
Tras la Decisión de incoación, el 26 de mayo de 2014 Letonia presentó comentarios destinados a abordar las dudas planteadas por la Comisión en relación con la compatibilidad de la primera, segunda y tercera medidas, así como la violación del compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele.
(28)
El 30 de mayo de 2014, Letonia presentó un plan de reestructuración actualizado que incluía la información y las medidas compensatorias que se presentan en las secciones 5.1 a 5.5 de la presente Decisión.
(29)
Tras una petición de información de la Comisión, el 23 de junio de 2014 Letonia presentó elementos adicionales relativos a la segunda medida.
5.1. Primer vencimiento de los préstamos subordinados más largo que las condiciones de las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex (primera medida)
(30)
En sus observaciones de 26 de mayo de 2014, Letonia alegó que la adopción de la primera medida era necesaria para que Parex cumpliese los requisitos de solvencia reglamentarios y, de este modo, evitar su hundimiento irremediable, en gran medida debido a la fragilidad del sistema bancario letón, muy interconectado e interdependiente.
(31)
Letonia considera que en el momento de la adopción de la primera Decisión de salvamento, las autoridades letonas tenían poca información sobre la situación financiera real de Parex y la calidad de sus activos. Por tanto, en su solicitud inicial a la Comisión de aprobación de las medidas de ayuda estatal, Letonia se comprometió a conceder préstamos subordinados a cinco años, puesto que el vencimiento era el mínimo necesario para préstamos subordinados a fin de poder ser considerados como capital de nivel 2 con arreglo a las disposiciones pertinentes de la legislación letona.
(32)
Letonia también alega que para poder evaluar mejor la situación financiera de Parex encargó a PriceWaterhouse Coopers un ejercicio de debida diligencia de Parex, que se completó el 26 de enero de 2009, después de adoptada la primera Decisión de salvamento.
(33)
Al mismo tiempo, Letonia subraya el hecho de que la situación del mercado en 2008-2009 era muy dinámica y la calidad de los préstamos se deterioraba más rápido de lo previsto. Ese empeoramiento de la situación quedó reflejado y dio lugar a la adopción por la Comisión de tres Decisiones de salvamento de Parex y a la presentación por Letonia de varias versiones del plan de reestructuración de Parex, siendo la última la comunicada el 11 de mayo de 2009 (en lo sucesivo denominado «el plan de reestructuración de 2009»).
(34)
En este contexto, Letonia explica que las hipótesis y previsiones contenidas en las decisiones de salvamento quedaron obsoletas de inmediato debido a los rápidos cambios en la situación económica, impulsada principalmente por la crisis financiera mundial y la disminución de la confianza de los mercados en Parex. Letonia concluyó, por tanto, que un vencimiento de cinco años para los préstamos subordinados que había concedido a Parex ya no sería suficiente para estabilizar el frágil sistema bancario letón. De hecho, resultó que Parex, un banco de importancia sistémica en ese momento, necesitaba préstamos subordinados con un vencimiento superior a cinco años para cumplir sus requisitos de solvencia y, en particular, para cumplir los requisitos mínimos de solvencia.
(35)
De conformidad con el marco regulador [sobre la base de las normas de Basilea II (24)] aplicables a Parex en el momento de la emisión de los préstamos subordinados, solo el 80 % de los préstamos a cinco años de 50,27 millones LVL (es decir, solo 40,22 millones LVL) habrían podido considerarse capital de nivel 2. En particular, a efectos reglamentarios, un porcentaje acumulativo de descuento (o amortización) tuvo que aplicarse anualmente al importe de los préstamos subordinados, con objeto de reflejar el valor decreciente de estos instrumentos como elementos positivos del capital reglamentario. En consecuencia, un préstamo de cinco años al comienzo de la transacción solo es subvencionable en un 80 % de su importe a efectos de la solvencia; en un 60 % a principios del segundo año; y así sucesivamente.
(36)
Letonia corroborar esta afirmación a través de cálculos comparativos que demuestran que si los préstamos subordinados hubieran sido concedidos por Letonia durante un período de cinco años, no habrían podido ser considerados plenamente como capital de nivel 2 desde su inicio.
(37)
Fijar el plazo de vencimiento de los préstamos subordinados concedidos por Letonia a Parex en siete años resultó necesario para que todo el importe de 50,27 millones LVL de préstamos subordinados concedidos pudiera ser considerado como capital de nivel 2 durante el período 2009-2010 con el fin de permitir a Parex cumplir su objetivo de coeficiente de solvencia. En el cuadro 1 se presentan los importes del capital de nivel 2 admisible en poder de Parex al final de cada año sobre la base de la duración del préstamo subordinado de 50,27 millones LVL emitido en mayo de 2009.
Cuadro 1
Duración del préstamo subordinado emitido en mayo de 2009 y su calificación como capital de nivel 2 (millones LVL)
Plazo de vencimiento
2009
2010
2011
Préstamo a 5 años
40,22
30,16
20,11
Préstamo a 6 años
50,27
40,22
30,16
Préstamo a 7 años
50,27
50,27
40,22
Préstamo a 8 años
50,27
50,27
50,27
(38)
Letonia explica que el 9 de junio de 2009 Nomura International (nombrado por Letonia en marzo de 2009 para organizar la venta de Parex) presentó a las autoridades letonas una estrategia de venta de Parex con un calendario muy agresivo que preveía que la venta estuviese completada en 2010. Por tanto, era necesario que Parex siguiera cumpliendo plenamente los requisitos de capital aplicables al menos hasta el final de 2010.
(39)
Por último, Letonia afirma que si el vencimiento del préstamo subordinado solo hubiera sido de cinco años, el plan de reestructuración de 2009 debería haber incluido otras medidas destinadas a reforzar de otra forma la solvencia de Parex (por ejemplo, inyecciones de capital fresco, prórroga inmediata de los préstamos subordinados, etc.). Sin estas medidas, los depositantes habrían estado totalmente desprotegidos y la estabilidad del sistema financiero letón se habría visto seriamente amenazada.
5.2. Prórroga sin previo aviso del vencimiento de los préstamos subordinados (segunda medida)
(40)
En lo que se refiere a la segunda medida, Letonia alega que la nueva prórroga del vencimiento del préstamo subordinado era necesaria debido a cambios en la normativa ocurridos en 2013. En particular, el 1 de marzo de 2013, Citadele fue informada por la Comisión del Mercado Financiero y de Capitales (FCMC) que el coeficiente de solvencia del grupo debía alcanzar un mínimo del 10 % en términos absolutos a finales de 2013, mientras que el coeficiente recomendado para hacer frente a los riesgos existentes y potenciales era del […]. Antes de marzo de 2013, el coeficiente mínimo exigido era del 8,4 %.
(41)
Letonia afirma que la segunda medida se adoptó de buena fe, puesto que las autoridades letonas consideraron que se atenía al principio del inversor en una economía de mercado y no daba lugar a pérdidas financieras para el Estado.
(42)
Letonia añade que, en el momento de la adopción de la segunda medida, junto con Citadele consideró de buena fe que la posibilidad de ampliar el vencimiento del préstamo subordinado había sido prevista en las decisiones pertinentes de la Comisión y en el plan de reestructuración.
(43)
Letonia alega que cualquier inversor en una economía de mercado en la posición del accionista mayoritario de Citadele habría hecho todo lo posible para mantener el valor de su inversión y habría estado dispuesto a adoptar y aplicar las medidas necesarias para impedir que el valor contable de su participación fuese menor como consecuencia de la quiebra bancaria, con el fin de cubrir sus necesidades de capital. En caso de que Citadele hubiese incumplido los requisitos de solvencia más estrictos impuestos por la FCMC en ese momento, la estabilidad, viabilidad y negociabilidad del banco se habrían visto comprometidas, lo que, en última instancia, habría afectado a la posibilidad de una venta en buenas condiciones financieras.
(44)
Letonia también presenta una hipótesis alternativa en la que la segunda medida no habría sido concedida y en la que el coeficiente de capital recomendado no se habría alcanzado, puesto que el coeficiente de solvencia se habría situado por debajo del 9,3 % a 31 de diciembre de 2013 en comparación con el mínimo exigido del 10 %.
(45)
Letonia también sostiene que las medidas alternativas para reforzar la solvencia de Citadele (es decir, una ampliación de capital o la emisión de nuevos préstamos subordinados) no eran viables. Más concretamente indica que habría sido imposible que Citadele obtuviese préstamos subordinados de terceros inversores en 2013 dado el compromiso de las autoridades letonas de vender Citadele en un breve plazo (antes del 31 de diciembre de 2014). La incertidumbre sobre el potencial comprador y su futura estrategia habría llevado a los proveedores de préstamos subordinados a pedir una opción de venta sobre cualquier préstamo subordinado que concediesen a Citadele (cláusula de cambio de control) (25). Esto habría significado que el vencimiento efectivo de dichos préstamos subordinados en el momento de su emisión habría sido considerado inferior a cinco años y, por tanto, los préstamos no habrían sido considerados como capital de nivel 2.
(46)
En respuesta a una solicitud de información de la Comisión acerca de si Letonia se había puesto en contacto con el BERD en relación con una posible prórroga de los vencimientos de los préstamos subordinados, las autoridades letonas presentaron una declaración el 23 de junio de 2014 en relación con Citadele. En ella confirman que antes de acordar la segunda medida no se dirigieron al BERD para proponerle prorrogar el vencimiento de los préstamos subordinados que este poseía. En este contexto, reafirman que la segunda medida debía ser adoptada para impedir la inminente infracción por Citadele de las nuevas normas sobre requisitos de capital, que eran más estrictas.
(47)
Letonia alega que tuvo que prorrogar el vencimiento de la deuda subordinada que poseía en Citadele sin demora y que no negoció una ampliación comparable en relación con la deuda subordinada también poseída por el BERD.
(48)
Letonia considera que su decisión a este respecto se vio conformada por los tres puntos siguientes:
a)
la necesidad de abordar de forma eficaz la inminente infracción de los nuevos requisitos de solvencia: Citadele había calculado sus necesidades de capital de nivel 2 admisible y había concluido que, en contraste con la adopción de la segunda medida, que habría supuesto una prórroga del vencimiento de 18 meses, un posible cambio del vencimiento de la deuda subordinada en la que el BERD fuese también parte habría exigido una prórroga considerablemente más larga. Esa diferencia se debía al hecho de que el principal de ese préstamo era más bajo y, por consiguiente, su impacto en la posición de capital de Citadele habría sido mucho menor. Letonia también afirma que una prórroga de la deuda subordinada en poder del BERD supondría la negociación con el BERD a este respecto. Además, habida cuenta de las diferencias en la legislación aplicable y el requisito general de estructura jurídica necesaria que habría de implantarse, prorrogar el préstamo subordinado en que el BERD era también parte a la vez que prorrogar una parte de la deuda subordinada en poder solo de Letonia habría requerido unas estructuras jurídicas complejas;
b)
Letonia subraya que en el momento de la prórroga también consideró que una prórroga del vencimiento de la deuda subordinada celebrada por el BERD haría que la cesión de Citadele fuese más gravosa, puesto que existirían contratos más interrelacionados sobre la deuda subordinada en el momento de la venta. Consideró que esta posibilidad podría complicar la venta de Citadele, ya que podría tener repercusiones en las condiciones de cierre aplicables y probablemente podría incrementar los costes de la transacción;
c)
por otra parte, Letonia señala que la situación del BERD en relación con Citadele habría hecho más complejo para el BERD dar su consentimiento a la prórroga. Letonia señala en sus observaciones del 23 de junio de 2014 que creía firmemente que, en principio, el BERD habría estado dispuesto a aceptar la prórroga del vencimiento del instrumento. Sin embargo, también reconoce que la posición del BERD difería de la posición de Letonia en el sentido de que esta era el accionista mayoritario de Citadele y que por ello podía ejercer una influencia sobre el proceso de venta y negociar diversas posibilidades con respecto al pago de los préstamos subordinados con los titulares. Por tanto, Letonia reconoció que la falta de control por el BERD sobre la venta de Citadele podría haber constituido un factor disuasorio para prorrogar el vencimiento de los préstamos respectivos, o, en cualquier caso, conducir a largas negociaciones.
5.3. Aporte de liquidez no notificado concedido a Reverta (tercera medida)
(49)
Letonia y Reverta reconocen que desde diciembre de 2010 el aporte de liquidez concedido por Letonia a Parex (y posteriormente a Reverta) superó el límite máximo autorizado de liquidez establecido en el considerando 55 de la Decisión final Parex. En la Decisión de incoación se indicaba que el aporte de liquidez a Reverta pendiente a 31 de diciembre de 2013 era de 362,52 millones LVL, lo que supera en 55,52 millones LVL el límite de liquidez de 307 millones LVL establecido en el peor escenario hipotético.
(50)
Letonia alega que la Comisión había autorizado inicialmente, en la Decisión final Parex, la conversión en capital de 218,7 millones LVL de aporte de liquidez para Parex. Dicho importe a convertir se redujo posteriormente en la Decisión modificada a 118,7 millones LVL. Si estos 118,7 millones LVL de apoyo de liquidez se hubiesen convertido en capital, entonces el aporte de liquidez se habría reducido y habría respetado los límites autorizados. Sin embargo, solo 49,5 millones de LVL de dichos 118,7 millones fueron efectivamente convertidos en capital. Este factor es presentado por Letonia como la causa principal del nivel excesivo de liquidez.
(51)
Además, Letonia alega que el exceso de ayuda también fue causado por retrasos en la generación de tesorería en comparación con los tipos de generación de tesorería previstos en el momento de la Decisión final Parex. Los deudores tenían pagos retrasados en efectivo y, por tanto, la recuperación del efectivo sufrió un retraso aproximado de dos años. Letonia considera que ese fenómeno es temporal y espera que el excesivo aporte de liquidez cese en los años 2015-2016.
(52)
Sin embargo, Letonia y Reverta reconocen la desviación con respecto a los importes de las ayudas autorizadas como resultado de las dificultades que encontraron para repartir adecuadamente las ayudas estatales entre aporte de liquidez debidamente autorizado y aportaciones de capital tras la adopción de la Decisión de modificación.
(53)
Además las autoridades letonas explican que en caso de que la licencia bancaria de Parex (actualmente Reverta) se hubiese mantenido, Letonia habría tenido que inyectar en Parex más capital de lo previsto (de hecho, el nivel mínimo de capital exigido en virtud de las normas de solvencia era superior al apoyo máximo de capital de 218,7 millones LVL autorizado por la Decisión final Parex). Sobre la base del plan de reestructuración original presentado a la Comisión, el valor económico obtenido a partir de la cesión de activos y la conversión de 218,7 millones LVL habría sido insuficiente para que Parex (Reverta) cumpliese con los requisitos de solvencia reglamentarios.
(54)
Por tanto, si la licencia se hubiese mantenido, Parex (Reverta) habría necesitado capital adicional. Tras la retirada de la licencia bancaria, el nivel de la ayuda complementaria se limitó al importe necesario para el proceso de liquidación.
(55)
Según Letonia, ya no fue necesario más apoyo para convertir el aporte de liquidez en capital después del 31 de diciembre de 2011, pues la licencia bancaria de Reverta había sido retirada. Durante los intercambios que precedieron a la adopción de la Decisión de modificación, Letonia comunicó a la Comisión su plan para convertir el apoyo de liquidez en capital después del 31 de diciembre de 2011, si bien no confirmó su intención de hacerlo realmente y no identificó de forma expresa ni compartió con la Comisión las consecuencias técnicas de la no conversión. En particular, Letonia no indicó que como resultado de su «no conversión» en capital, los fondos que ya habían sido concedidos como aporte de liquidez no se materializarían tan rápidamente como lo requería la Decisión final Parex.
(56)
Dado que solo 49,5 millones LVL de aporte de liquidez habían sido efectivamente transformados en capital a 31 de diciembre de 2011 y 69,2 millones LVL de aporte de liquidez no se habían convertido en capital, el nivel de aporte de liquidez siguió siendo superior al autorizado en aproximadamente la misma cantidad.
(57)
Según Letonia, mantener el apoyo a la liquidez y evitar la conversión en capital era la medida menos gravosa para las autoridades letonas y, de hecho, reduce la ayuda estatal al mínimo necesario.
(58)
Letonia y Reverta confirman que Reverta ya no necesita «fondos nuevos». Habida cuenta de la escasa cuantía del aporte de liquidez convertido en capital, Letonia espera que Reverta conservará [300-350] millones LVL en aporte de liquidez a finales de 2014, [250-300] millones LVL a finales de 2015 y [200-250] millones LVL a finales de 2016 y 2017 (tras la liquidación de Reverta). Según Letonia, ese aporte de liquidez supera el límite autorizado originalmente, debido a que: i) se ha convertido menos aporte de liquidez en capital, y ii) se espera que la gestión de Reverta produzca menos liquidez de la inicialmente prevista.
(59)
Tras la nueva previsión de tesorería que refleja las dificultades de la recuperación de activos, Letonia espera que Reverta tenga una posición de capital negativa de [250-300] millones LVL al final del proceso de liquidación (31 de diciembre de 2017).
5.4. Compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio (cuarta medida)
(60)
Letonia inició el proceso de venta de Citadele en 2011 con el fin de respetar los compromisos recogidos en la Decisión final Parex. El primer intento de venta se llevó a cabo con Nomura International como asesor, pero debido a las graves perturbaciones en la zona del euro provocadas por la crisis económica y financiera en Grecia y el colapso de Snoras y Krajbanka en Lituania y Letonia, este intento no tuvo éxito.
(61)
Además, en febrero de 2013 Letonia encargó un estudio específico a un perito independiente […] sobre, entre otras cosas, el impacto de la venta del negocio de gestión de patrimonio en la fecha señalada en los compromisos. El perito demostró que el valor de las dos entidades independientes (gestión de patrimonio y la parte restante de Citadele) era inferior al valor de Citadele en su conjunto. Por consiguiente, privar de su negocio de gestión de patrimonio a Citadele disminuiría el valor contable del banco y afectaría al valor para los accionistas. A través de distintas proyecciones el perito demostró que sin el negocio de gestión de patrimonio el «beneficio de explotación del banco se derrumbaría […]» y que su […] se habría deteriorado.
(62)
Según Letonia, sobre la base del estudio del perito, la venta del negocio de gestión de patrimonio independientemente del resto de Citadele en 2013 habría afectado a la viabilidad de Citadele y, por consiguiente, a las posibilidades de venderla. Ello habría reducido significativamente la capacidad del banco para atraer a operadores privados para invertir en Citadele a un precio razonable. Por lo tanto, un segundo proceso de venta de la totalidad Citadele comenzó en 2013 con ayuda de Société Générale y Linklaters LLP como asesores externos. Los dos métodos de venta que actualmente se están contemplando son una concentración y adquisición o una oferta pública inicial.
5.5. Medidas compensatorias propuestas por Letonia
(63)
Para garantizar la compatibilidad con el mercado interior, en virtud de las normas de la Unión sobre ayudas estatales, de las medidas adicionales de ayuda decididas por Letonia para Parex, Citadele y Reverta mediante la primera, segunda y tercera medidas, así como la no cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo convenido (cuarta medida), Letonia ha propuesto una serie de compromisos que se recogen en los considerandos 64 a 73.
5.5.1. Plazo de venta de Citadele y del negocio de gestión de patrimonio
(64)
Letonia o Citadele se comprometen a hacer todo lo que esté en su mano para conseguir lo antes posible y, en cualquier caso, antes del […] ofertas vinculantes para la venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele (incluido el negocio de gestión de patrimonio). La venta deberá estar concluida a más tardar el […]. Se dejará a la discreción de Letonia (y de su asesor) decidir la estructura adecuada y las modalidades de la transacción de venta (por ejemplo, venta comercial u oferta pública inicial), siempre que Letonia se deshaga de la totalidad de su participación en Citadele a más tardar el […]. En el caso de una oferta pública inicial, Letonia se compromete acordar un folleto vinculante con la FCMC a más tardar el […].
(65)
Letonia o Citadele garantizan también que se nombrará un síndico de la cesión si hasta el […] no se hubiesen recibido ofertas vinculantes o, en el caso de una oferta pública inicial que tenga el mismo objetivo, no se hubiera acordado el folleto con la FCMC. En tal caso, Letonia adoptará las medidas necesarias para garantizar que el síndico de la cesión sea nombrado y comience a trabajar a partir del […]. Se entiende que el asesor financiero para la venta de Citadele también podría ser designado como síndico de la cesión a partir del […]. En caso de que se designe a un síndico de la cesión, Letonia y Citadele se comprometen a recibir ofertas irrevocables y vinculantes de todas las partes hasta el […] y a celebrar un acuerdo irrevocable y vinculante para la venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele hasta el […], venta que deberá estar cerrada a más tardar el […].
(66)
Además, Letonia y Citadele se comprometen a que a partir del […] Citadele […] nuevas operaciones y el resto de las actividades empresariales de Citadele […], en caso de que Letonia no haya llegado hasta el […] a un acuerdo irrevocable y vinculante para el cierre y la venta por […] de la totalidad de su participación o en el caso de que la oferta pública inicial no permita a Letonia vender la totalidad de su participación en Citadele hasta el […].
(67)
Letonia y Citadele se comprometen a cerrar la operación de compra y venta de la totalidad de la participación de Letonia en Citadele antes del […]. Si la venta de dicha participación no estuviese finalizada el […], se comprometen a que Citadele […] nuevas operaciones y el resto de las actividades empresariales de Citadele será […].
(68)
Si Citadele es […] en cualquiera de las circunstancias a que se hace referencia en los considerandos 64 a 67, cualquier parte de las actividades empresariales de Citadele para la que exista un interés de terceros, podrá ser vendida y transferida por Letonia o Citadele a dichos terceros (sin perjuicio de los principios enunciados […] y sin nuevas ayudas estatales).
5.5.2. Reducción adicional del importe de las aportaciones de capital autorizado
(69)
Por lo que se refiere a Reverta, la Decisión de modificación autorizó la conversión en capital de los depósitos estatales y los intereses (aporte de liquidez) por un importe total de 118,7 millones LVL. Como hasta ahora solo 49,5 millones LVL de aporte de liquidez se han convertido en capital, Letonia propuso inmediata y permanente reducir el importe total máximo de capital que Letonia puede aportar a Reverta de 49,5 millones LVL, frente a los 118,7 millones LVL previos.
5.5.3. Compromiso de reforzar las medidas de reparto de cargas evitando las salidas de efectivo en beneficio de los acreedores subordinados de activos
(70)
Letonia reconoce que son necesarias medidas reforzadas de reparto de cargas para garantizar la compatibilidad de la primera, segunda y tercera medidas con el mercado interior. Estas medidas deben garantizar, entre otras cosas, que los interesados no se beneficien indebidamente de la ayuda complementaria facilitada a Citadele y Reverta.
(71)
A tal efecto, Letonia se compromete a reforzar los anteriores compromisos de reparto de cargas mediante la recapitalización interna por los antiguos accionistas mayoritarios de Parex, sus empresas asociadas y otros acreedores (en lo sucesivo denominados «los acreedores subordinados de activos») a los que se habían concedido los préstamos subordinados (en lo sucesivo denominados «los préstamos subordinados de activos»).
(72)
Reverta ha superado los importes de liquidez autorizados por la Decisión final Parex en parte debido al pago de intereses sobre los préstamos subordinados de activos. En caso de que Reverta no hubiese abonado dichos intereses o de que los préstamos subordinados de activos hubiesen sido depreciados inmediatamente después de la Decisión final Parex, Letonia podría no tener que ejecutar la primera, segunda y tercera medidas, siempre que se aplicasen realmente.
(73)
Teniendo en cuenta lo anterior, Letonia se ofrece a aclarar y reforzar sus compromisos en lo que se refiere al principal y los intereses adeudados en virtud de los préstamos subordinados de activos como sigue:
a)
Citadele y Reverta (anteriormente Parex) y sus empresas afiliadas no pagarán intereses, dividendos o cupones sobre los instrumentos de capital existentes (incluidos instrumentos superiores e inferiores de nivel 2, acciones preferenciales y acciones B) (tanto derivados como acumulados) ni ejercerán derechos de compra en relación con los mismos, a cualquier tenedor de deuda o accionista subordinado que no sean estrictamente el Estado letón o el BERD, hasta y a menos que la ayuda estatal a Reverta o Citadele haya sido reembolsada íntegramente y que exista una obligación jurídica de hacerlo. En la medida en que dichas obligaciones jurídicas existan, Letonia se compromete a suprimirlas tan pronto como sea posible (y en cualquier caso, no más tarde del 30 de abril de 2015);
b)
Letonia también se compromete a no reembolsar el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos (a menos y hasta que todas las ayudas estatales a Reverta/Citadele hayan sido reembolsadas completamente); es decir:
i)
sujetos a una orden vinculante que prohíba los pagos en el marco de los préstamos subordinados de activos vencidos y exigibles, o
ii)
convertidos en capital de nivel 1 sin derecho a voto, o
iii)
condonados,
en la medida necesaria para cubrir el valor activo neto negativo de Reverta, siempre que se disponga de una base jurídica;
c)
Letonia adoptará todas las medidas necesarias para garantizar que todas las disposiciones legales necesarias para dar cumplimiento a lo dispuesto en los compromisos anteriores entren en vigor a más tardar el 30 de abril de 2015.
5.6. Reacción de Letonia a las observaciones de terceros
(74)
El 6 de junio de 2014, Letonia presentó su respuesta en relación con las observaciones del tercero recibidas por la Comisión. Letonia afirma que las alegaciones expuestas en las observaciones son infundadas y que carecen de pertinencia en relación con la decisión de incoar el procedimiento. Letonia rechaza las alegaciones del tercero y pide que sean ignoradas por la Comisión.
6. EVALUACIÓN
6.1. Existencia de ayuda estatal como consecuencia de las nuevas medidas
(75)
Con arreglo al artículo 107, apartado 1, del Tratado, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(76)
Para considerar que una medida constituye ayuda estatal deben cumplirse acumulativamente cuatro condiciones: a) la medida debe estar financiada mediante fondos estatales; b) debe conceder una ventaja selectiva que pueda favorecer a determinadas empresas o a la producción de determinados bienes; c) debe falsear o amenazar con falsear la competencia y debe poder afectar a los intercambios comerciales entre Estados miembros.
6.1.1. Primera medida
(77)
El hecho de que la concesión por parte de Letonia de préstamos subordinados a Parex contenía ayuda estatal fue establecido en la primera Decisión de salvamento, cuando la Comisión aprobó la emisión de deuda subordinada con un vencimiento de cinco años como ayuda compatible con el mercado interior. La Comisión decidió en aquel momento que un inversor en una economía de mercado no habría concedido la deuda subordinada con un vencimiento de cinco años (26).
(78)
Los préstamos subordinados concedidos efectivamente por Letonia en favor de Parex eran idénticos a la medida aprobada por la Comisión, con la salvedad de que disponían de un vencimiento mayor, lo que generaba una ventaja adicional para Parex.
(79)
Una deuda subordinada con un vencimiento de siete años daría al prestatario una ventaja mayor que la deuda subordinada con vencimiento a cinco años ya que el riesgo para los inversores en cualquier inversión aumenta a medida que el vencimiento de la inversión se amplía. Cuando se concedió la deuda subordinada con vencimiento de siete años, habría sido aún menos probable que un inversor en una economía de mercado concediese la deuda subordinada con ese vencimiento ampliado de lo que habría sido por cinco años. Por ello, la prórroga del vencimiento de la deuda subordinada supuso una ventaja adicional para Parex en comparación con la forma de la deuda subordinada aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex. Dado que todos los demás requisitos para la existencia de ayuda estatal ya habían sido establecidos en la primera Decisión de salvamento, la primera medida supone una ayuda de Estado adicional.
6.1.2. Segunda medida
(80)
El 27 de junio de 2013, Letonia concedió una prórroga del vencimiento de 18 meses adicionales para los 37 millones LVL de préstamos subordinados a Citadele (de un total de 45 millones LVL en poder de Letonia en ese momento).
(81)
En la Decisión de incoación, en ausencia de otros argumentos, la Comisión consideró que tal prórroga no habría sido concedida por un inversor en una economía de mercado, ya que supone riesgos adicionales en comparación con la anterior forma de préstamos subordinados. Por tanto, la Comisión consideró que la prórroga del vencimiento de la deuda subordinada supuso una ventaja adicional concedida por el Estado a Citadele con respecto a la forma de deuda subordinada aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex y, por lo tanto, una ayuda adicional.
(82)
Letonia alega que un inversor privado habría optado racionalmente por determinadas medidas para mantener la solvencia del banco con el fin de preservar el valor de su inversión. Sostiene pues, en resumen, que la segunda medida no confirió una ventaja a Citadele porque el apoyo adicional era acorde con el principio del inversor en una economía de mercado.
(83)
La Comisión no niega que el principio del inversor en una economía de mercado sea aplicable a una operación como la segunda medida. Sin embargo, recuerda que los tribunales de la Unión han subrayado que si un Estado miembro se remite a esa prueba durante el procedimiento administrativo, le incumbe, en caso de duda, acreditar inequívocamente y en virtud de factores objetivos y verificables que la medida ejecutada corresponde a su cualidad de accionista y que, a este respecto, puede ser necesario presentar pruebas que demuestren que esta decisión se basa en evaluaciones económicas comparables a las que, en las circunstancias del presente asunto, un inversor privado racional en una situación lo más similar posible a la del Estado miembro debería haber llevado a cabo, antes de realizar la inversión, a efectos de determinar su rendimiento futuro (27).
(84)
En este contexto, la Comisión considera que la afirmación de Letonia de que actuó de acuerdo con el principio del inversor en una economía de mercado no ha sido fundamentada con argumentos subyacentes y con un análisis detallado.
(85)
En primer lugar, no se ha presentado ninguna prueba a la Comisión de que Letonia llevase a cabo una evaluación de su inversión en Citadele simultáneamente con su decisión de aplicar la segunda medida. Un inversor en una economía de mercado, en calidad de accionista, habría evaluado el valor de Citadele para establecer el valor actual de su inversión en dicho banco antes (y, por consiguiente, sin) y después de la aplicación de la segunda medida y podría haber comparado estos dos valores. La Comisión considera que un inversor de mercado que buscase un beneficio habría empezado por establecer el valor actual de su inversión en el banco y posteriormente habría comprobado si el valor actual de dicha inversión adicional estaría protegido por la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. Si el resultado de dicho estudio pusiera de manifiesto que el valor podría haberse protegido, o incluso aumentarse, entonces, como segundo paso, dicho inversor habría comparado el coste de oportunidad de salvaguardar (o incluso aumentar) el valor y la diferencia de valor.
(86)
En caso de que Letonia hubiera realizado dicho análisis, debería haber demostrado que la concesión de la prórroga del vencimiento era una medida efectiva para al menos mantener el valor de la inversión y, a continuación, debería haber demostrado que el coste de adoptar dicha medida era menor que el aumento de valor. Solo si los costes de oportunidad de acordar el vencimiento adicional fueran inferiores a los de preservar el valor resultante de la segunda medida, podría la Comisión aceptar que Letonia habría actuado con arreglo al principio del inversor en una economía de mercado. Sin embargo, Letonia no facilitó ni una tasación contemporánea del valor de la inversión ni un análisis que demostrase que los costes de oportunidad del vencimiento adicional fuesen inferiores a los de preservar el valor resultante de la aplicación de la segunda medida.
(87)
Por esta razón la Comisión estima que la segunda medida no puede considerarse conforme al comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(88)
En segundo lugar y en cualquier caso, establecer principios para la aplicación del principio del operador privado en una economía de mercado exige comparar el comportamiento de un inversor privado racional en una situación que se aproxime lo más posible a la de los Estados miembros (28). En consecuencia, en su evaluación del valor de su inversión en Citadele, Letonia debería haber tenido en cuenta los compromisos recogidos en la Decisión final Parex relativos a la venta de Citadele. En junio de 2013, en el momento de aplicación de la segunda medida de ayuda, los compromisos incluían la obligación de desprenderse de Citadele antes del 31 de diciembre de 2014 y también de vender Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio (puesto que dicho negocio debía ser enajenado por separado si no hubiera sido vendido antes del 30 de junio de 2013). Considerando que el 27 de junio de 2013, fecha de vencimiento de la prórroga concedida, no se había encontrado comprador para el negocio de gestión de patrimonio, un inversor privado habría concluido que no era posible venderlo, junto con Citadele, hasta el plazo del 30 de junio de 2013 establecido por la Decisión final Parex y, por lo tanto, las dos entidades tenían que venderse por separado.
(89)
Por otra parte, un accionista privado del banco en una situación lo más similar posible a la del Estado miembro no habría tenido ninguna razón para suponer que el cumplimiento de esos compromisos sería objeto de exención o aplazamiento, ya que dichas modificaciones estaban sujetas a la aprobación de la Comisión. Por tanto, al establecer el valor de la inversión en junio de 2013, no podía haber ninguna expectativa de que dichas obligaciones serían irrelevantes puesto que no podía partirse de la idea de que la Comisión autorizaría modificaciones de cualquiera de las obligaciones anteriores al período en que Letonia se había comprometido a ejecutarlas.
(90)
En consecuencia, con el fin de decidir sobre la concesión o no de la prórroga del vencimiento, los parámetros para evaluar el valor de la inversión de Letonia en Citadele en junio de 2013 deberán incluir los compromisos recogidos en la Decisión final Parex. Letonia no ha aportado pruebas de que haya tomado en consideración todos los parámetros o de que el valor de su inversión en ese momento, como resultado de haberlos tenido en cuenta, sea superior al coste de oportunidad de la ampliación. También por esta razón, la Comisión considera que la segunda medida no puede considerarse conforme al comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(91)
En tercer lugar, aun suponiendo que Letonia hubiese llevado a cabo un análisis suficientemente detallado de la segunda medida como medio de preservar el valor de su inversión en Citadele a partir de junio de 2013, e incluso si dicho análisis hubiese tenido en cuenta los condicionantes que un operador en una economía de mercado habría tenido en cuenta derivados de la inminencia de la venta de Citadele y la venta separada del negocio de gestión de patrimonio, las afirmaciones de Letonia en lo que respecta a los costes de la segunda medida y el nivel del valor de la inversión en Citadele supuestamente preservado por esa medida no son plausibles.
(92)
Por una parte, mientras que Letonia afirma que la segunda medida no implica costes para el Estado, dicha alegación no se apoya en ninguna prueba o información más detallada en relación con la evaluación de los costes realizada por Letonia en el momento en que se acordó la segunda medida. Dicho análisis de los costes de oportunidad, así como de cualquier otro tipo de costes relacionados con la segunda medida, habría sido un requisito previo para un inversor privado que quisiera tomar una decisión racional sobre la necesidad o no de prorrogar el vencimiento del préstamo subordinado. La falta de una evaluación de costes lleva a la Comisión a concluir que un inversor privado no habría estado en condiciones de evaluar la conveniencia de la segunda medida en términos de maximización de los beneficios.
(93)
Por otra parte, mientras que Letonia considera que la segunda medida preservó el valor de su inversión en Citadele, dicha alegación no está confirmada por las características de la inversión en Citadele en poder del Estado miembro en junio de 2013. La Comisión toma nota de que para un inversor con ánimo de lucro el valor actual de la inversión depende de la perspectiva de los futuros flujos de ingresos procedentes de esa inversión (en forma, por ejemplo, de dividendos) en combinación con el valor en capital de la inversión en ese momento (que puede derivarse, por ejemplo, del precio que un comprador pagaría por la inversión del accionista en ese momento, o por el valor actualizado del precio que un comprador pagaría en el futuro por la inversión del accionista). Todos los índices de que dispone la Comisión señalan que el valor de la inversión de Letonia en Citadele en junio de 2013 fue bajo, en caso de que realmente existiera un valor positivo.
(94)
Por lo que respecta a los posibles flujos futuros de ingresos de inversión de Letonia en relación con Citadele, no se han aportado pruebas que indiquen que en junio de 2013 los accionistas podrían esperar dividendos de Citadele en cualquier momento de un futuro previsible. Cualquier evaluación por parte de un accionista privado del banco en una situación lo más similar posible a la de Letonia en el sentido de ingresos previstos derivados de la distribución de dividendos habría estado ligada a la obligación de vender Citadele a más tardar el 31 de diciembre de 2014. Por otra parte, el estudio descrito en el considerando 61 estableció que Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio pasaría a ser deficitaria, conclusión que redujo aún más la posibilidad de beneficiarse de la distribución de dividendos, dado que, a partir del 27 de junio de 2013 un operador en una economía de mercado habría tenido que asumir que Citadele y el negocio de gestión de patrimonio serían vendidos por separado.
(95)
De este modo, cuando se acordó la prórroga, no había pruebas de que Citadele podría (teniendo en cuenta sus beneficios previstos y el coeficiente de capital) distribuir dividendos antes del 31 de diciembre de 2014, ya que el coeficiente de capital del 10,3 % previsto para el 31 de diciembre de 2013 apenas superaría el coeficiente de capital mínimo obligatorio del 10 % y estaría muy por debajo del coeficiente de capital del […] % recomendado por la FCMC para abordar los riesgos actuales y potenciales para Citadele. Por tanto, un inversor privado habría tenido en cuenta que en junio de 2013 existía una baja probabilidad de que los accionistas pudieran haber esperado un reparto de beneficios de Citadele en un futuro próximo.
(96)
En lo tocante al valor de la inversión de capital de Letonia en Citadele en junio de 2013, el estudio de las autoridades letonas, descrito en el considerando 61 y elaborado en febrero de 2013, muestra que Citadele se habría visto negativamente afectada por la venta por separado del negocio de gestión de patrimonio. Un inversor privado en una situación lo más parecida posible a la de Letonia en junio de 2013 habría tenido en cuenta el hecho de que unos cuatro meses antes un perito independiente había establecido que el valor de venta de Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio era inferior al de las dos entidades combinadas. En consecuencia, tal inversor privado habría necesitado razones de peso en términos de maximización de rendimientos para correr riesgos adicionales mediante la concesión de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. No obstante, Letonia no ha aportado ninguna prueba de dichas razones imperiosas para que un operador en una economía de mercado asumiese los riesgos adicionales en ese momento. De hecho, incluso si la prórroga se acordó, no había pruebas de que Citadele sin el negocio de gestión de patrimonio podría venderse en […], lo que lleva a la Comisión a concluir que en junio de 2013, Letonia no tenía […] en su inversión para proteger, lo que era […] para aprobar la segunda medida.
(97)
Estos nuevos argumentos llevan también a la Comisión a establecer que la segunda medida no puede considerarse conforme con el comportamiento de un operador en una economía de mercado en una situación comparable a la de Letonia en junio de 2013.
(98)
En cuarto y último lugar, la Comisión también señala que el BERD, que en junio de 2013 era el único accionista de Citadele aparte del Estado letón, no prorrogó el vencimiento de los préstamos subordinados a Citadele y que Letonia nunca se puso en contacto con el BERD para debatir su participación en la segunda medida, tal como se explica en los considerandos 46 a 48. Esta falta de cualquier intento de negociar el reparto de la carga de los costes de la segunda medida, en caso de que dicha medida fuese un medio para preservar el valor de las inversiones en Citadele, constituye otro indicio de que la segunda medida no estaba en consonancia con los requisitos del principio del inversor en una economía de mercado.
(99)
A este respecto, la Comisión recuerda, en primer lugar, que, con arreglo a la carta de la FCMC, Citadele disponía de 10 meses (del 1 de marzo al 31 de diciembre de 2013) para cumplir con el nuevo coeficiente de solvencia. En este contexto, la Comisión considera que un accionista mayoritario habría explotado todo este período de 10 meses para encontrar una solución adecuada con el fin de cumplir los nuevos requisitos de capital y reducir al mínimo sus propios costes. Como tal, el argumento de Letonia relativo a la facilitación de la venta de Citadele no explica por qué la segunda medida se adoptó sin una aproximación a los accionistas minoritarios de Citadele en los cuatro meses transcurridos desde la fecha de la carta de la FCMC, y que en vez de ello se explotó la mayor parte del período de 10 meses previsto.
(100)
Además, incluso si la participación del BERD en una prórroga hubiese implicado una medida con características distintas a las de la segunda medida, Letonia no facilita ninguna prueba de que tal medida distinta, incluyendo al BERD, habría sido menos eficaz que la segunda medida o más onerosa para el accionista mayoritario en comparación con los costes de la segunda medida en sí.
(101)
En cuanto a la alegación de Letonia de que la prórroga del vencimiento por parte del BERD de su préstamo subordinado habría dado lugar a cargas adicionales en el momento de la venta de Citadele, las autoridades letonas no han aportado ningún elemento que demuestre que tal prórroga habría, de hecho, provocado estos gastos suplementarios. No se ha elaborado ningún estudio específico de los costes de venta de Citadele tras la segunda medida en comparación con los costes de una hipotética venta de Citadele tras una prórroga en la que participó el BERD, para justificar su afirmación de que no habría habido cargas adicionales. La Comisión considera que cualquier operador privado habría por lo menos indicado una evaluación contemporánea de lo que suponían, en relación con una venta posterior, los costes alternativos derivados de que el accionista minoritario en Citadele prorrogase el vencimiento de sus préstamos subordinados a ese banco.
(102)
Por último, como se ha señalado en el considerando 48.c), Letonia explica que consideró que el BERD habría estado dispuesto a prorrogar el vencimiento de los préstamos concedidos a Citadele. En esa situación, aun si la participación del BERD hubiese dado lugar a una mayor complejidad, la Comisión considera que un accionista mayoritario privado que estuviese contemplando la posibilidad de ampliar el vencimiento de su propia deuda subordinada existente en favor de Citadele, como mínimo habría contactado al accionista minoritario que también era titular de deuda subordinada de Citadele para ver si este: i) habría compartido los costes del apoyo adicional a Citadele ampliando el vencimiento de los propios préstamos, o ii) habría llegado directamente a algún tipo de acuerdo alternativo con el accionista mayoritario para hacerse cargo de los costes de la segunda medida para el accionista mayoritario. En el marco de la aplicación del principio del operador privado en una economía de mercado, la Comisión no puede aceptar que un accionista mayoritario de una empresa habría aceptado la totalidad del coste de proteger el valor de todas las inversiones realizadas en esa empresa y, por tanto, que habría protegido el valor de la inversión de un accionista minoritario sin ni siquiera contactarle para pedir su contribución.
(103)
Vistos estos factores, la ausencia de cualquier contacto con el BERD en el período comprendido entre el 1 de marzo y el 27 de junio de 2013 es un indicio más de que la segunda medida no se adoptó de conformidad con los requisitos del principio del inversor en una economía de mercado.
(104)
Para cada uno de los cuatro motivos expuestos en los considerandos 85 a 103 no se ha demostrado inequívocamente y en virtud de factores objetivos y verificables que la segunda medida deba imputarse a Letonia en su calidad de accionista privado. En estas circunstancias, la Comisión no puede aceptar que Citadele podría, en circunstancias que corresponden a las condiciones normales de mercado, obtener la misma ventaja que se puso a su disposición mediante recursos del Estado en forma de la segunda medida.
(105)
Letonia aplicó la segunda medida para Citadele, que interviene e intervendrá en mercados abiertos a la competencia internacional. Así pues, cualquier ventaja derivada de recursos del Estado tendrá efectos sobre la competencia en el sector bancario y el comercio en el interior de la Unión. Por otra parte, la medida es selectiva, puesto que solo beneficia a Citadele y se financia con cargo a recursos del Estado. En junio de 2013, tal como Letonia explicó en el considerando 45, un tercer operador en una economía de mercado no habría adoptado una medida similar a la segunda medida en condiciones comparables. Por tanto, la Comisión confirma su evaluación provisional recogida en la Decisión de incoar el procedimiento, de que la segunda medida constituye una ayuda estatal adicional.
6.1.3. Tercera medida
(106)
Por lo que se refiere a la ayuda de tesorería acordada para Reverta, inicialmente se aprobó como parte de las medidas de ayuda estatal compatibles aprobadas en la primera Decisión de salvamento, en forma de depósitos estatales. En ese momento, la Comisión observó que Parex carecía de garantía de liquidez y que Letonia había depositado los fondos, teniendo en cuenta las necesidades de liquidez del banco, cuando ningún inversor de mercado estaba dispuesto a aportar liquidez a la vista de la frágil situación de Parex (29).
(107)
A raíz de la Decisión final Parex (y la división en un banco «bueno» y un banco «malo») las ayudas de tesorería se transfirieron posteriormente a Citadele y Reverta. El primero ya reembolsó en su totalidad su parte del aporte de liquidez. Reverta fue obligado a limitar los importes del aporte de liquidez que recibió, tal como se establece en el considerando 19, letra c). No obstante, el importe del aporte de liquidez efectivamente concedido a Reverta supera incluso el nivel previsto para el peor escenario hipotético aprobado en la Decisión final Parex. Ese aporte de liquidez adicional supone una ventaja adicional para Reverta en comparación con la ayuda autorizada por las Decisión de salvamento y la Decisión final Parex. Letonia no ha alegado que actuó como un acreedor de mercado en la prestación de dicha liquidez ni ha presentado ningún elemento que permita a la Comisión concluir que Reverta podría, en circunstancias que corresponden a las condiciones normales de mercado, obtener la misma ventaja que se puso a su disposición mediante recursos estatales en forma de la tercera medida. Ninguno de los demás elementos del aporte de liquidez, al margen de su cantidad, han sido modificados y, por tanto, la Comisión concluye que la medida constituye ayuda estatal.
(108)
Sobre la base de los considerandos 106 y 107, como el incremento del aporte de liquidez supone claramente ventajas adicionales respecto a la ayuda autorizada, ello equivale, por tanto, a una ayuda adicional (ya que los demás criterios del artículo 107, apartado 1, del Tratado todavía siguen vigentes).
6.2. Base jurídica para la compatibilidad de la nueva ayuda adicional
(109)
El artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado faculta a la Comisión para declarar la ayuda compatible con el mercado interior si sirve para «poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro».
(110)
Habida cuenta de la importancia sistémica de Parex (que era uno de los grandes bancos letones) y de sus significativas actividades de préstamo para la economía de Letonia en el momento de la aprobación de las medidas de ayuda, la Comisión aceptó que el hecho de que dicho banco no superase las dificultades habría entrañado graves consecuencias para la economía letona.
(111)
Por ello, en las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex, las medidas de ayuda aprobadas en favor de Parex fueron evaluadas con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, así como sobre la base de las comunicaciones adoptadas en el contexto de la crisis financiera vigentes en el momento de la concesión de la ayuda (30).
(112)
La Comisión considera que la misma base jurídica se aplica a la ayuda complementaria concedida mediante la primera y segunda medidas, sobre la base del calendario de su aplicación y sus características similares a la ayuda autorizada.
(113)
Por lo que se refiere a la tercera medida, la evaluación de compatibilidad efectuada por la Comisión debe llevarse a cabo sobre la base de la actualización de los criterios establecidos en la Comunicación bancaria de 2013 (31). Así, cualquier ayuda total o parcialmente decidida sin autorización de la Comisión (y, por tanto, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del Tratado) tras la publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea de la Comunicación bancaria de 2013 ha de evaluarse con arreglo a dicha Comunicación. Dado que la tercera medida se ha estado aplicando continuamente a partir de 2011 y hasta hoy, se puede concluir que la ayuda fue parcialmente concedida con posterioridad al 1 de agosto de 2013, fecha de publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea de la Comunicación bancaria de 2013.
6.3. Compatibilidad de la ayuda con el mercado interior
6.3.1. Con respecto a la primera medida
(114)
El préstamo subordinado concedido por Letonia a Parex tenía en su fecha de emisión (22 de mayo de 2009) un vencimiento de siete años (es decir, hasta el 21 de mayo de 2016), por lo que supera el vencimiento máximo de cinco años establecido en la primera Decisión de salvamento y que se confirmó más tarde en la Decisión final Parex. La medida no fue notificada a la Comisión.
(115)
Con respecto a la medida de ayuda adicional, consistente en un vencimiento de los préstamos subordinados superior a las condiciones de las decisiones, la Comisión tenía dudas de si se limitó al mínimo necesario y, por tanto, no pudo concluir que se cumpliesen todos los criterios de compatibilidad.
(116)
En la Decisión de incoación, la Comisión recordó pues que el préstamo subordinado aprobado para Parex con un vencimiento de cinco años había sido evaluado en la Decisión de salvamento como limitado al mínimo necesario en importe y vencimiento. Sobre la base de esta conclusión, el préstamo subordinado a cinco años había sido considerado, por tanto, compatible por las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex.
(117)
Sobre la base de los argumentos presentados en las Decisiones de salvamento y la Decisión final Parex y a falta de nuevos argumentos, la Comisión expresó dudas en cuanto a la compatibilidad de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados emitidos con un vencimiento de siete años, en lugar de los cinco inicialmente aprobados.
(118)
Habida cuenta de los nuevos argumentos presentados por Letonia a raíz de la Decisión de incoación, notificados en la sección 5.1, la Comisión está en condiciones de reevaluar si los préstamos subordinados con un vencimiento de siete años concedidos por Letonia a Parex cumplen el requisito de compatibilidad de que la ayuda estatal se limite al mínimo necesario.
(119)
Según la Comunicación bancaria de 2008, una medida de ayuda debe, en su cuantía y su forma, ser necesaria para lograr el objetivo perseguido. Esto significa que la aportación de capital debe ser la cuantía mínima necesaria para alcanzar el objetivo. El objetivo de la concesión de un préstamo subordinado a Parex, considerado como capital de nivel 2, era permitir que Parex siguiese cumpliendo el coeficiente de solvencia y garantizar que estuviese suficientemente capitalizado para resistir mejor las pérdidas potenciales, a fin de evitar una grave perturbación en la economía letona.
(120)
En la primera Decisión de salvamento, los requisitos mínimos de los préstamos subordinados admisibles como capital de nivel 2 de Parex tenidos en cuenta por la Comisión se basaron en la legislación letona aplicable, tal como fue comunicada por Letonia (32). Así se estableció que el vencimiento mínimo para que el préstamo subordinado fuese considerado como capital de clase 2 era de cinco años. Esta evaluación no se ve afectada por las decisiones posteriores.
(121)
Tras analizar la información adicional facilitada por Letonia y recogida en los considerandos 30 a 39, la Comisión reconoce que restricciones adicionales modificaron las características de los préstamos subordinados necesarios para que pudieran ser plenamente considerados como capital de clases 2 hasta 2010.
(122)
En particular, la Comisión observa que la repercusión de los criterios del marco de Basilea II sobre el importe de los préstamos subordinados recibidos por Parex en 2009 que pueden considerarse como capital de nivel 2 representaron un elemento fundamental para definir el vencimiento inicial mínimo de los préstamos subordinados. La consideración adecuada de los factores de amortización de Basilea II era necesaria para lograr el objetivo final de la medida de ayuda, a saber, garantizar una suficiente capitalización de Parex y evitar una grave perturbación en la economía letona en el momento en que se concedió el préstamo subordinado inicial.
(123)
La Comisión considera que si los supuestos y previsiones presentados por Letonia en el momento de las decisiones de salvamento hubiesen reflejado de forma adecuada y completa la amortización de deuda subordinada en virtud de las normas de Basilea II, tal como queda reflejado en el considerando 37, ello habría conducido a una evaluación diferente del vencimiento de los préstamos subordinados, concluyendo que siete y no cinco años era el mínimo necesario.
(124)
La Comisión recuerda también que la evaluación de la compatibilidad de la ayuda en la tercera Decisión de salvamento se basó, entre otras cosas, en el compromiso de las autoridades letonas de vender sus participaciones en Parex tan pronto como fuera posible, pero a más tardar en un plazo de tres años desde la primera de las medidas de salvamento de que fue objeto Parex, es decir, no más tarde de 2011 (33).
(125)
A la luz de estas circunstancias, la Comisión considera que la fijación de la duración inicial en siete años puede considerarse el mínimo necesario para permitir que los préstamos subordinados concedidos por Letonia puedan ser calificados plenamente como capital de nivel 2 y garantizar que Parex alcance el coeficiente de solvencia, en aras de la preservación de la estabilidad del sistema bancario letón, así como de cumplir el compromiso de vender el banco.
6.3.2. Prórroga de vencimiento sin previo aviso de los préstamos subordinados (segunda medida)
(126)
En la Decisión de incoación la Comisión expresó dudas en el sentido de que la ayuda adicional que suponía la prórroga de 18 meses del vencimiento de los préstamos subordinados pudiera considerarse compatible debido a que la evaluación existente estimaba que un vencimiento a cinco años era lo que garantizaba la limitación al mínimo necesario y no se habían presentado nuevos argumentos para justificar la compatibilidad.
(127)
A la vista de la información presentada por Letonia tras la Decisión de incoación, la Comisión toma nota de los cambios normativos producidos en 2013 por lo que respecta a los requisitos de capital mínimo (34).
(128)
A este respecto, la Comisión recibió el escrito de 1 de marzo de 2013 de la FCMC a Citadele. La carta es una reacción del supervisor bancario a un informe de evaluación de la adecuación del capital interno que Citadele había presentado a la FCMC en relación con su situación financiera a 30 de junio de 2012.
(129)
En primer lugar, el escrito de 1 de marzo de 2013 llama la atención sobre el hecho de que, según los documentos programáticos de FCMC, todos los bancos tienen que mantener su coeficiente de solvencia por encima del 10 %. A continuación indica claramente que, «en caso de que el coeficiente de solvencia de un banco y de un grupo de consolidación caiga por debajo del 10 %, el banco y el grupo de consolidación se consideran insuficientemente capitalizados y la FCMC podrá imponer medidas correctoras, como, por ejemplo, restringir las operaciones del banco». En el caso de Citadele y de su grupo de consolidación, la carta añade que, para cubrir los riesgos existentes y potenciales derivados de las operaciones de Citadele, a finales de 2013 el coeficiente de solvencia del grupo debía alcanzar el […] %.
(130)
Sobre la base de dicho escrito, la Comisión acepta que el coeficiente de adecuación de Citadele debía estar al menos por encima del 10 % a finales de 2013, a fin de poder continuar plenamente sus operaciones.
(131)
La Comisión recuerda que el objetivo último de la concesión de ayudas estatales en forma de préstamos subordinados, tal y como se define en las decisiones de salvamento y la Decisión final Parex, era garantizar una suficiente capitalización de Parex (Citadele después de 2010) para evitar una grave perturbación en la economía letona.
(132)
Por tanto, la Comisión está de acuerdo en que en junio de 2013 Letonia tuvo que adoptar medidas correctoras para evitar los riesgos que se habrían derivado del incumplimiento por Citadele del aumento inesperado de los requisitos de supervisión. Para hacer frente a los posibles déficits de capital en comparación con los nuevos requisitos, las únicas opciones posibles habrían consistido en:
a)
inyectar fondos adicionales, ya sea como capital de nivel 1 o de nivel 2 (por ejemplo, concesión de nuevos préstamos subordinados);
b)
prorrogar el vencimiento de los préstamos subordinados a fin de modificar su tasa de amortización y permitir que un mayor porcentaje de los préstamos contribuyesen al capital del banco.
(133)
El cuadro 2 analiza comparativamente las situaciones en que, a igualdad de todos los demás parámetros, el vencimiento subordinado se prorrogó en 2013 (como se hizo a través de la segunda medida) o se mantuvo en las mismas condiciones en que los préstamos fueron originalmente concedidos. Sobre esa base de cálculo, la Comisión considera que mantener el plazo de vencimiento de los préstamos subordinados habría dado lugar, suponiendo la igualdad de todos los demás factores, a que Citadele no hubiese alcanzado al final de 2013 el coeficiente de solvencia del 10 %.
Cuadro 2
Comparación del nivel de coeficiente de solvencia con o sin prórroga del vencimiento
Coeficiente de solvencia en %
31 de diciembre de 2013
Previsiones financieras antes de la prórroga del vencimiento de 18 meses (establecidas en junio de 2013)
9,75
Cifras reales a 31 de diciembre de 2013, incluida la prórroga
10,30 (35)
Pro forma de la situación real sin prórroga del vencimiento de 18 meses
9,30
(134)
Teniendo en cuenta que:
a)
los nuevos requisitos de capital debían cumplirse, a más tardar, el 31 de diciembre de 2013;
b)
el negocio de gestión de patrimonio debía ser cedido, a más tardar, el 31 de diciembre de 2013, y
c)
la amortización de la deuda subordinada afecta directamente al coeficiente de capital,
la Comisión está de acuerdo en que la segunda medida representaba una solución efectiva y eficiente para cumplir los nuevos requisitos de solvencia de Citadele y que la prórroga concedida era la mínima necesaria para alcanzar dicho objetivo. Esta solución no requiere ninguna transferencia de nuevo efectivo (a pesar de que supuso para Letonia no recaudar fondos que de otro modo le habrían debido ser reembolsados), aunque respondió a la petición de supervisión basada en la necesidad de preservar la estabilidad financiera.
(135)
La Comisión también toma nota con satisfacción de que, a partir del 31 de diciembre de 2013, el coeficiente de solvencia de Citadele estaba ligeramente por encima del mínimo exigido del 10 %, lo que confirma su opinión de que la prórroga de 18 meses concedida se limitó al mínimo necesario (36).
6.3.3. Ayuda de tesorería no notificada concedida a Reverta (tercera medida)
(136)
Desde 2011, Letonia ha facilitado a Reverta un aporte de liquidez que supera los límites aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex, tanto en el supuesto de base como en el peor escenario hipotético. Dichos límites se describen en el cuadro 3 (37). Los importes reales de apoyo a la liquidez del que se ha beneficiado Reverta (comunicados por Letonia en el plan de reestructuración revisado presentado en enero de 2014), como se indica en el cuadro 4, han superado constantemente los previstos en la Decisión final Parex:
Cuadro 3
Límites de liquidez para Reverta como se reflejan en la Decisión final Parex
Millones LVL
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Caso de base
458
446
419
349
315
Hipótesis optimista
458
446
419
356
322
Hipótesis pesimista
458
446
419
344
307
Cuadro 4
Importes reales de liquidez de los que se ha beneficiado Reverta
Millones LVL
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Saldo de apoyo a la liquidez
446
446
428
385
363
(137)
El aporte de liquidez concedido a Reverta fue aprobado inicialmente en el marco de la compatibilidad de las medidas de ayuda estatal contempladas en la primera Decisión de salvamento, en forma de depósitos estatales.
(138)
A raíz de la Decisión final Parex (y la división de Parex en un banco «bueno» y un banco «malo») los aportes de liquidez se transfirieron posteriormente a Citadele y Reverta. Citadele ya ha reembolsado en su totalidad su parte del aporte de liquidez, mientras que Reverta ha tenido que limitar las cantidades del importe de liquidez que recibió. No obstante, el importe de liquidez realmente concedido a Reverta supera todos los niveles aprobados en el marco de la Decisión final Parex.
(139)
La evaluación del plan de reestructuración en la Decisión final Parex se basó en hipótesis presentadas en ese momento sobre la previsión de entradas de liquidez en Reverta, lo que le permitiría iniciar el reembolso del aporte de liquidez concedido en forma de depósitos estatales hasta los niveles previamente definidos en la Decisión final Parex (38).
(140)
Los importes que se preveía quedarían impagados, tal como se describe en la Decisión final Parex, oscilaban entre [0-100] millones LVL (hipótesis de base) y [100-200] millones LVL (peor escenario hipotético). Sin embargo, tras las últimas proyecciones de flujos de efectivo presentadas por Letonia, los aportes de liquidez concedidos rebasarían el límite establecido en la Decisión final Parex hasta 2017, tal como se refleja en el cuadro 5:
Cuadro 5
Importes excesivos de liquidez para Reverta en comparación con el plan de reestructuración de 2010
Millones LVL
31.12.14
31.12.15
31.12.16
31.12.17
Peor escenario hipotético (plan de reestructuración inicial)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Aporte de liquidez previsto (actualización de 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Diferencia
[…]
[…]
[…]
[…]
(141)
La Comisión entiende que, habida cuenta de las siguientes dificultades:
a)
baja calidad o valor de los activos en comparación con lo previsto en el plan de reestructuración, y
b)
recuperación más lenta de los activos de garantía y litigios con los deudores,
se produjo un retraso de dos años en la recuperación del efectivo (como se indica en el considerando 45) en comparación con lo previsto en el momento de la adopción de la Decisión final Parex. Este retraso se tradujo en un aumento de las ayudas estatales.
(142)
Por tanto, la necesidad adicional de aporte de liquidez fue desencadenada por el agravamiento de la situación financiera de Reverta en comparación con lo previsto en la Decisión final Parex. La Comisión observa que las ayudas de tesorería concedidas han aumentado progresivamente durante los últimos años en función de las dificultades de Reverta para recuperar activos.
(143)
Como se explica en el considerando 56, Letonia alega que dado que únicamente 49,5 millones LVL del aporte de liquidez de 118,7 millones LVL se habían convertido en capital, los restantes 69,2 millones LVL generaron un nivel excesivo de aporte de liquidez, de aproximadamente el mismo importe.
(144)
No obstante, la Comisión recuerda que, según lo establecido en el considerando 63 de la Decisión final Parex, solo los depósitos estatales pueden convertirse en capital. Por ello, la Comisión considera que un nivel de liquidez inferior convertido en capital no da lugar automáticamente a una ayuda de aporte de liquidez excesiva.
(145)
La Comisión señala, además, que la licencia bancaria de Reverta había sido retirada en 2011, lo que evitó la necesidad de convertir en capital más liquidez para satisfacer el coeficiente de solvencia reglamentario. Así pues, la Comisión reconoce que el abandono de las exigencias de capital autorizado (39) permitió a Letonia conceder a Reverta un importe de ayuda de recapitalización inferior al importe máximo de recapitalización aprobado mediante las Decisiones.
(146)
Sobre la base de las dificultades encontradas por Reverta en la recuperación de activos y el importe limitado de la capitalización necesaria tras la retirada de la licencia bancaria, la Comisión concluye que el aporte de tesorería recibido por Reverta se limitó al mínimo necesario para la gestión ordenada del proceso de liquidación.
(147)
Asimismo, la Comisión concluye que el aporte de liquidez adicional se atiene al requisito de reparto de cargas establecido en la Comunicación bancaria de 2013. En particular, observa que, de conformidad con el punto 77 de la Comunicación, las participaciones de los antiguos accionistas de Parex han sido amortizadas en su totalidad y que Letonia se ha comprometido a evitar que se facilite ayuda adicional en beneficio de los titulares de deuda subordinada.
6.3.4. Violación del compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele (cuarta medida)
(148)
Las autoridades letonas declaran que, dadas las actuales condiciones de mercado difíciles, Letonia ha sido incapaz de encontrar compradores interesados en el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo establecido y que no podrá hacerlo incluso en un plazo previsible.
(149)
Las autoridades letonas recuerdan que la venta de Citadele fue considerada, junto con otros compromisos, como una medida clave para abordar el falseamiento de la competencia que habían creado las medidas de ayuda. Pero, dado el empeoramiento de la situación financiera de Citadele en comparación con lo previsto en el momento de la Decisión final Parex, la cesión de Citadele no pudo realizarse en el plazo previsto.
(150)
Letonia sostiene además que combinar la venta del negocio de gestión de patrimonio con la de Citadele mejorará el interés del mercado en Citadele y que una prórroga del plazo de cesión es más probable que permita la reprivatización de Citadele.
(151)
La Comisión acepta que la situación financiera de Citadele es peor de la prevista en el plan de reestructuración inicial. Esta evaluación se ve también confirmada por el síndico encargado de la supervisión (40) y se refleja en los indicadores establecidos en el cuadro 6:
Cuadro 6
Comparación de los principales indicadores financieros en comparación con el plan de reestructuración
31.12.2013
Plan de reestructuración
Datos reales
Gastos operativos/ingresos totales
[50-60]
57,0 %
Deterioros de valor/préstamos netos
[0-5]
2,0 %
Ingresos (pérdidas) netas, en millones LVL
[20-30]
10,8
Rentabilidad de los recursos propios %
[20-30]
8,1 %
Recursos propios/activos totales
[5-10]
6,9 %
Coeficiente de solvencia
[10-20]
11,7 %
Dado el bajo nivel de rentabilidad de Citadele con respecto al plan de reestructuración inicial, la Comisión es consciente de las dificultades de vender Citadele con arreglo a un calendario apretado.
(152)
La Comisión recuerda que el compromiso relativo a la venta del negocio de gestión del patrimonio, junto con el compromiso de venta de Citadele propiamente dicho, se incluyó en la Decisión final Parex con el fin de limitar el falseamiento de la competencia, en la medida en que daba a sus competidores la posibilidad de pujar por esos negocios (41).
(153)
La Comisión observa positivamente que, a raíz de la Decisión final Parex, Citadele inició un proceso de venta para comprobar el interés del mercado y también designó un perito independiente para diseñar la mejor estrategia, como se indica en los considerandos 61 y 62 y, por tanto, intentó de buena fe cumplir dichos compromisos.
(154)
La Comisión toma nota de que Letonia solicita una prórroga del plazo para completar la venta del negocio de gestión de patrimonio con respecto a los plazos comprometidos en 2009. Letonia solicita una modificación de la Decisión final Parex para posponer el primer plazo de cesión del negocio de gestión de patrimonio, a fin de venderlo junto con Citadele, sobre la base de los compromisos adicionales establecidos en los considerandos 64 a 68.
6.3.5. Medidas compensatorias destinadas a mitigar los falseamientos de la competencia y reforzar la distribución de las cargas
(155)
Para que la Comisión pueda aprobar las modificaciones de su Decisión definitiva, las modificaciones deben basarse en nuevos compromisos que pueden considerarse equivalentes a los previstos inicialmente (42). En ese caso, las medidas de ayuda seguirían siendo compatibles sobre la base del artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, solamente si se mantiene intacto el equilibrio de la Decisión original. A fin de mantener dicho equilibrio original, el cambio de los compromisos no debe afectar negativamente a la viabilidad del beneficiario de la ayuda y el conjunto de compromisos pendientes debe seguir siendo, como mínimo, equivalente en términos de reparto de cargas y medidas compensatorias, teniendo en cuenta los requisitos aplicables de las comunicaciones de la Comisión.
(156)
A este respecto, la Comisión evalúa positivamente el conjunto de los compromisos presentados por Letonia presentados en los considerandos 64 a 73, ya que contribuyen a hacer frente a posibles falseamientos de la competencia derivados de la primera, segunda, tercera y cuarta medidas y aseguran una distribución adecuada de las cargas entre las partes interesadas de los beneficiarios.
(157)
La sección 4 de la Comunicación de reestructuración exige la aplicación de medidas efectivas y proporcionadas que limiten los falseamientos de la competencia.
(158)
La Decisión final Parex incluía varias de estas medidas, entre ellas el compromiso de Letonia de ceder o gestionar la cesión de Citadele a más tardar el 31 de diciembre de 2015 (43). La Comisión consideró el compromiso de venta de Citadele en ese plazo suficiente y adecuado para evitar el falseamiento de la competencia ocasionado por la ayuda estatal concedida a Parex, combinado con la reducción de plantilla y una menor presencia en el mercado de Citadele.
(159)
En la Decisión de incoación la Comisión consideró que tanto el plazo prorrogado de vencimiento de la deuda subordinada como su prórroga por 18 meses en 2013 supusieron ventajas adicionales para Parex en comparación con la forma de deuda subordinada aprobada en las Decisiones de salvamento y en la Decisión final Parex.
(160)
En este contexto, la Comisión acoge con satisfacción el compromiso ofrecido por Letonia de adelantar el plazo de venta de Citadele, desde el 31 de diciembre de 2015 hasta el […], como medida para compensar la ventaja adicional derivada de la prórroga del vencimiento de los préstamos subordinados. La aceleración de la venta de Citadele contribuye a mantener unas condiciones de competencia equitativas.
(161)
Además, la Comisión toma nota de que Letonia ha ofrecido un compromiso claro para […] en caso de que la venta no se realice en ese plazo. Este compromiso constituye una salvaguardia adicional (no expresamente incluida en el plan de reestructuración inicial), a fin de garantizar que los falseamientos de la competencia se vean atenuados adecuadamente, ya que en menos de […], Citadele […].
(162)
La Comisión también toma nota con satisfacción de que Letonia se ha comprometido a una reducción adicional del importe del capital que las autoridades letonas pueden facilitar a Reverta, tal como se indica en el considerando 69.
(163)
La sección 3 de la Comunicación sobre restructuración establece que las entidades y sus accionistas deben contribuir a los costes de reestructuración en la mayor medida posible a fin de limitar la ayuda al mínimo necesario, eliminar el falseamiento de la competencia y abordar el problema del riesgo moral.
(164)
A este respecto, la Comisión toma nota de las medidas compensatorias adicionales propuestas por Letonia para garantizar que los terceros no se beneficien de la ayuda adicional recibida por Reverta, a saber, especialmente el refuerzo de los acuerdos de reparto de la carga que se describen en los considerandos 70 a 73.
(165)
Letonia se compromete a que Citadele y Reverta (anteriormente Parex), así como sus empresas afiliadas, no tengan que pagar intereses, dividendos o cupones sobre los instrumentos de capital existentes (incluidos instrumentos superiores e inferiores de nivel 2, acciones preferenciales y acciones B) (tanto derivados como acumulado) ni ejercerán derechos de compra en relación con los mismos, a cualquier tenedor de deuda o accionista subordinado que no sean estrictamente el Estado letón o el BERD, hasta y a menos que la ayuda estatal a Reverta o Citadele haya sido reembolsada íntegramente y que exista una obligación jurídica de hacerlo. A este respecto, Letonia se compromete también a eliminar tales obligaciones jurídicas tan pronto como sea posible y, a más tardar, el 30 de abril de 2015. En consecuencia, los titulares de los instrumentos de capital existentes no recibirán ningún pago, ya que los instrumentos de capital existentes no poseen un cupón obligatorio y en el proceso de liquidación de Reverta (que se celebrará a finales de 2017) se situarán después de la deuda prioritaria. Como Reverta tiene un capital negativo, será imposible en la práctica a los titulares de instrumentos de capital recibir ningún pago o reembolso.
(166)
Por otra parte, además de los compromisos a que se refiere el considerando 165, Letonia se compromete también a no reembolsar el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos a menos que y hasta que se hayan reembolsado en su totalidad todas las ayudas estatales a Reverta/Citadele, en la medida necesaria para cubrir el valor del activo neto negativo de Reverta y siempre que se disponga de una base jurídica. Con ese fin, el saldo vivo de la deuda (principal) de los préstamos subordinados de activos: i) será objeto de una orden vinculante que prohíba los pagos en el marco de los préstamos subordinados de activos vencidos y exigibles, o ii) se convertirá en capital de nivel 1 sin derecho a voto, o iii) será condonado. A este respecto, teniendo en cuenta que actualmente la normativa nacional no ofrece una base jurídica adecuada que permita el cumplimiento de este compromiso, Letonia también se compromete a tomar todas las medidas necesarias para garantizar que todas las disposiciones legales necesarias para dar cumplimiento a dicho compromiso estén en vigor a más tardar el 30 de abril de 2015.
(167)
La Comisión acoge con satisfacción los compromisos de Letonia a los que se hace referencia en los considerandos 165 y 166 puesto que, al pretender limitar los pagos del principal y los intereses adeudados en virtud de los instrumentos de capital y los préstamos subordinados heredados de Reverta y Citadele, vela por el reparto de la carga.
(168)
En consecuencia, la Comisión considera que las medidas compensatorias propuestas mencionadas en la sección 5.5 pueden ser adecuadas y equivalentes (en términos de eficacia) a las anteriormente propuestas por Letonia y aprobadas por la Comisión en la Decisión final Parex modificada por la Decisión de modificación. Las medidas compensatorias propuestas persiguen el mismo objetivo de limitar el falseamiento de la competencia. Dichas medidas están bien enfocadas, ya que se dirigen a limitar el falseamiento de la competencia en los mercados en los que opera Citadele.
(169)
En consecuencia, la Comisión considera que los compromisos modificados son equivalentes a los inicialmente previstos en términos de restablecimiento de la viabilidad, la distribución de cargas y la mitigación de los falseamientos de la competencia. La sustitución de los compromisos originales por los nuevos compromisos no afecta a la compatibilidad de la ayuda con el mercado interior según lo establecido por la Decisión final Parex modificada por la Decisión de modificación.
7. CONCLUSIÓN
(170)
La Comisión lamenta que Letonia haya aplicado ilegalmente la primera, segunda y tercera medidas, infringiendo lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del TFUE y que haya vulnerado el compromiso de ceder el negocio de gestión de patrimonio de Citadele en el plazo establecido en la Decisión final Parex (cuarta medida).
(171)
No obstante, por las razones antes expuestas y habida cuenta de los compromisos contraídos por Letonia y Citadele.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN
Artículo 1
Las siguientes medidas constituyen ayuda estatal en el sentido del artículo 107, apartado 1, del Tratado:
a)
la concesión a Parex banka de préstamos subordinados con un vencimiento inicial superior al establecido en la medida aprobada en la Decisión de salvamento y en la Decisión final Parex (primera medida);
b)
la concesión a Citadele de una prórroga adicional de 18 meses del vencimiento de préstamos subordinados de 37 millones LVL (segunda medida);
c)
la concesión a Reverta de ayudas de tesorería superiores a los límites máximos aprobados por la Comisión en la Decisión final Parex (tercera medida).
Artículo 2
Las medidas a las que se hace referencia en el artículo 1 son compatibles con el mercado interior con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado, habida cuenta de los compromisos contraídos por Letonia tal como se establece en el anexo I.
Artículo 3
Se modificarán, en consonancia con el compromiso contraído por Letonia que figura en el anexo II, los plazos para la cesión del negocio de gestión de patrimonio de Citadele, del 30 de junio de 2013, sin un síndico de la cesión, o del 31 de diciembre de 2013, con un síndico de la cesión (cuarta medida), recogidos en el considerando 73 de la Decisión C(2010) 6202 final corr. de la Comisión, de 15 de septiembre de 2009, relativa a la ayuda estatal C 26/09 (ex N 289/09) que Letonia tiene previsto ejecutar para la reestructuración de AS Parex banka.
Artículo 4
El destinatario de la presente Decisión será la República de Letonia.
Hecho en Bruselas, el 9 de julio de 2014.