NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/2
ze dne 30. září 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009, pokud jde o regulační technické normy pro předkládání informací, které ratingové agentury poskytují Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (1), a zejména na čl. 21 odst. 4 třetí pododstavec a čl. 21 odst. 4a třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 11a odst. 1 nařízení (ES) č. 1060/2009 vyžaduje, aby registrované a certifikované ratingové agentury při vydávání ratingu či ratingového výhledu poskytovaly Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA) ratingové informace. Tento požadavek se nevztahuje na ratingy, které jsou za poplatek vypracovány a zpřístupněny výlučně investorům. Od orgánu ESMA se vyžaduje, aby zveřejnil ratingové informace, které mu poskytly ratingové agentury, na veřejně přístupných internetových stránkách označovaných jako Evropská ratingová platforma (ERP). Proto by měla být stanovena pravidla upravující obsah a prezentaci informací, které by ratingové agentury měly poskytovat orgánu ESMA pro účely zveřejnění na ERP.
(2)
Kromě toho čl. 11 odst. 2 a čl. 21 odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 1060/2009 vyžadují, aby ratingové agentury poskytovaly Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy informace o své historické výkonnosti a informace pro účely průběžného dohledu. Obsah a způsob prezentace těchto informací vymezují nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 448/2012 (2), resp. nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 446/2012 (3). Aby mohl orgán ESMA účinněji zpracovávat údaje a aby se zjednodušilo předkládání údajů registrovanými a certifikovanými ratingovými agenturami, měly by být stanoveny integrované oznamovací povinnosti všech údajů, které by registrované a certifikované ratingové agentury měly předkládat orgánu ESMA. Proto toto nařízení stanoví pravidla, která určují, jaké údaje se mají předkládat pro účely ERP, jaké informace o historické výkonnosti se mají zpřístupnit v centrálním archivu zřízeném orgánem ESMA a jaké informace by měly ratingové agentury pravidelně předkládat orgánu ESMA pro účely průběžného dohledu nad ratingovými agenturami. Tímto nařízením se tudíž zrušuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 448/2012 a nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 446/2012. Orgán ESMA by měl všechny údaje předkládané ratingovými agenturami pro účely ERP, pro centrální archiv a pro účely průběžného dohledu začlenit do jediné databáze ESMA.
(3)
Aby se zaručilo, že ERP obsahuje aktuální informace o ratingových akcích, které nejsou zpřístupňovány výlučně investorům za poplatek, je nutné popsat údaje, které mají být předkládány, včetně ratingu a výhledu hodnoceného nástroje nebo subjektu, tiskových zpráv přiložených k ratingovým činnostem, zpráv přiložených k ratingu států, druhu ratingu a dne a hodiny zveřejnění. Zejména tiskové zprávy poskytují informace o klíčových prvcích, na nichž je rozhodnutí o ratingu postaveno. ERP poskytuje uživatelům ratingů centrální přístupové místo k aktuálním ratingovým informacím a snižuje náklady na získání informací tím, že nabízí globální pohled na různé ratingy vydané pro každý hodnocený subjekt či nástroj.
(4)
Aby byl zajištěn globální pohled na veškeré ratingy přidělené různými ratingovými agenturami témuž hodnocenému subjektu nebo nástroji, měly by ratingové agentury pro hodnocený subjekt či hodnocený nástroj při předávání ratingových údajů orgánu ESMA používat společné identifikační kódy. Proto by jedinou metodou celosvětové specifické identifikace, která se používá k identifikaci hodnocených subjektů, emitentů, původců a ratingových agentur, měla být metoda využívající kód LEI, globální identifikační kód právnické osoby (Global Legal Entity Identifier).
(5)
Aby se zaručilo, že informace v ERP jsou aktuální, měly by být ratingové informace shromažďovány a zveřejňovány denně, aby bylo možné provádět jednu denní aktualizaci ERP mimo úřední hodiny Unie.
(6)
Aby mohl orgán ESMA rychle reagovat v případě skutečného či potenciálního nedodržení požadavků nařízení (ES) č. 1060/2009, ratingové informace předkládané registrovanými a certifikovanými ratingovými agenturami by mu měly umožnit, aby pozorně dohlížel na jednání a činnosti ratingových agentur. Z toho důvodu by se ratingové údaje měly orgánu ESMA předkládat měsíčně. Avšak v zájmu zajištění proporcionality by ratingové agentury, které mají méně než 50 zaměstnanců a nejsou součástí skupiny, měly předkládat ratingové údaje každé dva měsíce. Orgán ESMA by přesto měl mít možnost od uvedených ratingových agentur vyžadovat, aby měsíčně předkládaly údaje o počtu a druhu svých ratingů, včetně údajů o složitosti úvěrové analýzy, relevanci hodnocených nástrojů či emitentů a způsobilosti ratingů, které se používají pro regulační účely.
(7)
Aby se zabránilo zdvojenému předkládání údajů, měl by orgán ESMA pro průběžný dohled využívat údaje, které již byly vykázány pro účely ERP. Od ratingových agentur by se rovněž mělo vyžadovat, aby pro účely průběžného dohledu předkládaly informace o ratingu a ratingových výhledech, které nebyly vykázány pro účely ERP.
(8)
Orgán ESMA by měl používat údaje poskytnuté pro účely ERP a průběžného dohledu ke shromáždění informací o historické výkonnosti, které by měl zpřístupnit v centrálním archivu v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1060/2009. Aby se dále usnadnilo srovnávání a zaručila soudržnost s údaji, které byly vykázány v souladu s nařízením v přenesené pravomoci (EU) č. 448/2012, měly by být nově certifikované ratingové agentury povinny předkládat údaje za období alespoň deseti let před certifikací nebo za období od začátku jejich činnosti. Certifikované ratingové agentury by neměly mít povinnost tyto údaje zcela či zčásti předkládat, pokud mohou prokázat, že by to nebylo přiměřené vzhledem k jejich rozsahu a složitosti.
(9)
Ratingové agentury, které jsou součástí skupiny, by měly mít možnost předkládat své ratingové údaje orgánu ESMA buď odděleně, nebo pověřit jednu z agentur ve skupině, aby předkládala údaje jejich jménem. Avšak vzhledem k vysoce integrované organizaci ratingových agentur na úrovni Unie a v zájmu snazšího pochopení statistiky jsou ratingové agentury vybízeny k tomu, aby předkládaly údaje na globální úrovni za celou skupinu.
(10)
Pro účely průběžného dohledu prováděného orgánem ESMA a pro zveřejňování zpráv ratingových agentur o historické výkonnosti mohou ratingové agentury orgánu ESMA také dobrovolně vykazovat ratingy, které vydaly ratingové agentury třetích zemí, jež patří do stejné skupiny ratingových agentur, ale které nebyly přejaty v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
(11)
Při předkládání údajů by ratingové agentury měly rozdělit vydané ratingy a ratingové výhledy do různých kategorií: podle druhu ratingu a dílčích klasifikací, např. sektoru, odvětví nebo kategorie aktiv nebo podle druhu emitenta a emise. Tyto kategorie jsou založeny na předchozích zkušenostech orgánu ESMA se shromažďováním ratingových údajů a na potřebě dohledu nad ratingovými údaji.
(12)
Aby se zajistilo, že jsou vykazovány ratingy nových finančních nástrojů, které by mohly vzniknout v důsledku finanční inovace, měla by být začleněna kategorie pro předkládání údajů o „jiných finančních nástrojích“. Kromě toho by také ratingy podniků a ratingy strukturovaného financování měly obsahovat kategorii „jiné“, do níž by byly zařazeny všechny nové typy podnikových emisí nebo nástrojů strukturovaného financování, které nelze zařadit do stávajících kategorií.
(13)
Aby mohl orgán ESMA zřídit ERP a aby měly ratingové agentury dostatek času na přizpůsobení svých interních systémů novým požadavkům na vykazování, měly by ratingové agentury předložit první zprávu do 1. ledna 2016. Aby se zaručila porovnatelnost a kontinuita údajů předkládaných podle tohoto nařízení, měla by první zpráva obsahovat údaje o všech ratinzích, které byly vydány a nebyly staženy do 21. června 2015. Kromě toho by první zpráva měla obsahovat údaje o ratinzích a ratingových výhledech, které vydaly ratingové agentury v období od 21. června 2015 do 1. ledna 2016. První zpráva by měla obsahovat týž druh údajů jako v případě ratingových údajů, které se pak mají předkládat denně.
(14)
Aby mohl orgán ESMA automaticky přijímat a zpracovávat údaje ve svých interních systémech, předkládané údaje by měly být sestaveny v normalizovaném formátu. Vzhledem k technickému pokroku může být nutné, aby orgán ESMA aktualizoval a sdělil řadu technických pokynů pro vykazování, které se týkají přenosu či formátu souborů předkládaných ratingovými agenturami, prostřednictvím zvláštních sdělení nebo pokynů.
(15)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem předložených Komisi orgánem ESMA v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (4).
(16)
Orgán ESMA uspořádal o návrzích regulačních technických norem otevřené veřejné konzultace, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(17)
Aby byly splněny požadavky čl. 2 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 462/2013 (5), mělo by se toto nařízení použít ode dne 21. června 2015,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předkládané údaje
1. Ratingové agentury předloží údaje o všech svých vydaných nebo přejatých ratinzích nebo ratingových výhledech v souladu s články 8, 9 a 11. Ratingové agentury vykážou všechny ratingy a ratingové výhledy vydané na úrovni hodnoceného subjektu a v příslušných případech předloží informace o všech svých vydaných dluhových nástrojích.
2. Ratingové agentury zaručí přesnost, úplnost a dostupnost údajů vykázaných orgánu ESMA a rovněž zaručí, že zprávy jsou předkládány v souladu s články 8, 9 a 11 za použití vhodných systémů vyvinutých na základě technických pokynů poskytnutých orgánem ESMA.
3. Ratingové agentury neprodleně informují orgán ESMA o veškerých výjimečných okolnostech, které jim mohou dočasně zabránit v předkládání údajů v souladu s tímto nařízením nebo je mohou opozdit.
4. V případě skupin ratingových agentur mohou členové skupiny pověřit jednoho člena, aby předkládal zprávy požadované podle tohoto nařízení jejich jménem. Všechny ratingové agentury, jejichž jménem je zpráva předkládána, musí být uvedeny v údajích předložených orgánu ESMA.
5. Pro účely čl. 11 odst. 2 a čl. 21 odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 1060/2009 může ratingová agentura, která předkládá informace jménem skupiny, do těchto informací zahrnout údaje o ratingu a ratingových výhledech, které vydaly ratingové agentury třetích zemí, jež patří do stejné skupiny ratingových agentur, a které nebyly přejaty. Pokud ratingová agentura takové údaje nepředkládá, podá vysvětlení ve zprávě o kvalitativních údajích v části 1 tabulce 1 v polích 9 a 10 přílohy I tohoto nařízení.
6. Ratingové agentury zveřejní status vyžádání u každého vykázaného ratingu či ratingového výhledu tím, že upřesní, zda jde o nevyžádaný rating se zapojením hodnoceného subjektu či spřízněné třetí osoby nebo nevyžádaný rating bez zapojení podle čl. 10 odst. 5 nařízení (ES) č. 1060/2009 nebo o rating vyžádaný.
Článek 2
Předkládání informací o statusu selhání a stažení
1. Ratingová agentura předloží informace o selhání v souvislosti s ratingem v příloze I části 2 tabulce 2 polích 6 a 13, pokud došlo k některé z následujících událostí:
a)
rating uvádí, že došlo k selhání podle definice selhání ratingové agentury;
b)
rating byl stažen z důvodu platební neschopnosti hodnoceného subjektu nebo kvůli restrukturalizaci dluhu;
c)
veškeré další případy, kdy se ratingová agentura domnívá, že u hodnoceného subjektu nebo hodnoceného nástroje došlo k selhání, výraznému zhoršení nebo rovnocenné situaci.
2. Je-li vykázaný rating stažen, důvod k tomuto stažení se uvede v příloze I části 2 tabulce 2 poli 11.
Článek 3
Druhy ratingů
Ratingové agentury při vykazování ratingů a ratingových výhledů tyto ratingy a výhledy klasifikují jako jeden z těchto druhů ratingů:
a)
ratingy podniků;
b)
ratingy strukturovaného financování;
c)
ratingy států a veřejných financí;
d)
jiné finanční nástroje.
Článek 4
Ratingy podniků
1. Ratingové agentury při vykazování ratingů podniků tyto ratingy klasifikují do jednoho z těchto odvětvových segmentů:
a)
finanční instituce včetně bank, makléřů a obchodníků s cennými papíry;
b)
pojištění;
c)
všechny další podnikové subjekty nebo emitenti, kteří nejsou zařazeni do kategorií uvedených v písmenech a) a b).
2. Ratingové agentury klasifikují podnikové emise jako jeden z těchto druhů emisí:
a)
dluhopisy;
b)
kryté dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (6), které splňují požadavky na způsobilost vymezené v čl. 129 odst. 1 až 3, 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (7);
c)
jiné druhy krytých dluhopisů, v jejichž případě ratingová agentura pro vydání ratingu použila zvláštní metody, modely či klíčové předpoklady pro vydávání ratingů pro kryté dluhopisy a které nejsou zahrnuty v písmenu b);
d)
jiné druhy podnikových emisí, které nejsou zahrnuty v písmenech a), b) a c).
3. Kódem země hodnoceného subjektu nebo jeho emisí v příloze I části 2 tabulce 1 poli 10 je kód země, v níž má daný subjekt sídlo.
Článek 5
Ratingy strukturovaného financování
1. Ratingy strukturovaného financování se vztahují na finanční nástroj nebo jiná aktiva vyplývající ze sekuritizační transakce nebo systému transakcí uvedených v čl. 4 odst. 1 bodě 61 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Ratingové agentury při vykazování ratingů strukturovaného financování tyto ratingy klasifikují do jedné z těchto kategorií aktiv:
a)
cenné papíry kryté aktivy včetně úvěrů na pořízení auta, lodě, letadla, studentských půjček, spotřebitelských úvěrů, úvěrů pro malé a střední podniky, úvěrů v oblasti zdravotní péče, úvěrů na bytovou výstavbu, filmových úvěrů, úvěrů na dosažení energetických úspor, pronájmu vybavení, pohledávek z kreditních karet, daňových pohledávek, nesplacených úvěrů, úvěrů na rekreační vozidla, pronájmu pro jednotlivce, pronájmu pro podniky a pohledávek z obchodního styku;
b)
cenné papíry zajištěné hypotékami na bydlení včetně bonitních a nebonitních cenných papírů zajištěných hypotékami na bydlení a neúčelových hypotečních úvěrů;
c)
cenné papíry zajištěné hypotékami na obchodní nemovitosti, včetně úvěrů na nemovitosti pro maloobchod nebo na vybavení kanceláře, úvěrů nemocnicím, úvěrů na domy s pečovatelskou službou, na skladovací zařízení, hotelových úvěrů, úvěrů na ošetřovatelská zařízení, průmyslových úvěrů a úvěrů na vícegenerační nemovitosti;
d)
zajištěné dluhové obligace, včetně zajištěných úvěrových závazků, zajištěných dluhopisů, obligací krytých úvěry, syntetických zajištěných dluhových obligací, jednotlivých tranší zajištěných dluhových obligací, zajištěných obligací fondů, zajištěných dluhových obligací cenných papírů krytých aktivy a zajištěných dluhových obligací zajištěných dluhových obligací;
e)
obchodní cenné papíry zajištěné aktivy;
f)
jiné nástroje strukturovaného financování, které nejsou zahrnuty v předchozích písmenech a) až e), včetně strukturovaných krytých dluhopisů, jednotek pro strukturované investice, cenných papírů navázaných na pojistné smlouvy a společností obchodujících s deriváty.
3. V příslušných případech ratingová agentura rovněž uvede, do které podkategorie aktiv každý hodnocený nástroj patří, a to v příloze I části 2 tabulce 1 poli 34.
4. Kód země nástroje strukturovaného financování se vykáže v příloze I části 2 tabulce 1 poli 10 a jde o kód země, v níž má domicil většina podkladových aktiv. Pokud není možné určit zemi, v níž má domicil většina podkladových aktiv, hodnocený nástroj se klasifikuje jako „mezinárodní“.
Článek 6
Ratingy států a veřejných financí
1. Ratingové agentury při předkládání údajů o ratingu států a veřejných subjektů a nadnárodních organizací a jejich emitovaném dluhu klasifikují tyto údaje do jednoho z těchto sektorů:
a)
stát, je-li hodnoceným subjektem stát nebo je-li emitentem hodnoceného dluhu nebo finančního závazku, dluhového cenného papíru nebo jiného finančního nástroje, stát nebo zvláštní účelový subjekt pro stát podle čl. 3 odst. 1 písm. v) bodů i) a ii) nařízení (ES) č. 1060/2009 a pokud rating odkazuje na stát;
b)
regionální či místní orgán, je-li hodnoceným subjektem regionální či místní orgán nebo je-li emitentem hodnoceného dluhu nebo finančního závazku, dluhového cenného papíru nebo jiného finančního nástroje, regionální či místní orgán nebo účelový subjekt pro regionální či místní orgán podle čl. 3 odst. 1 písm. v) bodů i) a ii) nařízení (ES) č. 1060/2009 a pokud rating odkazuje na regionální či místní orgán;
c)
mezinárodní finanční instituce uvedená v čl. 3 odst. 1 písm. v) bodě iii) nařízení (ES) č. 1060/2009;
d)
nadnárodní organizace, např. instituce, které nejsou zahrnuty v písmenu c) a jsou zřízeny, vlastněny a ovládány více než jedním akcionářem svrchované vlády státu, včetně organizací uvedených v oddílu U přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 (8);
e)
veřejné subjekty včetně subjektů uvedených v oddílech O, P a Q přílohy I nařízení (ES) č. 1893/2006.
2. Pokud v případě mezinárodních finančních institucí nebo nadnárodních organizací uvedených v odst. 1 písm. c) a d) nelze identifikovat žádnou konkrétní zemi jako zemi emise, hodnocený emitent se klasifikuje v příloze I části 2 tabulce 1 poli 10 jako „mezinárodní“.
Článek 7
Jiné finanční nástroje
Ratingy nebo ratingové výhledy vydané pro finanční nástroj definovaný v čl. 3 odst. 1 písm. k) nařízení (ES) č. 1060/2009, který nelze klasifikovat jako podnikové emise podle čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení, jako nástroje strukturovaného financování podle článku 5 tohoto nařízení nebo jako emise státu a veřejných subjektů podle článku 6 tohoto nařízení se vykazují v rámci kategorie jiných finančních nástrojů.
Článek 8
Předkládání informací pro účely zveřejnění na ERP
1. Ratingové agentury předkládají údaje o všech ratinzích a ratingových výhledech podle čl. 11a odst. 1 nařízení (ES) č. 1060/2009 pokaždé, když vydávají či přejímají rating nebo ratingový výhled, které nejsou poskytnuty výlučně investorům za poplatek.
2. Ratingy a ratingové výhledy uvedené v odstavci 1, vydané mezi 20:00:00 středoevropského času (SEČ) (9) jednoho dne a 19:59:59 SEČ dne následujícího, se předkládají do 21:59:59 SEČ následujícího dne.
3. Současně s každým ratingem nebo ratingovým výhledem vykázaným v souladu s odstavcem 1 se předloží tisková zpráva uvedená v příloze I oddílu D části I bodě 5 nařízení (ES) č. 1060/2009. Je-li tisková zpráva nejprve vydána a předložena v jiném jazyce než v angličtině, lze předložit také anglické znění, až bude k dispozici.
4. U ratingů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. a), b) a c) se předloží také průvodní hodnotící zpráva uvedená v příloze I oddílu D části III bodě 1 nařízení (ES) č. 1060/2009. Je-li hodnotící zpráva nejprve vydána a předložena v jiném jazyce než v angličtině, lze předložit také anglické znění, až bude k dispozici.
Článek 9
Předkládání informací pro účely dohledu ze strany orgánu ESMA
1. Jak je uvedeno v čl. 21 odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 1060/2009, ratingové agentury předloží údaje o všech ratinzích a ratingových výhledech, které byly vydány nebo přejaty nebo které byly vydány ve třetí zemi a přejaty nebyly, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 5, včetně informací o veškerých osobách nebo dluhových nástrojích, které byly předloženy k úvodnímu přezkoumání nebo předběžnému ratingu, jak je uvedeno v příloze I oddílu D části I bodě 6 nařízení (ES) č. 1060/2009.
2. U ratingů a ratingových výhledů, na které se nepoužije článek 8, ratingové agentury předloží měsíčně ratingové údaje za předchozí kalendářní měsíc.
3. Ratingová agentura, která má méně než 50 zaměstnanců a není součástí skupiny ratingových agentur, může předkládat ratingové údaje uvedené v odstavci 2 každé dva měsíce, pokud orgán ESMA vzhledem k povaze, složitosti a rozsahu vydávání jejích ratingů nevyžaduje měsíční předkládání zpráv. Tyto ratingové údaje se vztahují k předchozím dvěma kalendářním měsícům.
4. Ratingové údaje uvedené v odstavci 2 se orgánu ESMA předkládají do 15 dnů od konce období, na které se vztahuje zpráva. Pokud v zemi, v níž má ratingová agentura sídlo, nebo v případě, že ratingová agentura předkládá zprávy jménem skupiny v souladu s čl. 1 odst. 4, v zemi, v níž má tato ratingová agentura sídlo, připadá na patnáctý den měsíce státní svátek, lhůta končí další pracovní den.
5. Pokud nebyly během předcházejícího kalendářního měsíce vydány žádné ratingy ani ratingové výhledy uvedené v odstavci 1, ratingová agentura žádné údaje předkládat nemusí.
Článek 10
Předkládání informací pro účely historické výkonnosti
Ratingy, které byly vydány nebo přejaty nebo které byly vydány ve třetí zemi a přejaty nebyly, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 5, použije orgán ESMA k tomu, aby zpřístupnil informace o historické výkonnosti v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1060/2009 a oddílem E částí II bodem 1 přílohy I uvedeného nařízení.
Článek 11
Počáteční předkládání informací
1. Ratingové agentury registrované nebo certifikované před 21. červnem 2015 připraví první zprávu, kterou předloží orgánu ESMA do 1. ledna 2016 a která bude obsahovat všechny tyto prvky:
a)
informace o všech ratinzích a ratingových výhledech uvedených v článcích 8 a 9, které byly vydány a nebyly staženy do 21. června 2015;
b)
ratingy a ratingové výhledy uvedené v článcích 8 a 9, které byly vydány v období od 21. června 2015 do 31. prosince 2015.
2. Ratingové agentury registrované a certifikované v období od 21. června 2015 do 31. prosince 2015 musí splňovat požadavky tohoto nařízení od 1. ledna 2016. V první zprávě v souladu s články 8 a 9 uvedou všechny ratingy a ratingové výhledy, které byly vydány ode dne registrace nebo certifikace.
3. Ratingové agentury registrované a certifikované v období po 1. lednu 2016 musí splnit požadavky tohoto nařízení do tří měsíců ode dne registrace nebo certifikace. V první zprávě v souladu s články 8 a 9 předloží všechny ratingy a ratingové výhledy, které byly vydány ode dne registrace nebo certifikace.
4. Kromě první zprávy uvedené v odstavcích 2 a 3 ratingová agentura certifikovaná po 21. červnu 2015 rovněž v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1060/2009 a oddílem E částí II bodem 1 přílohy I uvedeného nařízení předloží své informace o historické výkonnosti alespoň za posledních deset let přede dnem certifikace nebo v případě, že zahájila ratingovou činnost méně než deset let přede dnem certifikace, informace za období od okamžiku, kdy zahájila ratingovou činnost. Certifikované ratingové agentury nejsou povinny tyto údaje zcela či zčásti předkládat, pokud mohou prokázat, že by to vzhledem k jejich rozsahu a složitosti nebylo přiměřené.
Článek 12
Struktura údajů
1. Ratingové agentury předloží orgánu ESMA zprávy obsahující kvalitativní údaje ve formátu upřesněném v tabulkách v části 1 přílohy I společně s první zprávou s ratingovými údaji v souladu s článkem 11. Veškeré změny těchto zpráv s kvalitativními údaji se ihned nahlásí do systému ESMA jako aktualizace, a to předtím, než jsou orgánu ESMA předloženy ratingové údaje, které jsou těmito změnami dotčeny. Pokud ratingová agentura předkládá údaje jménem skupiny, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 4, lze orgánu ESMA předložit jediný soubor zpráv s kvalitativními údaji.
2. Ratingové agentury předloží zprávy s ratingovými údaji uvedené v článcích 8, 9 a 11 ve formátu upřesněném v tabulkách v části 2 přílohy I.
Článek 13
Postupy předkládání informací
1. Ratingové agentury předkládají zprávy s kvalitativními údaji a zprávy s ratingovými údaji uvedené v článku 12 v souladu s technickými pokyny, které jim poskytne orgán ESMA, a za použití systému orgánu ESMA pro předkládání informací.
2. Ratingové agentury uchovávají soubory v elektronické podobě zaslané orgánu ESMA a soubory tímto orgánem obdržené po dobu alespoň pěti let. Tyto soubory musí být na požádání zpřístupněny orgánu ESMA.
3. Pokud ratingová agentura odhalí v předložených údajích věcné chyby, příslušné údaje neprodleně opraví podle technických pokynů poskytnutých orgánem ESMA.
Článek 14
Zrušení a přechodná ustanovení
1. S účinkem od 1. ledna 2016 se zrušují tato nařízení:
a)
nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 446/2012;
b)
nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 448/2012.
2. Odkazy na nařízení uvedená v odstavci 1 se považují za odkazy na toto nařízení a vykládají se v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze II.
3. Údaje předložené orgánu ESMA v souladu s nařízeními uvedenými v odstavci 1 před 1. lednem 2016 se považují za údaje předložené v souladu s tímto nařízením a orgán ESMA je bude nadále používat v souladu s čl. 11 odst. 2 a čl. 21 odst. 4 písm. e) nařízení (ES) č. 1060/2009 a oddílem E částí II bodem 1 přílohy I uvedeného nařízení.
Článek 15
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 21. června 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 30. září 2014.
REGLAMENTO DELEGADO (UE) 2015/2 DE LA COMISIÓN
de 30 de septiembre de 2014
por el que se completa el Reglamento (CE) no 1060/2009 del Parlamento Europeo y del Consejo en lo relativo a las normas técnicas de regulación aplicables a la presentación de la información que las agencias de calificación crediticia comunican a la Autoridad Europea de Valores y Mercados
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 1060/2009 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de septiembre de 2009, sobre las agencias de calificación crediticia (1), y, en particular, su artículo 21, apartado 4, párrafo tercero, y su artículo 21, apartado 4 bis, párrafo tercero,
Considerando lo siguiente:
(1)
El artículo 11 bis, apartado 1, del Reglamento (CE) no 1060/2009 exige que, cuando emitan una calificación crediticia o una perspectiva de calificación crediticia, las agencias de calificación crediticia registradas y certificadas, comuniquen a la Autoridad Europea de Valores y Mercados (AEVM) información sobre la calificación. Este requisito no se aplica a las calificaciones que se elaboren exclusivamente para los inversores y se comuniquen únicamente a estos a cambio del pago de honorarios. La AEVM está obligada a publicar la información sobre las calificaciones presentada por las agencias de calificación crediticia en un sitio web público denominado Plataforma Europea de Calificación (PEC). Por lo tanto, deben establecerse normas sobre el contenido y la presentación de la información que las agencias de calificación crediticia deben comunicar a la AEVM para su publicación en la PEC.
(2)
Además, el artículo 11, apartado 2, y el artículo 21, apartado 4, letra e), del Reglamento (CE) no 1060/2009, exigen a las agencias de calificación crediticia que presenten a la AEVM información acerca de sus datos históricos de resultados a efectos de supervisión permanente. El contenido y la presentación de tal información se establecen en el Reglamento Delegado (UE) no 448/2012 de la Comisión (2) y en el Reglamento Delegado (UE) no 446/2012 (3) de la Comisión, respectivamente. Con el fin de lograr una mayor eficiencia en el tratamiento de los datos por parte de la AEVM y la simplificación de la comunicación de datos para las agencias de calificación crediticia registradas y certificadas, procede establecer unos requisitos de notificación integrados para todos los datos que las agencias de calificación registradas y certificadas deben comunicar a la AEVM. Por consiguiente, el presente Reglamento establece normas relativas a los datos que han de comunicarse a efectos de la PEC, la información que debe facilitarse sobre los datos históricos de resultados al registro central creado por la AEVM, y la información que las agencias de calificación crediticia deben presentar periódicamente a la AEVM a efectos de la supervisión permanente de las agencias de calificación. El presente Reglamento deroga pues el Reglamento Delegado (UE) no 448/2012 y el Reglamento Delegado (UE) no 446/2012. La AEVM debe integrar todos los datos notificados por las agencias de calificación crediticia para la PEC, para el registro central y para la supervisión permanente de las agencias de calificación en una única base de datos de la AEVM.
(3)
Con el fin de garantizar que la PEC ofrezca información actualizada sobre las acciones de calificación que no sean las comunicadas exclusivamente a los inversores a cambio del pago de honorarios, es preciso describir los datos que han de comunicarse, incluida la calificación crediticia y la perspectiva de calificación crediticia del instrumento o entidad calificado, los comunicados de prensa que acompañan a las acciones de calificación, los informes que acompañan a las acciones de calificación de la deuda soberana, el tipo de acción de calificación, y la fecha y hora de la publicación. Los comunicados de prensa facilitan, en particular, información sobre los principales elementos en los que se sustentan las decisiones de calificación. La PEC ofrece a los usuarios de las calificaciones un punto central de acceso a información actualizada sobre las calificaciones crediticias y reduce los costes de información, ya que permite una visión de conjunto de las diferentes calificaciones emitidas por cada entidad o instrumento calificado.
(4)
Al objeto de garantizar una visión de conjunto de todas las calificaciones atribuidas por diferentes agencias de calificación crediticia a la misma entidad o instrumento calificado, las agencias deben utilizar identificadores comunes para la entidad o instrumento calificado al comunicar a la AEVM los datos de calificación. Por consiguiente, para la identificación de las entidades calificadas, los emisores, las entidades originadoras y las agencias de calificación crediticia, el único método de identificación global debe ser el identificador internacional de entidades jurídicas (LEI en sus siglas en inglés).
(5)
Con el fin de asegurar que la información recogida en la PEC esté actualizada, la información relativa a las calificaciones debe recopilarse y publicarse diariamente para hacer posible la actualización cotidiana de la PEC fuera del horario laboral de la Unión.
(6)
Para que la AEVM pueda reaccionar rápidamente en caso de incumplimiento real o potencial del Reglamento (CE) no 1060/2009, la información sobre las calificaciones que le hayan notificado las agencias de calificación crediticia registradas y certificadas debe permitirle supervisar de cerca la actuación y las actividades de las agencias de calificación. Por consiguiente, conviene notificar los datos de calificación a la AEVM con periodicidad mensual. No obstante, en aras de la proporcionalidad, las agencias que tengan menos de cincuenta empleados y que no formen parte de un grupo deben poder presentar los datos de calificación cada dos meses. Con todo, la AEVM debe poder exigir a tales agencias que faciliten información con periodicidad mensual, en función del número y el tipo de sus calificaciones crediticias, y en particular de la complejidad del análisis de crédito, la importancia de los instrumentos o emisores calificados y la admisibilidad de las calificaciones con vistas a su utilización con fines de regulación.
(7)
A fin de evitar duplicidades en la notificación de los datos, la AEVM debe utilizar para su supervisión permanente los datos ya notificados a efectos de la PEC. Las agencias de calificación crediticia deben tener asimismo la obligación, a efectos de la supervisión permanente, de facilitar información con respecto a las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia no notificadas a efectos de la PEC.
(8)
La AEVM debe utilizar los datos facilitados a efectos de la PEC y de su supervisión permanente para recopilar la información sobre los datos históricos de resultados que debe poner a disposición en el registro central de conformidad con el artículo 11, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1060/2009. A fin de facilitar la comparabilidad y garantizar la coherencia con los datos comunicados con arreglo al Reglamento Delegado (UE) no 448/2012, las agencias de calificación crediticia recientemente certificadas deben estar obligadas a presentar datos correspondientes, como mínimo, a los diez años anteriores a su certificación, o al período transcurrido desde el inicio de su actividad. No debe imponerse a las agencias certificadas la obligación de comunicar estos datos, parcial o totalmente, si pueden demostrar que ello no sería proporcionado, habida cuenta de su escala y complejidad.
(9)
Las agencias de calificación crediticia que formen parte de un grupo deben poder notificar a la AEVM sus datos de calificación por separado, o bien encomendar a una de las agencias del grupo la tarea de presentar los datos en su nombre. No obstante, debido al alto grado de integración de la organización de las agencias de calificación a escala de la Unión y a fin de facilitar la comprensión de las estadísticas, se anima a las agencias a que informen globalmente en nombre de todo el grupo.
(10)
A efectos de la supervisión permanente de la AEVM y de la publicación de los datos históricos de resultados de las agencias de calificación crediticia, estas también podrán, con carácter voluntario, comunicar a la AEVM las calificaciones crediticias emitidas por agencias de calificación de terceros países pertenecientes al mismo grupo de agencias, pero no refrendadas con arreglo a lo dispuesto en el artículo 4, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1060/2009.
(11)
Al presentar los datos, las agencias de calificación deben clasificar en diferentes categorías las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia emitidas: por tipo de calificación y por subclasificaciones tales como sector, segmento o clase de activo, o por tipo de emisor y de emisión. Estas categorías se basan en la experiencia adquirida por la AEVM en la recopilación de datos de calificación y en la necesidad de supervisar los datos de calificación crediticia.
(12)
Con el fin de hacer posible la notificación de las calificaciones crediticias de nuevos instrumentos financieros que pudieran surgir como resultado de la innovación financiera, debe incluirse una categoría para la notificación de «otros instrumentos financieros». Por otra parte, las categorías «calificaciones de empresas» y «calificaciones de instrumentos de financiación estructurada» también deben tener una categoría «otros» que incluya todos los nuevos tipos de emisiones de empresas o instrumentos de financiación estructurada que no puedan clasificarse en las categorías existentes.
(13)
A fin de permitir a la AEVM instituir la PEC y a las agencias de calificación crediticia disponer de tiempo suficiente para adaptar sus sistemas internos a los nuevos requisitos de notificación, conviene que las agencias de calificación crediticia presenten un primer informe a más tardar el 1 de enero de 2016. Con el fin de garantizar la comparabilidad y la continuidad de los datos que se comuniquen en virtud del presente Reglamento, el primer informe debe contener datos sobre todas las calificaciones emitidas y no retiradas hasta el 21 de junio de 2015, inclusive. Además, el primer informe debe contener datos sobre las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia emitidas por las agencias de calificación desde el 21 de junio de 2015 hasta el 1 de enero de 2016. El primer informe debe contener el mismo tipo de datos que los datos de calificación que deberán presentarse diariamente a partir de entonces.
(14)
A fin de que la AEVM pueda recibir y tratar los datos automáticamente en sus sistemas internos, los datos que han de comunicarse deben recopilarse en un formato estándar. A la luz de los progresos técnicos, es posible que la AEVM tenga que actualizar y transmitir a través de comunicaciones o directrices específicas una serie de instrucciones técnicas de notificación en relación con la transmisión o el formato de los ficheros que deben presentar las agencias de calificación crediticia.
(15)
El presente Reglamento se basa en los proyectos de normas técnicas de regulación presentados por la AEVM a la Comisión con arreglo al artículo 10 del Reglamento (UE) no 1095/2010 del Parlamento Europeo y del Consejo (4).
(16)
La AEVM ha llevado a cabo una consulta pública abierta sobre los proyectos de normas técnicas de regulación en que se basa el presente Reglamento, ha analizado los costes y beneficios potenciales correspondientes y ha recabado el dictamen del Grupo de partes interesadas del sector de valores y mercados, establecido de conformidad con el artículo 37 del Reglamento (UE) no 1095/2010.
(17)
Con el fin de dar cumplimiento a lo dispuesto en el artículo 2, apartado 3, del Reglamento (UE) no 462/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo (5), el presente Reglamento debe aplicarse a partir del 21 de junio de 2015.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Datos que deben comunicarse
1. Las agencias de calificación crediticia deberán comunicar datos sobre todas sus calificaciones crediticias o perspectivas de calificación crediticia emitidas o refrendadas de conformidad con los artículos 8, 9, y 11. Deberán comunicar todas las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia emitidas a nivel de entidad calificada y sobre todos sus instrumentos de deuda emitidos, cuando proceda.
2. Las agencias de calificación crediticia garantizarán la exactitud, exhaustividad y disponibilidad de los datos facilitados a la AEVM y velarán por que los informes se presenten de conformidad con los artículos 8, 9 y 11, utilizando sistemas apropiados desarrollados sobre la base de las instrucciones técnicas proporcionadas por la AEVM.
3. Las agencias de calificación crediticia comunicarán inmediatamente a la AEVM cualesquiera circunstancias excepcionales que puedan retrasar o impedir temporalmente la notificación de conformidad con el presente Reglamento.
4. En relación con los grupos de agencias de calificación crediticia, los miembros de cada grupo podrán encomendar a uno de sus miembros que presenten los informes requeridos en virtud del presente Reglamento en su nombre. Cada agencia en cuyo nombre se presente dicho informe deberá identificarse en los datos presentados a la AEVM.
5. A efectos del artículo 11, apartado 2, y del artículo 21, apartado 4, letra e), del Reglamento (CE) no 1060/2009, las agencias de calificación crediticia que transmitan información en nombre de un grupo podrán incluir datos sobre las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia emitidas por agencias de calificación de terceros países pertenecientes al mismo grupo y no refrendadas. En caso de que una agencia de calificación no comunique estos datos, deberá dar explicaciones en su informe sobre los datos cualitativos, en el anexo I, parte 1, cuadro 1, campos 9 y 10, del presente Reglamento.
6. Las agencias de calificación crediticia comunicarán si la calificación crediticia o perspectiva de calificación crediticia ha sido solicitada o no solicitada, especificando en este último caso si se trata de una calificación no solicitada con participación o sin participación, de conformidad con el artículo 10, apartado 5, del Reglamento (CE) no 1060/2009.
Artículo 2
Notificación de incumplimientos y retiradas
1. Las agencias de calificación crediticia deberán comunicar los incumplimientos respecto de una calificación en el anexo I, parte 2, cuadro 2, campos 6 y 13, en los siguientes supuestos:
a)
cuando la calificación indique que se ha incurrido en incumplimiento con arreglo a la definición de incumplimiento de la agencia de calificación;
b)
cuando la calificación haya sido retirada debido a la insolvencia de la entidad calificada o a una reestructuración de su deuda;
c)
en cualquier otro caso en que la agencia de calificación considere que una entidad o un instrumento calificado está en situación de incumplimiento, experimenta un deterioro significativo o equivalente.
2. Cuando se retire una calificación crediticia, el motivo de la retirada se hará constar en el anexo I, parte 2, cuadro 2, campo 11.
Artículo 3
Tipos de calificación
Al notificar las calificaciones crediticias o las perspectivas de calificación crediticia, las agencias de calificación las clasificarán en uno de los siguientes tipos de calificaciones:
a)
calificaciones de empresas;
b)
calificaciones de instrumentos de financiación estructurada;
c)
calificaciones de deuda soberana y finanzas públicas;
d)
otros instrumentos financieros.
Artículo 4
Calificaciones de empresas
1. Al notificar calificaciones de empresas, las agencias de calificación crediticia las clasificarán en uno de los siguientes segmentos de actividad:
a)
entidades financieras, incluidos bancos, intermediarios y agentes;
b)
empresas de seguros;
c)
todas las demás empresas o emisores que no estén incluidas en las letras a) y b).
2. Las agencias de calificación crediticia clasificarán las emisiones de empresas en uno de los siguientes tipos de emisión:
a)
bonos;
b)
bonos garantizados a los que se hace referencia en el artículo 52, apartado 4, de la Directiva 2009/65/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (6) que cumplan los requisitos de admisibilidad establecidos en el artículo 129, apartados 1 a 3, 6 y 7, del Reglamento (UE) no 575/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo (7);
c)
otros tipos de bonos garantizados respecto de los cuales la agencia de calificación crediticia haya utilizado métodos, modelos o hipótesis fundamentales de calificación aplicables a bonos garantizados específicos para la emisión de la calificación crediticia y que no estén incluidos en la letra b);
d)
otros tipos de emisiones de empresas que no están incluidas en las letras a), b) y c).
3. El código de país de una entidad calificada o sus emisiones en el anexo I, parte 2, cuadro 1, campo 10 será el del país en que la entidad tenga su domicilio social.
Artículo 5
Calificaciones de instrumentos de financiación estructurada
1. Las calificaciones de instrumentos de financiación estructurada atañerán a un instrumento financiero u otros activos resultantes de una operación o mecanismo de titulización según se contempla en el artículo 4, apartado 1, punto 61, del Reglamento (UE) no 575/2013.
2. Al notificar las calificaciones de instrumentos de financiación estructurada, las agencias de calificación crediticia las clasificarán en uno de los siguientes tipos de activos:
a)
bonos de titulización de activos, incluidos préstamos para la adquisición de automóviles, buques o aeronaves, préstamos a estudiantes, créditos al consumo, préstamos a pequeñas y medianas empresas, préstamos para asistencia sanitaria, préstamos para la adquisición de viviendas prefabricadas, préstamos para la producción de películas, préstamos en el sector de los servicios públicos, arrendamiento financiero de bienes de equipo, cuentas a cobrar derivadas de tarjetas de crédito, derechos de embargo fiscal, préstamos en mora, bonos vinculados a crédito, préstamos para la adquisición de vehículos de recreo y cuentas a cobrar derivadas de deudores comerciales;
b)
bonos de titulización hipotecaria sobre inmuebles residenciales (RMBS), incluidos RMBS de elevada calidad (prime) y de baja calidad (non-prime) crediticia, así como préstamos de segunda hipoteca (home equity loans);
c)
bonos de titulización hipotecaria sobre inmuebles comerciales (CMBS), incluidos préstamos para adquisición de oficinas o locales comerciales, préstamos a hospitales, residencias asistenciales, instalaciones de almacenamiento, hoteles y unidades de asistencia, préstamos industriales y a viviendas multifamiliares;
d)
obligaciones garantizadas por deuda (CDO), incluidas obligaciones garantizadas por préstamos (CLO), obligaciones garantizadas por créditos- (CBO), CDO sintéticos, CDO de tramo único, obligaciones garantizadas por fondos (CFO), CDO de ABS y CDO de CDO;
e)
pagarés de titulización (ABCP);
f)
otros instrumentos de financiación estructurada no comprendidos en las letras a) a e), en particular las cédulas estructuradas, los vehículos de inversión estructurada (SIV), los valores vinculados a seguros y las empresas de productos derivados (derivative product companies).
3. Cuando proceda, las agencias de calificación crediticia deberán especificar también a qué subclase específica de activo pertenece cada instrumento calificado en el anexo I, parte 2, cuadro 1, campo 34.
4. El código de país de los instrumentos de financiación estructurada se hará constar en el anexo I, parte 2, cuadro 1, campo 10, y será el del país donde esté domiciliada la mayoría de los activos subyacentes. Cuando no sea posible determinar el país de domicilio de la mayoría de los activos subyacentes, el instrumento calificado se clasificará como «Internacional».
Artículo 6
Calificaciones de deuda soberana y finanzas públicas
1. Al notificar los datos relativos a las calificaciones de deuda soberana y entes públicos y de organizaciones supranacionales y su deuda emitida, las agencias de calificación crediticia deberán clasificarlas en uno de los siguientes sectores:
a)
Estado, cuando la entidad calificada sea un Estado, o cuando el emisor de la deuda u obligación financiera, valor de deuda u otro instrumento financiero calificados sea un Estado, o una entidad con fines especiales de un Estado, según se indica en el artículo 3, apartado 1, letra v), incisos i) y ii), del Reglamento (CE) no 1060/2009, y cuando la calificación se refiera a un Estado;
b)
ente regional o local, cuando la entidad calificada sea un ente regional o local o el emisor de la deuda u obligación financiera, valor de deuda u otro instrumento financiero calificados sea un ente local o regional, o una entidad con fines especiales de un ente local o regional, según se indica en el artículo 3, apartado 1, letra v), incisos i) y ii), del Reglamento (CE) no 1060/2009, y cuando la calificación se refiere a un ente local o regional;
c)
entidad financiera internacional, según se indica en el artículo 3, apartado 1, letra v), inciso iii), del Reglamento (CE) no 1060/2009;
d)
organización supranacional, tales como las entidades no contempladas en la letra c), creadas y controladas por varios accionistas soberanos y que son propiedad de estos, en particular las organizaciones a que se hace referencia en el anexo I, sección U, del Reglamento (CE) no 1893/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (8);
e)
entes públicos, incluidos los contemplados en el anexo I, secciones O, P y Q, del Reglamento (CE) no 1893/2006.
2. Cuando no pueda determinarse un país específico como país de emisión en el caso de las entidades financieras internacionales o las organizaciones supranacionales a que se refiere el apartado 1, letras c) y d), el emisor calificado se clasificará como «internacional» en el anexo I, parte 2, cuadro 1, campo 10.
Artículo 7
Otros instrumentos financieros
Las calificaciones crediticias o las perspectivas de calificación crediticia emitidas sobre un instrumento financiero tal como se define en el artículo 3, apartado 1, letra k), del Reglamento (UE) no 1060/2009, que no pueda clasificarse como emisión de empresa en virtud del artículo 4, apartado 2, del presente Reglamento, como instrumento de financiación estructurada en virtud del artículo 5 del presente Reglamento o como emisión de deuda soberana o de ente público en virtud del artículo 6 del presente Reglamento, deberán notificarse dentro de la categoría «Otros instrumentos financieros».
Artículo 8
Notificación a efectos de publicación en la PEC
1. Las agencias de calificación crediticia deberán notificar datos sobre todas las calificaciones crediticias o perspectivas de calificación crediticia con arreglo a lo dispuesto en el artículo 11 bis, apartado 1, del Reglamento (CE) no 1060/2009, cada vez que emitan o refrenden una calificación crediticia o una perspectiva de calificación crediticia que no se comunique exclusivamente a los inversores a cambio del pago de honorarios.
2. Las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia a la que se hace referencia en el apartado 1, emitidas entre las 20.00.00 horas, hora central europea (CET) (9) de un día y las 19.59.59 horas CET del día siguiente, deberán notificarse antes de las 21.59.59 horas CET, inclusive, del día siguiente.
3. Para cada calificación crediticia o perspectiva de calificación crediticia notificada de conformidad con el apartado 1, el comunicado de prensa correspondiente al que se hace referencia en el anexo I, sección D, parte I, punto 5, del Reglamento (CE) no 1060/2009 se notificará al mismo tiempo. En los casos en que dicho comunicado de prensa se haya publicado y presentado inicialmente en una lengua que no sea el inglés, también podrá presentarse una versión en inglés en el momento y el lugar en que esté disponible.
4. Para las calificaciones crediticias contempladas en el artículo 6, apartado 1, letras a), b) y c), deberá comunicarse el informe de investigación al que se hace referencia en el anexo I, sección D, parte III, punto 1, del Reglamento (CE) no 1060/2009. En los casos en que dicho informe de investigación se haya publicado y presentado inicialmente en una lengua que no sea el inglés, también podrá presentarse una versión en inglés en el momento y el lugar en que esté disponible.
Artículo 9
Notificación a efectos de la supervisión de la AEVM
1. Tal como se contempla en el artículo 21, apartado 4, letra e), del Reglamento (CE) no 1060/2009, las agencias de calificación crediticia deberán comunicar datos sobre las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia emitidas o refrendadas, o emitidas en un tercer país y no refrendadas según se contempla en el artículo 1, apartado 5, incluida información relativa a todos los entes o instrumentos de deuda que se les someten para su evaluación inicial o para calificación preliminar, tal como se contempla en el anexo I, sección D, parte I, punto 6, del anexo I del Reglamento (CE) no 1060/2009.
2. Para las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia a las que no se aplique el artículo 8, las agencias de calificación crediticia deberán comunicar datos relativos a las calificaciones del mes natural anterior sobre una base mensual.
3. Las agencias de calificación crediticia que tengan menos de cincuenta empleados y que no formen parte de un grupo de agencias podrán facilitar los datos sobre las calificaciones contemplados en el apartado 2 cada dos meses, salvo que la AEVM les comunique la obligación de presentarlos mensualmente habida cuenta de la naturaleza, la complejidad y la gama de sus emisiones de calificaciones crediticias. Dichos datos se referirán a los dos meses naturales anteriores.
4. Los datos de calificación a que se refiere el apartado 2 se presentarán a la AEVM en los quince días siguientes a la expiración del período cubierto por el informe. Cuando el decimoquinto día del mes sea un día festivo en el país de domicilio de la agencia de calificación, o cuando una agencia de calificación crediticia haga una notificación en nombre de un grupo, de conformidad con el artículo 1, apartado 4, al país de domicilio de dicha agencia de calificación, la fecha límite será el siguiente día laborable.
5. En caso de que durante el mes natural anterior no se haya emitido ninguna calificación crediticia o perspectiva de calificación crediticia a que se refiere el apartado 1, la agencia de calificación crediticia no estará obligada a presentar ningún dato.
Artículo 10
Notificación a efectos de resultados históricos
La AEVM utilizará las calificaciones crediticias emitidas o refrendadas, o emitidas en un tercer país y no refrendadas a que se refiere el artículo 1, apartado 5, para comunicar información acerca de sus datos históricos, de conformidad con el artículo 11, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1060/2009 y el anexo I, sección E, parte II, punto 1, de dicho Reglamento.
Artículo 11
Notificación inicial
1. Las agencias de calificación crediticia registradas o certificadas antes del 21 de junio de 2015 redactarán, a más tardar el 1 de enero de 2016, un primer informe destinado a la AEVM que contendrá todos los datos siguientes:
a)
información sobre todas las calificaciones crediticias y perspectivas de calificación crediticia a que se hace referencia en los artículos 8 y 9, y que hayan sido emitidas y no retiradas antes del 21 de junio de 2015, inclusive;
b)
las calificaciones crediticias y las perspectivas de calificación crediticia a que se hace referencia en los artículos 8 y 9 que hayan sido emitidas entre el 21 de junio de 2015 y el 31 de diciembre de 2015.
2. Las agencias de calificación crediticia registradas o certificadas entre el 21 de junio de 2015 y el 31 de diciembre de 2015 deberán cumplir lo dispuesto en el presente Reglamento a partir del 1 de enero de 2016. En su primer informe, notificarán, de conformidad con los artículos 8 y 9, todas las calificaciones crediticias y perspectivas de calificación crediticia emitidas a partir de la fecha de registro o certificación.
3. Las agencias de calificación crediticia registradas o certificadas después del 1 de enero de 2016 deberán cumplir lo dispuesto en el presente Reglamento en el plazo de tres meses después de la fecha de registro o certificación. En su primer informe, notificarán, de conformidad con los artículos 8 y 9, todas las calificaciones crediticias y perspectivas de calificación crediticia emitidas a partir de la fecha de registro o certificación.
4. Además del primer informe a que se hace referencia en los apartados 2 y 3, las agencias de calificación crediticia certificadas después del 21 de junio de 2015 comunicarán también, con arreglo a lo dispuesto en el artículo 11, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1060/2009 y el anexo I, sección E, parte II, punto 1, de dicho Reglamento, información acerca de sus datos históricos relativa, como mínimo, a los diez años anteriores a la fecha de certificación o, en los casos en que hayan iniciado su actividad de calificación menos de diez años antes de la fecha de certificación, relativa al período desde que inició su actividad de calificación. No deberá imponerse a las agencias certificadas la obligación de comunicar estos datos, parcial o totalmente, si pueden demostrar que ello no sería proporcionado, habida cuenta de su escala y complejidad.
Artículo 12
Estructura de los datos
1. Las agencias de calificación crediticia deberán presentar a la AEVM informes sobre los datos cualitativos en el formato especificado en los cuadros de la parte 1 del anexo I, junto con su primer informe sobre los datos de calificación, de conformidad con el artículo 11. Cualesquiera cambios en dichos informes sobre los datos cualitativos deberán notificarse de inmediato al sistema de la AEVM como actualización, antes de que los datos de calificación afectados por dichos cambios se presenten a la AEVM. En caso de que una agencia de calificación crediticia haga una notificación en nombre de un grupo, como se contempla en el artículo 1, apartado 4, podrá presentarse a la AEVM un conjunto de informes sobre los datos cualitativos.
2. Las agencias de calificación crediticia presentarán los informes sobre los datos de calificación a que se refieren los artículos 8, 9 y 11 en el formato especificado en los cuadros de la parte 2 del anexo I.
Artículo 13
Procedimientos de notificación
1. Las agencias de calificación crediticia deberán presentar los informes sobre los datos cualitativos y los informes sobre los datos de calificación a que se refiere el artículo 12 de conformidad con las instrucciones técnicas proporcionadas por la AEVM y utilizando el sistema de notificación de la AEVM.
2. Las agencias de calificación crediticia deberán conservar los ficheros enviados a la AEVM y recibidos por esta en forma electrónica durante al menos cinco años. Estos ficheros se pondrán a disposición de la AEVM previa solicitud.
3. Si una agencia de calificación crediticia detectara errores factuales en los datos que ha transmitido, deberá corregir los datos pertinentes, sin demora injustificada, de acuerdo con las instrucciones técnicas proporcionadas por la AEVM.
Artículo 14
Derogación y disposiciones transitorias
1. Quedan derogados con efecto a partir del 1 de enero de 2016 los siguientes Reglamentos:
a)
Reglamento Delegado (UE) no 446/2012;
b)
Reglamento Delegado (UE) no 448/2012.
2. Las referencias a los Reglamentos referidos en el apartado 1 se entenderán hechas al presente Reglamento con arreglo a la tabla de correspondencias que figura en el anexo II.
3. Los datos presentados a la AEVM de acuerdo con los Reglamentos referidos en el apartado 1 antes del 1 de enero de 2016 se considerarán presentados de conformidad con el presente Reglamento y seguirán siendo utilizados por la AEVM de conformidad con el artículo 11, apartado 2, y el artículo 21, apartado 4, letra e), del Reglamento (CE) no 1060/2009 y el anexo I, sección E, parte II, punto 1, de dicho Reglamento.
Artículo 15
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable a partir del 21 de junio de 2015.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 30 de septiembre de 2014.