ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 17 de julio de 2013
relativa a la ayuda estatal SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - concedida por Italia (aplazamiento del pago de la tasa láctea en Italia)
[notificada con el número C(2013) 4046]
(El texto en lengua italiana es el único auténtico)
(2013/665/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Tras haber invitado a los interesados a presentar sus observaciones de conformidad con el mencionado artículo y vistas esas observaciones,
Considerando lo siguiente:
I. PROCEDIMIENTO
(1)
Tras haber tenido conocimiento de la entrada en vigor, el 27 de febrero de 2011, de la Ley de conversión del Decreto Ley no 225 de 29 de diciembre de 2010, que concede un aplazamiento del pago de un plazo de la tasa láctea debida por los productores de leche italianos de conformidad con el programa de pago a plazos aprobado mediante la Decisión 2003/530/CE del Consejo, de 16 de julio de 2003, sobre la compatibilidad con el mercado común de una ayuda que la República Italiana se propone conceder a sus productores de leche (1), (2), la Comisión, por carta de 17 de marzo de 2011, solicitó a las autoridades italianas información complementaria sobre este particular.
(2)
Las autoridades italianas remitieron a la Comisión la información complementaria solicitada mediante carta de 24 de junio de 2011, registrada el 29 de junio de 2011.
(3)
Tras examinar la información facilitada por las autoridades italianas y habida cuenta de que el aplazamiento del pago mencionado se realizó sin haberlo notificado previamente a la Comisión y sin que esta lo hubiera autorizado, los servicios de la Comisión anunciaron a las autoridades italianas, mediante fax de 14 de octubre de 2011, la incoación de un expediente de ayuda no notificada, con el número de referencia SA.33726 (2011/NN).
(4)
Mediante carta de 11 de enero de 2012, la Comisión informó a Italia de su decisión de incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado con respecto al mencionado aplazamiento del pago y al programa de pago a plazos aprobado mediante la Decisión 2003/530/CE, modificada mediante la adición del aplazamiento, que constituye una nueva ayuda [(ayuda SA.33726 (11/C)]), e invitó a las autoridades italianas a presentar sus observaciones sobre la incoación del procedimiento en el plazo de un mes.
(5)
La Decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas (3). La Comisión invitó a los interesados a presentar sus observaciones sobre la ayuda.
(6)
La Comisión ha recibido observaciones de terceros interesados, que ha remitido a Italia, dándole la oportunidad de responder.
(7)
Mediante correo electrónico de 13 de febrero de 2012, la Representación Permanente de Italia ante la Unión Europea remitió a la Comisión una carta de las autoridades italianas en la que solicitaban una prórroga de dos meses para presentar sus observaciones sobre la incoación del procedimiento. La concesión de la prórroga se comunicó mediante fax de 21 de febrero de 2012.
(8)
Mediante correos electrónicos de 26 de abril de 2012 y 27 de abril de 2012, la Representación Permanente de Italia ante la Unión Europea comunicó a la Comisión la respuesta de las autoridades italianas a la incoación del procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado.
(9)
Las autoridades italianas no han facilitado comentario alguno sobre las observaciones de los interesados.
II. DESCRIPCIÓN
(10)
El artículo 1 de la Decisión 2003/530/CE dispone lo siguiente:
«La ayuda que la República Italiana se propone conceder a los productores de leche, subrogándose en el pago a la Comunidad del importe adeudado por dichos productores a la Comunidad en virtud de la tasa suplementaria sobre la leche y los productos lácteos para el período 1995/1996 a 2001/2002, y permitiendo a dichos productores la devolución de su deuda mediante el pago diferido durante una serie de años sin interés, se considerará excepcionalmente compatible con el mercado común siempre que:
-
la devolución del pago se haga íntegramente mediante plazos anuales que sean de la misma cuantía,
-
el período de la devolución del pago no exceda de 14 años, que empezarán a contar el 1 de enero de 2004.».
(11)
La Ley no 10/2011 introduce en el artículo 1 del Decreto Ley no 225 de 29 de diciembre de 2010 un apartado 12 duodecies que aplaza al 30 de junio de 2011 el pago del plazo de la tasa láctea que vencía el 31 de diciembre de 2010. El coste de este aplazamiento se imputó a una dotación global de 5 millones EUR destinada a múltiples fines.
(12)
En su carta de 24 de junio de 2011, las autoridades italianas precisaron que el equivalente de subvención de esa medida se imputaría a la ayuda de minimis prevista para Italia en el Reglamento (CE) no 1535/2007 de la Comisión, de 20 de diciembre de 2007, relativo a la aplicación de los artículos 87 y 88 del Tratado CE (4) a las ayudas de minimis en el sector de la producción de productos agrícolas (5).
III. RAZONES QUE MOTIVARON LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO FORMAL
(13)
La Comisión incoó el procedimiento del artículo 108, apartado 2, del Tratado por los siguientes motivos:
-
las autoridades italianas habían manifestado la intención de imputar el equivalente de subvención del aplazamiento del pago en cuestión al régimen de minimis previsto en el Reglamento (CE) no 1535/2007; sin embargo, la aplicabilidad de dicho Reglamento no solo planteaba dudas desde el punto de vista jurídico, pues las autoridades italianas no habían facilitado ninguna información sobre el cumplimiento de los niveles máximos de ayuda individual y nacional previstos en el Reglamento, sino que además este prohíbe la concesión de ayudas de minimis que sitúen a las ayudas estatales por encima del nivel máximo admisible; dado que la ayuda aprobada por el Consejo constituía la ayuda máxima que podía conceder Italia a sus propios productores de leche, añadir el equivalente de subvención del aplazamiento del pago incluido en el régimen de minimis suponía rebasar el importe máximo de ayuda aprobado por el Consejo;
-
la Comisión no podía descartar, pues, que el aplazamiento no constituyese un elemento de ayuda (dado que equivalía a un préstamo sin intereses, en adelante denominado «ayuda afín») y ninguna de las informaciones facilitadas por las autoridades italianas permitía justificarlo a la luz de las normas aplicables a las ayudas estatales en el sector agrícola (Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario y forestal 2007-2013) (6);
-
el aplazamiento infringe la Decisión 2003/530/CE (puesto que una de sus condiciones, la uniformidad de los plazos, ya no se cumple) y transforma, por tanto, todo el sistema de pagos escalonados en una nueva ayuda para quienes hayan disfrutado de él (dado que ello no estaba previsto en la Decisión 2003/530/CE), una situación que no parece que esté permitida por ninguna disposición de las directrices mencionadas anteriormente.
IV. OBSERVACIONES DE LAS AUTORIDADES ITALIANAS SOBRE LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO FORMAL
(14)
En la carta enviada por correo electrónico el 26 de abril de 2012, las autoridades italianas informaron en primer lugar sobre la aplicación del sistema de escalonamiento de los pagos de la tasa láctea aprobado mediante la Decisión 2003/530/CE. Según dichas autoridades, los beneficiarios del sistema son 11 271. De ellos, 9 965 (es decir, el 88,41 % del total) pagaron a su debido tiempo el plazo de la tasa que vencía el 31 de diciembre de 2010, 1 291 lo hicieron aprovechando el aplazamiento y 15 no efectuaron pago alguno, lo que supuso su exclusión del programa de pago a plazos.
(15)
Las autoridades italianas han precisado que, para calcular el equivalente de subvención de las ayudas recibidas por los beneficiarios del aplazamiento, se tuvieron en cuenta los intereses del periodo comprendido entre el 1 de enero de 2011 y la fecha del pago efectivo del plazo objeto del aplazamiento, utilizando el tipo Euribor a tres meses desde el 1 de octubre de 2010, aumentado en 100 puntos básicos (1,942 %). Los resultados obtenidos indican que el equivalente de subvención del aplazamiento oscila entre 0,08 EUR y 694,19 EUR y que de los 1 291 beneficiarios del aplazamiento, 1 187 recibieron una ayuda inferior a 100,00 EUR. Según las autoridades italianas, estas cifras ponen de manifiesto que el aplazamiento del pago previsto en la Ley no 10/2011 no ha comprometido el buen funcionamiento del programa de pago a plazos, que sigue siendo conforme al contenido de la Decisión 2003/530/CE, como lo demuestra el hecho de que solo el 11,45% de los productores participantes en el programa en cuestión se beneficiaron del aplazamiento.
(16)
Por los motivos antes expuestos, las autoridades italianas confirmaron que, tal como se señala en la carta de 24 de junio de 2011 (véase el punto 13), el aplazamiento concedido con respecto al pago de los plazos de la tasa constituye una ayuda de minimis. Asimismo, señalaron haber comprobado el cumplimiento íntegro de la cuantía máxima individual prevista en el artículo 3, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1535/2007, así como el importe máximo de 320 505 000 EUR a lo largo de un periodo de tres ejercicios fiscales establecido por Italia con el mismo Reglamento, y que el equivalente de subvención del aplazamiento del pago fue igual a un total de 50 877,41 EUR. Por último, indicaron que estaban comprobando si se habían respetado esos niveles máximos habida cuenta de las demás ayudas de minimis concedidas en los ejercicios 2009, 2010 y 2011.
(17)
En lo que respecta a la posición de la Comisión según la cual la ayuda aprobada por la Decisión 2003/530/CE debe considerarse, por su naturaleza y sus características excepcionales, una ayuda única máxima que no puede acumularse con ningún otro tipo de medida, las autoridades italianas subrayaron en primer lugar que la Decisión en cuestión ha reconocido la existencia de circunstancias excepcionales que llevaron al Consejo a considerar que esa ayuda era compatible con el artículo 107 del Tratado, siempre que se cumplieran determinadas condiciones. También subrayaron que de los controles realizados se desprende que el programa de pago a plazos se ajusta a las disposiciones de la Decisión 2003/530/CE, ya que todos los productores efectuaron el pago del último plazo, excepción hecha de quince de ellos, que ya han sido excluidos del programa. En su opinión, el carácter excepcional de las circunstancias que condujeron a la adopción de la Decisión 2003/530/CE no impide por sí mismo que los perceptores de la ayuda aprobada por el Consejo puedan acceder a cualquier otro beneficio. El Tratado se refiere únicamente a las circunstancias excepcionales mencionadas anteriormente, sin imponer restricciones con respecto a la naturaleza o a las disposiciones de aplicación de las ayudas autorizadas, y supedita sencillamente la excepción al artículo 107 y a los reglamentos mencionados en el artículo 109 del Tratado a la adopción de una decisión unánime del Consejo. En este caso concreto, el carácter excepcional que condujo a la adopción de la Decisión 2003/530/CE se refleja plenamente en el modo en que se adoptó esta, es decir la unanimidad, y se refiere a las circunstancias que determinaron su adopción y no a la ayuda en sí.
(18)
Además, según las autoridades italianas, el aplazamiento del pago constituye una ayuda de minimis y debe considerarse, por tanto, una medida aislada, habida cuenta de la escasa aceptación por parte de los productores, la poca cuantía de los importes y la falta de modificación del programa de pago a plazos, cuya estructura se ha mantenido sin cambios, tanto en lo tocante al número total de plazos, como a la fecha de vencimiento.
(19)
Por último, las autoridades italianas recuerdan que el Decreto Ministerial de 30 de julio de 2003, por el que se aplica la Decisión del Consejo, dispone que los participantes en el programa de pago a plazos han de renunciar a todo recurso legal sobre el pago de las tasas debidas y que los deudores que no realicen los pagos son excluidos del programa. De acuerdo con las autoridades italianas, esta condición supondría la incoación de procedimientos de recaudación por vía de apremio, que inducirían a los productores a presentar nuevos recursos. Así pues, sería razonable evitar recursos para recuperar importes irrisorios mediante procedimientos cuyo coste supere el de los importes que se desea recuperar. A este respecto, las autoridades italianas se remiten al artículo 32, apartado 6, del Reglamento (CE) no 1290/2005 del Consejo, de 21 de junio de 2005, sobre la financiación de la política agrícola común (7), de acuerdo con el cual, en casos debidamente justificados, los Estados miembros pueden decidir no proceder a la recuperación, cuando la totalidad de los costes ya sufragados y previsibles de la recuperación sea superior al importe que debe recuperarse. En su opinión, esta disposición debería aplicarse por analogía a este caso concreto. En cualquier caso, el artículo 25, apartado 4, de la Ley no 289/2002 (ley de financiación de 2003) recoge una disposición análoga en virtud de la cual se considera que un importe de 12 EUR es una suma modesta que no está sujeta a recuperación. De los beneficiarios de la prórroga, 559 recibieron una ayuda inferior a ese importe.
(20)
En la carta enviada por correo electrónico de 26 de abril de 2012, las autoridades italianas comunicaron la lista de los beneficiarios del aplazamiento del pago y el importe de la ayuda obtenida por cada uno de ellos.
V. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS SOBRE LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO
(21)
El 7 de marzo de 2012, la Comisión recibió observaciones de una parte interesada sobre la incoación del procedimiento.
(22)
En esas observaciones, la parte interesada deseaba saber básicamente por qué la Comisión había limitado la incoación del procedimiento al aplazamiento del pago previsto en la Ley no 10/2011 y no la había hecho extensiva a las disposiciones del artículo 40 bis de la Ley no 122/2010, que establece un aplazamiento del pago de uno de los plazos que debía abonarse en el marco de un programa complementario de pago a plazos establecido por la Ley no 33/2009 y la instaba a proceder en tal sentido. A este respecto, la parte interesada señaló que una denuncia relativa a las disposiciones del artículo 40 bis de la Ley no 122/2010 ya se había presentado a la Comisión y que esta la había archivado.
(23)
El 10 de marzo de 2012, la Comisión recibió observaciones de una segunda parte interesada sobre la incoación del procedimiento.
(24)
La parte interesada llamaba la atención de la Comisión sobre las disposiciones del artículo 1, apartado 4, del Decreto Ley no 16/2012, que permiten a las empresas con dificultades económicas abonar las sumas debidas en plazos regulares. La parte interesada le pedía a la Comisión que interviniera, señalando la incompatibilidad de esas disposiciones con el mercado interior.
(25)
El 14 de marzo de 2012, la Comisión recibió observaciones de una tercera parte interesada sobre la incoación del procedimiento.
(26)
En ellas, la parte interesada también hacía referencia al Decreto Ley no 16/2012, subrayando tanto la diferencia de trato entre los ganaderos a que este da lugar, como la exactitud de los datos utilizados por la AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura, organismo pagador italiano) para el cálculo de la tasa suplementaria.
VI. EVALUACIÓN
VI.1. Existencia de ayuda
(27)
Según el artículo 107, apartado 1, del Tratado, son incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(28)
La medida en cuestión, es decir la ayuda afín al aplazamiento del pago (concesión del equivalente de un préstamo sin intereses; véase el punto 13, segundo guión), aunque también la nueva ayuda resultante de la infracción de la Decisión 2003/530/CE (intereses no pagados sobre los plazos anuales ya abonados y principal e intereses no pagados aún sobre los plazos anuales restantes hasta la expiración del programa de pago a plazos, esto es, hasta el 31 de diciembre de 2017) (ayuda nueva; véase el punto 13, tercer guión), corresponde a la definición siguiente:
(29)
La medida es imputable al Estado, porque deriva de una ley nacional; se financia con fondos públicos, dado que el Estado italiano, al conceder un aplazamiento del pago de un plazo anual establecido en la Decisión 2003/530/CE y al crear, mediante el aplazamiento, una nueva ayuda, se ha privado durante un determinado espacio de tiempo de un importe que podría haber dedicado a otros fines.
(30)
La medida favorece a determinadas empresas, en concreto las explotaciones agrícolas productoras de leche.
(31)
La medida puede afectar a los intercambios comerciales, habida cuenta de la posición italiana en el mercado (8).
(32)
La medida podría falsear la competencia, ya que las empresas beneficiarias han obtenido una ventaja (el aplazamiento no genera intereses y equivale, pues, a un préstamo a interés cero) que no habrían podido obtener en condiciones normales de mercado y que las ha colocado en una situación de competencia más interesante con respecto a las empresas no beneficiarias (9).
(33)
No obstante, habida cuenta de la información complementaria facilitada por las autoridades italianas en respuesta a la incoación del procedimiento contemplado en el artículo 108, apartado 2, del Tratado, procede comprobar si la medida en cuestión puede considerarse una ayuda de minimis conforme a lo dispuesto en el Reglamento (CE) no 1535/2007 y, por lo tanto, no ser considerada una ayuda estatal a tenor del artículo 107, apartado 1, del Tratado.
(34)
En la carta remitida mediante correo electrónico de 26 de abril de 2012, las autoridades italianas demostraron que los intereses vinculados al aplazamiento del pago se situaban en una horquilla comprendida entre 0,08 EUR y 694,19 EUR. Asimismo, declararon que, según las comprobaciones realizadas, no se había superado el límite máximo establecido para Italia en tres ejercicios fiscales, pero que todavía debían comprobar si seguía existiendo el riesgo de que se superase el límite máximo individual en caso de acumulación de ayudas de minimis en los ejercicios fiscales de 2009, 2010 y 2011.
(35)
La Comisión puede comprobar sin la menor duda que el importe de los intereses relativos al aplazamiento, considerados aisladamente, no supera los 7 500 EUR previstos en el artículo 3, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1535/2007. Asimismo, constata que el importe total de las ayudas concedidas con el aplazamiento, esto es, 50 877,41 EUR, no ha dado lugar al rebasamiento del nivel máximo de 320 505 000 EUR previsto para Italia en el anexo de ese mismo Reglamento. La Comisión no dispone, sin embargo, de ningún dato nuevo que demuestre que el nivel máximo individual de 7 500 EUR no se haya superado en ningún caso, teniendo también en cuenta todas las ayudas de minimis percibidas por el mismo beneficiario en el espacio de tres ejercicios fiscales, ya que, desde el 26 de abril de 2012, no ha recibido información alguna por parte de las autoridades italianas que realizaban este tipo de comprobaciones. La Comisión no puede concluir, pues, que el nivel máximo de la ayuda individual mencionado anteriormente se haya respetado en todos los casos, sobre todo porque debe tener en cuenta también la nueva ayuda a que ha dado lugar la infracción de la Decisión 2003/530/CE. De hecho, debe examinar íntegramente la medida en cuestión (la ayuda afín al aplazamiento del pago, la concesión del equivalente de un préstamo sin intereses y la nueva ayuda surgida de la infracción de la Decisión 2003/530/CE): un número considerable de beneficiarios (más de 1 250) ha disfrutado del aplazamiento del pago y el importe de la ayuda comprende asimismo una parte del principal (la que corresponde a los plazos anuales que vencen el 31 de diciembre de 2013, 2014, 2015, 2016 y 2017) más los intereses, con lo que se superan de sobra los intereses relativos al aplazamiento del pago que las autoridades italianas han tenido en consideración para sostener sus argumentos.
(36)
Por otro lado, el artículo 3, apartado 7, del Reglamento (CE) no 1535/2007 dispone que «las ayudas de minimis no se acumularán con ninguna ayuda estatal correspondiente a los mismos gastos subvencionables si dicha acumulación da lugar a una intensidad de ayuda superior a la establecida para las circunstancias concretas de cada caso por la normativa de comunitaria.»
(37)
A este respecto, al incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado, la Comisión ya indicó que el aplazamiento del pago se sumaba a una ayuda aprobada por el Consejo, que debe considerarse el importe máximo que puede concederse en este contexto.
(38)
Por otro lado, las autoridades italianas opinan que el aplazamiento del pago debe ser considerado una medida aislada, habida cuenta de la escasa aceptación por parte de los productores, la poca cuantía de los importes y la falta de modificación del programa de pago a plazos, cuya estructura se ha mantenido sin cambios, tanto en lo tocante al número total de plazos, como a la fecha de vencimiento.
(39)
La Comisión no comparte esta opinión. De hecho, es evidente que el aplazamiento del pago está directamente vinculado a una devolución cuyo pago a plazos se fija de modo detallado en la Decisión 2003/530/CE. El artículo 1, apartado 1, primer guión, de esa Decisión indica claramente que la devolución del pago debe efectuarse mediante plazos anuales de la misma cuantía. No puede considerarse, por tanto, que el aplazamiento no guarde relación alguna con el programa de pago a plazos establecido en la Decisión 2003/530/CE.
(40)
Las autoridades italianas rechazan además que la ayuda autorizada por el Consejo sea el importe máximo que se puede conceder a los productores de leche. Desde su punto de vista, esa Decisión reconoce la existencia de circunstancias excepcionales que se han plasmado en la autorización del programa del pago a plazos, pero este carácter excepcional no justifica por sí mismo que los beneficiarios no tengan ninguna posibilidad de obtener cualquier otra ayuda, dado que el Tratado hace alusión únicamente a circunstancias excepcionales, sin restringir la naturaleza ni las disposiciones de aplicación de las ayudas autorizadas. En este caso concreto, el carácter excepcional que condujo a la adopción de la Decisión 2003/530/CE se refleja plenamente en el modo en que se adoptó esta, es decir la unanimidad, y se refiere a las circunstancias que determinaron su adopción y no a la ayuda en sí.
(41)
La Comisión no puede compartir el punto de vista de las autoridades italianas. De hecho, si bien es cierto que el artículo 108, apartado 2, párrafo tercero, del Tratado dispone que «[…] el Consejo podrá decidir, por unanimidad […], que la ayuda […] sea considerada compatible con el mercado interior, cuando circunstancias excepcionales justifiquen dicha decisión» y que el considerando 8 de la Decisión 2003/530/CE expone que «[…] existen circunstancias excepcionales que justifican considerar que la ayuda […] es compatible con el mercado común», ello no es óbice para que el propio Consejo, en la parte dispositiva de la Decisión, establezca que la ayuda se considera compatible con el mercado interior «excepcionalmente» y no «habida cuenta de las circunstancias excepcionales». La expresión «excepcionalmente» indica de forma clara que el Consejo ha querido poner de manifiesto que la concesión de la ayuda reviste un carácter único, a pesar de la existencia de circunstancias excepcionales a que se refiere el considerando 8. Por otro lado, aunque la referencia a la unanimidad efectuada por las autoridades italianas puede demostrar efectivamente que se trata de un procedimiento excepcional, no pone en tela de juicio el carácter único de la ayuda definida en la Decisión.
(42)
Dado que la ayuda aprobada por el Consejo, por su carácter único, era el importe máximo permisible en ese contexto determinado, es decir, el equivalente de una ayuda al 100 %, la suma del aplazamiento del pago conlleva la aplicación automática de las disposiciones del artículo 3, apartado 7, del Reglamento (CE) no 1535/2007, ya que el equivalente de subvención del aplazamiento del pago no puede considerarse que entre en el ámbito de aplicación de ese Reglamento y constituye, por tanto, una ayuda estatal. Su compatibilidad con el mercado interior debe evaluarse a la luz de las normas de competencia vigentes en el momento de la concesión del aplazamiento, al igual que la de la nueva ayuda resultante de la infracción de la Decisión 2003/530/CE.
VI.2. Compatibilidad de la ayuda con el mercado interior
(43)
Las normas de competencia aplicables en el momento de la concesión del aplazamiento se recogen en las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario y forestal 2007-2013.
(44)
En la carta remitida por correo electrónico de 26 de abril de 2012, las autoridades italianas adujeron que el aplazamiento del pago debía considerarse parte de un régimen de minimis y, por consiguiente, no facilitaron justificación alguna sobre la compatibilidad del mencionado aplazamiento con el mercado interior ni sobre la nueva ayuda creada al margen de la Decisión 2003/530/CE, a la luz de las normas de las mencionadas Directrices.
(45)
La Comisión no dispone, pues, de ningún dato nuevo que permita eliminar las dudas expresadas al incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado. La ayuda afín al aplazamiento del pago y, por lo tanto, la nueva ayuda creada infringiendo la Decisión 2003/530/CE constituyen, pues, ayudas unilaterales, destinadas sencillamente a mejorar la situación financiera de los productores, sin contribuir en modo alguno al desarrollo del sector, es decir, son ayudas de funcionamiento incompatibles con el mercado interior a tenor de lo dispuesto en el punto 15 de las mencionadas Directrices.
VI.3. Recuperación
(46)
De conformidad con el Tratado y la jurisprudencia reiterada del Tribunal de Justicia de la Unión Europea, si comprueba la incompatibilidad de la ayuda con el mercado interior, la Comisión es competente para decidir si el Estado interesado debe suprimir o modificar la ayuda (10). Según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, la obligación del Estado de suprimir una ayuda que la Comisión considera incompatible con el mercado interior tiene como finalidad restablecer la situación previa. En este sentido, el Tribunal de Justicia ha declarado que este objetivo se alcanza una vez que el beneficiario ha devuelto los importes recibidos en forma de ayudas ilegales, perdiendo así la ventaja de la que había gozado en el mercado frente a sus competidores, con lo que se restablece la situación anterior a la concesión de la ayuda (11).
(47)
De acuerdo con esa jurisprudencia, el artículo 14 del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen las disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (12), dispone que, cuando se adopten decisiones negativas en casos de ayuda ilegal, la Comisión debe decidir que el Estado miembro interesado tome todas las medidas necesarias para obtener del beneficiario (en este caso, de cuantos se beneficiaron del aplazamiento del pago) la recuperación de la ayuda.
(48)
Italia debe adoptar, pues, todas las medidas necesarias para recuperar de los beneficiarios la ayuda incompatible. En virtud del punto 42 de la Comunicación de la Comisión titulada «Hacia una aplicación efectiva de las decisiones de la Comisión por las que se ordena a los Estados miembros que recuperen las ayudas estatales ilegales e incompatibles» (13), Italia dispone de cuatro meses para dar cumplimiento a la presente decisión a partir del día de su notificación. Los importes que hay que devolver incluyen intereses, que se calcularán sobre la base del Reglamento (CE) no 794/2004 de la Comisión, de 21 de abril de 2004, por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (14).
(49)
La presente Decisión debe aplicarse inmediatamente, en particular en lo que se refiere a la recuperación de todas las ayudas individuales incompatibles concedidas.
(50)
Habida cuenta de la situación tan especial en la que se ha concedido la ayuda (esta se ha añadido a un programa que forma un paquete aprobado por el Consejo) y de sus consecuencias (infracción de la Decisión 2003/530/CE en el caso de quienes han disfrutado del aplazamiento del pago, mientras que la ayuda se había aprobado ya, excepcionalmente, mediante la Decisión), debe recuperarse lo siguiente con respecto a quienes se hayan beneficiado del aplazamiento del pago:
a)
los intereses vinculados al aplazamiento del pago del plazo de la tasa que vencía el 31 de diciembre de 2010, más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
b)
los intereses acumulados por los plazos anuales que vencían el 31 de diciembre de 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 y 2009 (el principal de esos plazos se abonó antes de que el aplazamiento del pago supusiese una infracción de la Decisión 2003/530/CE), más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
c)
los intereses acumulados por los plazos anuales que vencían el 31 de diciembre de 2011 y 2012 (ninguna información prueba que el principal no se haya abonado al vencimiento), más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
d)
el principal y los intereses vinculados a los plazos anuales que vencen el 31 de diciembre de 2013, 2014, 2015, 2016 y 2017, última fecha del calendario de devolución establecido en la Decisión 2003/530/CE.
(51)
La importancia que atribuyen las autoridades italianas a la escasa cuantía de los importes que deben recuperarse y el riesgo de que los productores presenten nuevos recursos ante los tribunales nacionales en nada modifican el hecho de que una ayuda estatal que no cumpla las condiciones requeridas para acogerse a una de las excepciones previstas en el artículo 107 del Tratado y que, por tanto, sea incompatible con el mercado interior, debe recuperarse de los beneficiarios a fin de restablecer la situación competitiva existente antes de la concesión de la ayuda. De hecho, según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, la supresión de una ayuda ilegítima declarada incompatible con el mercado común es la consecuencia lógica de la ilegitimidad, puesto que lo que se persigue con la recuperación es el restablecimiento de una situación anterior (15); el objetivo del restablecimiento de una situación anterior se alcanza cuando las ayudas ilegales e incompatibles con el mercado interior son devueltas por el beneficiario y, por consiguiente, este se ve privado de la ventaja de que disfrutaba en el mercado con respecto a sus competidores. En tal caso se restablece la situación existente antes de la concesión de la ayuda (16).
(52)
Además, en lo tocante a la escasa cuantía de los importes que deben recuperarse, parece que las autoridades italianas limitan el ámbito de la recuperación únicamente a los intereses que deben añadirse al plazo anual objeto del aplazamiento del pago. No obstante, la recuperación, que atañe solo a quienes hayan disfrutado efectivamente del aplazamiento del pago, debe englobar la totalidad de la ayuda declarada incompatible, más los intereses debidos (véase el punto 50).
(53)
Por último, el argumento de que los productores podrían acudir a los tribunales nacionales no puede considerarse pertinente dado que, según la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, el mero temor a dificultades internas, incluso insuperables, no puede justificar la inobservancia por parte de un Estado miembro de las obligaciones que le corresponden en virtud del Derecho de la Unión (17).
(54)
En consecuencia, Italia podrá aplicar las normas de minimis aplicables en el sector agrícola para recuperar la ayuda individual de los beneficiarios que, en el momento de la concesión de la ayuda ilegítima e incompatible con el mercado interior, cumpliesen todas las condiciones del reglamento de minimis aplicable [Reglamento (CE) no 1535/2007]. De conformidad con lo dispuesto en el punto 49 de la Comunicación de la Comisión titulada «Hacia una aplicación efectiva de las decisiones de la Comisión por las que se ordena a los Estados miembros que recuperen las ayudas estatales ilegales e incompatibles» (18), en el caso de un régimen de ayudas ilegal e incompatible con el mercado interior, se requerirá al Estado miembro que lleve a cabo un análisis detallado de cada ayuda individual concedida sobre la base del régimen en cuestión. Para cuantificar la cantidad exacta de ayuda que debe recuperarse de cada beneficiario individual del régimen, Italia deberá determinar en qué medida la ayuda se ha concedido a un proyecto específico, que, en el momento de su concesión, cumplía todas las condiciones de los reglamentos de exención por categorías o de un régimen de ayudas aprobado por la Comisión. En esos casos, el Estado miembro puede también aplicar los criterios sustantivos de minimis aplicables en el momento de la concesión de la ayuda ilegal e incompatible que es objeto de la decisión de recuperación a tenor del artículo 2 del Reglamento (CE) no 994/98 del Consejo, de 7 de mayo de 1998, sobre la aplicación de los artículos 92 y 93 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea a determinadas categorías de ayudas de Estado horizontales (19). Según ese criterio, la ayuda individual concedida al amparo de la medida en cuestión no constituye una ayuda para los beneficiarios que, en el momento de la concesión, cumpliesen las condiciones previstas en el reglamento de minimis vigente [Reglamento (CE) no 1535/2007].
VI.4. Evaluación de las observaciones de los interesados sobre otros procedimientos
(55)
Con respecto a las observaciones efectuadas por la primera parte interesada (véase el punto 22), la Comisión subraya que el procedimiento objeto de la presente Decisión no se aplica al aplazamiento del pago previsto en el artículo 40 bis de la Ley no 122/2010, de un plazo pagadero conforme a un programa complementario de pago a plazos establecido por la Ley no 33/2009, ya que no guarda relación con el programa complementario de pago a plazos establecido por la Decisión 2003/530/CE.
(56)
En cuanto a las observaciones presentadas por las otras dos partes interesadas acerca del Decreto Ley no 16/2012 (puntos 24 y 26), la Comisión las está examinando, si bien considera necesario tratarlas por separado por motivos de eficacia administrativa, dado que la acumulación de los dos procedimientos mediante la ampliación del procedimiento y la aplicación de todas las formalidades administrativas afines retrasaría considerablemente el cierre del procedimiento objeto de la presente Decisión.
VII. CONCLUSIÓN
(57)
La Comisión comprueba que Italia ha aplicado ilegítimamente el aplazamiento del pago en cuestión, ilegitimando asimismo la ayuda vinculada a él (véase el punto 13, segundo guión) y el nuevo régimen de ayuda determinado por la infracción de la Decisión 2003/530/CE (véase el punto 13, tercer guión). El análisis precedente demuestra que ninguna de esas ayudas puede declararse compatible con el mercado interior, ya que las autoridades italianas non han presentado pruebas que demuestren la compatibilidad a la luz de las normas de competencia aplicables al sector agrícola (véanse los puntos 43 a 45); (dichas autoridades se han limitado a sostener que el aplazamiento del pago se debía considerar aisladamente, sin tener en cuenta su repercusión sobre la Decisión 2003/530/CE, y que podía considerarse un régimen de minimis). La Comisión no está, pues, en condiciones de disipar las dudas que ya expresó al incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado.
(58)
Las ayudas incompatibles deben recuperarse, junto con los intereses, de los beneficiarios pertinentes, es decir, quienes hayan utilizado realmente el aplazamiento del pago en cuestión.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. El aplazamiento del pago del plazo de la tasa láctea que vencía el 31 de diciembre de 2010, introducido como apartado 12 duodecies en el artículo 1 del Decreto Ley no 225 de 29 de diciembre de 2010 por la Ley no 10/2011 y aplicado ilegítimamente por Italia infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, constituye una ayuda estatal incompatible con el mercado interior.
2. La ayuda resultante del incumplimiento de las condiciones establecidas en la Decisión 2003/530/CE y determinada por el aplazamiento del pago a que se refiere el artículo 1, que Italia ha aplicado ilegítimamente infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, es incompatible con el mercado interior.
Artículo 2
1. Italia deberá recuperar las ayudas incompatibles mencionadas en el artículo 1, apartados 1 y 2, de los respectivos beneficiarios del aplazamiento del pago a que se refiere el artículo 1, apartado 1.
2. Los importes que deben recuperarse devengarán intereses a partir de la fecha en que fueron entregados a los beneficiarios y hasta el momento de su recuperación efectiva.
3. Los intereses se calcularán según la regla de interés compuesto con arreglo a las disposiciones del capítulo V del Reglamento (CE) no 794/2004.
4. La recuperación, que afectará únicamente a quienes hayan disfrutado realmente del aplazamiento del pago mencionado en el artículo 1 y se hayan beneficiado, por tanto, de la ayuda a que se refiere el artículo 2, deberá comprender lo siguiente:
a)
los intereses vinculados al aplazamiento del pago del plazo de la tasa que vencía el 31 de diciembre de 2010, más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
b)
los intereses acumulados por los plazos anuales que vencían el 31 de diciembre de 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 y 2009 (el principal de esos plazos se abonó antes de que el aplazamiento del pago supusiese una infracción de la Decisión 2003/530/CE), más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
c)
los intereses acumulados por los plazos anuales que vencían el 31 de diciembre de 2011 y 2012 (ninguna información prueba que el principal no se haya abonado al vencimiento), más los intereses de demora acumulados hasta la fecha de la recuperación efectiva;
d)
el principal y los intereses vinculados a los plazos anuales que vencen el 31 de diciembre de 2013, 2014, 2015, 2016 y 2017, última fecha del calendario de devolución establecido en la Decisión 2003/530/CE.
5. Las ayudas individuales otorgadas al amparo del régimen mencionado en el artículo 1 no constituyen ayuda estatal si, en el momento de su concesión, cumplen las condiciones establecidas por un reglamento adoptado en aplicación del artículo 2 del Reglamento (CE) no 994/98 aplicable en el momento de concesión de las ayudas.
Artículo 3
1. La recuperación de las ayudas mencionadas en el artículo 1 será inmediata y efectiva.
2. Italia garantizará que la presente Decisión se aplique en el plazo de cuatro meses a partir de la fecha de su notificación.
Artículo 4
1. En el plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, Italia presentará la siguiente información:
a)
la lista de los beneficiarios de las ayudas concedidas al amparo de los regímenes a los que se refiere el artículo 1 y el importe global cobrado por cada uno de ellos en virtud del régimen que le correspondiera;
b)
el importe global (principal e intereses) que deberá recuperar de cada beneficiario por las ayudas a las que no se les pueda aplicar la norma de minimis;
c)
una descripción detallada de las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión;
d)
documentos que demuestren que se ha ordenado a los beneficiarios que devuelvan la ayuda.
2. Italia mantendrá informada a la Comisión del avance de las medidas nacionales adoptadas en aplicación de la presente Decisión hasta que se haya completado la recuperación de las ayudas concedidas al amparo del régimen de ayudas a que se refiere el artículo 1. Además, presentará inmediatamente, a petición de la Comisión, información sobre las medidas ya adoptadas y previstas para el cumplimiento de la presente Decisión. También proporcionará información detallada sobre los importes de la ayuda y los intereses ya recuperados de los beneficiarios.
Artículo 5
El destinatario de la presente Decisión será la República Italiana.
Hecho en Bruselas, el 17 de julio de 2013.