NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 233/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje finanční nástroj pro rozvojovou spolupráci na období 2014-2020
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení tvoří součást politiky rozvojové spolupráce Unie a je jedním z nástrojů poskytujících podporu pro vnější politiku Unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1905/2006 (3), jehož platnost skončila dnem 31. prosince 2013.
(2)
Boj proti chudobě zůstává hlavním cílem rozvojové politiky Unie, jak je stanoveno v hlavě V kapitole 1 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a v části páté hlavě III kapitole 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), v souladu s rozvojovými cíli tisíciletí a dalšími mezinárodně sjednanými závazky a cíli v oblasti rozvoje schválenými Unií a jejími členskými státy v rámci Organizace spojených národů (OSN) a na dalších příslušných mezinárodních fórech.
(3)
Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise o rozvojové politice Evropské unie: „Evropský konsensus“ (4) (dále jen „evropský konsensus“) a jeho schválené změny stanoví obecný politický rámec, hlavní směry a zaměření pro provádění tohoto nařízení.
(4)
Pomoc Unie by měla postupem času přispívat ke snížení závislosti na pomoci.
(5)
Činnost Unie na mezinárodní scéně má spočívat na zásadách, které se uplatnily při jejím založení, rozvoji a rozšiřování a které hodlá podporovat v ostatních částech světa, totiž demokracii, právním státu, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod, úctě k lidské důstojnosti, zásadách rovnosti a solidarity a dodržování zásad Charty Organizace spojených národů a mezinárodního práva. Prostřednictvím dialogu a spolupráce se má Unie snažit rozvíjet a upevňovat odhodlání prosazovat tyto zásady v partnerských zemích, územích a regionech. Při naplňování těchto zásad Unie prokazuje svou přidanou hodnotu v roli aktéra v oblasti rozvojových politik.
(6)
Při provádění tohoto nařízení, a zejména v průběhu procesu programování, by Unie měla řádně zohlednit priority, cíle a referenční hodnoty v oblasti lidských práv a demokracie, které stanovila pro partnerské země, zejména své strategie v oblasti lidských práv pro jednotlivé země.
(7)
Dodržování lidských práv a základních svobod, podpora právního státu a demokratických zásad, transparentnost, řádná správa věcí veřejných, mír a stabilita a rovnost žen a mužů jsou nezbytné pro rozvoj partnerských zemí a tuto problematiku je třeba zahrnout do rozvojové politiky Unie, zejména pak do programování a do dohod s partnerskými zeměmi.
(8)
Pro zajištění soudržnosti a případnosti pomoci a zároveň pro snížení nákladů partnerských zemí je nezbytná účinná pomoc, větší transparentnost, spolupráce a doplňkovost a lepší harmonizace a soulad s partnerskými zeměmi, jakož i koordinace postupů jak mezi Unií a jejími členskými státy, tak i v rámci vztahů s dalšími dárci a aktéry v oblasti rozvoje. Prostřednictvím své rozvojové politiky je Unie odhodlána provést závěry prohlášení o účinnosti pomoci přijatého fórem na vysoké úrovni o účinnosti pomoci, jež se konalo v Paříži dne 2. března 2005, akčního programu z Akkry přijatého dne 4. září 2008 a jejich následného prohlášení přijatého v Pusanu dne 1. prosince 2011. Tyto závazky vedly k řadě závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, jako jsou Kodex chování EU pro doplňkovost a dělbu práce v rámci rozvojové politiky a Operační rámec pro účinnost pomoci. Je třeba zvýšit úsilí a posílit postupy pro dosažení společného programování.
(9)
Pomoc Unie by měla podporovat společnou strategii Afrika-EU přijatou na summitu EU-Afrika v Lisabonu ve dnech 8. a 9. prosince 2007 a její následné změny a doplnění, založené na společné vizi, zásadách a cílech, z nichž strategické partnerství Afrika-EU vychází.
(10)
Unie a členské státy by měly zlepšit jednotnost, koordinaci a doplňkovost svých politik v oblasti rozvojové spolupráce, a to zejména tím, že budou reagovat na priority partnerských zemí a regionů na úrovni jednotlivých zemí a regionů. Aby se zajistilo vzájemné doplňování a posilování politiky rozvojové spolupráce Unie a téže politiky členských států a aby se zajistilo nákladově účinné poskytování podpory, aniž by se v některých oblastech překrývala či naopak chyběla, je naléhavě nezbytné a vhodné stanovit společné postupy programování, které by se měly uplatňovat, kdykoli je to možné a vhodné.
(11)
Politika a mezinárodní činnost Unie v oblasti rozvojové spolupráce se řídí rozvojovými cíli tisíciletí, jako je vymýcení extrémní chudoby a hladu, a to včetně jejich případných pozdějších úprav, a rozvojovými cíli, zásadami a závazky, které schválila Unie a její členské státy, a to rovněž v souvislosti s jejich spoluprací v rámci OSN a jiných příslušných mezinárodních fór v oblasti rozvojové spolupráce. Politika Unie a její mezinárodní činnost se rovněž řídí jejími závazky a povinnostmi v oblasti lidských práv a rozvoje, mezi něž patří Všeobecná deklarace lidských práv, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech, Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, Úmluva o odstranění všech forem diskriminace žen, Úmluva OSN o právech dítěte a Deklarace OSN o právu na rozvoj.
(12)
Unie je pevně odhodlána prosazovat rovnost žen a mužů jakožto jedno z lidských práv, otázku sociální spravedlnosti a jednu z hlavních zásad rozvojové politiky Unie. Rovnost žen a mužů je zásadní k dosažení všech rozvojových cílů tisíciletí. Dne 14. června 2010 Rada podpořila akční plán EU pro rovnost žen a mužů a posílení postavení žen v oblasti rozvoje na období 2010-2015.
(13)
Podpora komplexního přístupu při reakci na krize a katastrofy a konfliktní či nestabilní situace včetně situací během přechodného období a v období po ukončení krize by měla pro Unii představovat vysoce prioritní otázku. Tento přístup by měl především vycházet ze závěrů Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a ze závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, rovněž ze dne 19. listopadu 2007, o bezpečnosti a rozvoji, jakož i ze závěrů Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům, jakož i z jakýchkoli příslušných následných závěrů.
(14)
Zejména v situacích, kdy jsou potřeby nejnaléhavější a chudoba nejrozsáhlejší a nejhlubší, by se podpora Unie měla zaměřit na posílení odolnosti zemí a jejich obyvatel vůči nepříznivým okolnostem. Toho by mělo být dosaženo vhodnou kombinací přístupů, reakcí a nástrojů, zejména zajištěním toho, aby přístupy zaměřené na bezpečnost, humanitární problematiku a rozvoj byly vyvážené, soudržné a účinně koordinované, čímž by došlo k propojení pomoci, obnovy a rozvoje.
(15)
Pomoc Unie by se měla zaměřit tam, kde má větší dopad s ohledem na její schopnost působit v globálním měřítku a reagovat na globální výzvy, jako je vymýcení chudoby, udržitelný rozvoj podporující začlenění a celosvětové prosazování demokracie, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a právního státu, a s ohledem na její dlouhodobé a předvídatelné odhodlání poskytovat rozvojovou pomoc a její úlohu při koordinaci s členskými státy. K zajištění tohoto dopadu by se měla používat zásada rozlišování nejen na úrovni přidělování finančních prostředků, ale rovněž na úrovni programování, která zajistí, aby se dvoustranná rozvojová spolupráce zaměřila na ty partnerské země, které to nejvíce potřebují, včetně nestabilních států a vysoce zranitelných států, a na partnerské země s omezenou schopností přístupu k dalším zdrojům financování svého rozvoje. Unie by měla uzavřít nová partnerství se zeměmi, na které se přestávají vztahovat programy dvoustranné pomoci, především na základě regionálních a tematických programů v rámci těchto nástrojů a dalších tematických nástrojů Unie pro financování vnější činnosti, zejména nástroje partnerství pro spolupráci s třetími zeměmi, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (5) (dále jen „nástroj partnerství“).
(16)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno uceleným přístupem ke každé zemi na základě soudržnosti a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. Mělo by to dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených podle nástrojů pro financování vnější činnosti. V rámci úsilí o celkovou soudržnost vnější činnosti Unie v souladu s článkem 21 Smlouvy o EU má Unie ve shodě s požadavkem článku 208 Smlouvy o fungování EU zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje.
(17)
Při dodržení soudržnosti politik ve prospěch rozvoje by toto nařízení mělo umožnit větší jednotnost politik Unie. Mělo by také umožnit plné sladění s partnerskými zeměmi a regiony, pokud možno díky využívání národních rozvojových plánů nebo podobných komplexních rozvojových dokumentů přijatých se zapojením dotčených vnitrostátních a regionálních subjektů jako základ pro plánování činnosti Unie. Mělo by dále usilovat o lepší koordinaci mezi dárci, zejména mezi Unií a členskými státy, prostřednictvím společného programování.
(18)
V globalizovaném světě se stále více stávají součástí vnější činnosti Unie různé vnitřní politiky Unie, jako jsou životní prostředí, změna klimatu, podpora energie z obnovitelných zdrojů, zaměstnanost (včetně důstojných pracovních podmínek pro všechny), rovnost žen a mužů, energetika, vodní hospodářství, doprava, zdravotnictví, školství, spravedlnost a bezpečnost, kultura, výzkum a inovace, informační společnost, migrace a zemědělství a rybolov.
(19)
Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, což zahrnuje modely růstu, které posilují sociální, hospodářskou a územní soudržnost a umožňují chudým podílet se větší měrou na tvorbě národního bohatství a mít z něho prospěch, zdůrazňuje odhodlání Unie podporovat ve své vnitřní i vnější politice inteligentní, udržitelný růst podporující začlenění, který v sobě spojuje tři pilíře: hospodářský, sociální a environmentální.
(20)
Boj proti změně klimatu a ochrana životního prostředí patří mezi velké výzvy, jimž Unie a rozvojové země čelí a u nichž existuje naléhavá potřeba jednat na vnitrostátní i mezinárodní úrovni. Toto nařízení by tudíž mělo přispět k dosažení cíle vynaložit alespoň 20 % rozpočtu Unie na vytvoření nízkouhlíkové společnosti odolné vůči změně klimatu, přičemž 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy stanoveného tímto nařízením by se mělo vynaložit na financování v oblasti životního prostředí a změny klimatu. Akce v těchto oblastech by se měla v mezích možností vzájemně podporovat, aby se posílily jejich dopady.
(21)
Toto nařízení by mělo Unii umožnit, aby přispívala k plnění společného závazku Unie zajistit trvalou podporu lidského rozvoje, který povede ke zlepšení životních podmínek lidí. K dosažení tohoto cíle by mělo přispět vynaložení nejméně 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy na podporu této oblasti rozvoje.
(22)
Nejméně 20 % pomoci podle tohoto nařízení by mělo být přiděleno na základní sociální služby, zejména v oblasti zdravotní péče a vzdělávání, jakož i na středoškolské vzdělání, s vědomím, že stejně jako v případech mimořádné pomoci musí být uplatňována určitá míra pružnosti. Do výroční zprávy uvedené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (6) je třeba zahrnout údaje o plnění tohoto požadavku.
(23)
V akčním programu OSN z Istanbulu pro nejméně rozvinuté země na období 2011-2020 se nejméně rozvinuté země zavázaly, že do svých národních strategií rozvoje začlení politiky v oblasti obchodu a budování obchodních kapacit. Na 8. ministerské konferenci Světové obchodní organizace konané v Ženevě ve dnech 15.-17. prosince 2011 se dále ministři dohodli, že po roce 2011 ponechají pomoc na podporu obchodu na úrovních, které odrážejí alespoň průměrnou hodnotu období 2006-2008. Toto úsilí musí být doprovázeno účinnější a cílenější pomocí na podporu obchodu a usnadněním obchodu.
(24)
Tematické programy by měly podporovat v první řadě rozvojové země, ale za podmínek stanovených v tomto nařízení by pro ně měly být způsobilé i některé přijímající země, jakož i zámořské země a území (ZZÚ), jejichž charakteristiky neumožňují vyhovět požadavkům Výboru pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD/DAC) na příjemce oficiální rozvojové pomoc, ale na něž se vztahuje čl. 1 odst. 1 písm. b).
(25)
Podrobnosti týkající se oblastí spolupráce a úpravy finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce představují jiné než podstatné prvky tohoto nařízení. Na Komisi by tedy měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o aktualizaci těch prvků příloh tohoto nařízení, které stanoví podrobnosti týkající se oblastí spolupráce v rámci zeměpisných a tematických programů a orientačních finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by měla Komise zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o strategické dokumenty a víceleté orientační programy podle tohoto nařízení. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(27)
S ohledem na povahu těchto prováděcích aktů, zejména jejich politické zaměření a rozpočtové dopady, by se při jejich přijímání měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(28)
Komise by měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty, pokud se jedná o řádně odůvodněné případy, u nichž je vzhledem k naléhavosti a závažnosti situace nutná rychlá reakce Unie.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení (EU) č. 236/2014.
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví v rozhodnutí Rady 2010/427/EU (8),
(31)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(32)
Toto nařízení stanoví pro celou dobu používání finanční krytí, které stanoví pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (9).
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Toto nařízení by se proto mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (dále jen „nástroj pro rozvojovou spolupráci“), v rámci kterého může Unie financovat:
a)
zeměpisné programy zaměřené na podporu rozvojové spolupráce s rozvojovými zeměmi, které jsou zařazeny na seznam příjemců oficiální rozvojové pomoci vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), s výjimkou:
i)
zemí, které jsou stranami Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (11), kromě Jihoafrické republiky;
ii)
zemí způsobilých pro financování z Evropského rozvojového fondu;
iii)
zemí způsobilých pro financování Unií v rámci evropského nástroje sousedství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 232/2014 (12) (dále jen „evropský nástroj sousedství“);
iv)
příjemců způsobilých pro financování Unií v rámci nástroje předvstupní pomoci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (13) (dále jen „nástroj předvstupní pomoci“);
b)
tematické programy k řešení problematiky globálních veřejných statků a výzev související s otázkami rozvoje a na podporu organizací občanské společnosti a místních orgánů v partnerských zemích podle písmene a) tohoto odstavce a v zemích způsobilých pro financování Unií v rámci nástrojů uvedených v písm. a) bodech i) až iii) tohoto odstavce a v zemích a na územích, které spadají do oblasti působnosti rozhodnutí Rady 2013/755/EU (14);
c)
panafrický program na podporu strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následné změny a doplnění, který má zahrnout činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Pro účely tohoto nařízení je regionem zeměpisná oblast zahrnující více než jednu rozvojovou zemi.
3. Země a území podle odstavce. 1 se v tomto nařízení uvádějí jako „partnerské země“ nebo případně „partnerské regiony“ podle příslušného zeměpisného, tematického nebo panafrického programu.
Článek 2
Cíle a kritéria způsobilosti
1. V rámci zásad a cílů vnější činnosti Unie a evropského konsensu a jeho dohodnutých změn:
a)
hlavním cílem spolupráce podle tohoto nařízení je snížení a v dlouhodobém horizontu vymýcení chudoby;
b)
v souladu s hlavním cílem uvedeným v písmenu a) přispívá spolupráce podle tohoto nařízení k:
i)
posílení udržitelného hospodářského, sociálního a environmentálního rozvoje a
ii)
upevňování a podpoře demokracie, právního státu, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a příslušných zásad mezinárodního práva.
Dosažení cílů uvedených v prvním pododstavci se měří pomocí příslušných ukazatelů, včetně ukazatelů lidského rozvoje, zejména rozvojového cíle tisíciletí 1 pro písmeno a) a rozvojových cílů tisíciletí 1 až 8 pro písmeno b), a po roce 2015 dalších ukazatelů sjednaných na mezinárodní úrovni Unií a jejími členskými státy.
2. Spolupráce podle tohoto nařízení přispívá k dosažení mezinárodních závazků a cílů v oblasti rozvoje, na nichž se Unie dohodla, zejména rozvojových cílů tisíciletí a nových rozvojových cílů pro období po roce 2015.
3. Akce v rámci zeměpisných programů musí být koncipovány tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
Akce v rámci tematických programů a panafrického programu musí být navrženy tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD, s výjimkou případů, kdy:
a)
se akce použijí na přijímající zemi či území, jež nemohou být považovány za příjemce oficiální rozvojové pomoci podle Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, nebo
b)
se prostřednictvím akce provádí globální iniciativa, priorita politiky Unie nebo mezinárodní povinnost či závazek Unie podle čl. 6 odst. 2 písm. b) a e) a akce nemá vlastnosti nezbytné ke splnění kritérií pro oficiální rozvojovou pomoc.
4. Aniž je dotčen odst. 3 písm. a), nejméně 95 % výdajů předpokládaných v rámci tematických programů a nejméně 90 % výdajů předpokládaných v rámci panafrického programu musí splňovat kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
5. Akce, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (15) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedeného nařízení, nejsou v zásadě financovány podle tohoto nařízení s výjimkou případů, kdy je třeba zajistit kontinuitu spolupráce od krizové situace až do dosažení stabilních podmínek pro rozvoj. V takových případech je třeba věnovat zvláštní pozornost tomu, aby bylo zajištěno účinné propojení humanitární pomoci, obnovy a rozvojové pomoci.
Článek 3
Obecné zásady
1. Unie se snaží podporovat, rozvíjet a upevňovat zásady demokracie, právního státu a dodržování lidských práv a základních svobod, na nichž je založena, a to prostřednictvím dialogu a spolupráce s partnerskými zeměmi a regiony.
2. Při provádění tohoto nařízení je třeba prosazovat přístup založený na diferenciaci mezi partnerskými zeměmi, aby jim byla poskytována konkrétní, individuálně přizpůsobená spolupráce, která vychází z:
a)
jejich potřeb, a to na základě kritérií, jako je počet obyvatel, příjem na obyvatele, míra chudoby, rozdělení příjmů a úroveň lidského rozvoje;
b)
jejich schopnosti vytvářet finanční zdroje a mít k nim přístup a jejich schopnosti využít pomoc Unie;
c)
jejich závazků a jejich plnění, posuzovaného na základě kritérií a ukazatelů, jako je politický, hospodářský a sociální pokrok, rovnost žen a mužů, pokrok v oblasti řádné správy věcí veřejných a lidských práv a účinné využívání pomoci, zejména způsob, jakým země využívá omezených zdrojů pro rozvoj, a zda přednostně vychází ze svých vlastních zdrojů; a
d)
z potenciálního dopadu rozvojové pomoci Unie v partnerských zemích.
Nejpotřebnější země, zejména nejméně rozvinuté země, země s nízkými příjmy a země v krizi nebo v období po ukončení krize a nestabilní a zranitelné země mají při přidělování zdrojů přednost.
Na podporu analýzy a určení nejpotřebnějších zemí mohou být použita kritéria jako index lidského rozvoje, index ekonomické zranitelnosti a další příslušné indexy, včetně indexů pro měření chudoby a nerovnosti v jednotlivých zemích.
3. Do všech programů se začlení průřezové otázky stanovené v evropském konsensu. Navíc budou případně zahrnuty otázky související s předcházením konfliktům, důstojnými pracovními podmínkami a změnou klimatu.
Průřezovými otázkami uvedenými v prvním pododstavci se rozumějí otázky, které zahrnují následující aspekty, jimž je třeba věnovat zvláštní pozornost, pokud tak vyžadují okolnosti: nediskriminace, práva příslušníků menšin, práva osob se zdravotním postižením, práva osob postižených život ohrožujícím onemocněním a dalších zranitelných skupin, základní práva pracujících a sociální začlenění, silnější postavení žen, právní stát, posílení kapacity parlamentů a občanské společnosti a podpora dialogu, účasti a usmíření, jakož i budování institucí, a to i na místní a regionální úrovni.
4. Při provádění tohoto nařízení je nutno zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje a konzistentnost s dalšími oblastmi vnější činnosti Unie a s dalšími příslušnými politikami Unie v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování EU.
V tomto ohledu vycházejí opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně těch, jež řídí Evropská investiční banka (EIB), z politik rozvojové spolupráce stanovené v takových nástrojích, jako jsou dohody, prohlášení a akční plány sjednané mezi Unií a dotyčnými partnerskými zeměmi a regiony, a z příslušných rozhodnutí, zvláštních zájmů, politických priorit a strategií Unie.
5. Unie a členské státy usilují o pravidelnou a častou výměnu informací, mimo jiné i s ostatními dárci, a podporují lepší koordinaci a doplňkovost dárců tím, že směřují ke společnému víceletému programování založenému na strategiích partnerských zemí pro snižování chudoby nebo obdobných rozvojových strategiích. Mohou provádět společná opatření včetně společné analýzy těchto strategií a společné reakce na tyto strategie, v nichž jsou určena prioritní odvětví zásahu a dělba práce v rámci dané země, tím, že provádějí společné mise více dárců a využívají režimy spolufinancování a delegovanou spolupráci.
6. Unie prosazuje vícestranný přístup ke globálním problémům a v tomto ohledu spolupracuje se členskými státy. Tam, kde je to vhodné, podporuje spolupráci s mezinárodními organizacemi a orgány i s dalšími bilaterálními dárci.
7. Vztahy mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi na straně druhé jsou založeny na společných hodnotách, jako jsou lidská práva, demokracie a právní stát, a zásadách vlastní a vzájemné odpovědnosti a tyto společné hodnoty a zásady prosazují.
Ve vztazích s partnerskými zeměmi je dále zohledňováno jejich odhodlání a výsledky při provádění mezinárodních dohod a naplňování smluvních vztahů s Unií.
8. Unie prosazuje účinnou spolupráci s partnerskými zeměmi a regiony v souladu s osvědčenými mezinárodními postupy. Kdekoli je to možné, přizpůsobuje svou podporu jejich rozvojovým strategiím, reformním politikám a postupům a podněcuje demokratickou, jakož i národní a vzájemnou odpovědnost. Za tímto účelem podporuje:
a)
transparentní proces rozvoje, který řídí partnerská země nebo region a nese za něj odpovědnost, včetně podpory místní odborné základny;
b)
přístup založený na právech, který by zahrnoval všechna lidská práva, ať už občanská a politická, hospodářská, sociální či kulturní, s cílem začlenit do provádění tohoto nařízení zásady v oblasti lidských práv, napomoci partnerským zemím při provádění jejich mezinárodních závazků v oblasti lidských práv a podpořit držitele práv při vymáhání jejich nároků, se zaměřením na chudé a zranitelné skupiny;
c)
zlepšování postavení obyvatel partnerských zemí a přístupy k rozvoji, které podporují začleňování, účast a široké zapojení všech částí společnosti do procesu rozvoje a do vnitrostátního a regionálního dialogu, včetně dialogu politického. Zvláštní pozornost je věnována úloze parlamentů, místních orgánů a občanské společnosti, mimo jiné z hlediska účasti, dohledu a odpovědnosti;
d)
účinné způsoby a nástroje spolupráce uvedené v článku 4 nařízení (EU) č. 236/2014 v souladu s osvědčenými postupy Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, včetně používání inovativních nástrojů, jako je kombinování grantů a půjček a dalších mechanismů sdílení rizik ve vybraných odvětvích a zemích a zapojení soukromého sektoru, s řádným přihlédnutím k otázkám udržitelnosti dluhu, počtu uvedených mechanismů a požadavku systematického posuzování dopadu v souladu s cíli tohoto nařízení, zejména s cílem snižování chudoby.
Všechny programy, zásahy a způsoby a nástroje spolupráce je nutno přizpůsobovat konkrétním okolnostem v jednotlivých partnerských zemích nebo regionech se zaměřením na přístupy založené na programech, na poskytování předvídatelného financování pomoci, na využití soukromých zdrojů, včetně zdrojů z místního soukromého sektoru, na všeobecném a nediskriminačním přístupu k základním službám a na vývoji a používání systémů jednotlivých zemí;
e)
mobilizaci domácích příjmů prostřednictvím posílení daňové politiky partnerských zemí s cílem snížit chudobu a závislost na pomoci;
f)
lepší dopad politik a programování prostřednictvím koordinace, soudržnosti a harmonizace mezi dárci, aby se vytvořila součinnost, zabránilo se překrývání a zdvojování, zlepšila se doplňkovost a podpořily iniciativy více dárců;
g)
koordinaci v partnerských zemích a regionech za použití dohodnutých směrů a zásad osvědčených postupů v oblasti koordinace a účinnosti pomoci;
h)
přístupy k rozvoji založené na výsledcích, a to mimo jiné prostřednictvím využití transparentních rámců pro výsledky na úrovni jednotlivých zemí, případně na základě mezinárodně dohodnutých cílových hodnot a ukazatelů, jako jsou ukazatele rozvojových cílů tisíciletí, pro vyhodnocení a sdílení výsledků zahrnujících výstupy, výsledky a dopad rozvojové pomoci.
9. Unie podle potřeby podporuje provádění dvoustranné, regionální a mnohostranné spolupráce a dialogu, rozvojový rozměr dohod o partnerství a třístrannou spolupráci. Unie rovněž podporuje spolupráci mezi zeměmi Jihu navzájem.
10. Komise informuje Evropský parlament a pořádá s ním pravidelnou výměnu názorů.
11. Komise pořádá pravidelnou výměnu informací s občanskou společností a s místními orgány.
12. Při svých činnostech v rámci rozvojové spolupráce Unie podle potřeby využívá a sdílí zkušenosti členských států s reformou a transformací a získané poznatky.
13. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení nesmí být použita k financování nákupu zbraní nebo střeliva ani k operacím pro vojenské či obranné účely.
HLAVA II
PROGRAMY
Článek 4
Provádění pomoci Unie
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 prostřednictvím:
a)
zeměpisných programů,
b)
tematických programů, sestávajících z:
i)
programu „Globální veřejné statky a výzvy“ a
ii)
programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů, a
c)
panafrického programu.
Článek 5
Zeměpisné programy
1. Spolupráce Unie podle tohoto článku probíhá v rámci činností celostátního, regionálního, nadregionálního a kontinentálního charakteru.
2. Zeměpisný program zahrnuje spolupráci v příslušných oblastech činnosti:
a)
na regionální úrovni s partnerskými zeměmi podle čl. 1 odst. 1 písm. a), zejména v zájmu zmírnění dopadu, jaký má vyřazení z programů pomoci na partnerské země vykazující vysokou a rostoucí míru nerovností; nebo
b)
na dvoustranné úrovni:
i)
s partnerskými zeměmi, které nejsou zeměmi s vyššími středními příjmy podle seznamu rozvojových zemí vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc OECD a nemají ani hrubý domácí produkt vyšší než 1 % světového hrubého domácího produktu;
ii)
ve výjimečných případech, mimo jiné za účelem postupného ukončení rozvojové pomoci v podobě grantů, může být také uskutečňována dvoustranná spolupráce s omezeným počtem partnerských zemí, pokud to je řádně odůvodněno v souladu s čl. 3 odst. 2. Postupné ukončení probíhá v těsné koordinaci s jinými dárci. Ukončení tohoto typu spolupráce je případně doprovázeno politickým dialogem s dotčenými zeměmi, který se zaměří na potřeby nejchudších a nejzranitelnějších skupin.
3. Aby bylo dosaženo cílů stanovených v čl. 2 odst. 1, čerpají se náměty pro zeměpisné programy z oblastí spolupráce obsažených v evropském konsensu rozvoji a jeho následných dohodnutých změnách, jakož i z těchto oblastí spolupráce:
a)
lidská práva, demokracie a řádná správa věcí veřejných:
i)
lidská práva, demokracie a právní stát,
ii)
rovnost žen a mužů, posilování postavení žen a rovné příležitosti pro ženy,
iii)
řízení veřejného sektoru na ústřední a místní úrovni,
iv)
daňová politika a správa,
v)
boj proti korupci,
vi)
občanská společnost a místní orgány,
vii)
prosazování a ochrana práv dětí;
b)
udržitelný růst podporující začlenění pro lidský rozvoj:
i)
zdravotní péče, vzdělávání, sociální ochrana, zaměstnanost a kultura,
ii)
podnikatelské prostředí, regionální integrace a světové trhy,
iii)
udržitelné zemědělství, zajišťování potravin a výživy,
iv)
udržitelná energetika,
v)
řízení přírodních zdrojů včetně půdy, lesů a vody,
vi)
změna klimatu a životní prostředí;
c)
další oblasti s významem pro rozvoj:
i)
migrace a azyl,
ii)
propojení humanitární pomoci a rozvojové spolupráce,
iii)
odolnost a snižování rizika katastrof,
iv)
rozvoj a bezpečnost včetně předcházení konfliktům.
4. Další podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v odstavci 3 jsou stanoveny v příloze I.
5. V rámci každého dvoustranného programu Unie v zásadě soustředí svou pomoc nejvýše na tři odvětví, na nichž se pokud možno dohodne s dotčenou partnerskou zemí.
Článek 6
Tematické programy
1. Akce prováděné v rámci tematických programů představují přidanou hodnotu k akcím financovaným v rámci zeměpisných programů, doplňují je a jsou s nimi soudržné.
2. Na programování tematických akcí se vztahuje nejméně jedna z těchto podmínek:
a)
politických cílů Unie podle tohoto nařízení nelze vhodným ani účinným způsobem dosáhnout prostřednictvím zeměpisných programů, včetně v případě potřeby případů, kdy zeměpisný program neexistuje nebo byl pozastaven nebo kdy neexistuje dohoda o akci s dotčenou partnerskou zemí;
b)
akce se týkají globálních iniciativ na podporu mezinárodně dohodnutých cílů rozvoje nebo globálních veřejných statků a výzev;
c)
akce zahrnují více regionů či více zemí nebo mají průřezový charakter;
d)
akce provádějí inovativní politiky nebo iniciativy, jejichž cílem je poskytnout informace pro budoucí akce;
e)
akce reagují na priority politiky Unie nebo na mezinárodní povinnost či závazek Unie týkající se rozvojové spolupráce.
3. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, z tematických akcí mají přímý prospěch země nebo území podle čl. 1 odst. 1 písm. b) a dané akce se provádějí v těchto zemích či na těchto územích. Tyto akce lze provádět mimo uvedené země či území, pokud se jedná o nejúčinnější způsob pro dosažení cílů dotčeného programu.
Článek 7
Globální veřejné statky a výzvy
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu „Globální veřejné statky a výzvy“ je podporovat akce v oblastech, které vycházejí z těchto tematických celků:
a)
životní prostředí a změna klimatu,
b)
udržitelná energetika,
c)
lidský rozvoj, včetně důstojných pracovních podmínek, sociální spravedlnosti a kultury,
d)
zajišťování potravin a výživy a udržitelné zemědělství a
e)
migrace a azyl.
2. Další podrobnosti týkající se oblastí spolupráce uvedených v odstavci 1 jsou stanoveny v části A přílohy II.
Článek 8
Organizace občanské společnosti a místní orgány
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů je posílit organizace občanské společnosti a místní orgány v partnerských zemích, a pokud je tak stanoveno v tomto nařízení, v Unii a přijímajících zemích způsobilých podle nařízení (EU) č. 231/2014.
Akce, které mají být financovány, jsou prováděny především organizacemi občanské společnosti a místními orgány. V zájmu zajištění jejich účinnosti mohou být tyto akce případně prováděny i jinými aktéry ve prospěch organizací občanské společnosti a dotčených místních orgánů.
2. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou stanoveny v části B přílohy II.
Článek 9
Panafrický program
1. Cílem pomoci Unie v rámci panafrického programu je podpora strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následných změn a doplnění, což zahrnuje činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Panafrický program doplňuje další programy v rámci tohoto nařízení, jakož i další nástroje Unie pro financování vnější činnosti, zejména Evropský rozvojový fond a evropský nástroj sousedství, a je s nimi v souladu.
3. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou uvedeny v příloze III.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ FINANČNÍCH PROSTŘEDKŮ
Článek 10
Obecný rámec
1. U zeměpisných programů se víceleté orientační programy pro partnerské země a regiony vypracují na základě strategického dokumentu, jak je stanoveno v článku 11.
U tematických programů se víceleté orientační programy vypracují podle článku 13.
Víceletý panafrický orientační program se vypracuje podle článku 14.
2. Komise přijme prováděcí opatření uvedená v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014 na základě programových dokumentů uvedených v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení.
3. Podpora poskytovaná Unií může mít také podobu opatření, na něž se programové dokumenty uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení nevztahují, jak je stanoveno v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. V zájmu podpory soudržnosti, doplňkovosti a jednotnosti svých činností v oblasti spolupráce se Unie a její členské státy v počáteční fázi a během programového procesu vzájemně konzultují. Tyto konzultace mohou vést ke společnému plánování Unie a členských států. Unie konzultuje také další dárce a aktéry rozvoje, včetně zástupců občanské společnosti, místních orgánů a jiných subjektů provádění. Evropský parlament je informován.
5. Při programování podle tohoto nařízení se řádně zohlední lidská práva a demokracie v partnerských zemích.
6. Finanční prostředky stanovené tímto nařízením mohou zůstat nepřidělené, aby byla zajištěna odpovídající reakce Unie v případech nepředvídaných okolností, zejména v nestabilních situacích a během krize a v období po krizi, a aby bylo umožněno časové sladění s cykly strategií partnerských zemí a změna orientačních finančních přídělů v návaznosti na přezkumy provedené podle čl. 11 odst. 5, čl. 13 odst. 2 a čl. 14 odst. 3. S výhradou jejich následného rozdělení nebo přerozdělení v souladu s postupy podle článku 15 se o použití těchto prostředků rozhodne později v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014.
Část finančních prostředků, které zůstanou na úrovni každého druhu programu nepřiděleny, nesmí přesáhnout 5 %, s výjimkou prostředků na účely časového sladění a prostředků pro země uvedené v čl. 12 odst. 1.
7. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, může Komise začlenit zvláštní finanční příděl za účelem pomoci partnerským zemím a regionům při posilování jejich spolupráce se sousedními nejvzdálenějšími regiony Unie.
8. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
Článek 11
Programové dokumenty pro zeměpisné programy
1. Při přípravě, provádění a přezkumu veškerých programových dokumentů, na něž se vztahuje tento článek, se dodržují zásady soudržnosti politik ve prospěch rozvoje a zásady účinnosti pomoci, a to demokratická odpovědnost, partnerství, koordinace, harmonizace, přizpůsobení se systémům partnerské země nebo regionu, transparentnost, vzájemná odpovědnost a zaměření na výsledky, jak stanoví čl. 3 odst. 4 až 8. Je-li to možné, programové období je z časového hlediska sladěno se strategickými cykly partnerských zemí.
Programové dokumenty pro zeměpisné programy, včetně společných programových dokumentů, jsou v nejvyšším možném rozsahu založeny na dialogu mezi Unií, členskými státy a dotčenou partnerskou zemí či regionem, včetně vnitrostátních a regionálních parlamentů, a podílejí se na nich občanská společnost a místní orgány a další strany, aby byla zvýšena vlastní odpovědnost za tento proces a stimulována podpora vnitrostátních strategií rozvoje, zvláště pak strategií zaměřených na snižování chudoby.
2. Strategické dokumenty Unie vypracuje pro dotčenou partnerskou zemí nebo region cílem poskytnout soudržný rámec pro rozvojovou spolupráci mezi Unií a danou zemí nebo regionem v souladu s celkovým účelem a oblastí působnosti, cíli, zásadami a politickými ustanoveními obsaženými v tomto nařízení.
3. Strategický dokument není nutný v případě:
a)
zemí, které mají vnitrostátní strategii rozvoje ve formě národního rozvojového plánu nebo podobného rozvojového dokumentu schváleného Komisí jako základ pro příslušný víceletý orientační program v době přijímání uvedeného dokumentu;
b)
zemí nebo regionů, pro něž byl vypracován společný rámcový dokument, který stanoví komplexní strategii Unie včetně zvláštní kapitoly týkající se rozvojové politiky;
c)
zemí nebo regionů, pro které byl mezi Unií a členskými státy sjednán společný víceletý programový dokument;
d)
regionů, které mají strategii společně sjednanou s Unií;
e)
zemí, u nichž má Unie v úmyslu sladit načasování své strategie s novým vnitrostátním cyklem začínajícím před 1. lednem 2017; v takových případech obsahuje víceletý orientační program pro přechodné období od 1. ledna 2014 do začátku nového vnitrostátního cyklu reakci Unie pro danou zemi;
f)
zemí nebo regionů přijímajících finanční prostředky Unie přidělené podle tohoto nařízení, jejichž výše pro období 2014-2020 nepřesahuje 50 000 000 EUR.
V případech uvedených v prvním pododstavci písm. b) a f) obsahuje rozvojovou strategii Unie pro dotčenou zemi či region víceletý orientační program pro uvedenou zemi či region.
4. Strategické dokumenty se přezkoumávají v polovině období nebo podle potřeby ad hoc, případně v souladu se zásadami a postupy stanovenými v dohodách o partnerství a spolupráci uzavřených s danou zemí nebo regionem.
5. Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy se vypracovávají pro každou ze zemí nebo každý z regionů, jež obdrží orientační přidělení finančních prostředků Unie podle tohoto nařízení. S výjimkou zemí nebo regionů uvedených v odst. 3 prvním pododstavci písm. e) a f) musí být tyto dokumenty vypracovány na základě strategických dokumentů nebo rovnocenných dokumentů uvedených v odstavci 3.
Pro účely tohoto nařízení lze společný víceletý programový dokument podle odst. 3 prvního pododstavce písm. c) tohoto článku považovat za víceletý orientační program, pokud je dotyčný programový dokument v souladu se zásadami a podmínkami stanovenými v tomto odstavci, včetně orientačního přídělu finančních prostředků, a s postupy uvedenými v článku 15.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy stanoví prioritní oblasti zvolené pro financování z prostředků Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, konkrétní, jasné a transparentní ukazatele výkonu, orientační finanční příděly, a to jak celkové, tak i pro jednotlivé prioritní oblasti, a případně způsoby pomoci.
Komise přijme rozhodnutí o víceletých orientačních finančních přídělech v rámci každého zeměpisného programu v souladu s obecnými zásadami tohoto nařízení na základě kritérií stanovených v čl. 3 odst. 2, přičemž vedle zvláštní povahy jednotlivých programů přihlédne ke konkrétním obtížím, kterým čelí země nebo regiony, které prodělávají krizi, jsou zranitelné nebo nestabilní, nebo země či regiony s častým výskytem konfliktů nebo přírodních katastrof.
Je-li to vhodné, mohou být finanční příděly poskytovány ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené. Orientační finanční příděly nesmějí být stanoveny nad rámec období 2014-2020, ledaže jsou konkrétně podmíněny dostupností zdrojů po tomto období.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy mohou být v případě potřeby přezkoumány, mimo jiné v zájmu účinného provádění, s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům strategického dokumentu, z něhož vycházejí.
V návaznosti na přezkumy, zejména v důsledku krize nebo v období po krizi, lze rovněž upravit orientační finanční příděly, priority, konkrétní cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tyto přezkumy by se měly zabývat potřebami i závazky a pokrokem, pokud jde o sjednané cíle rozvoje, včetně cílů týkajících se lidských práv, demokracie, právního státu a řádné správy věcí veřejných.
6. Komise podá o společném programování s členskými státy zprávu o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014, do níž zahrne doporučení v případě, že společné programování nebylo zcela dokončeno.
Článek 12
Programování pro země a regiony v krizi, po krizi nebo v nestabilní situaci
1. Při přípravě programových dokumentů pro země a regiony, které se nacházejí v krizi, v období po ukončení krize nebo v nestabilní situaci nebo jsou často zasahovány přírodními katastrofami, je nutno řádně zohlednit zranitelnost, zvláštní potřeby a okolnosti dotčených zemí nebo regionů.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat předcházení konfliktům, budování státu a míru, usmíření po ukončení konfliktu a opatřením na obnovu země a rovněž úloze žen a právům dětí v těchto procesech.
V případech, kdy se partnerské země nebo regiony přímo účastní krize, situace po ukončení krize nebo nestabilní situace nebo kdy jsou těmito situacemi postiženy, se klade zvláštní důraz na zlepšení koordinace okamžité pomoci, obnovy a rozvoje mezi všemi příslušnými aktéry, aby se napomohlo přechodu z mimořádné situace do fáze rozvoje.
U nestabilních zemí a regionů nebo zemí a regionů, jež pravidelně zasahují přírodní katastrofy, obsahují programové dokumenty ustanovení, která se týkají připravenosti na katastrofy, předcházení jejich vzniku a zvládání jejich důsledků, řeší problém zranitelnosti v mimořádných situacích a posilují odolnost obyvatel.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014 měnící strategické dokumenty a víceleté orientační programy uvedené v článku 11 tohoto nařízení.
V rámci takové revize může být navržena konkrétní přizpůsobená strategie, která zajistí přechod k dlouhodobé spolupráci a rozvoji přispívající k lepší koordinaci a přechodu od nástrojů humanitární pomoci k nástrojům rozvojové politiky.
Článek 13
Programové dokumenty pro tematické programy
1. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy se stanoví strategie Unie pro příslušné téma a s ohledem na program „Globální veřejné statky a výzvy“ i pro jednotlivé oblasti spolupráce a dále se v nich stanoví priority zvolené pro financování ze strany Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu, mezinárodní situace, činnosti hlavních partnerů a případně způsoby pomoci.
Případně se stanoví zdroje a priority zásahů pro účast v globálních iniciativách.
Víceleté orientační programy pro tematické programy doplňují zeměpisné programy a jsou v souladu se strategickými dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 2.
2. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené.
Víceleté orientační programy pro tematické programy se s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům přezkoumávají, je-li to zapotřebí v zájmu zajištění účinného provádění.
Orientační finanční příděly, priority, specifické cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případné způsoby pomoci mohou rovněž být upravovány v důsledku přezkumů.
Článek 14
Programové dokumenty pro panafrický program
1. Při přípravě, provádění a přezkumu programových dokumentů pro panafrický program se uplatňují zásady účinnosti pomoci stanovené v čl. 3 odst. 4 až 8.
Programové dokumenty pro panafrický program jsou založeny na dialogu, kterého se účastní všechny příslušné zainteresované subjekty, jako například Panafrický parlament.
2. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program se stanoví priority zvolené pro financování, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tento víceletý orientační program pro panafrický program je v souladu se zeměpisnými a tematickými programy podle tohoto nařízení.
3. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí.
Víceletý orientační program pro panafrický program může být přezkoumán, je-li zapotřebí reagovat na nepředvídané výzvy či potíže s prováděním nebo zohlednit přezkum strategického partnerství.
Článek 15
Schvalování strategických dokumentů a přijímání víceletých orientačních programů
1. Komise schvaluje strategické dokumenty uvedené v článku 11 a přijímá víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Tento postup se vztahuje také na přezkumy, v jejichž důsledku se strategie nebo její plánování výrazně změní.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise strategické dokumenty uvedené v článku 11 tohoto nařízení a víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení přezkoumat postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Účast třetí země, která není způsobilá podle tohoto nařízení
Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení, za výjimečných a řádně odůvodněných okolností a za účelem zajištění soudržnosti a účinnosti financování z prostředků Unie nebo posílení regionální nebo nadregionální spolupráce se Komise v rámci víceletých orientačních programů v souladu s článkem 15 tohoto nařízení nebo příslušných prováděcích opatření v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 může rozhodnout rozšířit způsobilost akcí i na země a území, které by jinak nebyly pro financování podle článku 1 tohoto nařízení způsobilé, pokud akce, která má být provedena, je celosvětové, regionální, nadregionální nebo přeshraniční povahy.
Článek 17
Přenesení pravomocí na Komisi
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, jimiž změní:
a)
podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v:
i)
čl. 5 odst. 3, jak jsou stanoveny v části A a části B přílohy I,
ii)
čl. 7 odst. 2, jak jsou stanoveny v části A přílohy II,
iii)
čl. 8 odst. 2, jak jsou stanoveny v části B přílohy II,
iv)
čl. 9 odst. 3, jak jsou stanoveny v příloze III, a to zejména v návaznosti na summity EU-Afrika;
b)
orientační finanční příděly v rámci zeměpisných programů a v rámci tematického programu „Globální veřejné statky a výzvy“, jak jsou stanoveny v příloze IV. Změny nesmějí vést ke snížení původní částky o více než 5 %, s výjimkou přídělů podle bodu 1 písm. b) přílohy IV.
2. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akty v přenesené pravomoci, kterými se prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 17 je svěřena Komisi na dobu platnosti tohoto nařízení.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti jakýchkoli již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 19
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor nástroje pro rozvojovou spolupráci. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Jednání výboru nástroje pro rozvojovou spolupráci se u otázek týkajících se EIB účastní její pozorovatel.
Článek 20
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 19 661 639 000 EUR.
Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
2. Orientační částky přidělené pro každý program uvedený v článcích 5 až 9 na období 2014-2020 jsou uvedeny v příloze IV.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (16) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti (nástroj pro rozvojovou spolupráci, evropský nástroj sousedství, nástroj partnerství a nástroj předvstupní pomoci) přiděluje orientační částka 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání směřující do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí.
Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pan na zbývající tři roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá víceleté orientační programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. PV případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
4. Výše financování podle tohoto nařízení pro akce uvedené v odstavci 3 nesmí překročit 707 000 000 EUR. Prostředky jsou čerpány z finančních přídělů pro zeměpisné programy, přičemž se uvede jejich předpokládané regionální rozdělení a typ financovaných činností. Prostředky podle tohoto nařízení, které jsou určeny k financování akcí, na něž se vztahuje nařízení (EU) č. 1288/2013, se použijí na akce v partnerských zemích, na které se vztahuje toto nařízení, se zvláštním zřetelem k nejchudším zemím. Opatření v oblasti mobility studentů a pracovníků probíhající, které jsou financovány příděly podle tohoto nařízení, se zaměřují na oblasti, jež jsou významné z hlediska udržitelného rozvoje rozvojových zemí podporujícího začlenění.
5. Komise do své výroční zprávy o provádění tohoto nařízení podle článku 13 nařízení (EU) č. 236/2014 zahrne seznam všech opatření uvedených v odstavci 3 tohoto článku financovaných podle tohoto nařízení a informace o tom, jak splňují cíle a zásady stanovené v článcích 2 a 3 tohoto nařízení.
Článek 21
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 22
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
REGLAMENTO (UE) N o 233/2014 DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 11 de marzo de 2014
por el que se establece un Instrumento de Financiación de la Cooperación al Desarrollo para el período 2014-2020
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, y en particular su artículo 209, apartado 1, y su artículo 212, apartado 2,
Vista la propuesta de la Comisión Europea,
Previa transmisión del proyecto de acto legislativo a los Parlamentos nacionales,
Visto el dictamen del Comité de las Regiones (1),
De conformidad con el procedimiento legislativo ordinario (2),
Considerando lo siguiente:
(1)
El presente Reglamento forma parte de la política de cooperación al desarrollo de la Unión y constituye uno de los instrumentos de apoyo a la política exterior de la Unión. Sustituye al Reglamento (CE) no 1905/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo (3), cuya vigencia finalizó el 31 de diciembre de 2013.
(2)
La lucha contra la pobreza sigue siendo el objetivo principal de la política de desarrollo de la Unión, tal como se establece en el título V, capítulo 1, del Tratado de la Unión Europea (TUE), y en la quinta parte, título III, capítulo 1, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE), de conformidad con los Objetivos de Desarrollo del Milenio (ODM), y otros compromisos y objetivos de desarrollo acordados a escala internacional y aprobados por la Unión y sus Estados miembros en el marco de las Naciones Unidas (ONU) y de otros foros internacionales competentes.
(3)
La declaración conjunta del Consejo y de los Representantes de los Gobiernos de los Estados miembros reunidos en el seno del Consejo, del Parlamento Europeo y de la Comisión sobre la política de desarrollo de la Unión Europea, titulada «El consenso europeo sobre desarrollo» (4) («Consenso Europeo») y las modificaciones aprobadas a la misma, establece el marco político general, las orientaciones y el enfoque que guían la aplicación del presente Reglamento.
(4)
Con el tiempo, la asistencia de la Unión debe contribuir a reducir la dependencia de la ayuda.
(5)
La acción de la Unión en la escena internacional debe basarse en los principios que han inspirado su creación, desarrollo y ampliación y que pretende fomentar en el resto del mundo, a saber, la democracia, el Estado de Derecho, la universalidad e indivisibilidad y de los derechos humanos y las libertades fundamentales, el respeto de la dignidad humana, los principios de igualdad y solidaridad, y el respeto de los principios de la Carta de las Naciones Unidas y del Derecho internacional. El objetivo de la Unión es desarrollar y consolidar el compromiso con dichos principios en los países, territorios y regiones socios a través del diálogo y la cooperación. Al perseguir estos principios, la Unión da muestras de su valor añadido como agente en las políticas de desarrollo.
(6)
A la hora de aplicar el presente Reglamento, y en particular durante el proceso de programación, la Unión debe prestar la debida atención a las prioridades, objetivos y parámetros sobre derechos humanos y democracia establecidos por la Unión para los países socios, en particular sus estrategias como país en materia de derechos humanos.
(7)
El respeto de los derechos humanos y las libertades fundamentales, la promoción del Estado de Derecho, los principios democráticos, la transparencia, la buena gobernanza, la paz y la estabilidad, y la igualdad de género son fundamentales para el desarrollo de los países socios y estas cuestiones se deberían integrar en la política de desarrollo de la Unión, en especial en la programación y en los acuerdos con los países socios.
(8)
La eficacia de la ayuda, una mayor transparencia, cooperación y complementariedad y una mejor armonización, la aproximación a los países socios así como la coordinación de procedimientos, tanto entre la Unión y los Estados miembros como en las relaciones con otros donantes y agentes del desarrollo, resultan esenciales para garantizar la coherencia y la pertinencia de la ayuda y, al mismo tiempo, reducir los costes soportados por los países socios. A través de su política de desarrollo, la Unión se ha comprometido a aplicar las conclusiones de la Declaración sobre la eficacia de la ayuda adoptada por el Foro de alto nivel sobre la eficacia de la ayuda, que se celebró en París el 2 de marzo de 2005, el Programa de Acción de Accra adoptado el 4 de septiembre de 2008 y su Declaración de seguimiento adoptada en Busan el 1 de diciembre de 2011. Estos compromisos han dado lugar a una serie de conclusiones del Consejo y de los representantes de los Gobiernos de los Estados miembros, reunidos en el seno del Consejo, como el Código de conducta de la UE sobre la complementariedad y la división del trabajo en la política de desarrollo, y el Marco Operativo sobre la Eficacia de la Ayuda. Es preciso incrementar los esfuerzos y reforzar los procedimientos de elaboración de la programación conjunta.
(9)
La asistencia de la Unión debe respaldar la Asociación Estratégica África-UE, adoptada en la cumbre de Lisboa en los días 8 y 9 de diciembre de 2007 en Lisboa y sus modificaciones y adiciones subsiguientes, basada en la visión compartida, en los principios y objetivos subyacentes a la Asociación Estratégica entre la Unión Europea y África.
(10)
La Unión y los Estados miembros deben mejorar la coherencia, la coordinación y la complementariedad de sus respectivas políticas de cooperación al desarrollo, en particular respondiendo a las prioridades de los países y regiones socios a nivel nacional y regional. Para garantizar que las políticas de cooperación al desarrollo de la Unión y de los Estados miembros se complementen y refuercen mutuamente, así como una prestación rentable de la ayuda que evite solapamientos y lagunas, resulta urgente y oportuno prever procedimientos de programación conjunta que deben aplicarse siempre que sea posible y pertinente.
(11)
La política de la Unión y la actuación internacional para la cooperación al desarrollo se rigen por los ODM, como la erradicación de la pobreza extrema y del hambre, incluidas sus modificaciones posteriores, y por los objetivos, principios y compromisos de desarrollo aprobados por la Unión y los Estados miembros, incluso en el contexto de su cooperación en el seno de la ONU y otros foros internacionales competentes en el ámbito de la cooperación al desarrollo. La política de la Unión y su actuación internacional también se basan en los compromisos y obligaciones contraídos en materia de derechos humanos y desarrollo, incluidos la Declaración Universal de Derechos Humanos, el Pacto Internacional de Derechos Civiles y Políticos, el Pacto Internacional de Derechos Económicos, Sociales y Culturales, la Convención sobre la Eliminación de todas las Formas de Discriminación contra la Mujer, la Convención de la ONU sobre los Derechos del Niño y la Declaración de las Naciones Unidas sobre el Derecho al Desarrollo.
(12)
La Unión Europea está firmemente comprometida con la igualdad de género como un derecho humano, una cuestión de justicia social y un valor central de la política de desarrollo de la Unión. La igualdad de género es clave para el logro de todos los ODM. El 14 de junio de 2010, el Consejo respaldó el Plan de Acción 2010-2015 de la UE sobre igualdad de género y capacitación de las mujeres en la cooperación al desarrollo.
(13)
Una de las principales prioridades de la Unión debe ser promover un planteamiento global como respuesta a las situaciones de crisis y catástrofes y a las de conflicto y fragilidad, incluidas las de transición y postcrisis. Este enfoque debe basarse en particular en las conclusiones de 19 de noviembre de 2007 del Consejo sobre la respuesta de la UE a situaciones de fragilidad, y en las conclusiones, también de 19 de noviembre de 2007, del Consejo y de los Representantes de los Gobiernos de los Estados miembros reunidos en el seno del Consejo, relativas a seguridad y desarrollo, así como en las conclusiones de 20 de junio de 2011 del Consejo sobre la prevención de conflictos, así como las conclusiones posteriores pertinentes.
(14)
En particular en aquellas situaciones en que las necesidades son más urgentes y la pobreza es a la vez más frecuente e intensa, el apoyo de la Unión debe dirigirse a reforzar la capacidad de adaptación de los países y sus poblaciones ante acontecimientos adversos. Esto debe hacerse proporcionando una adecuada combinación de enfoques, respuestas e instrumentos, en particular garantizando el equilibrio, la coherencia y la coordinación efectiva de los enfoques orientados a la seguridad, la ayuda humanitaria y el desarrollo, estableciendo así la vinculación entre la ayuda de emergencia, la rehabilitación y el desarrollo.
(15)
La ayuda de la Unión debe centrarse donde tenga mayor repercusión teniendo en cuenta su capacidad para actuar a escala mundial y responder a desafíos mundiales como la erradicación de la pobreza, el desarrollo sostenible e inclusivo y la promoción a escala mundial de la democracia, la buena gobernanza, los derechos humanos y el Estado de Derecho, su compromiso a largo plazo y previsible con la ayuda al desarrollo y su papel a la hora de coordinarse con los Estados miembros. Para garantizar esta repercusión, debe aplicarse el principio de diferenciación no solo en la asignación de fondos, sino también en la programación, a fin de garantizar que la cooperación al desarrollo bilateral se dirige a los países socios más necesitados, incluidos los Estados frágiles y los Estados muy vulnerables y con capacidad limitada para acceder a otras fuentes de financiación para apoyar su propio desarrollo. La Unión debería establecer nuevas asociaciones con los países que dejan de poder acogerse a los programas de ayuda bilateral, en particular sobre la base de los programas regionales y temáticos previstos en el presente instrumento y en otros instrumentos temáticos para financiar la acción exterior de la Unión, en particular el Instrumento de Asociación para la Cooperación con Terceros Países establecido por el Reglamento (UE) no 234/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (5) («Instrumento de Asociación»).
(16)
La Unión debe tratar de hacer el uso más eficiente posible de los recursos disponibles a fin de optimizar la repercusión de su acción exterior. Debe lograrlo a través de un enfoque global para cada país, basado en la coherencia y la complementariedad entre los instrumentos de la Unión para la acción exterior, así como de la creación de sinergias entre el presente instrumento, otros instrumentos de la Unión para financiar la acción exterior y otras políticas de la Unión. Todo ello debe llevar aparejado un refuerzo mutuo de los programas elaborados con arreglo a los instrumentos para financiar la acción exterior. Al mismo tiempo que se esfuerza en lograr una coherencia global de la acción exterior de la Unión conforme a lo dispuesto en el artículo 21 del TUE, la Unión ha de velar por la coherencia de las políticas en favor del desarrollo, como se exige en el artículo 208 del TFUE.
(17)
Siempre respetando el principio de coherencia de las políticas en favor del desarrollo, conviene que el presente Reglamento permita una mayor coherencia entre las políticas de la Unión. Debe permitir la plena armonización con los países y regiones socios usando, como base de la programación de la acción de la Unión, cuando sea posible, planes de desarrollo nacionales o documentos sobre desarrollo integral similares, adoptados con la participación de los organismos nacionales y regionales interesados. Asimismo debe tratar de lograr una mejor coordinación entre donantes, en particular entre la Unión y los Estados miembros, a través de una programación conjunta.
(18)
En un mundo globalizado, diferentes políticas internas de la Unión, como medio ambiente, cambio climático, fomento de las energías renovables, empleo (incluido el trabajo digno para todos), igualdad de género, energía, agua, transportes, sanidad, educación, justicia y seguridad, cultura, investigación e innovación, sociedad de la información, migración, y agricultura y pesca, forman parte cada vez más de la acción exterior de la Unión.
(19)
Una estrategia de crecimiento inteligente, sostenible e integrador, que contenga pautas de crecimiento que impulsen la cohesión social, económica y territorial y posibiliten que las personas en situación de pobreza aumenten su contribución a la riqueza nacional y se beneficien de ella, destaca el compromiso de la Unión de fomentar en sus políticas internas y exteriores un crecimiento inteligente, integrador y sostenible que reúna tres pilares: económico, social y medioambiental.
(20)
La lucha contra el cambio climático y la protección del medio ambiente se encuentran entre los grandes desafíos a los que se enfrentan la Unión y los países en desarrollo, y en los que la necesidad de una actuación nacional e internacional resulta urgente. El presente Reglamento debe, por consiguiente, contribuir al objetivo de destinar al menos el 20 % del presupuesto de la Unión a lograr una sociedad con bajo nivel de emisiones de carbono y resistente al cambio climático, y el programa «Retos y bienes públicos mundiales» que se establece en el presente Reglamento debe destinar al menos el 25 % de sus fondos al cambio climático y al medio ambiente. Las intervenciones en estos ámbitos deben, en la medida de lo posible, respaldarse mutuamente con el fin de reforzar sus repercusiones.
(21)
El presente Reglamento debe ayudar a la Unión a cumplir su compromiso común de proporcionar un apoyo constante al desarrollo humano para mejorar la vida de las personas. Para contribuir a ello, al menos el 25 % del programa «Retos y bienes públicos» mundiales debe apoyar este ámbito de desarrollo.
(22)
Al menos un 20 % de la asistencia en virtud del presente Reglamento debe destinarse a servicios sociales básicos, haciendo hincapié en la salud y la educación, así como en la educación secundaria, reconociendo que la norma debe ser una cierta flexibilidad, como en los casos que implican una ayuda excepcional. En el informe anual a que se refiere el Reglamento (UE) no 236/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (6) se deben incluir datos relativos al cumplimiento de dicho requisito.
(23)
En el Programa de acción de Estambul de la ONU en favor de los países menos adelantados para el decenio 2011-2020, los países menos adelantados se comprometieron a integrar políticas comerciales y de aumento de la capacidad comercial en sus estrategias nacionales de desarrollo. Por otra parte, en la Octava Conferencia Ministerial de la Organización Mundial del Comercio, celebrada en Ginebra del 15 al 17 de diciembre de 2011, los ministros aprobaron mantener, más allá de 2011, unos niveles de ayuda al comercio que reflejen como mínimo la media del período 2006-2008. Estos esfuerzos deben ir acompañados de una ayuda al comercio y de una facilitación del comercio mejorados y más adaptados a su objetivo.
(24)
Aunque los programas temáticos deben apoyar fundamentalmente a los países en desarrollo, algunos países beneficiarios y los países y territorios de ultramar (PTU), cuyas características no se ajustan a los requisitos necesarios para su definición como receptores de ayuda oficial al desarrollo por parte del Comité de Asistencia para el Desarrollo de la Organización de Cooperación y Desarrollo Económicos (CAD-OCDE) pero que están amparados por el artículo 1, apartado 1, letra b), también deben poder optar a financiación en el marco de programas temáticos en las condiciones que se establecen en el presente Reglamento.
(25)
Los detalles de los ámbitos de cooperación y los ajustes de las asignaciones financieras por área geográfica y ámbito de cooperación constituyen elementos no esenciales del presente Reglamento. Por lo tanto, deben delegarse en la Comisión los poderes para adoptar actos con arreglo al artículo 290 del TFUE para que actualice esos elementos de los anexos del presente Reglamento que establecen los detalles de los ámbitos de cooperación previstos en los programas geográficos y temáticos, y las dotaciones financieras indicativas por área geográfica y ámbito de cooperación. Reviste especial importancia que la Comisión lleve a cabo las consultas oportunas durante la fase preparatoria, en particular con expertos. Al preparar y elaborar actos delegados, la Comisión debe garantizar que los documentos pertinentes se transmitan al Parlamento Europeo y al Consejo de manera simultánea, oportuna y adecuada.
(26)
A fin de garantizar condiciones uniformes de ejecución del presente Reglamento, deben conferirse a la Comisión competencias de ejecución por lo que respecta a los documentos de estrategia y los programas indicativos plurianuales a que se refiere el presente Reglamento. Dichas competencias deben ejercerse de conformidad con el Reglamento (UE) no 182/2011 del Parlamento Europeo y del Consejo (7).
(27)
Dada la naturaleza de esos actos de ejecución, en particular su carácter de orientación política y sus implicaciones presupuestarias, debe utilizarse el procedimiento de examen para su adopción, en principio, salvo en el caso de las medidas de importancia financiera limitada.
(28)
La Comisión debe adoptar actos de ejecución de aplicación inmediata cuando, en casos debidamente justificados relacionados con la necesidad de una rápida respuesta de la Unión, así lo exijan razones imperiosas de urgencia.
(29)
Las normas y procedimientos comunes para la ejecución de los instrumentos de la Unión para financiar la acción exterior figuran en el Reglamento (UE) no 236/2014.
(30)
La organización y el funcionamiento del Servicio Europeo de Acción Exterior se establecen en la Decisión 2010/427/UE del Consejo (8).
(31)
Dado que los objetivos del presente Reglamento no pueden ser alcanzados de manera suficiente por los Estados miembros, sino que, debido a dimensiones de la acción, pueden lograrse mejor a escala de la Unión, esta puede adoptar medidas, de acuerdo con el principio de subsidiariedad establecido en el artículo 5 del TUE. De conformidad con el principio de proporcionalidad establecido en el mismo artículo, el presente Reglamento no excede de lo necesario para alcanzar dichos objetivos.
(32)
El presente Reglamento establece una dotación financiera para todo el período de aplicación del instrumento; dicha dotación debe constituir el importe de referencia privilegiado durante el procedimiento presupuestario anual, en el sentido del apartado 17 del Acuerdo Interinstitucional de 2 de diciembre de 2013, entre el Parlamento Europeo, el Consejo y la Comisión, sobre disciplina presupuestaria, cooperación en materia presupuestaria y buena gestión financiera (9).
(33)
Conviene adaptar el período de aplicación del presente Reglamento a lo dispuesto en el Reglamento (UE, Euratom) no 1311/2013 del Consejo (10). Por consiguiente, el presente Reglamento debe ser aplicable a partir del 1 de enero de 2014 hasta el 31 de diciembre de 2020.
HAN ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
TÍTULO I
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 1
Objeto y ámbito de aplicación
1. El presente Reglamento establece un instrumento («Instrumento de Cooperación al Desarrollo») en virtud del cual la Unión podrá financiar:
a)
programas geográficos destinados a apoyar la cooperación al desarrollo con los países en desarrollo que figuran en la lista de beneficiarios de la ayuda oficial al desarrollo establecidos por el CAD-OCDE, excepto:
i)
los países firmantes del Acuerdo de Asociación entre los Estados de África, del Caribe y del Pacífico, por una parte, y la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por otra, firmado en Cotonú el 23 de junio de 2000 (11), salvo Sudáfrica;
ii)
los países que pueden optar a financiación en virtud del Fondo Europeo de Desarrollo;
iii)
los países que pueden optar a financiación en virtud del Instrumento Europeo de Vecindad establecido por el Reglamento (UE) no 232/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (12) («Instrumento Europeo de Vecindad»);
iv)
beneficiarios que pueden optar a financiación de la Unión en virtud del Instrumento de Ayuda Preadhesión establecido por el Reglamento (UE) no 231/2014 del Parlamento Europeo y del Consejo (13) («Instrumento de Ayuda Preadhesión»).
b)
programas temáticos para abordar los retos y bienes públicos mundiales relacionados con el desarrollo, y apoyar a las organizaciones de la sociedad civil y a las autoridades locales de los países socios con arreglo a la letra a) del presente apartado, los países que pueden acogerse a la financiación de la Unión en virtud de los instrumentos citados en la letra a), incisos i) a iii), del presente apartado, y a los países y territorios dentro del ámbito de aplicación de la Decisión 2013/755/UE del Consejo (14);
c)
un programa panafricano para apoyar la asociación estratégica entre África y la Unión, y sus modificaciones y adiciones subsiguientes, y para incluir actividades de carácter transregional, continental o mundial con la participación de África y en el continente africano.
2. A efectos del presente Reglamento, la región se define como aquella entidad geográfica que comprende más de un país en desarrollo.
3. A efectos del presente Reglamento, se denominarán en lo sucesivo «países socios» o «regiones socias» los países y territorios contemplados en el apartado 1, según corresponda en virtud de su programa correspondiente, geográfico, temático o panafricano.
Artículo 2
Objetivos y criterios para acceder a la financiación
1. En el marco de los principios y objetivos de la acción exterior de la Unión, y del Consenso Europeo: y sus posteriores modificaciones:
a)
el principal objetivo de la cooperación en virtud del presente Reglamento será la reducción y, a largo plazo, la erradicación de la pobreza;
b)
en coherencia con el objetivo principal recogido en la letra a), la cooperación prevista en el presente Reglamento contribuirá a:
i)
estimular el desarrollo económico, social y medioambiental sostenible, y
ii)
consolidar y apoyar la democracia, el Estado de Derecho, la buena gobernanza, los derechos humanos y los principios pertinentes del Derecho Internacional.
La consecución de esos objetivos se medirá mediante los indicadores pertinentes, incluidos los indicadores de desarrollo humano, en particular el ODM 1 para la letra a), y los ODM 1 a 8 para la letra b), y, después de 2015, otros indicadores acordados a nivel internacional por la Unión y sus Estados miembros.
2. La cooperación en virtud del presente Reglamento contribuirá al logro de los compromisos y objetivos internacionales en materia de desarrollo que la Unión haya aprobado, en particular los ODM y los nuevos objetivos de desarrollo para después de 2015.
3. Las acciones en el marco de los programas geográficos se concebirán de forma que cumplan los criterios de la ayuda oficial al desarrollo definidos por el CAD-OCDE.
Las acciones en el marco de los programas temáticos y del programa panafricano se concebirán de forma que cumplan los criterios de la ayuda oficial al desarrollo definidos por el CAD-OCDE, a menos que:
a)
la acción se aplique a un país o territorio beneficiario que no cumpla los criterios para ser receptor de ayuda oficial al desarrollo según el CAD-OCDE, o
b)
la acción dé cumplimiento a una iniciativa mundial, a una política prioritaria de la Unión o a una obligación o compromiso internacional de esta, tal como se contempla en el artículo 6, apartado 2, letras b) y e), y la acción no tenga las características necesarias para cumplir los criterios de la ayuda oficial al desarrollo.
4. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 3, letra a), al menos el 95 % del gasto previsto en los programas temáticos y al menos el 90 % del gasto previsto en el programa panafricano cumplirá los criterios de la AOD definidos por el CAD-OCDE.
5. Las acciones enmarcadas en el Reglamento (CE) no 1257/96 del Consejo (15) que puedan optar a financiación en virtud de dicho Reglamento no recibirán financiación en virtud del presente Reglamento, salvo en caso de que exista la necesidad de garantizar la continuidad de la cooperación desde una situación de crisis hacia unas condiciones estables para el desarrollo. En tales casos, se prestará especial atención a garantizar que exista un vínculo efectivo entre la ayuda humanitaria, la rehabilitación y la ayuda al desarrollo.
Artículo 3
Principios generales
1. La Unión perseguirá fomentar, desarrollar y consolidar los principios de la democracia, el Estado de Derecho y el respeto de los derechos humanos y las libertades fundamentales en que se fundamenta, a través del diálogo y la cooperación con los países y regiones socios.
2. En la aplicación del presente Reglamento se perseguirá un enfoque diferenciado entre países socios con el fin de garantizar que dispongan de una cooperación específica y adaptada, basada en:
a)
sus necesidades, con arreglo a criterios como la población, la renta per cápita, el grado de pobreza, la distribución de la renta y el nivel de desarrollo humano;
b)
sus capacidades para generar y acceder a recursos financieros y capacidades de absorción;
c)
sus compromisos y resultados, sobre la base de criterios e indicadores que incluyan el progreso político, económico y social, la igualdad de género, el progreso en materia de buena gobernanza y derechos humanos, y el uso efectivo de la ayuda, en particular el modo en que un país aprovecha unos recursos escasos para el desarrollo, empezando por sus propios recursos; y
d)
el efecto potencial de la ayuda de la Unión en los países socios.
También se tratará de lograr ese planteamiento enfoque diferenciado a la vista habida cuenta del efecto potencial de la ayuda de la Unión en los países socios.
En el proceso de asignación de recursos se dará prioridad a los países más necesitados, en particular a los países menos desarrollados, los países con rentas bajas y los países en situaciones de crisis, postcrisis, fragilidad y vulnerabilidad.
Para respaldar el análisis y la determinación de los países más necesitados se utilizarán criterios como el índice de desarrollo humano, el índice de vulnerabilidad económica y otros índices pertinentes, también a efectos de medición de la pobreza y las desigualdades dentro de un país.
3. Se integrarán en todos los programas los aspectos transversales tal como se definen en el Consenso Europeo. Por otra parte, cuando corresponda, se integrarán la prevención de conflictos, el trabajo digno y el cambio climático.
Se entenderá que los aspectos transversales a que se refiere el párrafo primero incluyen las siguientes dimensiones, a las que debe prestarse una atención específica cuando las circunstancias así lo requieran: no discriminación, derechos de las personas pertenecientes a minorías, derechos de las personas con discapacidades, derechos de las personas con enfermedades potencialmente mortales y de otros grupos vulnerables, derechos laborales fundamentales e integración social, emancipación de las mujeres, Estado de Derecho, mejora de la capacidad de los parlamentos y la sociedad civil, y fomento del diálogo, de la participación y la reconciliación, así como fortalecimiento de las instituciones, también a nivel local y regional.
4. En la aplicación del presente Reglamento se velará por la sistematicidad de la política de desarrollo y su coherencia con otros ámbitos de la acción exterior de la Unión y con otras políticas pertinentes de la misma, con arreglo al artículo 208 del TFUE.
En este sentido, las medidas financiadas en virtud del presente Reglamento, incluidas las gestionadas por el Banco Europeo de Inversiones (BEI), se basarán en las políticas de cooperación al desarrollo establecidas en instrumentos tales como acuerdos, declaraciones y planes de acción entre la Unión y los países y regiones socios en cuestión, y en las correspondientes decisiones, intereses específicos, prioridades políticas y estrategias de la Unión.
5. La Unión y los Estados miembros tratarán de mantener intercambios de información, periódicos y frecuentes, también con otros donantes, y fomentarán una mayor coordinación y complementariedad entre donantes orientando sus trabajos hacia una programación plurianual conjunta basada en las estrategias de reducción de la pobreza u otras estrategias de desarrollo equivalentes de los países socios. Podrán emprender acciones conjuntas, incluidos los análisis conjuntos de dichas estrategias y las respuestas conjuntas a las mismas, determinando los sectores prioritarios de intervención y de división del trabajo dentro de un país, mediante misiones conjuntas con los donantes y utilizando acuerdos de cofinanciación y de cooperación delegada.
6. La Unión alentará un planteamiento multilateral frente a los desafíos mundiales y cooperará con los Estados miembros a ese respecto. Cuando lo considere adecuado, fomentará la cooperación con organizaciones y organismos internacionales y con otros donantes bilaterales.
7. Las relaciones entre la Unión y los Estados miembros, por una parte, y los países socios, por otra, se basarán en valores compartidos de los derechos humanos, la democracia y el Estado de Derecho, así como en los principios de implicación y responsabilidad mutua, y fomentarán dichos valores y principios.
Además, las relaciones con los países socios deberán tener en cuenta su compromiso y trayectoria en la aplicación de los acuerdos internacionales y relaciones contractuales con la Unión.
8. La Unión fomentará una cooperación eficaz con los países y regiones socios de acuerdo con las mejores prácticas internacionales. En la medida de lo posible, ajustará su apoyo a sus estrategias de desarrollo, políticas y procedimientos de reforma nacionales o regionales, y respaldará la apropiación democrática y la responsabilización interna y mutua. A tal fin, la Comisión fomentará:
a)
un proceso de desarrollo transparente, que el país o región socios dirija y haga suyo, incluido el fomento de conocimientos especializados en el plano local;
b)
un planteamiento basado en el respeto de los derechos que incluya todos los derechos humanos, tanto civiles como políticos o económicos, sociales y culturales, para integrar los principios en materia de derechos humanos en la aplicación del presente Reglamento, para prestar asistencia a los países socios a la hora de cumplir con sus obligaciones internacionales en materia de derechos humanos, y para apoyar que los titulares de los derechos, en particular de los grupos pobres y vulnerables, puedan hacerlos valer;
c)
la emancipación de la población de los países socios, con planteamientos inclusivos y participativos del desarrollo y una amplia participación de todos los sectores de la sociedad en el proceso de desarrollo y en el diálogo nacional y regional, incluido el diálogo político. Se prestará especial atención a los respectivos papeles de los parlamentos, las autoridades locales y la sociedad civil, especialmente por lo que se refiere a la participación, la supervisión y la responsabilidad;
d)
modalidades e instrumentos de cooperación efectivos que se adecuen a las mejores prácticas del CAD-OCDE, como establece el artículo 4 del Reglamento (UE) no 236/2014, lo que comprende el uso de instrumentos innovadores, como combinaciones de subvenciones y préstamos y otros mecanismos de distribución del riesgo en sectores y países seleccionados y el compromiso del sector privado, teniendo debidamente en cuenta las cuestiones de la sostenibilidad de la deuda, el número de mecanismos de este tipo y los requisitos de evaluación sistemática de impacto con arreglo a los objetivos del presente Reglamento, en particular la reducción de la pobreza.
Todos los programas, intervenciones y modalidades e instrumentos de cooperación se adaptarán a las circunstancias particulares de cada país o región socios, privilegiando los enfoques por programas y haciendo hincapié en la instauración de mecanismos previsibles de financiación de la ayuda, en la movilización de recursos privados, incluidos los del sector privado local, en el acceso universal y no discriminatorio a los servicios básicos, y en el desarrollo y la utilización de los sistemas nacionales;
e)
la movilización de los ingresos nacionales a través del refuerzo de la política fiscal de los países socios con el fin de reducir la pobreza y la dependencia de la ayuda;
f)
el refuerzo del impacto de las políticas y de la programación mediante la coordinación, la coherencia y la armonización entre los donantes, con el fin de crear sinergias y evitar solapamientos y duplicidades, aumentar la complementariedad y apoyar las iniciativas en que participen todos los donantes;
g)
la coordinación en los países y regiones socios conforme a las directrices acordadas y a los principios extraídos de las mejores prácticas en materia de coordinación y eficacia de la ayuda;
h)
unos enfoques del desarrollo basados en los resultados, también mediante cuadros de resultados transparentes por país y basados, cuando proceda, en objetivos e indicadores acordados a nivel internacional, como los de los ODM, con el fin de evaluar y comunicar los resultados, incluyendo rendimiento, consecuencias y repercusión de la ayuda al desarrollo.
9. La Unión apoyará, en su caso, la aplicación de una cooperación y un diálogo a nivel bilateral, regional y multilateral, la dimensión de desarrollo de los acuerdos de asociación y la cooperación triangular. La Unión fomentará también la cooperación Sur-Sur.
10. La Comisión informará al Parlamento Europeo y mantendrá con este intercambios periódicos de opinión.
11. La Comisión mantendrá intercambios periódicos de información con la sociedad civil y las autoridades locales.
12 En sus actividades de cooperación al desarrollo, la Unión, en su caso, aprovechará y compartirá las experiencias de reforma y transición de los Estados miembros, y las enseñanzas extraídas.
13 La ayuda de la Unión en virtud del presente Reglamento no se utilizará para financiar la adquisición de armas o municiones, ni las operaciones con fines militares o de defensa.
TITULO II
PROGRAMAS
Artículo 4
Ejecución de la ayuda de la Unión
La ayuda de la Unión se llevará a cabo, de conformidad con el Reglamento (UE) no 236/2014, a través de:
a)
programas geográficos,
b)
programas temáticos, integrados por:
i)
un programa «Retos y bienes públicos mundiales», y
ii)
un programa «Organizaciones de la sociedad civil y autoridades locales», y
c)
un programa panafricano.
Artículo 5
Programas geográficos
1. Las actividades de cooperación de la Unión en virtud del presente artículo se aplicarán a las actividades de carácter nacional, regional, transregional y continental.
2. Los programas geográficos incluirán la cooperación en ámbitos de actividad adecuados:
a)
a nivel regional con los países socios a los que hace referencia el artículo 1, apartado 1, letra a), en particular con la intención de reducir los efectos de las disparidades en los países socios que presenten desigualdades elevadas y crecientes, o
b)
bilateralmente:
i)
con los países socios que no son países de renta media-alta de la lista de países en desarrollo del CAD-OCDE, o cuyo producto interior bruto (PIB) no supera el 1 % del PIB mundial,
ii)
en casos excepcionales, entre otros fines, para suprimir paulatinamente la ayuda al desarrollo, podrá también establecerse una cooperación bilateral con un número limitado de países socios cuando esté debidamente justificado de conformidad con los criterios establecidos en el artículo 3, apartado 2. La supresión gradual se producirá en estrecha coordinación con otros donantes. La finalización de ese tipo de cooperación se acompañará, cuando proceda, de un diálogo político con el país de que se trate, centrado en las necesidades de los grupos más pobres y más vulnerables.
3. Con el fin de alcanzar los objetivos mencionados en el artículo 2, los programas geográficos podrán elaborarse tomando como base los ámbitos de cooperación que figuran en el Consenso Europeo y sus posteriores modificaciones, así como y los ámbitos de cooperación siguientes:
a)
Derechos humanos, democracia y buena gobernanza:
i)
derechos humanos, democracia y Estado de Derecho;
ii)
igualdad de género, emancipación e igualdad de oportunidades para las mujeres;
iii)
gestión del sector público en los ámbitos central y local;
iv)
política y administración fiscal;
v)
lucha contra la corrupción;
vi)
sociedad civil y autoridades locales;
vii)
promoción y protección de los derechos de los niños.
b)
Crecimiento integrador y sostenible para el desarrollo humano:
i)
sanidad, educación, protección social, empleo y cultura;
ii)
entorno empresarial, integración regional y mercados mundiales;
iii)
agricultura sostenible, seguridad alimentaria y nutricional;
iv)
energía sostenible;
v)
gestión de los recursos naturales, incluidos el suelo, los bosques y el agua;
vi)
cambio climático y medio ambiente.
c)
Otros ámbitos importantes para el desarrollo:
i)
migración y asilo;
ii)
vinculación de la ayuda humanitaria a la cooperación para el desarrollo;
iii)
resistencia ante las catástrofes y reducción del riesgo de que se produzcan;
iv)
desarrollo y seguridad, incluida la prevención de conflictos.
4. En el anexo I figuran más detalles de los ámbitos de cooperación recogidos en el apartado 3.
5. Dentro de cada programa bilateral, la Unión deberá concentrar, en principio, su asistencia en un máximo de tres sectores, que se acordarán con el país socio de que se trate siempre que sea posible.
Artículo 6
Programas temáticos
1. Las actuaciones realizadas mediante programas temáticos añadirán valor a las actuaciones financiadas en virtud de los programas geográficos y serán complementarias y coherentes con ellas.
2. La programación de las acciones temáticas deberá atenerse al menos a una de las condiciones siguientes:
a)
que los objetivos de las políticas de la Unión en virtud del presente Reglamento no puedan lograrse de modo adecuado ni efectivo a través de programas geográficos, incluyendo, cuando proceda, que no exista un programa geográfico o cuando haya sido suspendido o no haya acuerdo sobre la acción con el país socio interesado;
b)
que las acciones se refieran a iniciativas mundiales en respaldo de objetivos de desarrollo acordados internacionalmente o de retos y bienes públicos mundiales;
c)
que las acciones tengan carácter multirregional, plurinacional o transversal;
d)
que las acciones apliquen medidas o iniciativas innovadoras con vistas a futuras acciones;
e)
que las acciones reflejen una prioridad política de la Unión o una obligación o compromiso internacional de la misma, pertinente para la cooperación al desarrollo.
3. Salvo que se disponga de otro modo en el presente Reglamento, las acciones temáticas beneficiarán directamente a países o territorios especificados en el artículo 1, apartado 1, letra b), y se realizarán en esos países o territorios. Dichas acciones pueden realizarse fuera de esos países o territorios cuando sea la manera más efectiva de lograr los objetivos del programa de que se trate.
Artículo 7
Retos y bienes públicos mundiales
1. El objetivo de la ayuda de la Unión en el marco del programa «Retos y bienes públicos mundiales» será apoyar acciones en ámbitos ligados a lo siguiente:
a)
medio ambiente y cambio climático;
b)
energía sostenible;
c)
desarrollo humano, incluidos el trabajo digno, la justicia social y la cultura;
d)
seguridad alimentaria y nutricional y agricultura sostenible; y
e)
migración y asilo.
2. En el anexo II, parte A, figuran más detalles relativos a los ámbitos de cooperación recogidos en el apartado 1.
Artículo 8
Organizaciones de la sociedad civil y autoridades locales
1. El objetivo de la ayuda de la Unión en virtud del programa «Organizaciones de la sociedad civil y autoridades locales» será reforzar las organizaciones de la sociedad civil y las autoridades locales en los países socios y, cuando así se establezca en el presente Reglamento, en la Unión y en los beneficiarios que pueden optar a financiación en virtud del Reglamento (UE) no 231/2014.
Las acciones que deban financiarse serán realizadas principalmente por organizaciones de la sociedad civil y autoridades locales. En su caso, para garantizar su efectividad, otros actores podrán realizar acciones en beneficio de las organizaciones de la sociedad civil y las autoridades locales interesadas.
2. En el anexo II, parte B, figuran más detalles relativos a los ámbitos de cooperación previstos en el presente artículo.
Artículo 9
Programa panafricano
1. El objetivo de la ayuda de la Unión en virtud del programa panafricano consistirá en apoyar la asociación estratégica entre África y la Unión, y sus modificaciones y adiciones subsiguientes, para incluir actividades de carácter transregional, continental o mundial con la participación de África y en el continente africano.
2. El programa panafricano será complementario y coherente con otros programas establecidos en virtud del presente Reglamento, así como con otros instrumentos de la Unión para la financiación de la acción exterior, en particular el Fondo Europeo de Desarrollo y el Instrumento Europeo de Vecindad.
3. En el anexo III figuran más detalles de los ámbitos de cooperación previstos en el presente artículo.
TÍTULO III
PROGRAMACIÓN Y ASIGNACIÓN DE FONDOS
Artículo 10
Marco general
1. Respecto de los programas geográficos, los programas indicativos plurianuales para las regiones y países socios se elaborarán a partir de un documento de estrategia, conforme al artículo 11.
Respecto de los programas temáticos, se elaborarán programas indicativos plurianuales conforme al artículo 13.
El programa panafricano indicativo plurianual se elaborará conforme al artículo 14.
2. La Comisión adoptará las medidas de ejecución a que se refiere el artículo 2, del Reglamento (UE) no 236/2014 y sobre la base de los documentos de programación a que se refieren los artículos 11 y 13 y 14 del presente Reglamento.
3. La ayuda de la Unión también podrá adoptar la forma de medidas no comprendidas en los documentos de programación contemplados en los artículos 11, 13 y 14 del presente Reglamento, como se establece en el artículo 2 del Reglamento (UE) no 236/2014.
4. La Unión y los Estados miembros se consultarán entre sí en la fase inicial del proceso y a lo largo de toda la programación, con el fin de fomentar la coherencia, complementariedad y congruencia de sus actividades de cooperación. Esta consulta puede dar lugar a una programación conjunta entre la Unión y los Estados miembros. La Unión consultará también a otros donantes y agentes del desarrollo, como los representantes de la sociedad civil y las autoridades locales y otros órganos de ejecución. Se informará al Parlamento Europeo.
5. La programación prevista en el presente Reglamento tendrá debidamente en cuenta los derechos humanos y la democracia en los países socios.
6. Los fondos establecidos por el presente Reglamento podrán quedar sin asignar con objeto de garantizar una respuesta adecuada de la Unión ante circunstancias imprevistas, en particular en situaciones de crisis, postcrisis, fragilidad y vulnerabilidad, así como para permitir la sincronización con los ciclos de la estrategia de los países socios y la adaptación de las asignaciones financieras indicativas a raíz de las revisiones que se lleven a cabo con arreglo al artículo 11, apartado 5, el artículo 13, apartado 2, y el artículo 14, apartado 3. Supeditándolo a su posterior asignación o reasignación de acuerdo con los procedimientos previstos en el artículo 15, el uso de esos fondos se decidirá posteriormente, de conformidad con lo dispuesto en el Reglamento (UE) no 236/2014.
En cada tipo de programa, la parte de fondos que quede sin asignar no excederá del 5 %, salvo con fines de sincronización y para los países a los que se hace referencia en el artículo 12, apartado 1.
7. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 2, apartado 3, la Comisión podrá incluir una asignación financiera específica para ayudar a los países y regiones socios a que refuercen su cooperación con las regiones ultraperiféricas de la Unión que estén en su vecindad.
8. Toda actividad de programación o revisión de los programas que se lleve a cabo después de la publicación del informe de revisión intermedio a que se refiere el artículo 17 del Reglamento (UE) no 236/2014 tendrá en cuenta los resultados y conclusiones de dicho informe.
Artículo 11
Documentos de programación para los programas geográficos
1. La elaboración, aplicación y revisión de todos los documentos de programación en el marco del presente artículo se ajustará a los principios de coherencia en la política para el desarrollo y de eficacia de la ayuda, a saber, apropiación democrática, asociación, coordinación, armonización, adaptación a los sistemas del país o región socios, transparencia, responsabilización mutua y orientación hacia los resultados, tal como se indica en el artículo 3, apartados 4 a 8. Siempre que sea posible, el período de programación se sincronizará con los ciclos estratégicos de los países socios.
Los documentos de programación para los programas geográficos, incluidos los documentos de programación conjunta, se basarán, en la medida de lo posible, en un diálogo entre la Unión, los Estados miembros y el país o región socios de que se trate, incluidos los parlamentos nacionales y regionales, con la participación de la sociedad civil, las autoridades locales y otras partes interesadas, con el fin de reforzar la implicación en el proceso y fomentar el apoyo a las estrategias de desarrollo nacionales, en particular las destinadas a reducir la pobreza.
2. Los documentos de estrategia serán elaborados por la Unión para el país o la región socios de que se trate con el fin de proporcionar un marco coherente para la cooperación al desarrollo entre la Unión y dicho país o región socios, de acuerdo con la finalidad general y el ámbito de aplicación, los objetivos, los principios y las disposiciones relativas a las políticas establecidas en el presente Reglamento.
3. No será preciso un documento de estrategia para:
a)
los países que tengan una estrategia de desarrollo nacional en forma de plan nacional de desarrollo o un documento similar aceptado por la Comisión como base para el correspondiente programa indicativo plurianual en el momento de la adopción de este último;
b)
los países o regiones socios para los que se haya elaborado un documento marco común por el que se establezca una estrategia global de la Unión que incluya un capítulo específico sobre la política para el desarrollo;
c)
los países o regiones para los que se haya acordado un documento de programación plurianual común entre la Unión y los Estados miembros;
d)
las regiones que tengan una estrategia acordada conjuntamente con la Unión;
e)
los países respecto de los cuales la Unión trata de sincronizar su estrategia con un nuevo ciclo nacional que comienza antes del 1 de enero de 2017. En estos casos, el programa indicativo plurianual para el período transitorio entre el 1 de enero de 2014 y el inicio del nuevo ciclo nacional incluirá la respuesta de la Unión para dicho país;
f)
los países o regiones que reciban una asignación de fondos de la Unión con arreglo al presente Reglamento no superior a 50 000 000 EUR para el período 2014-2020.
En los casos a que se refiere el párrafo primero, letras b) y f), el programa indicativo plurianual para dicho país o región incluirá la estrategia de desarrollo de la Unión para dicho país o región.
4. Los documentos de estrategia serán objeto de una revisión a mitad de período, o de revisiones ad hoc en caso necesario, aplicando los principios y procedimientos definidos en los acuerdos de colaboración y cooperación celebrados con los países y regiones socios de que se trate.
5. Se elaborarán programas indicativos plurianuales para los programas geográficos para cada uno de los países o regiones que reciban una asignación orientativa de los fondos de la Unión en virtud del presente Reglamento. Salvo que se trate de países o regiones mencionados en el apartado 5, párrafo segundo, letras e) y f), esos documentos se redactarán sobre la base de los documentos de estrategia o equivalentes a que se hace referencia en el apartado 5.
A efectos del presente Reglamento, el documento conjunto de programación plurianual mencionado en el apartado 3, párrafo primero, letra c), del presente artículo podrá ser considerado como el programa indicativo plurianual, siempre y cuando se cumplan los principios y condiciones establecidos en el presente apartado, incluida una asignación de fondos indicativa, y los procedimientos establecidos en el artículo 15.
La Comisión adoptará las asignaciones financieras indicativas plurianuales dentro de cada programa geográfico de conformidad con los principios generales del presente Reglamento, basándose en los criterios establecidos en el artículo 3, apartado 2, y teniendo en cuenta, junto con la especificidad de los distintos programas, las dificultades particulares a que se enfrentan los países o regiones en situaciones de crisis, vulnerables, frágiles, en situaciones de conflicto o propensos a las catástrofes.
Cuando proceda, las asignaciones financieras se podrán expresar como una gama y algunos fondos podrán quedar sin asignar. No se podrá prever una asignación financiera indicativa fuera del período 2014-2020, salvo si se supedita específicamente a los recursos disponibles después de ese período.
Los programas indicativos plurianuales para programas geográficos podrán revisarse en caso de que sea necesario, entre otras razones, para su aplicación efectiva en función de las revisiones intermedias o ad hoc de los documentos de estrategia en que se basan.
También podrán adaptarse las asignaciones financieras indicativas, las prioridades, los objetivos específicos, los resultados esperados, los indicadores de rendimiento y, cuando proceda, las modalidades de ayuda, como resultado de las revisiones, en particular a raíz de situaciones de crisis o postcrisis.
Esas revisiones deberían abarcar las necesidades, así como el compromiso y los avances respecto de los objetivos para el desarrollo acordados, incluidos los referentes a los derechos humanos, la democracia, el Estado de Derecho y la buena gobernanza.
6. La Comisión informará sobre la programación conjunta con los Estados miembros en el informe a que se refiere el artículo 17 del Reglamento (UE) no 236/2014 e incluirá recomendaciones para aquellos casos en los que no se haya ejecutado plenamente la programación conjunta.
Artículo 12
Programación para los países y regiones en crisis, postcrisis o en situaciones de fragilidad
1. Al elaborar los documentos de programación para los países y regiones en crisis, postcrisis o en situaciones de fragilidad, o propensos a sufrir catástrofes naturales, se tendrán debidamente en cuenta la vulnerabilidad, las necesidades especiales y las circunstancias de los países o regiones de que se trate.
Se debería prestar la debida atención a la prevención de conflictos, la consolidación del Estado y de la paz, las medidas de reconciliación tras el conflicto y las de reconstrucción, así como al papel de la mujer y los derechos de los niños en esos procesos.
En los casos en que países o regiones socios estén directamente implicados en crisis, postcrisis o en situaciones de fragilidad, o afectados por ellas, se pondrá un énfasis especial en intensificar la coordinación entre la ayuda, la rehabilitación y el desarrollo entre todos los agentes pertinentes con el fin de ayudarles en la transición de una situación de emergencia a la fase de desarrollo.
Los documentos de programación para los países y regiones en situaciones de fragilidad o con riesgo efectivo de sufrir catástrofes naturales establecerán disposiciones relacionadas con la preparación y la prevención de las catástrofes y para gestionar las consecuencias de las mismas, y abordarán la vulnerabilidad a las perturbaciones y reforzarán la resistencia.
2. Por motivos imperativos de urgencia debidamente justificados, como crisis o amenazas inmediatas para la democracia, el Estado de Derecho, los derechos humanos o las libertades fundamentales, la Comisión podrá adoptar actos de ejecución de aplicación inmediata de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 164, del Reglamento (UE) no 236/2014, con el fin de modificar los documentos de estrategia y los programas indicativos plurianuales a que se refiere el artículo 11 del presente Reglamento.
Estas revisiones podrán integrar una estrategia específica y adaptada para garantizar la transición hacia la cooperación y el desarrollo a largo plazo, fomentando una mejor coordinación y transición entre los instrumentos de ayuda humanitaria y los de la política de desarrollo.
Artículo 13
Documentos de programación para los programas temáticos
1. Los programas indicativos plurianuales para los programas temáticos establecerán la estrategia de la Unión para el tema de que se trate y, por lo que se refiere al programa «Retos y bienes públicos mundiales», para cada ámbito de cooperación, las prioridades seleccionadas para su financiación por la Unión, los objetivos específicos, los resultados esperados, unos indicadores de rendimiento claros, específicos y transparentes, la situación internacional y las actividades de los socios principales y, cuando proceda, las modalidades de ayuda.
Cuando proceda, se designarán recursos y definirán prioridades de intervención para la participación en iniciativas mundiales.
Los programas indicativos plurianuales para los programas temáticos completarán los programas geográficos y serán coherentes con los documentos de estrategia a que se refiere el artículo 11, apartado 2.
2. En los programas indicativos plurianuales para los programas temáticos figurará la asignación financiera indicativa, global por ámbito de cooperación y por ámbito prioritario. Cuando proceda, la asignación financiera indicativa se podrá expresar en forma de horquilla, y algunos fondos podrán quedar sin asignar.
Los programas indicativos plurianuales se revisarán cuando lo precise una aplicación eficaz, teniendo en cuenta las revisiones intermedias y ad hoc.
También podrán adaptarse, como resultado de las revisiones, las asignaciones financieras indicativas, las prioridades, los objetivos específicos, los resultados esperados, los indicadores de rendimiento y, cuando proceda, las modalidades de ayuda.
Artículo 14
Documentos de programación para el programa panafricano
1. La elaboración, aplicación y revisión de todos los documentos de programación para el programa panafricano se ajustará a los principios de la eficacia de la ayuda a que se refiere el artículo 3, apartados 4 a 8.
Los documentos de programación para el programa panafricano se basarán en un diálogo en el que participen todas las partes interesadas, como el Parlamento Panafricano.
2. El programa indicativo plurianual para el programa panafricano establecerá las prioridades seleccionadas para la financiación, los objetivos específicos, los resultados esperados, unos indicadores de rendimiento claros, específicos y transparentes y, cuando proceda, las modalidades de ayuda.
Los programas indicativos plurianuales para el programa panafricano serán coherentes con los programas geográficos y temáticos.
3. En los programas indicativos plurianuales para el programa panafricano figurarán las asignaciones financieras indicativas, tanto globales, como por ámbito de actividad y por ámbito prioritario. Cuando proceda, la asignación financiera indicativa se podrá expresar en forma de horquilla.
El programa indicativo plurianual para el programa panafricano puede ser objeto de revisión en caso necesario para responder a retos imprevistos o a problemas de aplicación y tener en cuenta las posibles revisiones de la asociación estratégica de la asociación estratégica.
Artículo 15
Aprobación de los documentos de estrategia y adopción de los programas indicativos plurianuales
1. La Comisión adoptará mediante actos de ejecución los documentos de estrategia a que se refiere el artículo 11 y los programas indicativos plurianuales a que se refieren los artículos 11, 13 y 14. Dichos actos de ejecución se adoptarán de conformidad con el procedimiento de examen contemplado en el artículo 16, apartado 3, del Reglamento (UE) no 236/2014. Ese procedimiento también se aplicará a las revisiones importantes que tengan el efecto de modificar de forma significativa la estrategia o su programación.
2. Por razones imperiosas de urgencia debidamente justificadas, como las crisis o las amenazas inmediatas contra la democracia, el Estado de Derecho, los derechos humanos o las libertades fundamentales, la Comisión podrá revisar los documentos de estrategia a que se refiere el artículo 11 del presente Reglamento y los programas indicativos plurianuales a que se refieren los artículos 11, 13 y 14 del presente Reglamento, de conformidad con el procedimiento contemplado en el artículo 16, apartado 4, del Reglamento (UE) no 236/2014.
TÍTULO IV
DISPOSICIONES FINALES
Artículo 16
Participación de un tercer país que no pueda optar a financiación en virtud del presente Reglamento
En circunstancias excepcionales y debidamente justificadas, y no obstante lo dispuesto en el artículo 2, apartado 3, del presente Reglamento, con el fin de garantizar la coherencia y la eficacia de la financiación de la Unión o de fomentar la cooperación regional o transregional, la Comisión podrá decidir, en el marco de los programas indicativos plurianuales conforme al artículo 15 del presente Reglamento o de las medidas de ejecución pertinentes conforme al artículo 2 del Reglamento (UE) no 236/2014, que la posibilidad de financiación de acciones se amplíe a países y territorios que, de otro modo, no podrían recibir financiación en virtud de lo dispuesto en el artículo 1 del presente Reglamento, cuando la acción que deba ejecutarse sea de carácter mundial, regional, transregional o transfronterizo.
Artículo 17
Delegación de poderes a la Comisión
1. Se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados con arreglo al artículo 18 con objeto de modificar:
a)
los detalles relativos a los ámbitos de cooperación a que se refieren:
i)
el artículo 5, apartado 3, tal como se recogen en el anexo I, partes A y B;
ii)
el artículo 7, apartado 2, tal como se recogen en el anexo II, parte A;
iii)
el artículo 8, apartado 2, tal como se recogen en el anexo II, parte B;
iv)
el artículo 9, apartado 3, tal como se recogen en el anexo III, en particular como seguimiento a las cumbres -África-UE;
b)
las asignaciones financieras indicativas para programas geográficos y para el programa temático «Retos y bienes públicos mundiales», que se establece en el anexo IV. Las modificaciones no deberán tener el efecto de reducir el importe inicial en más de un 5 %, salvo para las asignaciones a que se refiere el anexo IV, apartado 1, letra b).
2. En particular, tras la publicación del informe de revisión intermedia a que se refiere el artículo 17 del Reglamento (UE) no 236/2014, y tomando como base las recomendaciones que se formulen en dicho informe, la Comisión adoptará, a más tardar el 31 de marzo de 2018, los actos delegados a los que se refiere el apartado 1 del presente artículo.
Artículo 18
Ejercicio de la delegación
1. Se otorgan a la Comisión los poderes para adoptar actos delegados en las condiciones establecidas en el presente artículo.
2. Los poderes para adoptar actos delegados mencionados en el artículo 17 se otorgan a la Comisión por el período de vigencia del presente Reglamento.
3. La delegación de poderes contemplada en el artículo 17 podrá ser revocada en cualquier momento por el Parlamento Europeo o por el Consejo. La decisión de revocación pondrá término a la delegación de los poderes que en ella se especifiquen. La decisión surtirá efecto al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea o en una fecha posterior indicada en la misma. No afectará a la validez de los actos delegados que ya estén en vigor.
4. Tan pronto como la Comisión adopte un acto delegado lo notificará simultáneamente al Parlamento Europeo y al Consejo.
5. Los actos delegados adoptados en virtud del artículo 17 entrarán en vigor únicamente si, en un plazo de dos meses desde su notificación al Parlamento Europeo y al Consejo, ni el Parlamento Europeo ni el Consejo formulan objeciones o si, antes del vencimiento de dicho plazo, tanto el uno como el otro informan a la Comisión de que no las formularán. El plazo se prorrogará dos meses a iniciativa del Parlamento Europeo o del Consejo.
Artículo 19
Comité
1. La Comisión estará asistida por un comité («Comité del Instrumento de Cooperación al Desarrollo»). Dicho comité será un comité en el sentido del Reglamento (UE) no 182/2011.
2. Un observador del BEI participará en las reuniones del comité en que se traten cuestiones que afecten al BEI.
Artículo 20
Dotación financiera
1. La dotación financiera para la aplicación del presente Reglamento durante el período 2014-2020 ascenderá a 19 661 639 000 EUR.
El Parlamento Europeo y el Consejo autorizarán los créditos anuales, dentro de los límites establecidos en el marco financiero plurianual.
2. Los importes indicativos asignados a cada programa de los mencionados en los artículos 5 a 9 para el período 2014-2020 figuran en el anexo IV.
3. De conformidad con el artículo 18, apartado 4, del Reglamento (UE) no 1288/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo (16), se asignará un importe indicativo de 1 680 000 000 EUR con cargo a los diferentes instrumentos para financiar la acción exterior (Instrumento de Cooperación al Desarrollo, Instrumento Europeo de Vecindad, Instrumento de Asociación para la Cooperación con Terceros Países, e Instrumento de Ayuda a la Preadhesión), a las acciones relativas a la movilidad para la formación con destino a países socios en el sentido del Reglamento (UE) no 1288/2013,o desde ellos, y a la cooperación y el diálogo político con las autoridades, instituciones, y organizaciones procedentes de dichos países.
El Reglamento (UE) no 1288/2013 será aplicable a la utilización de esos fondos.
La financiación se canalizará a través de dos asignaciones plurianuales que cubrirán únicamente los primeros cuatro años y los tres años restantes, respectivamente. Esta financiación se verá reflejada en la programación indicativa plurianual en virtud del presente Reglamento, de acuerdo con las necesidades y las prioridades determinadas de los países correspondientes. Las asignaciones podrán revisarse en caso de importantes circunstancias imprevistas o cambios políticos importantes con arreglo a las prioridades exteriores de la UE.
4. La financiación en virtud del presente Reglamento para las acciones a que se refiere el apartado 3 no superará, en total, los 707 000 000 EUR. Los fondos se obtendrán de las asignaciones financieras para programas geográficos, y se especificarán la distribución regional que se espera y los tipos de acciones. La financiación que tenga base en el presente Reglamento y que esté destinada a la financiación de acciones dentro del ámbito de aplicación del Reglamento (UE) no 1288/2013 se utilizará para acciones a favor de los países socios a los que se aplique el presente Reglamento, prestando especial atención a los países más pobres. Las acciones relativas a la movilidad de los estudiantes y enseñantes financiada mediante asignaciones en virtud del presente Reglamento se centrarán en los ámbitos que sean relevantes para el desarrollo inclusivo y sostenible de los países en desarrollo.
5. La Comisión incluirá en su informe anual sobre la aplicación del presente Reglamento, contemplado en el artículo 13 del Reglamento (UE) no 236/2014, una lista de todas las acciones a que se refiere el apartado 3 del presente artículo y financiadas en virtud del presente Reglamento, incluyendo su conformidad con los objetivos y principios establecidos en los artículos 2 y 3 del presente Reglamento.
Artículo 21
Servicio Europeo de Acción Exterior
El presente Reglamento se aplicará de conformidad con lo dispuesto en la Decisión 2010/427/UE.
Artículo 22
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable del 1 de enero de 2014 hasta el 31 de diciembre de 2020.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Estrasburgo, el 11 de marzo de 2014.